CELEX: 62018CJ0281
Fellebbezés
Európai uniós védjegy
Törlési eljárás
A fellebbezési tanács azon eredeti határozatának visszavonása, amely részben elutasította a REPOWER európai uniós szóvédjegy törlése iránti kérelmet

Fellebbezésével a Repower AG az Európai Unió Törvényszéke 2018. február 21‑i Repower kontra EUIPO – repowermap.org (REPOWER) ítéletének (T‑727/16, a továbbiakban: megtámadott ítélet,
EU:T:2018:88
) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék elutasította az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsának a repowermap.org és a Repower közötti törlési eljárással kapcsolatban 2016. augusztus 3‑án hozott határozata [R 2311/2014‑5. (REV) sz. ügy] (a továbbiakban: vitatott határozat) hatályon kívül helyezése iránti keresetét.
Jogi háttér
Az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendeletet (
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2017. L 142., 104. o.
) a 2016. március 23‑án hatályba lépett, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2424 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2015. L 341., 21. o.
) módosította. Mivel a vitatott határozatot 2016. augusztus 3‑án hozták, a 207/2009 rendeletnek a 2015/2424 rendelettel módosított változatának rendelkezéseit kell rá alkalmazni.
A 2015/2424 rendelettel módosított 207/2009 rendelet tartalmaz egy IX. címet, amely az „Eljárás” címet viseli. E cím tartalmaz egy „Általános rendelkezések” című I. fejezetet, amely a rendelet 75–84. cikkét foglalja magában. A 2015/2424 rendelet 4. cikke úgy rendelkezik, hogy a 207/2009 rendelet egyes rendelkezései csak 2017. október 1‑jétől kezdődő hatállyal alkalmazandók. A 207/2009 rendelet 75. cikke, 80. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint 83. cikke e rendelkezések közé tartozik. A jelen ügyben, figyelemmel a vitatott határozat meghozatalának időpontjára, a 207/2009 rendelet 75. cikkét, 80. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 83. cikkét továbbra is eredeti változatukban kell e határozatra alkalmazni.
A 207/2009 rendeletnek „A határozatok indokolása” című 75. cikke értelmében:
„A hivatal határozatait indokolni kell. A határozatok csak olyan érveken és bizonyítékokon alapulhatnak, amelyekkel kapcsolatban az érintett feleknek módjukban állt nyilatkozatot tenni.”
A 207/2009 rendeletnek „A határozat visszavonása” című 80. cikke az (1) és (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha a hivatal által a lajstromba tett bejegyzés vagy az általa hozott határozat a hivatalnak tulajdonítható nyilvánvaló eljárási hibában szenved, a hivatal gondoskodik a bejegyzés törléséről, illetve a határozat visszavonásáról. Ha az eljárásban ellenérdekű fél nem vett részt, és a bejegyzés vagy a jogi aktus az eljárásban részt vett fél jogait érinti, a törlésről vagy a visszavonásról akkor is dönteni kell, ha e fél számára a hiba nem vált nyilvánvalóvá.
(2)   Az (1) bekezdésben említett törlésről, illetve visszavonásról hivatalból vagy az eljárásban részt vevő felek egyikének kérelmére az a szervezeti egység dönt, amelyik a bejegyzést tette vagy a határozatot hozta. A törlésről vagy a visszavonásról a lajstromba történő bejegyzés, illetve a határozathozatal napjától számított hat hónapon belül kell dönteni, a felekkel és az érintett közösségi védjegy lajstromba bejegyzett bármely jogosultjával folytatott konzultációt követően.”
A 207/2009 rendelet „Általános elvek alkalmazása” című 83. cikke kimondja:
„Ha e rendelet, a végrehajtási rendelet, a díjrendelet, illetve a fellebbezési tanácsok ügyrendje nem tartalmaz eljárási rendelkezéseket, a hivatal a tagállamokban általánosan elismert eljárásjogi elveket veszi figyelembe.”
A jogvita előzményei
A Törvényszék a megtámadott ítélet 1–12. pontjában a következőképpen foglalta össze a jogvita előzményeit:
„1
2009. június 26‑án a felperes, a Repower AG a […] 207/2009 rendelet […] alapján az [EUIPO‑nál] megszerezte a REPOWER szóvédjegy 1020351. sz. nemzetközi lajstromozásának európai uniós oltalmát.
[…]
2013. június 3‑án a beavatkozó fél, a repowermap.org […] kérelmet nyújtott be a vitatott védjegy törlése iránt. Azt állította, hogy a vitatott védjegy leíró jellegű, és nem alkalmas a megkülönböztetésre az e védjegy árujegyzékében szereplő valamennyi áru és szolgáltatás vonatkozásában.
2014. július 9‑én a törlési osztály [részben] helyt adott a vitatott védjegy törlése iránti kérelemnek […]
[…]
2014. szeptember 8‑án a beavatkozó fél a 207/2009 rendelet 58–64. cikke […] alapján fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a törlési osztály határozata ellen.
2016. február 8‑i határozatával az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbezést (a továbbiakban: 2016. február 8‑i határozat). […]
A Törvényszék Hivatalához 2016. április 26‑án benyújtott keresetlevelével a beavatkozó fél keresetet terjesztett elő a 2016. február 8‑i határozattal szemben. Ezt az ügyet T‑188/16. számon vették nyilvántartásba.
2016. június 22‑i [értesítésében] az ötödik fellebbezési tanács tájékoztatta a feleket, hogy a T‑188/16. sz. repowermap kontra EUIPO – Repower (REPOWER) ügyben a Törvényszékhez benyújtott keresetet követően megállapította, hogy a 2016. február 8‑i határozat indokolása a 207/2009 rendelet 75. cikke […] értelmében hiányos. Ezt tovább pontosította azzal, hogy e hiányos indokolás miatt és a 207/2009 rendelet 80. cikke […] alkalmazásában a vitatott védjegynek az e megjelöléssel ellátott árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos leíró és megkülönböztető jellegére vonatkozó részletes elemzés elvégzése céljából szükségesnek ítéli a 2016. február 8‑i határozat visszavonását. E fellebbezési tanács felhívta a feleket, hogy terjesszék elő a 2016. február 8‑i határozat visszavonására irányuló szándékára vonatkozó észrevételeiket.
A felperes 2016. július 5‑én benyújtotta észrevételeit. Lényegében azt állította, hogy amíg nem módosítják a 2016. február 8‑i határozat rendelkező részét, addig indoklását alá lehet támasztani a 207/2009 rendelet 83. cikkében foglalt feltételeknek megfelelően […]. Ezzel ellentétben a felperes úgy vélte, hogy a 207/2009 rendelet 80. cikke alapján, amely egyáltalán nem szerepelt, illetve jelenleg már nem szerepel a 207/2009 rendeletnek az EUR‑Lex online adatbázisban közzétett egységes szerkezetbe foglalt változatában, nem lehetséges a 2016. február 8‑i határozat visszavonása, mivel ez a cikk az EUIPO elbírálói számára csupán lehetőséget biztosít, és azt is csak abban az esetben, ha az indokolás hiányossága nem minősül a 207/2009 rendelet 80. cikke értelmében vett eljárási szabálytalanságnak. Végül előadta, hogy az EUIPO fellebbezési nagytanácsának 2009. április 28‑i határozatából (R 323/2008‑G. sz. ügy) (a továbbiakban: a fellebbezési nagytanács határozata) kiderül, hogy nem lehet visszavonni az EUIPO azon határozatait, amelyekkel szemben keresetet nyújtottak be a Törvényszékhez.
A beavatkozó fél 2016. július 20‑án észrevételeket nyújtott be. Rámutatott, hogy a 207/2009 rendelet 83. cikkében hivatkozott általános elvek helyett a különös szabályt, a 207/2009 rendelet 80. cikkét kell alkalmazni. Azt is megjegyezte, hogy csak bizonytalan választ lehet adni arra a kérdésre, hogy az indokolás hiányossága eljárási hibának minősül‑e, továbbá a 2016. február 8‑i határozatnak az indokolás hiányossága miatti visszavonása nagy valószínűséggel nem elfogadható. Úgy vélte, hogy figyelembe véve a körülményeket, az a legmegfelelőbb megoldás, ha lefolytatják a Törvényszék előtt folyamatban lévő T‑188/16. sz. repowermap kontra EUIPO – Repower (REPOWER) ügyben az eljárást.
[A vitatott határozattal] az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsa visszavonta a 2016. február 8‑i határozatot […] Kifejtette, hogy a felek által kifejezett kétségekkel ellentétben a 207/2009 rendelet 80. cikkét a 2015/2424 rendelet hatálybalépését követően is alkalmazni kell. Emellett rámutatott, hogy az EUIPO köteles a határozatait indokolni, így különösen az elutasítás indokait az érintett árukra és szolgáltatásokra vonatkozóan elemezni, és ezért az indokolásnak a 2016. február 8‑i határozatban megállapítotthoz hasonló hiányossága a 207/2009 rendelet 80. cikke értelmében vett nyilvánvaló eljárási hibának minősül, amelyet javítani kell.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A Törvényszék Hivatalához 2016. október 10‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező a vitatott határozat hatályon kívül helyezését kérte.
Keresetének alátámasztásaként a fellebbező négy jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első a jogi alap hiányán, a második a fellebbezési tanácsoknak a határozataik visszavonásával kapcsolatos hatáskörének hiányán, a harmadik a 207/2009 rendelet 80. cikkének, az EUIPO vizsgálati iránymutatásainak, valamint a gondos ügyintézés, a jogbiztonság és a jogerő elveinek megsértésén, a negyedik pedig az indokolási kötelezettség megsértésén alapult.
A megtámadott ítélettel a Törvényszék a keresetet teljes egészében elutasította. A megtámadott ítélet 53–59. pontjában a Törvényszék mindenekelőtt úgy ítélte meg, hogy a fellebbezési tanács nem alapíthatta volna a vitatott határozatot a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdésére, mivel az indokolás hiányossága nem minősül nyilvánvaló eljárási hibának e rendelkezés értelmében. A megtámadott ítélet 60–88. és 92–95. pontjában a Törvényszék ezt követően úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatot a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvre lehetett volna alapítani, mivel ezen elv alkalmazásának feltételei fennálltak. Bár az EUIPO tévedett a vitatott határozat jogalapjának megválasztása során, a Törvényszék a megtámadott ítélet 89. pontjában emlékeztetett arra, hogy az ilyen hiba csak akkor vonja maga után az érintett jogi aktus hatályon kívül helyezését, ha e hiba következményekkel járhatott a határozat tartalmára nézve. Miután a megtámadott ítélet 90. és 91. pontjában megállapította, hogy a fellebbezési tanácsnak a jogalap megválasztásával kapcsolatos tévedése nem indokolta a vitatott határozat hatályon kívül helyezését, a Törvényszék elutasította a keresetet.
A felek kérelmei a Bíróság előtti eljárásban
Fellebbezésével a Repower azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
helyezze hatályon kívül a vitatott határozatot, és
–
az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére.
Az EUIPO és a repowermap.org azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a Repowert kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
Az eljáráshoz fűződő érdekről
A felek érvei
A repowermap.org szerint a fellebbezőnek már nem fűződik érdeke ahhoz, hogy a vitatott határozat hatályon kívül helyezését kérje. A megtámadott ítélet 91. pontjára hivatkozva a repowermap.org kifejti, hogy a Törvényszéknek, mivel megállapította, hogy a 2016. február 8‑i határozat indokolása hiányos, e határozatot az előtte jelenleg folyamatban lévő T‑188/16. számon nyilvántartásba vett üggyel kapcsolatos eljárás keretében hatályon kívül kellene helyeznie abban az esetben, ha a Bíróság helyt ad a fellebbezésnek, és hatályon kívül helyezi a vitatott határozatot. E helyzet további eljárásokat eredményezne, míg az eredmény valószínűleg nem különbözne a jelenlegi helyzettől. Mivel a 2016. február 8‑i határozat hatályban tartása nem járna semmiféle előnnyel a fellebbező részére, a repowermap.org úgy véli, hogy a fellebbezés elfogadhatatlan.
A tárgyalás során a fellebbező megerősítette, hogy továbbra is érdeke fűződik a vitatott határozat hatályon kívül helyezéséhez. A fellebbező a fellebbezésének negyedik jogalapjára hivatkozva többek között arra hivatkozott, hogy a vitatott határozat azzal a hatással járt, hogy a 2016. február 8‑i határozatot teljes egészében visszavonta, miközben ez utóbbi az ő számára részben kedvező volt. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezése és a vitatott határozat hatályon kívül helyezése, és mindezek következtében a 2016. február 8‑i határozat fenntartása azzal a következménnyel jár, hogy a T‑188/16. sz. ügyben zajló eljárást folytatni kell, ami lehetővé tenné számára, hogy érvényt szerezzen a kérelmeinek – ideértve a Bíróság előtti fellebbezési eljárásban előterjesztett kérelmeket is –, annak érdekében, hogy megakadályozza e határozat hatályon kívül helyezését, és hogy megőrizze az említett határozatból eredő jogait.
A tárgyalás során az EUIPO úgy vélekedett, hogy a fellebbezőnek már nem fűződik érdeke az eljáráshoz. Elismerve, hogy a 2016. február 8‑i határozat egy része a fellebbező számára kedvező volt, az EUIPO emlékeztetett arra, hogy maga is elismerte, hogy e határozat az indokolás hiányossága miatt jogszerűtlen volt, még akkor is, ha e körülményekre tekintettel a felperes nem hivatkozhat az említett határozatból származó előnyre.
A Bíróság álláspontja
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbezés előterjesztője eljáráshoz fűződő érdekének fennállása azt feltételezi, hogy a fellebbezőnek a fellebbezésből, annak eredményeképpen, előnye származhat (1995. október 19‑iRendo és társai kontra Bizottság ítélet,
C‑19/93 P
,
EU:C:1995:339
,
13.
pont; 2018. július 5‑iWenger kontra EUIPO végzés,
C‑162/18 P
, nem tették közzé,
EU:C:2018:545
,
13.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2000. július 13‑iParlament kontra Richard ítélet,
C‑174/99 P
,
EU:C:2000:412
,
33.
pont).
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a 2016. február 8‑i határozat, amelyet a vitatott határozattal visszavontak, kedvező volt a felperes számára abban a részében, amelyben elutasította a repowermap.org által a törlési osztály 2014. július 9‑i azon határozatával szemben benyújtott fellebbezést, amely szintén részben kedvező volt a felperes számára.
Így, amennyiben a jelen ügyben helyt adnak a fellebbezésnek, majd ezt követően a vitatott határozatot hatályon kívül helyezik, a 2016. február 8‑i határozatot hatályban kell tartani, és a fellebbezés ezen eredménynél fogva a felperes számára előnnyel járna. E határozat esetleges hatályban tartása ugyanis biztosítaná a felperes számára azt a lehetőséget, hogy bizonyos áruk és szolgáltatások tekintetében fenntarthassa a 1020351. sz. REPOWER nemzetközi szóvédjegy Európai Unión belüli oltalmát.
E megállapítást nem kérdőjelezheti meg a repowermap.org arra alapított érvelése, hogy a megtámadott ítélet 91. pontjában a Törvényszék jelezte, hogy a 2016. február 8‑i határozatot a T‑188/16 ügyszám alatt nyilvántartásba vett hatályon kívül helyezés iránti kereset alapján indult eljárás keretében hatályon kívül kellene helyezni, és hogy ennélfogva, ha a Bíróság helyt ad a fellebbezésnek, az csupán ideiglenes előnyt jelentene a fellebbező számára.
Az eljáráshoz fűződő érdek vizsgálata keretében ugyanis nem a Bíróság feladata, hogy cáfolja az ilyen érdek fennállását, azon az alapon, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék mellékesen értékelte a 2016. február 8‑i határozat jogszerűségét, jóllehet az nem képezte a Törvényszékhez benyújtott kereset tárgyát. Amennyiben figyelembe kell venni a 2016. február 8‑i határozatot, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik a vitatott határozathoz, meg kell jegyezni, hogy érdemi kérdésről van szó, mivel a Bíróság az eljáráshoz fűződő érdek vizsgálatának szakaszában nem indulhat ki abból a feltevésből, hogy a 2016. február 8‑i határozat jogellenes. Ennek keretében nem csak szükséges, hanem elegendő, ha a Bírósághoz benyújtott fellebbezés az eredményénél fogva alkalmas lehet arra, hogy az azt előterjesztő fél számára előnnyel járjon, amely eset a jelen ügyben fennáll, amint az a jelen ítélet 17. és 18. pontjából következik.
E körülmények között azt kell megállapítani, hogy a fellebbezőnek a jelen fellebbezést illetően érdeke fűződik az eljáráshoz.
Az ügy érdeméről
A fellebbező fellebbezésének alátámasztásaként öt jogalapra hivatkozik. Első jogalapjával azt állítja, hogy az EUIPO azáltal, hogy a Törvényszék előtti eljárás során – a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelv alkalmazásával – módosította a vitatott határozat jogi alapjára vonatkozó érvelését, magát a jogvita tárgyát módosította. Második jogalapja keretében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvet, mivel a vitatott határozat meghozatala időpontjában hatályos 207/2009 rendelet rendelkezései
lex specialist
képeztek, és ennek alapján nem teszik lehetővé ezen elv alkalmazását. Harmadik jogalapjával azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a 207/2009 rendelet 83. cikke keretében megfordította a bizonyítási terhet. Negyedik jogalapjával azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelv alkalmazandó, a 2016. február 8‑i határozatot a bizalomvédelem elvére tekintettel nem lehetett volna teljes egészében visszavonni. Végül az ötödik jogalap a vitatott határozat indokolásának hiányosságán alapul.
Az első, a második, a harmadik és a negyedik jogalapról
Első, második, harmadik és negyedik jogalapjával a fellebbező lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék azáltal, hogy a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvet alkalmazta, adott esetben a 207/2009 rendelet 83. cikkével együtt, tévesen alkalmazta a jogot.
Különösen a második jogalap keretében, amelyet elsőként kell megvizsgálni, a fellebbező többek között arra hivatkozik, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azt az elvet, amely szerint a különös szabályok eltérést engednek az általános szabályoktól. A fellebbező szerint a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése, mint kivételt engedő szabály, illetve mint
lex specialis
, nem teszi lehetővé az e rendelet 83. cikkében említett, a tagállamokban általánosan elfogadott jogelvek alkalmazását, sem pedig a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelv alkalmazását. Az EUIPO ugyanis csak az e rendelkezésben említett esetben vonhatja vissza a határozatait, másként e rendelkezésnek nem is lenne értelme. A fellebbező hozzáteszi, hogy a 207/2009 rendelet 80. cikkének elfogadásával az uniós jogalkotó az EUIPO visszavonási jogkörét kizárólag az e cikkben szereplő egyetlen esetre kívánta korlátozni.
Ebből következően a Törvényszék szerinte tévesen alkalmazta a jogot, amikor a 2016. február 8‑i határozatnak a vitatott határozat meghozatalával történő visszavonásának lehetőségét a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelv és a 207/2009 rendelet 83. cikke alapján vizsgálta.
A fellebbező ezen érveire tekintettel meg kell vizsgálni, hogy a Törvényszék megsértette‑e azt az elvet, amely szerint a különös szabály eltérést enged az általános szabályoktól, azzal, hogy a 2016. február 8‑i határozat visszavonását többek között a jogellenes közigazgatási határozatok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvre alapította.
A 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése értelmében az EUIPO gondoskodik arról, hogy visszavonja a neki betudható nyilvánvaló eljárási hibát tartalmazó valamennyi határozatot.
E tekintetben először is pontosítani kell, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 29. és 33–38. pontjában megjelölt, és a fellebbező által nem vitatott okok miatt az EUIPO fellebbezési tanácsai a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése szerinti visszavonási jogkörrel rendelkeznek.
Másodszor meg kell állapítani, hogy e rendelkezés szövegéből az következik, hogy az említett rendelkezés értelmében vett nyilvánvaló eljárási hiba az EUIPO által vétett szembetűnő, eljárási jellegű hiba.
Az e 80. cikk (1) bekezdése értelmében vett „nyilvánvaló eljárási hiba” fogalmának értelmezéséhez a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint nemcsak e rendelkezés szövegét, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (2019. szeptember 5‑iVerein für Konsumenteninformation ítélet,
C‑28/18
,
EU:C:2019:673
,
25.
pont).
E rendelkezés összefüggéseit illetően pontosítani kell, hogy mind a 207/2009 rendelet 80. cikke, mind pedig annak az EUIPO határozatainak indokolására vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatos 75. cikke e rendelet „Eljárás” című IX. címében található. Így az említett rendelet felépítéséből az következik, hogy azok az eljárási hibák, amelyek miatt az EUIPO-nak a 80. cikk (1) bekezdése értelmében vissza kell vonnia a határozatát, többek között az e címben szereplő olyan eljárási szabályokra vonatkoznak, mint például az indokolási kötelezettség.
Ezen értelmezést erősíti meg az említett 80. cikk (1) bekezdése által kitűzött cél is. E rendelkezés célja valóban az, hogy kötelezze az EUIPO‑t, hogy vonja vissza a nyilvánvaló eljárási hibában szenvedő határozatokat, annak érdekében, hogy a megfelelő ügyintézés, valamint az eljárásgazdaságosság elve biztosított legyen. E célra figyelemmel semmi sem indokolja, hogy a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése hatálya alól kizárjuk az EUIPO által a 207/2009 rendelet 75. cikke – amely cikk az említett rendelet eljárási rendelkezései közé tartozik – alapján a rá háruló indokolási kötelezettség megsértésével kapcsolatban vétett nyilvánvaló hibákat.
Egyébiránt az említett értelmezés a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát is tükrözi, amely szerint az indokolási kötelezettség olyan lényeges eljárási szabálynak minősül, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságának kérdésétől, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik (2008. július 10‑iBertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ítélet,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
,
181.
pont).
Ebből következik, hogy az indokolási kötelezettség bárminemű megsértése, mint például az indokolás hiánya vagy elégtelensége, az e rendelkezés értelmében vett eljárási hibának minősül, és az indokolásnak a Törvényszék által többek között a megtámadott ítélet 77–82. pontjában megállapítotthoz hasonló olyan hiánya, amelyben a 2016. február 8‑i, a vitatott határozattal visszavont határozat is szenved, ilyen eljárási hibának minősül.
Ezenkívül, mivel egyrészt a megtámadott ítélet 48. és 52. pontjából kitűnik, hogy az EUIPO‑nak és a repowermap.org‑nak tudomása volt a 2016. február 8‑i határozat indokolásának részbeni hiányáról, másrészt ezen ítélet 82. pontjából az tűnik ki, hogy a szóban forgó indokolás hiánya miatt a felperesben kételyek merültek fel az említett határozat jogszerűségét illetően, amit a fellebbező a fellebbezési szakaszban nem vitat, mindegyik fél beazonosíthatta a indokolás szóban forgó hiányát, olyannyira, hogy a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvánvaló eljárási hibáról van szó.
Ebből következik, hogy a jelen ügyben e rendelet 80. cikkének (1) bekezdése alkalmazható. E körülmények között helyt kell adni a fellebbező azon kifogásának, amely szerint a Törvényszék azáltal, hogy a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvet az említett rendelet 80. cikkének (1) bekezdése helyett alkalmazta, figyelmen kívül hagyta azt az elvet, amely szerint a különös szabály eltérést enged az általános szabályoktól.
Mindazonáltal az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az, hogy a Törvényszék ily módon tévesen alkalmazta a jogot, nem vonja feltétlenül maga után a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, amennyiben annak rendelkező része, és különösen az a megállapítás, amely szerint a 2016. február 8‑i határozatot a vitatott határozat érvényesen vonta vissza, más jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik. Ha ugyanis a Törvényszék valamely ítéletének indokolása sérti az uniós jogot, de rendelkező része más jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik, az ilyen jogsértés nem eredményezheti az ítélet hatályon kívül helyezését (2003. szeptember 30‑iBiret International kontra Tanács ítélet,
C‑93/02 P
,
EU:C:2003:517
,
60.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2014. október 14‑iBuono és társai kontra Bizottság ítélet,
C‑12/13 P és C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
,
62.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a fenti megállapításokból következik, hogy az EUIPO köteles volt visszavonni a 2016. február 8‑i határozatot a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott vitatott határozattal, így a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a 2016. február 8‑i határozatot érvényesen vonták vissza. Mivel a megtámadott ítélet rendelkező része a jelen ítélet előző pontjaiban kifejtett jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik, az indokolást meg kell változtatni, és meg kell állapítani, hogy a Törvényszék téves jogalkalmazása nem olyan jellegű hiba, ami maga után kellene vonja a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését (lásd ebben az értelemben: 2019. március 28‑iRiver Kwai International Food Industry kontra AETMD ítélet,
C‑144/18 P
, nem tették közzé,
EU:C:2019:266
,
22.
pont).
E körülmények között meg kell állapítani, hogy az első, a második, a harmadik és a negyedik jogalap, amelyek mindegyike a Törvényszéknek a jogellenes közigazgatási aktusok visszavonását lehetővé tévő általános jogelvén és a 207/2009 rendelet 83. cikkén alapuló érvelésére vonatkozik, hatástalan. Következésképpen azokat el kell utasítani, anélkül hogy meg kellene vizsgálni az EUIPO és a repowermap.org által vitatott első, második és negyedik jogalapot, vagy hogy meg kellene válaszolni az arra alapított érvet, hogy a 207/2009 rendelet 80. cikkének (1) bekezdése kimerítő jelleggel szabályozza az EUIPO határozatai visszavonásának lehetséges eseteit, és így azzal ellentétes az ilyen visszavonás, amennyiben e rendelkezés alkalmazási feltételei nem teljesülnek.
Ennélfogva az első, a második, a harmadik és a negyedik jogalapot el kell utasítani.
A vitatott határozat indokolásának hiányára alapított, ötödik jogalapról
A felek érvei
Ötödik jogalapjával a fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a fellebbezési nagytanács határozatára tett hivatkozását. A fellebbező szerint e határozat 24. pontja arról tanúskodik, hogy a fellebbezési tanácsok nem vonhatják vissza a határozataikat abban az esetben, ha azok a Törvényszék előtti eljárás tárgyát képezik. Így nem lehet úgy tekinteni, hogy a fellebbezési nagytanács említett határozata a jelen ügyben nem volt releváns. A fellebbező épp ellenkezőleg, úgy véli, hogy e határozat releváns, hiszen az a védjegyjogi tárgyú
inter partes
eljárásokra vonatkozik.
Ezenkívül a fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék ellentmondásba keveredett önmagával, amikor egyrészt a megtámadott ítélet 80. pontjában azt állapította meg, hogy a fellebbezési tanácsnak legalább röviden válaszolnia kellett volna a fellebbező részletes érvelésére, másrészt pedig, hogy a fellebbezési tanács nem volt köteles válaszolni a fellebbezőnek a fellebbezési nagytanács határozatára alapított érvére.
Az EUIPO és a repowermap.org a jogalap elfogadhatatlanságának megállapítását kéri, és érdemben vitatja a fellebbező érveit.
–
A Bíróság álláspontja
Meg kell állapítani, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket, és a fellebbezés nem képezhet valójában a Törvényszékhez benyújtott kereset puszta újbóli megvizsgálására irányuló kérelmet (2018. október 18‑iGul Ahmed Textile Mills kontra Tanács ítélet,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen esetben meg kell állapítani, hogy a vitatott határozat indokolásának hiányára alapított érvelésében a fellebbező csupán az EUIPO határozatát vitatja, anélkül hogy bármiféle kritikát fogalmazna meg a Törvényszék által elfogadott érvelést illetően. Ennélfogva az ilyen érvelés, amely nem a megtámadott ítélet ellen irányul, a fellebbezés keretében elfogadhatatlan (lásd analógia útján: 2017. november 16‑iLudwig‑Bölkow‑Systemtechnik kontra Bizottság ítélet,
C‑250/16 P
,
EU:C:2017:871
,
28.
pont).
Ami azt az érvet illeti, amely szerint a Törvényszék ellentmondásba keveredett önmagával, amikor a megtámadott ítélet 80. pontjában egyrészt azt állapította meg, hogy a fellebbezési tanácsnak legalább röviden meg kellett volna válaszolnia a felperes részletes érvelését, másrészt pedig, hogy a fellebbezési tanács nem volt köteles válaszolni a fellebbezőnek a fellebbezési nagytanács határozatára alapított érvére, hangsúlyozni kell, hogy a fellebbező nem jelöli meg az említett ítélet azon pontját, amely szerinte ellentmondásban áll az említett ítélet 80. pontjával, és érvelése összességében nem tűnik elég világosnak ahhoz, hogy a megkövetelt pontossággal be lehessen azonosítani a megtámadott ítélet kifogásolt részeit, valamint az e bírálat alátámasztására felhozott jogi érveket, és így akadályozza a Bíróságot abban, hogy az el tudja végezni a jogszerűség felülvizsgálatát (az érvelés világosságára vonatkozó követelményt illetően lásd: 2014. január 30‑iFercal kontra OHIM végzés,
C‑324/13 P
, nem tették közzé,
EU:C:2014:60
,
37.
pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Következésképpen az ötödik jogalapot mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
A fellebbezőt, mivel pervesztes lett, az EUIPO és a repowermap.org kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

2)
A Bíróság a Repower AG‑t kötelezi a költségek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.