CELEX: 62016CJ0377
Överklagande
Språkregler
Förfarande för uttagning av kontraktsanställda
Inbjudan till intresseanmälan
Chaufförer
Tjänstegrupp I
Språkkunskaper
Den omständigheten att valet av språk 2 i uttagningsförfarandet är begränsat till engelska, franska och tyska
Kommunikationsspråk
Förordning nr 1
Tjänsteföreskrifterna
Anställningsvillkoren för övriga anställda
Diskriminering på grund av språk
Motivering
Tjänstens intresse

Konungariket  Spanien  har  väckt  talan  om  ogiltigförklaring  av  Inbjudan  till  intresseanmälan  Kontraktsanställda  –  Tjänstegrupp  I  –  Chaufförer  (M/K)  EP/CAST/S/16/2016  (EUT C 131  A,  2016, s. 1,  nedan  kallad  ”inbjudan  till  intresseanmälan”).

Tillämpliga bestämmelser

Förordning nr 1/58
Följande  föreskrivs  i  artikel 1  i  rådets  förordning nr 1  av  den  15 april 1958  om  vilka  språk  som  ska  användas  i  Europeiska  ekonomiska  gemenskapen  (EGT  17,  1958, s. 385;  svensk  specialutgåva,  område 1, volym 1, s. 16),  i  dess  lydelse  enligt  rådet  förordning  (EU) nr 517/2013  av  den  13 maj 2013  (EUT L 158,  2013, s. 1)  (nedan  kallad  förordning nr 1/58):
”Följande  språk  ska  vara  officiella  språk  och  arbetsspråk  för  unionens  institutioner:  bulgariska,  danska,  engelska,  estniska,  finska,  franska,  grekiska,  italienska,  iriska,  kroatiska,  lettiska,  litauiska,  maltesiska,  nederländska,  polska,  portugisiska,  rumänska,  slovakiska,  slovenska,  spanska,  svenska,  tjeckiska,  tyska  och  ungerska.”
I  artikel 2  i  denna  förordning  föreskrivs  följande:
”Skriftliga  handlingar  som  en  medlemsstat  eller  en  person  som  lyder  under  en  medlemsstats  jurisdiktion  ställer  till  [unionens]  institutioner  får  efter  avsändarens  val  avfattas  på  något  av  de  officiella  språken.  Svaret  skall  lämnas  på  samma  språk.”
Artikel 6  i  nämnda  förordning  har  följande  lydelse:
”[Unionens]  institutioner  får  i  sina  arbetsordningar  föreskriva  närmare  villkor  för  hur  denna  reglering  av  språkanvändningen  skall  tillämpas.”

Tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren för övriga anställda
Tjänsteföreskrifterna  för  tjänstemän  i  Europeiska  unionen  (nedan  kallade  tjänsteföreskrifterna)  och  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  vid  Europeiska  unionen  (nedan  kallade  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda)  framgår  av  rådets  förordning  (EEG,  Euratom,  EKSG) nr 259/68  av  den  29 februari 1968  om  fastställande  av  tjänsteföreskrifter  för  tjänstemännen  i  Europeiska  gemenskaperna  och  anställningsvillkor  för  övriga  anställda  i  dessa  gemenskaper  samt  om  införande  av  särskilda  tillfälliga  åtgärder  beträffande  kommissionens  tjänstemän  (EGT L 56,  1968, s. 1;  svensk  specialutgåva,  område 1, volym 1, s. 39),  i  dess  lydelse  enligt  Europaparlamentets  och  rådets  förordning  (EU,  Euratom) nr 1023/2013  av  den  22 oktober 2013  (EUT L 287,  2013, s. 15).

Tjänsteföreskrifterna
Avdelning  I  i  tjänsteföreskrifterna  har  rubriken  ”Allmänna  bestämmelser”  och  innehåller  artiklarna 1–10c.
I  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna  föreskrivs  följande:
”1.      Vid  tillämpningen  av  dessa  tjänsteföreskrifter  skall  all  diskriminering  på  grund  av  bland  annat  …  språk  …  vara  förbjuden.
…
6.      Tillämpningen  av  principen  om  icke-diskriminering  och  proportionalitetsprincipen  får  bara  begränsas  på  objektiva  och  rimliga  grunder  i  syfte  att  uppnå  legitima  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken.  …”
Avdelning  III  i  tjänsteföreskrifterna  har  rubriken  ”Tjänstemännens  karriär”.
Kapitel 1  i  denna  avdelning,  vilket  har  rubriken  ”Rekrytering”,  innehåller  artiklarna 27–34  i  tjänsteföreskrifterna.  I  artikel 28  föreskrivs  följande:
”En  tjänsteman  får  tillsättas  endast  om  han
…
f)      kan  styrka  att  han  har  fördjupade  kunskaper  i  ett  av  unionens  språk  och  sådana  tillfredsställande  kunskaper  i  ett  annat  av  unionens  språk  som  krävs  för  att  kunna  utföra  arbetsuppgifterna.”
Kapitel 3  i  avdelning  III  i  tjänsteföreskrifterna  har  rubriken  ”Bedömningsförfarande,  löneklassuppflyttning  och  befordran”.  I  detta  kapitel återfinns  artikel 45.2,  som  innehåller  följande  bestämmelse:
”En  tjänsteman  skall  före  sin  första  befordran  efter  rekryteringen  visa  sin  förmåga  att  arbeta  på  ett  tredje  språk  bland  dem  som  anges  i  artikel 55.1  i  fördraget  om  Europeiska  unionen.  …”
Bilaga III  till  tjänsteföreskrifterna,  som  handlar  om  förfarandet  vid  uttagningsprov,  innehåller  regler  om  bland  annat  uttagningsprovens  art,  typen  av  uttagningsprov,  befattningsbeskrivning  och  arbetsuppgifter  för  den  tjänst  som  ska  tillsättas,  samt  de  språkkunskaper  som  eventuellt  krävs  med  tanke  på  tjänstens  art.

Anställningsvillkoren för övriga anställda
Avdelning  I  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  har  rubriken  ”Allmänna  bestämmelser”  och  innehåller  artiklarna 1–7a.
Enligt  artikel 1  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  ska  dessa  anställningsvillkor  tillämpas  på  dem  som  genom  avtal  är  anställda  vid  unionen  och  som  därigenom  har  ställning  som  ”kontraktsanställda”.
Artikel 3a
i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  innehåller  följande  bestämmelse:
”1.      I  dessa  anställningsvillkor  avses  med  ’kontraktsanställd’  en  anställd  som  inte  anställts  för  någon  av  de  tjänster  som  finns  upptagna  i  den  tjänsteförteckning  som  är  bifogad  den  berörda  institutionens  budgetavsnitt  och  som  är  anställd  för  att  på  deltid  eller  heltid
a)      utföra  ett  manuellt  eller  administrativt  servicearbete  vid  en  institution,
…”
Avdelning  IV  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  har  rubriken  ”Kontraktsanställda”  och  innehåller  artiklarna 79–119.
I  denna  avdelnings  kapitel 1,  med  rubriken  ”Allmänna  bestämmelser”,  återfinns  artikel 80  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda,  vilken  har  följande  lydelse:
”1.      Kontraktsanställda  skall  delas  upp  i  fyra  tjänstegrupper  som  motsvarar  arbetsuppgifterna.  Varje  tjänstegrupp  delas  upp  i  lönegrader  och  löneklasser.
2.      Typerna  av  arbetsuppgifter  och  motsvarande  tjänstegrupper  anges  i  följande  tabell:
Tjänste-grupp
Löne-grad
Arbetsuppgifter
IV
13-18
Ledande,  utredande,  språkliga  och  liknande  tekniska  uppgifter  som  utförs  under  övervakning  av  tjänstemän  eller  tillfälligt  anställda.
III
8-12
Verkställande  uppgifter,  utarbetande  av  texter,  bokföring  och  andra  liknande  tekniska  uppgifter  som  utförs  under  övervakning  av  tjänstemän  eller  tillfälligt  anställda.
II
4-7
Kontorsarbete  och  sekreteraruppgifter,  kontorschefskap  och  andra  liknande  uppgifter  som  utförs  under  övervakning  av  tjänstemän  eller  tillfälligt  anställda.
I
1-3
Manuellt  och  administrativt  servicearbete  som  utförs  under  övervakning  av  tjänstemän  eller  tillfälligt  anställda.
3.      [Tillsättningsmyndigheten  vid]  varje  institution,  byrå  eller  enhet  som  avses  i  artikel 3a  får,  efter  att  ha  hört  kommittén  för  tjänsteföreskrifterna,  närmare  fastställa  befogenheter  för  varje  typ  av  arbetsuppgifter.
4.      Artiklarna 1d  …  i  tjänsteföreskrifterna  ska  tillämpas  på  motsvarande  sätt.
…”
I  artikel 82  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda,  som  ingår  i  kapitel 3  i  avdelning  IV,  med  rubriken  ”Anställningsvillkor”,  anges  följande:
”…
2.      Personer  som  skall  anställas  som  kontraktsanställda  skall  uppfylla  följande  villkor
a)      I  tjänstegrupp  I,  fullgjord  obligatorisk  skolgång.
…
3.      En  person  får  anställas  som  kontraktsanställd  endast  om  han
…
e)      styrker  grundliga  kunskaper  i  ett  av  unionens  språk  och  tillfredsställande  kunskaper  i  ett  annat  unionsspråk  i  den  utsträckning  som  krävs  för  att  han  skall  kunna  utföra  sina  arbetsuppgifter.
…
5.      Europeiska  rekryteringsbyrån  [Epso]  skall  på  en  institutions  begäran  bistå  institutionen  vid  rekryteringen  av  kontraktsanställda,  särskilt  genom  att  utforma  proven  och  anordna  uttagningsförfarandena.  [Epso]  skall  se  till  att  uttagningsförfarandena  för  kontraktsanställda  handhas  på  ett  öppet  sätt.
…”

Det omtvistade uttagningsförfarandet
Europaparlamentet  offentliggjorde  den  14 april 2016  sin  inbjudan  till  intresseanmälan  i  syfte  att  upprätta  en  reservlista  över  sökande  som  kan  komma  att  rekryteras  som  kontraktsanställda  chaufförer.  Det  framgår  av  den  inledande  delen  av  inbjudan  att  antalet  eventuellt  disponibla  tjänster  är  omkring  110  och  att  tjänstgöringsorten  för  dessa  är  ”främst  Bryssel”  (Belgien).
I  avdelning  II  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  med  rubriken  ”Arbetsuppgifter”,  anges  att  den  kontraktsanställda  person  som  anställs  ”under  överinseende  av  en  tjänsteman  eller  tillfälligt  anställd  [ska]  utföra  de  uppgifter  som  tillkommer  en  chaufför”  och  att
”[d]et  …  till  exempel  [kan]  handla  om  att
–        transportera  offentliga  personer  och  Europaparlamentets  tjänstemän  och  övriga  anställda  till  framför  allt  Bryssel,  Luxemburg  [(Luxemburg)]  och  Strasbourg  [(Frankrike)]  och  till  andra  medlemsstater  och  tredjeländer,
–        transportera  besökare  (diplomater  och  andra  offentliga  personer),
–        transportera  gods  och  handlingar,
–        transportera  post,
–        se  till  att  fordonet,  och  särskilt  dess  tekniska  utrustning,  används  på  rätt  sätt,
–        trygga  säkerheten  för  de  personer  och  det  gods  som  transporteras  genom  att  följa  trafikreglerna  i  det  berörda  landet,
–        vid  behov  lasta  ur  och  lasta  på  fordonen,
–        vid  behov  utföra  administrativt  arbete  eller  tillhandahålla  logistiskt  stöd.”
I  avdelning  IV  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  med  rubriken  ”Tillträdeskrav”,  anges  att  rekryteringen  av  en  kontraktsanställd  förutsätter  att  personen  i  fråga  uppfyller  flera  villkor,  bland  annat  krävs  kunskaper  i  två  av  unionens  officiella  språk.  Det  krävs  att  de  sökande  har  ”fördjupade  kunskaper  (minst  nivå  C1  (…)  i  ett  av  Europeiska  unionens  24  officiella  språk”,  som  ”språk  1”  i  uttagningsförfarandet,  dels  ”[t]illfredsställande  kunskaper  (nivå  B2)  i  engelska,  franska  eller  tyska”,  som  ”språk  2”  i  uttagningsförfarandet,  (nedan  kallat  språk  2  i  uttagningsförfarandet),  varvid  ”[s]pråk  2  måste  vara  ett  annat  än  språk  1”.
Den  gemensamma  europeiska  referensramen  för  språk,  som  upprättats  av  Europarådet  (Europarådets  ministerkommittés  rekommendation nr R  (98)  6,  av  den  17 mars 1998,  nedan  kallad  den  europeiska  referensramen),  innebär  att  språkkunskaper  delas  upp  på  sex  olika  nivåer,  från  nivå  A1  till  nivå  C2.  Referensramen  inbegriper  olika  tabeller,  varav  en  innehåller  en  översikt  över  de  gemensamma  kunskapsnivåerna.  Nivå  B2,  som  motsvarar  språkkunskaperna  hos  en  ”självständig  språkanvändare”,  förklaras  i  den  europeiska  referensramen  på  följande  sätt:
”Kan  förstå  huvudinnehållet  i  komplexa  texter  om  både  konkreta  och  abstrakta  ämnen,  inklusive  fackmässiga  diskussioner  inom  det  egna  specialområdet.  Kan  delta  i  samtal  så  pass  flytande  och  spontant  att  ett  normalt  umgänge  med  modersmålstalare  blir  fullt  möjligt,  utan  ansträngning  för  någondera  parten.  Kan  producera  tydlig  och  detaljerad  text  inom  ett  brett  fält  av  ämnen,  förklara  en  ståndpunkt  i  ett  aktuellt  ämne  samt  framhålla  såväl  för-  som  nackdelar  vid  olika  valmöjligheter.”
I  avdelning  IV  i  inbjudan  till  intresseanmälan  har  följande  motivering  lämnats  till  att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  begränsas  till  engelska,  franska  och  tyska:
”I  enlighet  med  domen  av  Europeiska  unionens  domstol  (stora  avdelningen)[, av den 27 november 2012, Italien/kommissionen, C‑566/10 P, EU:C:2012:752,]  är  Europaparlamentet,  inom  ramen  för  denna  inbjudan  till  intresseanmälan,  skyldigt  att  motivera  varför  valet  av  andraspråk  har  inskränkts  till  ett  begränsat  antal  av  unionens  officiella  språk.
För  att  fastställa  vilka  tre  språk  som  kan  komma  i  fråga  som  andraspråk  i  denna  inbjudan  till  intresseanmälan  har  man  utgått  från  tjänstens  intresse.  Tjänsten  kräver  ju  att  de  nyanställda  omedelbart  ska  kunna  utföra  sina  uppgifter  och  kommunicera  effektivt  i  sitt  dagliga  arbete.
Enligt  långvarig  praxis  inom  Europaparlamentet  när  det  gäller  intern  kommunikation,  och  också  med  beaktande  av  enheternas  behov  vid  extern  kommunikation  och  handläggning  av  ärenden,  är  det  engelska,  franska  och  tyska  som  används  mest.  I  bedömningsrapporterna  för  2013  uppgav  dessutom  92 procent av  all  personal  att  de  hade  kunskaper  i  engelska,  84 procent att  de  hade  kunskaper  i  franska  och  56 procent att  de  hade  kunskaper  i  tyska.  Inget  av  de  övriga  officiella  språken  behärskas  av  över  50 procent av  all  personal.
Därför  är  det  lämpligt,  då  man  ser  till  tjänstens  intresse  och  de  sökandes  behov  och  kompetens  och  med  beaktande  av  det  aktuella  arbetsområdet,  att  kräva  kunskaper  i  ett  av  de  här  tre  språken  för  att  garantera  att  alla  sökande,  oavsett  deras  första  officiella  språk,  behärskar  minst  ett  av  dessa  tre  officiella  språk  som  arbetsspråk.
För  att  alla  ska  behandlas  lika  ska  dessutom  alla  sökande,  alltså  även  de  som  har  något  av  de  ovannämnda  tre  språken  som  officiellt  förstaspråk,  uppvisa  tillräckliga  kunskaper  i  ett  andraspråk  som  ska  väljas  bland  dessa  tre.
Genom  bedömningen  av  de  sökandes  särskilda  språkliga  kompetens  på  detta  sätt  kan  Europaparlamentet  bilda  sig  en  uppfattning  om  de  sökandes  förmåga  att,  i  en  omgivning  som  nära  liknar  den  som  de  skulle  arbeta  i,  omedelbart  börja  utföra  sina  arbetsuppgifter.”
Avdelning  VI  i  inbjudan  till  intresseanmälan  har  rubriken  ”Anmälningsförfarande  och  frist  för  inlämnande  av  intresseanmälan”.  Där  anges  att  de  sökande  ska  anmäla  sitt  intresse  genom  att  fylla  i  ett  elektroniskt  formulär  på  Epsos  webbplats.  Enligt  den  information  som  återfinns  i  avdelning  VII  i  inbjudan  till  intresseanmälan  under  rubriken  ”Urvalsförfarande”  rör  det  sig  om  ett  urval  efter  meriter,  och  det  framgår  att  ”[u]rvalet  görs  endast  utifrån  meriter,  på  grundval  av  en  bedömning  av  de  detaljerade  svaren  på  frågorna  i  den  ’talent  screener’  som  finns  på  anmälningsblanketten”.
Det  framgår  av  avdelning  VIII,  med  rubriken  ”Resultat”,  i  inbjudan  till  intresseanmälan  att  de  300  sökande  som  fått  flest  poäng  i  enlighet  med  de  relevanta  kriterierna  kommer  att  föras  upp  på  den  för  ändamålet  upprättade  reservlistan  när  uttagningsförfarandet  har  avslutats.  I  avdelning  IX,  med  rubriken  ”Anställning”,  i  inbjudan  till  intresseanmälan  erinras  det  om  att  en  plats  på  reservlistan  inte  är  någon  garanti  för  anställning.  För  det  fall  det  blir  aktuellt  att  anställa  sökande  som  finns  upptagna  på  reservlistan  gäller  bland  annat  följande  enligt  inbjudan  till  intresseanmälan:
”Om  det  blir  möjligt  att  ingå  ett  kontrakt  gör  de  anställande  tjänsteenheterna  en  genomgång  av  reservlistan  och  kallar  in  de  sökande  vars  profil  bäst  motsvarar  den  berörda  tjänsten.
De  sökande  intervjuas  för  att  det  ska  kunna  bedömas  om  deras  profil  motsvarar  den  lediga  tjänsten.  Under  intervjun  utvärderas  också  kunskaperna  i  språk  1  och  språk  2.  Även  kunskaper  i  andra  språk  som  de  sökande  angett  i  anmälan  kan  komma  att  testas.
…
Beroende  på  resultatet  av  intervjun,  och  av  eventuella  teoretiska  och/eller  praktiska  prov,  kan  de  sökande  komma  att  erbjudas  anställning.”
De  sökande  som  väljs  ut  kommer  att  anställas  såsom  kontraktsanställda  (tjänstegrupp  I)  och  anställningskontraktet  kommer  att  upprättas  i  enlighet  med  artiklarna 3a,  84  och  85  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda.  Anställningen  löper  på  ett  år.  Den  kan  förlängas  i  ytterligare  ett  år och  därefter  eventuellt  förlängas  en  andra  gång,  på  obestämd  tid.
Avdelning  X  i  inbjudan  till  intresseanmälan  har  rubriken  ”Meddelande”,  och  lyder  enligt  följande:
”Europaparlamentet  kommer  att  kontakta  dig  via  ditt  Epsokonto  eller  via  e-post.  Du  måste  själva  följa  förfarandets  gång  och  regelbundet,  minst  två  gånger  i  veckan,  kontrollera  om  det  finns  information  till  dig  på  Epsokontot.  Om  du  på  grund  av  tekniska  problem  inte  kommer  åt  denna  information  är  det  ditt  ansvar  att  omedelbart  kontakta  följande  adress:
ACdrivers2016@ep.europa.eu
Alla  övriga  frågor  om  förfarandet  ska  skickas  via  e-post  till  den  adressen.”

Parternas yrkanden
Konungariket  Spanien  har  yrkat  att  domstolen  ska  ogiltigförklara  inbjudan  till  intresseanmälan  och  förplikta  parlamentet  att  ersätta  rättegångskostnaderna.  En  ogiltigförklaring  av  inbjudan  ska  även  leda  till  ogiltigförklaring  av  den  reservlista  som  upprättats  med  stöd  av  inbjudan.
Parlamentet  har  yrkat  att  domstolen  ska  ogilla  talan  och  förplikta  Konungariket  Spanien  att  ersätta  rättegångskostnaderna.

Prövning av talan
Konungariket  Spanien  har  till  stöd  för  sin  talan  åberopat  fyra  grunder.
Som  första  grund  har  det  gjorts  gällande  att  det  var  olagligt  att  begränsa  valet  av  språket  för  kommunikationen  mellan  de  sökande  och  Epso  till  engelska,  franska  och  tyska.
Den  andra  grunden  avser  en  felaktig  tolkning  av  de  språkkrav  som  föreskrivs  för  kontraktsanställda  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda.
Såvitt  avser  den  tredje  och  den  fjärde  grunden, som ska behandlas gemensamt,  har  sökanden  gjort  gällande  att  det  var  olagligt  att  begränsa  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  till  engelska,  franska  och  tyska.

Den första grunden: Den omständigheten att valet av kommunikationsspråk har begränsats till engelska, franska och tyska

Parternas argument
Konungariket  Spanien  har  först  och  främst  gjort  gällande  att  inbjudan  till  intresseanmälan  strider  mot  artiklarna 1  och  2  i  förordning nr 1/58,  artikel 22  i  Europeiska  unionens  stadga  om  de  grundläggande  rättigheterna  (nedan  kallad  stadgan)  och  artikel 1d.1  och  1d.6  i  tjänsteföreskrifterna,  genom  att  de  enda  språk  som  de  sökande  får  använda  sig  av  för  att  kommunicera  med  organisatörerna  av  det  aktuella  uttagningsförfarandet  är  engelska,  franska  och  tyska.  Konungariket  Spanien  har  i  detta  avseende  anfört  att  de  anmälningar  som  ges  in  som  en  följd  av  inbjudan  till  intresseanmälan  utgör  ”[s]kriftliga  handlingar  som  …  en  person  som  lyder  under  en  medlemsstats  jurisdiktion  ställer  till  [unionens]  institutioner”  i  den  mening  som  avses  i  artikel 2  i  förordning nr 1/58,  och  att  de  således,  i  enlighet  med  denna  artikel,  ska  få  avfattas  och  inlämnas  till  den  berörda  institutionen  på  något  av  de  officiella  språken  efter  avsändarens  val.
I  andra  hand  har  Konungariket  Spanien  hävdat  att  den  omständigheten  att  valet  av  kommunikationsspråk  har  begränsats  till  engelska,  franska  och  tyska  strider  mot  artikel 22  i  stadgan,  avseende  unionens  respekt  för  den  språkliga  mångfalden,  och  mot  artikel 1d.1  och  1d.6  i  tjänsteföreskrifterna,  enligt  vilken  all  diskriminering  är  förbjuden,  till  exempel  diskriminering  på  grund  av  språk,  om  det  inte  kan  anses  att  den  är  motiverad  i  enlighet  med  den  bestämmelsen.  Konungariket  Spanien  anser  att  sökande  som  inte  kan  använda  sitt  modersmål  för  att  fylla  i  anmälningsformuläret  på  Epsos  webbplats  eller  för  att  kommunicera  med  parlamentet  missgynnas  i  förhållande  till  sökande  som  har  engelska,  franska  eller  tyska  som  modersmål.  Konungariket  Spanien  har  gjort  gällande  att  det  inte  föreligger  något  giltigt skäl för  att  tillåta  en  sådan  diskriminering  på  grund  av  språk.
Parlamentet  har  invänt  mot  dessa  argument  och  preciserat  att  inbjudan  till  intresseanmälan  inte  kräver  att  ett  visst  språk  ska  användas  för  att  fylla  i  det  elektroniska  anmälningsformuläret  på  Epsos  webbplats.  Denna  inbjudan  begränsar  inte  heller  de  kommunikationsspråk  som  kan  användas  mellan  å  ena  sidan  de  sökande  och  å  andra  sidan  Epso  eller  parlamentet.  Parlamentet  anser  att  den  omständigheten  att  anmälningsformuläret,  av  tekniska  skäl,  endast  har  funnits  tillgängligt  på  engelska,  franska  och  tyska,  inte  innebär  att  de  sökande  för  den  skull  har  varit  tvungna  att  använda  något  av  dessa  tre  språk  för  att  fylla  i  det.  För  övrigt  har  parlamentet  gjort  gällande  att  det  har  hänt  att  anmälningar  har  avfattats  på  andra  språk  än  engelska,  franska  eller  tyska,  och  att  urvalskommittén  då  har  bedömt  dessa  anmälningar,  vid  behov  med  hjälp  av  språkliga  bisittare.  Parlamentet  anser  sig,  under  dessa  förhållanden,  helt  och  hållet  ha  fullgjort  sin  skyldighet  att  kommunicera  med  de  sökande  på  ett  språk  som  de  själva  fritt  har  valt.

Domstolens bedömning
Det  framgår  av  artikel 2  i  förordning nr 1/58,  som  i  princip  motsvarar  artikel 24  fjärde  stycket  FEUF,  och  artikel 41.4  i  stadgan,  att  skriftliga  handlingar  som  en  person  som  lyder  under  en  medlemsstats  jurisdiktion  ställer  till  unionens  institutioner  efter  avsändarens  val  får  avfattas  på  något  av  de  officiella  språken,  vilka  avses  i  artikel 1  i  denna  förordning,  och  att  institutionen  måste  lämna  sitt  svar  på  samma  språk.  Dessa  personers  rätt  att  välja  vilket  av  unionens  officiella  språk  de  vill  använda  i  kontakterna  med  institutionerna,  som  till  exempel  Europaparlamentet,  utgör  ett  väsentligt  uttryck  för  respekten  för  unionens  språkliga  mångfald  –  vars  betydelse  det  erinras  om  i  artikel 3.3  fjärde  stycket  FEU  samt  i  artikel 22  i  stadgan  –  och  är  av  grundläggande  betydelse.
Av  den  omständigheten  att  unionen  har  en  skyldighet  att  respektera  den  språkliga  mångfalden,  kan  man  dock  inte,  vilket  framgår  av  domstolens  praxis,  sluta  sig  till  att  det  föreligger  en  allmän  rättsprincip  som  ger  varje  medborgare  rätt  att  kräva  att  varje  handling  som  kan  påverka  hans  eller  hennes  intressen  under  alla  förhållanden  ska  avfattas  på  hans  eller  hennes  språk,  och  enligt  vilken  institutionerna  är  skyldiga  att,  utan  möjlighet  till  undantag,  använda  sig  av  samtliga  officiella  språk  i  alla  situationer  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  9 september 2003,  Kik/harmoniseringskontoret,  C‑361/01  P,  EU:C:2003:434, punkt 82,  dom  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen,  C‑566/10  P,  EU:C:2012:752, punkt 88,  och  dom  av  den  6 september 2017,  Slovakien  och  Ungern/rådet,  C‑643/15  och  C‑647/15,  EU:C:2017:631, punkt 203).
Vad  beträffar  just  förfarandena  för  uttagning  av  EU-personal  har  domstolen  redan,  i punkt 88  i  domen  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen  (C‑566/10  P,  EU:C:2012:752),  slagit  fast  att  det  är  möjligt  att,  med  tillämpning  av  artikel 1d.6  i  tjänsteföreskrifterna,  begränsa  förbudet  mot  diskriminering  på  grund  av  språk.  Institutionerna  har  således,  utan  att  detta  påverkar  den  skyldighet  att  offentliggöra  meddelandena  om  uttagningsprov  i
Europeiska  unionens  officiella  tidning
på  unionens  samtliga  officiella  språk  som  det  bland  annat  erinras  om  i punkt 71 i den domen,  och  som  föreligger  enligt  artikel 1.2  i  bilaga III  till  tjänsteföreskrifterna,  jämförd  med  artikel 5  i  förordning nr 1/58,  möjlighet  att  vid  behov  införa  begränsningar  vad  gäller  användningen  av  de  officiella  språken  i  detta  sammanhang,  under  förutsättning  att  dessa  begränsningar,  i  enlighet  med  artikel 1d.6,  på  objektiva  och  rimliga  grunder  kan  motiveras  av  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken  och  att  de  står  i  proportion  till  det  eftersträvade  målet.
Det  följer  således  av punkt 88  i  domen  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen  (C‑566/10  P,  EU:C:2012:752)  att  institutionernas  skyldigheter  under  förfarandena  för  uttagning  av  EU-personal  inte  kan  anses  gå  längre  än  vad  som  följer  av  kraven  i  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna.
Frågan  huruvida  det  är  lagligt  att  de  sökande  endast  kan  kommunicera  med  Epso  och  parlamentet  på  engelska,  franska  och  tyska,  vilket  förevarande  talan  handlar  om,  ska  således  prövas  med  beaktande  av  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna,  som  enligt  artikel 80.4  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  är  tillämplig  på  förfarandena  för  uttagning  av  kontraktsanställda.
Eftersom  parlamentet  har  bestritt  att  valet  av  språk  för  kommunikationen  mellan  Epso  och  de  sökande  har  begränsats  till  engelska,  franska  och  tyska  behöver  domstolen  allra  först  –  innan  den  prövar  Konungariket  Spaniens  argument  att  begränsningen  utgör  en  särbehandling  på  grund  av  språk  som  strider  mot  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna  –  utifrån  båda  parternas  argument  undersöka  huruvida  inbjudan  till  intresseanmälan  verkligen  innehåller  en  sådan  begränsning.
Enligt  de  uppgifter  som  lämnas  i  inbjudan  till  intresseanmälan  sker  det  urval  som  inbjudan  avser  enbart  ”utifrån  meriter”  med  som  enda  underlag  de  svar  som  de  sökande  lämnar  på  frågorna  under  fliken  ”talent  screener”  i  anmälningsformuläret  på  Epsos  webbplats.  Det  följer  således  av  inbjudan  till  intresseanmälan  att  anmälningarna  skulle  lämnas  in  online,  med  hjälp  av  ett  elektroniskt  anmälningsformulär.
Det  är  i  detta  avseende  ostridigt  mellan  parterna  i  målet  att  det  elektroniska  anmälningsformuläret  som  avses  i  inbjudan  till  intresseanmälan  endast  fanns  tillgängligt  på  engelska,  franska  och  tyska  på  Epsos  webbplats.  Medan  Konungariket  Spanien  har  tolkat  det  faktum  att  formuläret  hade  upprättats  på  ett  begränsat  antal  språk  som  en  faktisk  begränsning  av  de  språk  som  fick  användas  för  att  fylla  i  detta  formulär,  så  har  parlamentet  dock  anfört  att  eftersom  inbjudan  till  intresseanmälan  inte  innehöll  någon  tvingande  bestämmelse  om  vilket  språk  som  skulle  användas  för  att  fylla  i  formuläret  stod  det  de  sökande  fritt  att  fylla  i  det  med  användning  av  något  av  dessa  tre  språk,  eller  något  annat  av  unionens  officiella  språk.
Domstolen  konstaterar  dock  att  då  det  i  inbjudan  till  intresseanmälan  inte  indikerades  att  vilket  som  helst  av  unionens  officiella  språk  kunde  användas  för  att  fylla  i  det  elektroniska  anmälningsformuläret,  som  endast  fanns  tillgängligt  på  engelska,  franska  och  tyska  på  Epsos  webbplats,  var  det  rimligt  att  de  sökande  antog  att  det  var  obligatoriskt  att  fylla  i  formuläret  på  något  av  dessa  tre  språk.  Under  dessa  förhållanden  kan  det  inte  uteslutas  att  vissa  sökande  i  praktiken  har  berövats  möjligheten  att  använda  sig  av  valfritt  officiellt  unionsspråk  för  att  göra  sin  intresseanmälan.
Efter  att  det  har  konstaterats  att  det  föreligger  en  sådan  begränsning  av  valet  av  kommunikationsspråk,  ska  det  i  nästa  steg  undersökas  huruvida  denna  begränsning  har  gett  upphov  till  en  särbehandling  av  sökande  som  strider  mot  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna.
Det  måste  i  detta  avseende  anses  att  de  sökande  som,  på  grund  av  att  anmälningsformuläret  inte  fanns  tillgängligt  på  samtliga  av  unionens  officiella  språk,  drog  slutsatsen  att  de  var  tvungna  att  fylla  i  anmälningsformuläret  på  engelska,  franska  eller  tyska,  och  följaktligen  avfattade  sin  intresseanmälan  på  något  av  dessa  språk  –  trots  att  inget  av  de  språken  var  det  av  unionens  officiella  språk  som  de  behärskade  bäst  –  kan  ha  missgynnats  i  förhållande  till  sökande  som  bland  de  officiella  språken  föredrog  ett  av  dessa  tre,  såväl  vad  gäller  den  fulla  förståelsen  av  formuläret  som  vad  beträffar  avfattandet  av  intresseanmälan.
Domstolen  finner  således  att  den  omständigheten  att  anmälningsformuläret  inte  fanns  tillgängligt  på  Epsos  webbplats  på  samtliga  av  unionens  officiella  språk  har  lett  till  att  de  sökande  som  önskade  använda  sig  av  ett  annat  officiellt  språk  än  engelska,  franska  eller  tyska  för  att  fylla  i  nämnda  formulär,  och  därmed  för  att  göra  en  intresseanmälan,  berövades  möjligheten  att  använda  sig  av  det  officiella  språk  som  de  behärskade  bäst  varför  de  gavs  en  mindre  gynnsam  behandling  än  de  sökande  som  bland  de  officiella  språken  föredrog  ett  av  dessa  tre  språk.  Detta  har  således  resulterat  i  en  särbehandling  på  grund  av  språk  som  i  princip  är  förbjuden  enligt  artikel 1d.1  i  tjänsteföreskrifterna.
Däremot  framgår  det  inte  av  de  uppgifter  som  Konungariket  Spanien  har  anfört  att  de  sökande  inte,  vid  behov,  kunde  kommunicera  per  e-post  med  parlamentet  eller  med  Epso  på  valfritt  officiellt  språk.  Den  grund  som  Konungariket  Spanien  har  åberopat  avseende  begränsningen  av  kommunikationsspråk  kan  således  inte  godtas  vad  gäller  sådan  kommunikation.  Den  särbehandling  som  har  konstaterats  i  föregående  punkt –  beträffande  de  språk  som  kunde  användas  för  att  fylla  i  anmälningsformuläret  och  således  för  att  göra  en  intresseanmälan  –  kan  dock  inte  vägas  upp  av  att  de  sökande  har  möjlighet  att  kommunicera  på  valfritt  officiellt  språk  med  parlamentet  eller  med  Epso,  i  förekommande  fall  via  e-post,  angående  andra  aspekter  av  det  aktuella  uttagningsförfarandet.
Såsom  det  har  erinrats  om  ovan  i punkt 38  framgår  det  av  artikel 1d.6  i  tjänsteföreskrifterna  att  en  särbehandling  på  grund  av  språk  vid  tillämpningen  av  dessa  tjänsteföreskrifter  endast  kan  godtas  på  objektiva  och  rimliga  grunder  i  syfte  att  uppnå  legitima  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken.
Då  Konungariket  Spanien  har  visat  att  inbjudan  till  intresseanmälan  ger  upphov  till  en  särbehandling  som  kan  utgöra  diskriminering  på  grund  av  språk  i  den  mening  som  avses  i  artikel 1d.1  i  tjänsteföreskrifterna,  ankom  det  på  parlamentet  att  visa  att  det  fanns  grund  för  denna  begränsning.
I  det  aktuella  fallet  har  parlamentet  dock  inte,  vare  sig  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  eller  i  sina  skrivelser  eller  under  förhandlingen  vid  domstolen  –  angett  något skäl som  kan  styrka  att  det  föreligger  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken  som  innebär  att  det  behövs  en  särbehandling  såsom  den  som  har  konstaterats  ovan  i punkt 47  vad  gäller  de  språk  som  ska  användas  för  att  fylla  i  det  elektroniska  anmälningsformuläret.  Härav  följer  att  parlamentet  inte  har  styrkt  att  den  begränsning  av  valet  av  kommunikationsspråk  som  följer  av  inbjudan  till  intresseanmälan  var  motiverad.
Talan  ska  således  bifallas  såvitt  gäller  den  första  grunden.

Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 82 i anställningsvillkoren för övriga anställda

Parternas argument
Genom  den  andra  grundens  första  del  har  Konungariket  Spanien  gjort  gällande  att  det  krav  som  uppställs  i  inbjudan  till  intresseanmälan  på  att  den  sökande  ska  ha  tillfredsställande  kunskaper  i  ytterligare  ett  av  unionens  officiella  språk  strider  mot  artikel 82  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda,  eftersom  det  inte  är  nödvändigt  med  kunskaper  i  ytterligare  ett  språk  för  de  arbetsuppgifter  som  de  anställda  personerna  kommer  att  förväntas  utföra.  Det  framgår  av  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  att  administrationen  endast  kan  kräva  att  den  som  söker  en  tjänst  som  kontraktsanställd  förutom  fördjupade  kunskaper  i  ett  av  unionens  officiella  språk  även  besitter  tillfredsställande  kunskaper  i  ytterligare  ett  visst  språk  om  det  behövs  på  grund  av  att  det  är  en  särskild  typ  av  tjänst  som  ska  tillsättas.  I  det  aktuella  fallet  kan  det  dock  inte  vara  motiverat  att  kräva  tillfredsställande  kunskaper  i  ytterligare  ett  språk  med  hänsyn  till  de  arbetsuppgifter  som  de  kontraktsanställda  kommer  att  behöva  utföra.  Konungariket  Spanien  har  i  detta  avseende  erinrat  om  att  artikel 80  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  beskriver  de  arbetsuppgifter  som  utförs  av  kontraktsanställda  i  grupp  I  som  ”manuellt  och  administrativt  servicearbete  som  utförs  under  övervakning  av  tjänstemän  eller  tillfälligt  anställda”.  Genom  den  andra  delgrunden  har  Konungariket  Spanien  anfört  att  om  det  antas  att  det  kan  krävas  av  en  sökande  till  en  sådan  tjänst  att  han  eller  hon  besitter  fördjupade  kunskaper  i  ett  av  unionens  officiella  språk  och  tillfredsställande  kunskaper  i  ytterligare  ett  språk,  så  är  det  i  vart  fall  inte  motiverat  att,  såsom  skett  i  den  aktuella  inbjudan  till  intresseanmälan,  kräva  kunskaper  i  detta  andra  språk  på  nivå  B2  enligt  den  europeiska  referensramen.
Parlamentet  har  bemött  dessa  argument  genom  att  göra  gällande  att  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  uppställer  ett  krav  på  tillfredsställande  kunskaper  i  ytterligare  ett  av  unionens  officiella  språk  såsom  en  skyldighet  enligt  tjänsteföreskrifterna.

Domstolens bedömning
Det  framgår  av  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  att  ”[e]n  person  får  anställas  som  kontraktsanställd  endast  om  han  …  styrker  grundliga  kunskaper  i  ett  av  unionens  språk  och  tillfredsställande  kunskaper  i  ett  annat  unionsspråk  i  den  utsträckning  som  krävs  för  att  han  skall  kunna  utföra  sina  arbetsuppgifter”.  Konungariket  Spanien  har  genom  den  andra  grundens  första  del  gjort  gällande  att  enligt  denna  bestämmelse  behöver  den  som  söker  en  tjänst  som  kontraktsanställd  endast  ha  kunskaper  i  ytterligare  ett  unionsspråk  när  de  arbetsuppgifter  som  han  eller  hon  ska  utföra  kräver  detta,  vilket  här  inte  är  fallet.
Det  behöver  således  fastställas  huruvida  språkkraven  i  ovan  nämnda  artikel 82.3 e  innebär  att  det  systematiskt  ska  krävas  att  den  som  söker  en  tjänst  som  kontraktsanställd  har  grundliga  kunskaper  i  ett  av  unionens  officiella  språk  och  tillfredsställande  kunskaper  i  ett  annat  officiellt  unionsspråk.
Det  ska  i  detta  avseende  erinras  om  att  artikel 28 f  i  tjänsteföreskrifterna  på  motsvarande  sätt  föreskriver  att  ”[e]n  tjänsteman  får  tillsättas  endast  om  han  kan  styrka  att  han  har  fördjupade  kunskaper  i  ett  av  unionens  språk  och  sådana  tillfredsställande  kunskaper  i  ett  annat  av  unionens  språk  som  krävs  för  att  kunna  utföra  arbetsuppgifterna”.  Enligt  artikel 45.2  i  tjänsteföreskrifterna  krävs  det  även  att  en  tjänsteman  före  sin  första  befordran  efter  rekryteringen  visar  sin  förmåga  att  arbeta  ”på  ett  tredje  språk  bland  dem  som  anges  i  artikel 55.1  [FEU]”,  det  vill  säga  bland  unionens  officiella  språk.  Därav  följer  nödvändigtvis  att  villkoret  i  artikel 28 f  i  tjänsteföreskrifterna  avseende  kunskaperna  i  ett  andra  språk  inte  kan  anses  vara  fakultativt  för  tjänstemännen.
Eftersom  de  kontraktsanställda,  precis  som  tjänstemännen,  förväntas  utföra  sina  arbetsuppgifter  i  en  mångspråkig  miljö,  finns  det  inget  stöd  för  att  tolka  det  krav  på  språkkunskaper  som  gäller  för  kontraktsanställda  enligt  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  på  ett  annat  sätt  än  det  likalydande  kravet  som  gäller  för  tjänstemän  enligt  artikel 28 f  i  tjänsteföreskrifterna.  Att  tjänstemännen,  till  skillnad  från  de  kontraktsanställda,  eventuellt  måste  styrka  sina  kunskaper  i  ett  tredje  språk,  förklaras  av  att  tjänsteföreskrifternas  befordringsregler  inte  är  tillämpliga  på  kontraktsanställda.  Denna  skillnad  saknar  dock  betydelse  för  tolkningen  av  kravet  på  kunskaper  i  ett  andra  språk,  vilket  uppställs  både  i  artikel 28 f  i  tjänsteföreskrifterna  och  i  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda.
Det  betyder,  såsom  generaladvokaten  har  framhållit  i punkt 111  i  sitt  förslag  till  avgörande,  att  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  ska  tolkas  så,  att  den  som  söker  en  tjänst  som  kontraktsanställd  är  skyldig  att  styrka  att  han  eller  hon  har  kunskaper  i  åtminstone  två  officiella  språk.  Härav  följer  att  Konungariket  Spaniens  talan  inte  kan  bifallas  såvitt  avser  den  andra  grundens  första  del.
Genom  den  andra  delgrunden  har  Konungariket  Spanien  hävdat  att  det  med  hänsyn  till  den  typ  av  arbetsuppgifter  som  kontraktsanställda  förväntas  utföra  inte  är  motiverat  med  den  kunskapsnivå  som  krävs  i  inbjudan  till  intresseanmälan  beträffande  språk  2  i  uttagningsförfarandet,  det  vill  säga  nivå  B2  enligt  den  europeiska  referensramen.  Då  de  argument  som  har  utvecklats  till  stöd  för  denna  andra  delgrund  sammanfaller  med  dem  som  anförts  till  stöd  för  den  tredje  och  den  fjärde  grunden,  kommer  nämnda  delgrund  att  undersökas  tillsammans  med  de  grunderna.

Den andra grundens andra del samt den tredje och den fjärde grunden: Den omständigheten att valet av språk 2 i uttagningsförfarandet är begränsat till engelska, franska och tyska

Parternas argument
Konungariket  Spanien  har  anfört  att  den  omständigheten  att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  enligt  inbjudan  till  intresseanmälan  är  begränsat  till  engelska,  franska  och  tyska  är  godtycklig,  strider  mot  språkreglerna  i  artiklarna 1  och  6  i  förordning nr 1/58  och  utgör  en  sådan  diskriminering  på  grund  av  språk  som  är  förbjuden  enligt  artikel 22  i  stadgan,  artikel 1d.1  och  1d.6  i  tjänsteföreskrifterna  samt  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda.  Inget  av  de skäl som  anges  i  inbjudan  till  intresseanmälan  kan  enligt  Konungariket  Spanien  anses  utgöra  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  som  kan  motivera  en  sådan  begränsning.  Det skäl som  avser  ”tjänstens  intresse”  och  som  hänger  samman  med  att  den  anställda  personalen  från  och  med  den  första  arbetsdagen  ska  kunna  arbeta  på  de  språk  som  behövs  och  kunna  kommunicera  effektivt  i  sitt  arbete,  är  enligt  Konungariket  Spanien  baserat  på  en  stereotyp  och  saknar  koppling  till  den  typ  av  arbetsuppgifter  som  ska  utföras.  I  vart  fall  står  denna  begränsning  inte  i  proportion  till  de  reella  krav  som  tjänsten  ställer.  Kravet  på  kunskapsnivå  B2,  enligt  den  europeiska  referensramen,  vad  gäller  språk  2  i  uttagningsförfarandet  är  likaledes  oproportionerligt.
Parlamentet  har  invänt  mot  dessa  argument  och  anfört  att  begränsningen  av  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  motiverades  vederbörligen  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  bland  annat  med  hänvisning  till  målet  att  förfoga  över  personal  som  kan  sättas  in  i  arbetet  direkt  och  som  kan  kommunicera  effektivt  i  det  dagliga  arbetet.

Domstolens bedömning
Av  de skäl som  angetts  ovan  i punkterna 36–40  ska  frågan  huruvida  det  var  lagligt  att  begränsa  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  till  engelska,  franska  och  tyska  undersökas  utifrån  artikel 1d  i  tjänsteföreskrifterna.  Det  förhåller  sig  nämligen  så  att  den  begränsning  som  avses  i  den  andra  grundens  andra  del,  liksom  i  den  tredje  och  den  fjärde  grunden,  i  likhet  med  begränsningen  av  valet  av  språk  som  kan  användas  för  att  fylla  i  det  elektroniska  anmälningsformuläret  på  Epsos  webbplats  och  därmed  för  att  göra  en  intresseanmälan,  som Konungariket Spaniens första grund handlar om, ingår  i  ett  specifikt  sammanhang,  nämligen  anordnandet  av  förfaranden  för  uttagning  av  EU-personal  vilka,  framför  allt,  regleras  av  tjänsteföreskrifterna.
Det  ska  direkt  erinras  om  att  precis  som  har  framhållits  ovan  i punkterna 38  och  49,  så  är  all  diskriminering,  som  till  exempel  diskriminering  på  grund  av  språk,  vid  tillämpningen  av  dessa  tjänsteföreskrifter  förbjuden  enligt  artikel 1d.1  i  tjänsteföreskrifterna,  som  enligt  artikel 80.4  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda  är  tillämplig  på  uttagningsförfaranden  för  kontraktsanställda,  med  förbehåll  för  att  särbehandling  på  grund  av  språk  kan  vara  tillåten  med  stöd  av  artikel 80.6,  om  den  på  objektiva  och  rimliga  grunder  kan  motiveras  av  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken.
Eftersom  det  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  med  tillämpning  av  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda,  föreskrevs  att  de  enda  språk  som  kunde  väljas  som  språk  2  i  uttagningsförfarandet  var  engelska,  franska  och  tyska,  saknade  personer  som  inte  hade  sådana  språkkunskaper  att  de  uppfyllde  detta  krav  möjlighet  att  delta  i  uttagningsförfarandet,  till  och  med  om  de  hade  tillräckliga  kunskaper  i  två  eller  ännu  flera  av  unionens  officiella  språk,  i  enlighet  med  villkoren  i  artikel 82.3 e  i  anställningsvillkoren  för  övriga  anställda.
Den  omständigheten  att  de  sökande  tvingades  att  välja  engelska,  franska  eller  tyska  som  språk  2  i  uttagningsförfarandet  utgör  således  en  särbehandling  på  grund  av  språk,  som  i  princip  är  förbjuden  enligt  artikel 1d.1  i  tjänsteföreskrifterna.
När  det  vidare  gäller  frågan  huruvida  det  kan  anses  föreligga  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken,  i  den  mening  som  avses  i  artikel 1d.6  i  tjänsteföreskrifterna,  som  kan  motivera  särbehandlingen,  så  ska  det  konstateras  att  det  framgår  av  domstolens  praxis  att  det  i  tjänstens  intresse  kan  vara  påkallat  att  de  anställda  personerna  besitter  specifika  språkkunskaper.  Således  kan  arbetsuppgifternas  särskilda  beskaffenhet  motivera  att  rekryteringen  sker  på  grundval  av  bland  annat  fördjupade  kunskaper  i  ett  specifikt  språk  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  19 juni 1975,  Küster/parlamentet,  79/74,  EU:C:1975:85, punkterna 16  och  17,  dom  av  den  29 oktober 1975,  Küster/parlamentet,  22/75,  EU:C:1975:140, punkterna 13  och  14,  och  dom  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen,  C‑566/10  P,  EU:C:2012:752, punkt 88).
Inom  ramen  för  ett  uttagningsförfarande  har  institutionerna  ett  stort  utrymme  för  skönsmässig  bedömning  för  att  göra  en  utvärdering  av  tjänstens  intresse  och  de  kvalifikationer  och  meriter  hos  de  sökande  som  ska  tas  i  beaktande  (se,  analogt,  dom  av  den  4 februari 1987,  Bouteiller/kommissionen,  324/85,  EU:C:1987:59, punkt 6,  dom  av  den  3 april 2003,  parlamentet/Samper,  C‑277/01  P,  EU:C:2003:196, punkt 35,  och  dom  av  den  9 oktober 2008,  Chetcuti/kommissionen,  C‑16/07  P,  EU:C:2008:549, punkt 77).  Det  ankommer  således  inte  på  domstolen  att  ersätta  administrationens  bedömning  med  sin  egen  när  det  gäller,  bland  annat,  de  specifika  språkkunskaper  som,  i  tjänstens  intresse,  bör  krävas  av  de  sökande  i  ett  uttagningsprov  (se,  analogt,  dom  av  den  3 april 2003,  parlamentet/Samper,  C‑277/01  P,  EU:C:2003:196, punkt 35  och  där  angiven  rättspraxis).
Det  ankommer  dock  på  den  institution  som  har  beslutat  att  endast  tillåta  att  ett  begränsat  antal  av  unionens  officiella  språk  används  i  ett visst  urvalsförfarande,  att  visa  att  en  sådan  begränsning  verkligen  är  lämplig  för  att  tillgodose  reella  krav  kopplade  till  arbetsuppgifter  som  de  anställda  personerna  kommer  att  förväntas  utföra.  Ett  villkor  som  avser  specifika  språkkunskaper  ska  dessutom  stå  i  proportion  till  detta  intresse  och  vara  grundat  på  klara,  objektiva  och  förutsebara  kriterier  som  är  sådana  att  de  sökande  kan  förstå skälen till  detta  villkor  och  unionsdomstolen  kan  pröva  om  villkoret  är  lagenligt  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen,  C‑566/10  P,  EU:C:2012:752, punkterna 90  och  92).
Parlamentet  anser  att  tjänstens  intresse,  enligt  beskrivningen  i  inbjudan  till  intresseanmälan,  enligt  vilket  det  är  påkallat  att  personalen  omedelbart  kan  utföra  sina  uppgifter  och  kommunicera  effektivt  i  sitt  dagliga  arbete,  kan  motivera  att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  begränsas  till  engelska,  franska  och  tyska.  Konungariket  Spanien  har  däremot  anfört  att  de skäl som  anges  i  inbjudan  till  intresseanmälan  inte  kan  rättfärdiga  en  sådan  begränsning.
Såsom  framgår  ovan  av punkt 22  anges  det  i  avdelning  IV  i  inbjudan  till  intresseanmälan  att  de  tre  språk  som  kan  komma  i  fråga  som  språk  2  i  uttagningsförfarandet,  det  vill  säga  engelska,  franska  och  tyska,  har  valts  ut  i  syfte  att  tillgodose  ”tjänstens  intresse”,  som  innebär  att  de  anställda  ”omedelbart  ska  kunna  utföra  sina  uppgifter  och  kommunicera  effektivt  i  sitt  dagliga  arbete”.  Det  preciseras  att  det  på  grund  av  ”långvarig  praxis”  inom  parlamentet  ”när  det  gäller  intern  kommunikation”  och  med  beaktande  av  ”enheternas  behov  vid  extern  kommunikation  och  handläggning  av  ärenden”  är  ”engelska,  franska  och  tyska  som  används  mest”.
Denna  motivering  visar  visserligen  att  det  ligger  i  tjänstens  intresse  att  nyanställda  kan  kommunicera  effektivt  från  och  med  att  de  tillträder  sin  tjänst.  Däremot  så  räcker  denna  motivering  inte  i  sig  för  att  styrka  att  den  aktuella  tjänsten,  det  vill  säga  tjänsten  som  chaufför  vid  Europaparlamentet,  i  de  konkreta  fallen  kräver  kunskaper  i  ett  av  dessa  tre  språk  och  inte  i  de  övriga  av  unionens  officiella  språk.
Då  det  i  denna  motivering  anges  att  engelska,  franska  och  tyska  är  de  språk  som  används  mest  vid  Europaparlamentet  såväl  för  den  interna  och  externa  kommunikationen  som  för  handläggningen  av  ärenden,  måste  inbjudan  till  intresseanmälan  anses  antyda  att  det  är  dessa  tre  språk  som  man  –  allmänt  sett  –  har  störst  nytta  av  i  arbetet  vid  denna  institution.  Såvitt  Europaparlamentet  inte,  med  stöd  av  artikel 6  i  förordning nr 1/58,  har  antagit  några  interna  regler  om  närmare  villkor  för  hur  regleringen  av  språkanvändningen  ska  tillämpas,  kan  det  emellertid  inte  utan  beaktande  av  de  arbetsuppgifter  som  de  anställa  i  de  konkreta  fallen  kommer  att  utföra  med  framgång  göras  gällande  att  det  nödvändigtvis  är  dessa  tre  språk  som  man  har  störst  nytta  av  för  samtliga  arbetsuppgifter  vid  denna  institution.
I  den  motivering  som  lämnats  i  avdelning  IV  i  inbjudan  till  intresseanmälan  med  avseende  på  begränsningen  av  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  berörs  dock  inte  frågan  huruvida  denna  begränsning  kan  vara  berättigad  med  hänsyn  till  de  konkreta  språkliga  behoven  vid  utförandet  av  de  anställda  chaufförernas  arbetsuppgifter.  Under  dessa  förhållanden  kan  motiveringen  inte  anses  vara  grundad  på  klara,  objektiva  och  förutsebara  kriterier  som  gör  det  möjligt  att  dra  slutsatsen  att  det  i  tjänstens  intresse,  i  det  aktuella  fallet,  är  påkallat  med  en  sådan  särbehandling  på  grund  av  språk.
Det  är  visserligen  så  att  de  arbetsuppgifter  som  de  anställda  chaufförerna  förväntas  utföra  beskrivs  i  avdelning  II  i  inbjudan  till  intresseanmälan.  I  den  avdelningen  anges  att  den  kontraktsanställda  personen  ska  ”utföra  de  uppgifter  som  tillkommer  en  chaufför”,  vilka  bland  annat  består  i  att  ”transportera  offentliga  personer  och  Europaparlamentets  tjänstemän  och  övriga  anställda  till  framför  allt  Bryssel,  Luxemburg  och  Strasbourg  och  till  andra  medlemsstater  och  tredjeländer”  och  att  ”transportera  besökare  (diplomater  och  andra  offentliga  personer)”  samt  att  ”se  till  att  fordonet,  och  särskilt  dess  tekniska  utrustning,  används  på  rätt  sätt”.
Att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  begränsas  till  de  tre  språken  i  fråga  kan  dock  inte  anses  vara  motiverat  av  att  de  anställda  chaufförerna,  enligt  vad  parlamentet  har  hävdat,  ska  utföra  sina  arbetsuppgifter  i  framför  allt  Bryssel,  Luxemburg  och  Strasbourg,  det  vill  säga  i  tre  städer  belägna  i  medlemsstater  där  franska  eller  tyska  ingår  bland  de  officiella  språken,  eller  att  de  personer  som  chaufförerna  förväntas  transportera,  enligt  vad  parlamentet  anförde  under  förhandlingen  vid  domstolen,  oftast  använder  sig  av  engelska.
Även  om  det  inte  kan  uteslutas  att  det  i  tjänstens  intresse  är  påkallat  att  anställa  chaufförer  med  varierande  språkkunskaper,  med  beaktande  av  de  olika  platser  där  de  förväntas  utföra  sina  arbetsuppgifter  eller  de  olika  språkkunskaperna  hos  de  personer  som  de  ska  transportera,  så  har  parlamentet  nämligen  inte  visat  vad  det  är  som  gör  att  man  skulle  ha  särskild  nytta  av  de  språk  som  anges  som  språk  2  i  uttagningsförfarandet  för  att  utföra  nämnda  arbetsuppgifter.
Härav  följer  att  den  motivering  som  lämnats  i  avdelning  IV  i  inbjudan  till  intresseanmälan  inte  ens  om  den  läses  mot  bakgrund  av  beskrivningen  av  tjänsterna  i  avdelning  II  i  inbjudan  till  intresseanmälan  eller  de  förklaringar  som  parlamentet  har  lämnat  i  detta  avseende,  kan  anses  motivera  att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  begränsas  till  engelska,  franska  och  tyska.  Således  har  parlamentet  inte  styrkt  att  begränsningen  till  vart  och  ett  av  de  språk  som  anges  som  språk  2  i  uttagningsförfarandet  har  skett  på  objektiva  och  rimliga  grunder  med  hänsyn  till  arbetsuppgifter  som  är  specifika  för  de  tjänster  som  ska  tillsättas.  Parlamentet  har  inte  heller  visat  varför  det  däremot  inte  var  möjligt  att  välja  ut  några  andra  av  de  officiella  språken  som  eventuellt  skulle  kunna  vara  av  relevans  för  sådana  tjänster.
Mot  bakgrund  av  det  ovan  anförda  ska  talan  bifallas  såvitt  avser  den  tredje  och  den  fjärde  grunden.  Eftersom  parlamentet  inte  har  visat  att  den  omständigheten  att  valet  av  språk  2  i  uttagningsförfarandet  begränsas  till  engelska,  franska  och  tyska,  på  objektiva  och  rimliga  grunder,  kan  motiveras  av  ett  legitimt  mål av  allmänt  intresse  inom  ramen  för  personalpolitiken,  saknas skäl att  undersöka  den  andra  grundens  andra  del,  vilken  handlar  om  den  kunskapsnivå  som  krävs  för  dessa  språk.
Eftersom  talan  ska  bifallas  såvitt  avser  Konungariket  Spaniens  första,  tredje  och  fjärde  grund,  ska  inbjudan  till  intresseanmälan  ogiltigförklaras.

Följderna av att inbjudan till intresseanmälan ogiltigförklaras

Parternas argument
Konungariket  Spanien  anser  att  en  ogiltigförklaring  av  inbjudan  till  intresseanmälan,  som  en  konsekvens  därav,  ska  leda  till  att  den  reservlista  som  har  upprättats  med  stöd  av  inbjudan  ogiltigförklaras.  Samtidigt  som  Konungariket  Spanien  inte  kräver  att  de  anställningar  som  eventuellt  kan  ha  ägt  rum  till  följd  av  att  sökande  har  upptagits  på  reservlistan  förklaras  ogiltiga,  framhåller  denna  medlemsstat  att  ett  upptagande  på  reservlistan  inte  utgör  någon  garanti  för  anställning  och  att  en  ogiltigförklaring  av  reservlistan  inte,  vad  beträffar  de  sökande  som  har  upptagits  på  listan,  innebär  något  åsidosättande  av  principen  om  skydd  för  berättigade  förväntningar.
Parlamentet  har  däremot  anfört  att  denna  reservlista  redan  har  fastställts,  att  de  sökande  har  informerats  om  resultatet  av  uttagningsförfarandet  och  att  rekryteringen  har  inletts.  För  att  iaktta  principen  om  skydd  för  berättigade  förväntningar  bör  reservlistan  upprätthållas,  i  enlighet  med  det  synsätt  som  förespråkas  bland  annat  i  domen  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen  (C‑566/10  P,  EU:C:2012:752).

Domstolens bedömning
När  domstolen  avgör  frågor  som  rör  följderna  av  en  ogiltigförklaring  av  en  åtgärd  i  samband  med  förfarandena  för  uttagning  av  EU-personal  ska  den  försöka  förlika  intressena  hos  de  sökande  som  har  blivit  förfördelade  på  grund  av  ett  fel  i  samband  med  detta  förfarande  med  intressena  hos  övriga  sökande.  Det  betyder  att  det  ankommer  på  domstolen  att  beakta  inte  bara  behovet  av  att  återställa  rättigheterna  för  de  sökande  som  har  lidit  skada,  utan  att  den  även  ska  beakta  de  redan  uttagna  personernas  berättigade  förväntningar  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  6 juli 1993,  kommissionen/Albani  m.fl.,  C‑242/90  P,  EU:C:1993:284, punkt 14).
När  det  närmare  bestämt  gäller  fel  som  rör  de  språkregler  som  är  tillämpliga  på  ett  uttagningsförfarande  ska  de  berättigade  förväntningarna  hos  redan  uttagna  sökande  beaktas  genom  en  avvägning  mellan  å  ena  sidan  de  följder  det  skulle  få  om  den  reservlista  som  upprättats  på  grundval  av  detta  uttagningsförfarande  ifrågasattes  och  å  andra  sidan  de  skadelidande  sökandenas  intressen  (se,  för  ett  liknande  resonemang,  dom  av  den  27 november 2012,  Italien/kommissionen,  C‑566/10  P,  EU:C:2012:752, punkt 103).
I  det  aktuella  fallet  beror  ogiltigförklaringen  av  inbjudan  till  intresseanmälan  på  att  diskriminerande  villkor  tillämpats  vad  gäller  de  sökandes  språkkunskaper.  Följaktligen  måste  dessa  diskriminerande  villkor  även  ha  påverkat  reservlistan.  De  sökande  upptogs  nämligen  på  denna  reservlista  utifrån  resultat  som  erhållits  i  ett  uttagningsförfarande  som  anordnats  under  ojämlika  förhållanden.
Det  ska  i  detta  avseende  betonas,  precis  som  Konungariket  Spanien  har  framhållit,  att  de  sökande  som  har  upptagits  på  reservlistan  i  fråga  inte  i  denna  egenskap  har  garanterats  någon  anställning.  Domstolen  konstaterar  således  att  dessa  sökande  –  till  skillnad  från  dem  som  redan  har  erbjudits  en  tjänst  som  kontraktsanställd  på  grund  av  att  de  har  upptagits  på  reservlistan  och  som  i  denna  egenskap  har  rätt  att  förvänta  sig  att  deras  anställning  inte  ska  ifrågasättas  –  inte  har  erhållit  någon  ytterligare  försäkran  från  administrationens  sida  som  kan  skapa  några  berättigade  förväntningar  vad  gäller  anställning.
Följaktligen  finner  domstolen  att  endast  det  faktum  att  sökande  har  upptagits  på  reservlistan  i  fråga  inte  kan  anses  skapa  några  berättigade  förväntningar  som  kräver  att  konsekvenserna  av  den  ogiltigförklarade  inbjudan  till  intresseanmälan  ska  fortsätta  att  gälla.  Däremot  kan  ogiltigförklaringen  av  reservlistan  inte  påverka  de  eventuella  anställningar  som  redan  har  ägt  rum.
Reservlistan  ska  under  dessa  förhållanden  ogiltigförklaras.

Rättegångskostnader
Enligt  artikel 138.1  i  domstolens  rättegångsregler  ska  tappande  part  förpliktas  att  ersätta  rättegångskostnaderna,  om  detta  har  yrkats.
Konungariket  Spanien  har  yrkat  att  parlamentet  ska  förpliktas  att  ersätta  rättegångskostnaderna.  Eftersom  parlamentet  har  tappat  målet,  ska  Konungariket  Spaniens  yrkande  bifallas.
Mot  denna  bakgrund  beslutar  domstolen  (stora  avdelningen)  följande:
1)
Inbjudan till intresseanmälan Kontraktsanställda – Tjänstegrupp I – Chaufförer (M/K) EP/CAST/S/16/2016 ogiltigförklaras.
2)
Den reservlista som har upprättats med stöd av inbjudan till intresseanmälan Kontraktsanställda – Tjänstegrupp I – Chaufförer (M/K) EP/CAST/S/16/2016 ogiltigförklaras.
3)
Europaparlamentet ska ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk:  spanska.