CELEX: 62021TJ0088
Personalmål
Tjänsteman
Personal vid Europeiska utrikestjänsten som tjänstgör i ett tredjeland
Delegationschef
Prövotid för chefsanställning
Slutlig rapport om utvärdering av prövotid för chefsanställning
Rättsakt som inte går någon emot
Avvisning
Omplacering till en tjänst utan chefsansvar vid Europeiska utrikestjänstens huvudkontor
Motiveringsskyldighet
Rätten att yttra sig
Villkor för tillämpning på delegationschefer av artikel 11 i kommissionens beslut C(2008) 5028/2 av den 9 september 2008 om chefer på mellannivå
Handlingar har inte lagts till personalakten
Tjänstens intresse
Maktmissbruk
Begäran om bistånd
Beslut om avslag på begäran
Ansvar

)
Sökanden, Sandra Paesen, har med stöd av artikel 270 FEUF väckt talan och yrkat dels ogiltigförklaring av i) den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden för chefsanställning (nedan kallad den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden) som avsåg henne, ii) Europeiska utrikestjänstens beslut av den 10 april 2020 om omplacering till en tjänst utan chefsansvar (nedan kallat det första angripna beslutet), och iii) Europeiska utrikestjänstens beslut av den 12 maj 2020 om avslag på sökandens begäran om bistånd (nedan kallat det andra angripna beslutet), dels ersättning för den ekonomiska och ideella skada som sökanden anser sig ha lidit.
Bakgrund
Sökanden är tjänsteman i Europeiska unionen. Hon trädde i tjänst vid Europeiska unionens råd år 2004 och överfördes till Europeiska utrikestjänsten år 2011.
Genom beslut av unionens höga representant för utrikesfrågor och säkerhetspolitik (nedan kallad den höga representanten) av den 17 juli 2018 utsågs sökanden till chef för unionens delegation i Republiken Malawi (nedan kallad delegationen i Malawi) från och med den 1 september 2018.
Samma dag beslutades det att sökanden skulle genomgå en nio månader lång prövotid för chefsanställning enligt kommissionens beslut C(2008) 5028/2 av den 9 september 2008 om chefer på mellannivå (nedan kallat beslut 5028/2), vilket blev tillämpligt på Europeiska utrikestjänsten genom beslut PROC EEAS(2011) 002 av Europeiska utrikestjänstens operativa chef av den 29 november 2011.
Den 18 mars 2019 förlängdes prövotiden för chefsanställning med sex månader från och med den 1 juni 2019, mot bakgrund av den preliminära rapporten om utvärdering av prövotiden, enligt vilken sökandens kompetenser i fråga om auktoritet och arbetsledning ansågs vara otillräckliga.
Den 16–25 september 2019 utförde Europeiska utrikestjänstens inspektionsavdelning en ad hoc-inspektion vid delegationen.
Den 14 oktober 2019 skickades det utkast till inspektionsrapport som upprättats av ad hoc-inspektionen (nedan kallat utkastet till inspektionsrapport) till sökanden för att hon skulle ges tillfälle att yttra sig. Detta utkast innehöll tolv rekommendationer avseende ledarskapet för delegationen, varav sex var riktade till sökanden i hennes egenskap av delegationschef.
Den 27 november 2019 skickade Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden till sökanden. Enligt rapporten ansågs hennes kompetenser i fråga om auktoritet och arbetsledning vara otillräckliga.
Dessutom informerade Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare sökanden om att den höga representanten dels ansåg att hennes arbete inte varit tillfredsställande under denna provanställning, dels att hon hade för avsikt att omplacera sökanden till en tjänst utan chefsansvar vid Europeiska utrikestjänstens huvudkontor.
Den 29 november 2019 tillsände sökanden Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare sina synpunkter på utkastet till inspektionsrapport.
Den 12 december 2019 tillsände sökanden Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare sitt yttrande över den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden.
Den 18 december 2019 vidhöll sökanden, för Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare, vad hon hade anfört i sitt yttrande om den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden och om villkoren för hennes prövotid för chefsanställning, och begärde att få tillgång till de handlingar som låg till grund för rapporten.
Den 19 december 2019 skickade generaldirektören med ansvar för Afrika (nedan kallad generaldirektören för Afrika) ett yttrande över utkastet till inspektionsrapport till Europeiska utrikestjänstens inspektionsavdelning.
Den 11 januari 2020 begärde sökanden att den höga representanten skulle låta henne fortsätta som chef för delegationen i Malawi.
Den 17 januari 2020 ingav sökanden en begäran om bistånd till direktören för Europeiska utrikestjänstens personalavdelning (nedan kallad begäran om bistånd) med stöd av artikel 24 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), med yrkande om att en administrativ utredning skulle inledas, av det skälet att hon hade utsatts för mobbning från sina överordnade, bland annat från generaldirektören för Afrika och chefen för den avdelning som hade ansvar för södra Afrika och Indiska oceanen (nedan kallad chefen för avdelningen Afrika 2).
Den 29 januari 2020 erhöll sökanden den slutliga versionen av inspektionsrapporten från ad hoc-inspektionen (nedan kallad den slutliga inspektionsrapporten).
Den 22 mars 2020 tilläts sökanden att lämna sin tjänstgöringsort och återvända till Belgien av medicinska skäl och familjeskäl. Från och med samma datum var hon först sjukskriven och hade sedan semester till och med den 1 september 2020.
Den 30 mars 2020 lämnade sökanden kompletterande uppgifter till personalavdelningen vid Europeiska utrikestjänsten i syfte att komplettera sin begäran om bistånd.
Genom skrivelse av den 10 april 2020 antog den höga representanten det första angripna beslutet, genom vilket han omplacerade sökanden till en tjänst utan chefsansvar vid Europeiska utrikestjänstens huvudkontor från och med den 1 maj 2020.
Genom beslut av den 30 april 2020 förordnades sökanden att tjänstgöra vid Europeiska utrikestjänstens direktorat för ekonomiska och globala frågor från och med den 1 maj 2020.
Den 12 maj 2020 antog Europeiska utrikestjänstens direktör för personalfrågor det andra angripna beslutet, genom vilket hon avslog begäran om bistånd.
Den 10 juli 2020 ingav sökanden, med tillämpning av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, ett klagomål mot den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden och ovannämnda beslut av den 10 april, den 30 april och den 12 maj 2020. Hon yrkade även ersättning med 60000 euro för den ideella skada hon ansåg sig ha åsamkats samt ersättning för sina advokatkostnader.
Den 4 november 2020 avslog tillsättningsmyndigheten klagomålet (nedan kallat beslutet att avslå klagomålet).
Parternas yrkanden
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara de angripna besluten och, alternativt, den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, och, vid behov, beslutet att avslå klagomålet,
–
förplikta Europeiska utrikestjänsten att utge ersättning till sökanden för den ekonomiska och ideella skada hon påstår sig ha lidit,
–
”avlägsna” bilagorna D.2, D.3 och D.4 till dupliken från processmaterialet, och
–
förplikta Europeiska utrikestjänsten att ersätta rättegångskostnaderna.
Europeiska utrikestjänsten har yrkat att tribunalen ska
–
i vissa delar avvisa och i övriga delar ogilla talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
[
utelämnas
]
Yrkandet om ogiltigförklaring av den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden
Tribunalen erinrar om att frågan huruvida talan kan tas upp till prövning utgör en grund avseende tvingande rätt som tribunalen ska pröva ex officio (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 mars 2020, Credito Fondiario/Gemensamma resolutionsnämnden,
C‑69/19 P
,
EU:C:2020:178
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att en talan som väcks av en tjänsteman mot den institution som denne tillhör ska kunna prövas är det nödvändigt att det finns en åtgärd som går denne emot, i den mening som avses i artiklarna 90.2 och 91.1 i tjänsteföreskrifterna. Det framgår av fast rättspraxis att endast åtgärder som har bindande rättsverkningar som direkt och omedelbart kan påverka sökandens intressen, genom att klart förändra dennes rättsliga ställning, utgör rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 december 2017, Martinez De Prins m.fl./Europeiska utrikestjänsten,
T‑575/16
,
EU:C:2017:911
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det följer särskilt av fast rättspraxis avseende upptagande till sakprövning av en talan om ogiltigförklaring, att såväl den angripna rättsaktens innehåll som avsikten hos dess upphovsmän ska beaktas när en sådan rättsakt ska kvalificeras. Åtgärder genom vilka den ställning som intas av en av unionens institutioner, organ eller byråer slutgiltigt slås fast efter ett administrativt förfarande, och vilka har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen, utgör i princip sådana rättsakter mot vilka talan kan väckas, med undantag, bland annat, av mellankommande åtgärder som syftar till att förbereda det slutliga beslutet, vilka inte har sådana rättsverkningar, samt av rättsakter som enbart bekräftar en tidigare rättsakt som inte har angripits inom talefristen (se dom av den 25 juni 2020, Satcen/KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För det första regleras i förevarande fall den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, som sökanden yrkar ska ogiltigförklaras, i beslut 5028/2 (se punkt 4 ovan).
Enligt artikel 11 i beslut 5028/2 ska personer som för första gången utses till chefsbefattningar på mellannivå omfattas av en prövotid för chefsanställning på nio månader, vilken efter fem månader ska utmynna i en preliminär rapport om utvärdering av prövotiden och, en månad innan prövotiden löper ut, en slutlig rapport om utvärdering av prövotiden. Denna prövotid kan i undantagsfall förlängas med högst sex månader, varefter en sista utvärderingsrapport ska upprättas.
Om det vid prövotidens slut (det vill säga efter högst 15 månader) visar sig att denna varit resultatlös på grund av att någon av de kompetenser som ska utvärderas anses otillräcklig, ska tillsättningsmyndigheten, enligt artikel 11.4 tredje stycket i beslut 5028/2, föreslå att tjänstemannen ska omplaceras till en tjänst utan chefsansvar.
Det framgår således av lydelsen i artikel 11.4 tredje stycket i beslut 5028/2, såsom Europeiska utrikestjänsten har medgett i sitt skriftliga svar med anledning av åtgärderna för processledning, att en slutlig rapport om utvärdering av prövotiden i vilken det anges att åtminstone en kompetens avseende arbetsledning är otillräcklig, innebär att tillsättningsmyndigheten, som antar denna rapport, inte ska anta ett beslut om omplacering av den berörda tjänstemannen till en tjänst utan chefsansvar, utan endast ett förslag som riktas till den höga representanten i egenskap av tillsättningsmyndighet som är behörig att omplacera tjänstemannen, detta även när prövotiden för chefsanställning har förlängts.
För det andra har det slagits fast att syftet med den prövotid som föreskrivs i artikel 44 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, i den lydelse som gällde till och med den 31 december 2013, var tillräckligt nära det syfte som motiverar den provanställning som gäller för tillfälligt anställda enligt artikel 14 i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen, i den lydelse som gällde till och med den 31 december 2013, varför det var möjligt att hämta inspiration från rättspraxis avseende den artikeln (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 maj 2016, FS/EESK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
, punkt
).
En sådan likhet finns även vad gäller den prövotid som gäller för nya delegationschefer vid Europeiska utrikestjänsten enligt beslut 5028/2. En sådan rapport som den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden kan således inte jämföras med de årliga utvärderingsrapporter som upprättas under en tjänstemans hela karriär och som å sin sida utgör rättsakter som går någon emot (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 juni 2020, XH/kommissionen,
T‑511/18
,
EU:C:2020:291
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Provanställningsrapporterna, vars syfte är att förbereda administrationens beslut om att ge den berörda personen fast anställning efter provanställningstidens slut eller om att säga upp honom eller henne, har nämligen endast till syfte att förbereda ett isolerat beslut från administrationen, till vilket de har ett nära samband, och de har följaktligen inte karaktären av rättsakter som går någon emot (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 juni 2020, XH/kommissionen,
T‑511/18
,
EU:C:2020:291
, punkt
).
På samma sätt är det enda syftet med den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, när den är negativ, att förbereda ett isolerat beslut från administrationen, det vill säga beslutet att omplacera en person till en annan tjänst utan chefsansvar, till vilket denna rapport således har ett nära samband.
För det tredje är det riktigt, såsom Europeiska utrikestjänsten har påpekat, att det enligt artikel 44 andra stycket i tjänsteföreskrifterna föreskrivs att den uppflyttning till en högre löneklass som i denna bestämmelse föreskrivs för tjänstemän som tillsätts exempelvis som enhetschef kräver att dessa tjänstemän har skött sina arbetsuppgifter på ett tillfredsställande sätt i den mening som avses i artikel 43 i tjänsteföreskrifterna under de första nio månaderna efter tillsättningen.
Det ska emellertid påpekas att den särskilda uppflyttning i löneklass som föreskrivs i artikel 44 andra stycket i tjänsteföreskrifterna är tillämplig på tjänstemän som tillsätts som enhetschefer, direktörer eller generaldirektörer, och inte på anställda vid Europeiska utrikestjänsten som, i likhet med sökanden, för första gången tillsätts som delegationschefer, som definieras i artikel 5 i beslut 2010/427/EU av den 26 juli 2010 om hur den europeiska avdelningen för yttre åtgärder ska organiseras och arbeta (
EUT L 201, 2010, s. 30
).
Den omständigheten att det i artikel 44 andra stycket i tjänsteföreskrifterna hänvisas till artikel 43 i tjänsteföreskrifterna påverkar följaktligen inte den förberedande karaktären av den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden för delegationscheferna för Europeiska utrikestjänsten.
För det fjärde är det även riktigt att det i artikel 11.4 andra stycket i beslut 5028/2 hänvisas till artikel 43 i tjänsteföreskrifterna genom att det föreskrivs att den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden ska bifogas den årliga bedömningsrapport som regleras i sistnämnda bestämmelse.
En utvärderingsrapport avseende en prövotid för chefsanställning som ingår i en tjänstemans personalakt kan emellertid i princip inte har några som helst verkningar efter det vid utgången av prövotiden fattade beslutet, eftersom den rapporten har upprättats som ett led i det beslutet och inte har haft något annat syfte än att förbereda det (se, analogt, dom av den 25 juni 2020, XH/kommissionen,
T‑511/18
EU:C:2020:291
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Detta innebär att även om en preliminär eller slutlig rapport om utvärdering av prövotiden innehåller ett visst antal omdömen om en tjänstemans eller en tillfälligt anställds arbetsförmåga, så kan den i princip varken beaktas av en befordringskommitté (se, analogt, dom av den 25 juni 2020, XH/kommissionen,
T‑511/18
EU:C:2020:291
, punkt
), eller, såsom Europeiska utrikestjänsten medgav vid förhandlingen, av den rådgivande kommitté för tillsättningar (nedan kallad den rådgivande kommittén) som föreskrivs i beslut PROC HR(2011) 005 av den höga representanten av den 9 mars 2011, eller av tillsättningsmyndigheten i samband med ett nytt urvalsförfarande för delegationschefer.
Det ska slutligen påpekas att sökanden, i samband med en talan mot det beslut som fattats efter det förfarande som prövotiden för chefsanställning utgör, har möjlighet att göra gällande att tidigare rättsakter som har nära samband med det beslutet är rättsstridiga och, i synnerhet, att det föreligger oegentligheter som enligt sökanden påverkar den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 december 2015, Sesma Merino/harmoniseringskontoret,
T‑127/14 P
,
EU:C:2015:927
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Mot bakgrund av vad som anförts ovan finner tribunalen att även om det första angripna beslutet om omplacering av sökanden till en annan tjänst utan chefsansvar, i den mån administrationens ståndpunkt slutgiltigt fastställs i detta beslut och därigenom direkt och omedelbart påverkar sökandens intressen, utgör en rättsakt som går sökanden emot, förhåller det sig annorlunda med den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, som endast utgör en förberedande rättsakt till detta beslut.
Under dessa omständigheter kan yrkandet om ogiltigförklaring av den slutliga rapporten om utvärdering inte tas upp till sakprövning utan ska avvisas.
Yrkandet om ogiltigförklaring av det första angripna beslutet
Sökanden har till stöd för detta yrkande åberopat sex grunder, varav den första avser åsidosättande av motiveringsskyldigheten och av artikel 25 i tjänsteföreskrifterna. Den andra grunden avser åsidosättande av rätten till god förvaltning och rätten att yttra sig. Den tredje grunden avser åsidosättande av artikel 11 i beslut 5028/2 och av Europeiska utrikestjänstens beslut ADMIN (2019) 31 av den 15 november 2019 om utövandet och vidaredelegeringen av de befogenheter som tillkommer tillsättningsmyndigheten och anställningsmyndigheten (nedan kallat beslutet ADMIN (2019). Den fjärde grunden avser åsidosättande av artikel 26 i tjänsteföreskrifterna. Den femte grunden avser uppenbart oriktig bedömning och åsidosättande av artikel 7.1 i tjänsteföreskrifterna. Den sjätte grunden avser maktmissbruk.
[
utelämnas
]
Den andra grunden: Åsidosättande av rätten till god förvaltning och rätten att yttra sig
Sökanden har för det första gjort gällande att det förekommit oegentligheter i samband med den rådgivande kommitténs samråd och för det andra anfört att rätten att yttra sig har åsidosatts. För det tredje har sökanden gjort gällande att rätten till god förvaltning har åsidosatts.
[
utelämnas
]
–
Den andra grundens andra del: Åsidosättande av rätten att yttra sig
Inom ramen för denna delgrund har sökanden i huvudsak anfört följande fyra anmärkningar.
För det första har sökanden gjort gällande att hon, som svar på skrivelsen från Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare av den 27 november 2019, genom vilken hon delgavs den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, inkom med ett yttrande som i praktiken inte beaktades. Sökanden har hävdat att hon inte kunde påverka tillsättningsmyndighetens beslutsprocess, vilket framgår dels av den omständigheten att det första angripna beslutet inte berörde de yttranden som hon ingav den 12 december 2019 och den 30 januari 2020, dels av den omständigheten att det av nämnda beslut inte på något sätt framgår att tillsättningsmyndigheten faktiskt utövade sitt utrymme för skönsmässig bedömning med hänsyn till det yttrande som hon hade gett in gällande nämnda rapport.
För det andra anser sökanden att den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden innehåller subjektiva påståenden som inte stöds av några bevis, och att avsaknaden av sådana bevis utan tvekan hindrade henne från att på ett uttömmande sätt ta ställning till samtliga omständigheter och handlingar som det första angripna beslutet grundade sig på.
För det tredje har sökanden preciserat att hon i enlighet med beslutet ADMIN (2019) 31 borde ha hörts av den höga representanten.
För det fjärde har sökanden gjort gällande att hon inte gavs tillfälle att diskutera innehållet i den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden med sina överordnade innan denna rapport skickades till henne av Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare den 27 november 2019, vilket strider mot bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna och tillämpliga interna bestämmelser.
Europeiska utrikestjänsten har bestritt sökandens argument.
Tribunalen erinrar om att rätten till god förvaltning, i enlighet med artikel 41.2 i stadgan, bland annat innebär att var och en har rätt att bli hörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom eller henne negativt vidtas mot honom eller henne.
Rätten att yttra sig innebär därmed att var och en ska garanteras en möjlighet att på ett meningsfullt och effektivt sätt framföra sin ståndpunkt under det administrativa förfarandet och innan ett beslut fattas som kan påverka hans eller hennes intressen på ett ogynnsamt sätt (se dom av den 21 oktober 2021, parlamentet/UZ,
C‑894/19 P
,
EU:C:2021:863
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Ett beslut att omplacera en tjänsteman i tjänst till ett tredjeland påverkar särskilt vederbörandes administrativa ställning, eftersom beslutet innebär att platsen och villkoren för tjänsteutövningen samt deras art ändras. Det kan även påverka tjänstemannens karriär, eftersom det kan påverka tjänstemannens yrkesmässiga utsikter, genom att vissa arbetsuppgifter i samma lönegrad i högre grad än andra kan leda till befordran, på grund av arten av de arbetsuppgifter som utförs. Det kan även leda till lägre lön för tjänstemannen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 december 2007, Marcuccio/kommissionen,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Härav följer att ett beslut om omplacering mot tjänstemannens vilja, som ses i ett sammanhang som kännetecknas av otillräcklig kapacitet vad gäller arbetsledning, såsom i förevarande fall, kräver att principen om rätten till försvar, som är en grundläggande unionsrättslig princip, tillämpas även i avsaknad av reglering av det aktuella förfarandet (se, analogt, dom av den 6 december 2007, Marcuccio/kommissionen,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det är mot bakgrund av dessa principer som tribunalen kommer att pröva grunden avseende åsidosättande av rätten att yttra sig.
I förevarande fall är det för det första utrett att Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare, genom skrivelse av den 27 november 2019, delgav sökanden den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden och informerade henne om att den höga representanten, på grundval av denna rapport, avsåg att omplacera henne till en tjänst utan chefsansvar vid Europeiska utrikestjänstens huvudkontor, enligt artikel 11.4 i beslut 5028/2.
I samma skrivelse uppmanade Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare dessutom sökanden att inkomma med ett skriftligt yttrande inom fjorton dagar, före antagandet av ett slutligt beslut.
Utöver de skriftliga yttrandena av den 12 december 2019 och den 11 januari 2020 som sökanden ingav till Europeiska utrikestjänstens generalsekreterare respektive till den höga representanten, framgår det, för det andra, av utredningen att sökanden hade ett telefonsamtal med generalsekreteraren den 17 december 2019 och att sökanden följande dag skickade ett nytt skriftligt yttrande till generalsekreteraren.
Under dessa omständigheter konstaterar tribunalen att sökanden hade möjlighet att på ett meningsfullt och effektivt sätt framföra sin ståndpunkt innan det första angripna beslutet antogs och att göra gällande de omständigheter som enligt sökanden talade för att ett sådant beslut inte skulle antas. Sökanden saknar således fog för sitt påstående att hennes rätt att yttra sig innan det första angripna beslutet antogs har åsidosatts.
De argument sökanden har anfört inför tribunalen kan inte föranleda någon annan slutsats.
För det första har sökanden inte fog för sitt påstående att tillsättningsmyndigheten borde ha hört henne innan den slutliga utvärderingsrapporten antogs.
Det ska nämligen påpekas att beslut 5028/2 inte föreskriver någon sådan skyldighet för tillsättningsmyndigheten.
Vidare är det riktigt att det i punkt 75 i domen av den 16 september 2013, Wurster/EIGE (
F‑20/12 och F‑43/12
,
EU:F:2013:129
), med avseende på en utvärderingsrapport avseende ledaregenskaper vilken regleras av de allmänna genomförandebestämmelserna om chefer på mellannivå vid Europeiska jämställdhetsinstitutet (EIGE), har slagits fast att var och en som är föremål för en utvärderingsrapport som kan få konsekvenser för vederbörandes karriär måste ha möjlighet att yttra sig innan denna rapport blir slutgiltig, även om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse.
Denna slutsats grundades emellertid på rättspraxis avseende de årliga utvärderingsrapporterna. Dessa rapporter anses utgöra rättsakter som går någon emot, eftersom de utgör handlingar som kan ha inverkan på en tjänstemans hela karriär (se punkt 46 ovan), vilket inte är fallet med den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden (se punkterna 56 och 57 ovan).
Detsamma gäller domen av den 9 oktober 2013, Wahlström/Frontex (
F‑116/12
,
EU:F:2013:143
), som sökanden också har åberopat till stöd för sin argumentation.
Det framgår dessutom av den rättspraxis som tribunalen hänvisat till i punkterna 86–88 ovan att även om rätten att yttra sig garanterar var och en som berörs av en rättsakt som går denne emot att yttra sig innan rättsakten antas, är denna rätt emellertid inte garanterad i förhållande till en förberedande rättsakt (se dom av den 22 november 2018, Brahma/Europeiska unionens domstol,
T‑603/16
,
EU:T:2018:820
, punkt
(ej publicerad) och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall var det således tillräckligt att sökanden hördes innan det första angripna beslutet antogs, genom vilket det beslutades att sökanden skulle omplaceras till en tjänst utan chefsansvar. Tillsättningsmyndigheten kan inte kritiseras för att inte ha hört henne före antagandet av den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, som utgör en förberedande rättsakt inför detta beslut (se punkt 56 ovan).
Denna slutsats stöds av den omständigheten (se punkterna 45 och 46 ovan) att syftet med en prövotid som liknar den som, såsom i förevarande mål, krävs för nya delegationschefer, ligger tillräckligt nära det syfte som motiverar den provanställning som nya tjänstemän ska genomgå för att tribunalen ska kunna hämta inspiration från rättspraxis på det området.
Det följer nämligen av denna rättspraxis avseende provanställningsrapporter, vilken är analogt tillämplig, att iakttagandet av rätten till försvar för en provanställd som sagts upp innebär att vederbörande, under det administrativa förfarande som föregick beslutet om uppsägning, på ett ändamålsenligt sätt har getts tillfälle att yttra sig över riktigheten i och relevansen av de omständigheter och fakta som ligger till grund för tillsättningsmyndighetens beslut. När de skäl som ligger till grund för detta beslut grundar sig på bedömningarna i bedömningsrapporten om tjänstemannen, garanteras därmed rätten att yttra sig när tjänstemannen har yttrat sig om nämnda bedömningar och har haft möjlighet att ta ställning till varje handling som institutionen avser att använda mot honom eller henne (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 juni 2019, Bonnafous/EACEA,
T‑614/17
,
EU:C:2019:381
, punkterna
,
och
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall grundar sig, såsom anges i punkt 63 ovan, de skäl som ligger till grund för det första angripna beslutet på bedömningarna i den slutliga rapporten om utvärdering av sökandens prövotid, och det är utrett att sökanden har uttalat sig om dessa bedömningar.
Under dessa omständigheter har sökanden, under det administrativa förfarande som ledde fram till det första angripna beslutet, haft möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt framföra sin åsikt om riktigheten i och relevansen av de omständigheter och fakta som låg till grund för tillsättningsmyndighetens beslut.
För det andra kan sökanden inte med framgång göra gällande att hon inte har kunnat ta ställning till handlingar som enligt hennes uppfattning är nödvändiga för att ge stöd åt de subjektiva bedömningar som finns i den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden, när förekomsten av sådana handlingar inte har styrkts och inte framgår av handlingarna i målet.
För det tredje saknar sökanden fog för sitt påstående att hon borde ha fått ett samtal med den höga representanten, eftersom det framgår av fast rättspraxis att det utbyte genom vilket den berörde tjänstemannen ska ges tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt tillkännage sin åsikt beträffande förslaget till beslut som kan påverka sökandens intressen på ett ogynnsamt sätt kan vara muntligt eller skriftligt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 december 2007, Marcuccio/kommissionen,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
, och dom av den 6 april 2022, FC/AUEA,
T‑634/19
, ej publicerad,
EU:T:2022:222
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Även om det i beslut ADMIN (2019) 31, som var tillämpligt från och med den 16 november 2019, föreskrevs att den höga representanten var den myndighet som var behörig att fatta beslut om omplacering av delegationschefer i tjänstens intresse, så framgår det inte av beslutets lydelse att det föreskrev att Europeiska utrikestjänsten var skyldig att anordna ett samtal mellan den höga representanten och en delegationschef under sådana omständigheter som i förevarande fall.
För det fjärde saknar sökanden fog för att hävda att hennes skriftliga yttrande inte har haft någon verkan, att hon inte har kunnat påverka tillsättningsmyndighetens beslutsprocess och att det av det första angripna beslutet inte på något sätt framgår att tillsättningsmyndigheten faktiskt utnyttjat sitt utrymme för skönsmässig bedömning mot bakgrund av hennes skriftliga yttrande.
Även om iakttagandet av rätten till försvar och rätten att yttra sig kräver att unionsinstitutionerna gör det möjligt för en person som berörs av en rättsakt som går personen emot att på ett ändamålsenligt sätt tillkännage sin åsikt, kan det nämligen inte krävas att institutionerna ansluter sig därtill (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juli 2017, Arbuzov/rådet,
T‑221/15
, ej publicerad,
EU:T:2017:478
, punkt
, och dom av den 27 september 2018, Ezz m.fl/rådet,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, punkt
).
Det första angripna beslutet avser dessutom uttryckligen de synpunkter som sökanden framförde i sin skrivelse av den 12 december 2019. Även om även sökandens yttrande av den 1 januari 2020 nämns i beslutet, framgår det av utredningen, såsom Europeiska utrikestjänsten har påpekat, att det rör sig om ett skrivfel och att den höga representanten avsåg att hänvisa till sökandens yttrande av den 11 januari 2020.
Sökanden kan slutligen inte med framgång klandra den höga representanten för att i det första angripna beslutet inte ha hänvisat till yttrandet av den 30 januari 2020 som hon hade tillsänt den höga representantens kanslichef som svar på den ovan i punkt 13 nämnda skrivelsen av den 19 december 2019 från generaldirektören för Afrika. Detta yttrande hade nämligen inte något samband, i vart fall inget direkt sådant, med det förfarande som Europeiska utrikestjänsten inledde för att säkerställa sökandens rätt att yttra sig innan det första angripna beslutet antogs.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall på denna delgrund.
[
utelämnas
]
Den tredje grunden: Åsidosättande av artikel 11 i beslut 5028/2 och av beslut ADMIN (2019) 31
Sökanden har till stöd för denna grund anfört fem anmärkningar: för det första att den preliminära rapporten om utvärdering av prövotiden var rättsstridig, för det andra att de villkor under vilka prövotiden för chefsanställning hade genomförts var onormala, för det tredje att det saknades mål och riktlinjer under prövotiden för chefsanställning, för det fjärde att den slutliga rapporten om utvärdering av prövotiden var rättsstridig, och för det femte att det första angripna beslutet omfattades av den höga representantens behörighet.
Europeiska utrikestjänsten har bestritt sökandens argument.
[
utelämnas
]
–
Den tredje grundens tredje invändning: Avsaknad av mål och riktlinjer under prövotiden för chefsanställning
Sökanden har kritiserat att det saknats regelbunden uppföljning från hennes överordnades och personalavdelningens sida, i synnerhet att det inte fastställts några mål eller åtgärdsprogram, vilket berövade henne varje riktlinje som kunde göra det möjligt att mäta hennes prestationer och avhjälpa hennes eventuella brister, vilket strider mot artikel 11.3 och 11.4 andra stycket i beslut 5028/2.
Det framgår härvidlag av artikel 11.3 första stycket i beslut 5028/2 att den preliminära utvärderingen ska göras på grundval av en handling som godkänts i förväg och som innehåller tydliga mål och riktlinjer för resultat gällande typiska arbetsuppgifter eller kompetenser.
Principen om kontinuitet vid utvärderingen av prövotiden för chefsanställning, vilken nämns i artikel 11.2 i beslut 5028/2, innebär med nödvändighet att den slutliga bedömningen ska göras på grundval av samma handling med tydliga mål och riktlinjer för resultat som den som fastställts för den preliminära utvärderingen.
Det ska inledningsvis påpekas att Europeiska utrikestjänsten och sökanden i förevarande mål inte godkände någon formell handling med tydliga mål och riktlinjer för resultat avseende typiska arbetsuppgifter eller kompetenser innan sökandens prövotid inleddes. I detta avseende har artikel 11.3 första stycket i beslut 5028/2 åsidosatts.
För det första vad gäller fastställandet av mål ska det erinras om att när det finns interna regler vid en institution enligt vilka det ska fastställas mål för en tjänsteman i början av en utvärderingsperiod, är åsidosättandet av dessa regler enligt rättspraxis av väsentlig betydelse och motiverar att den omtvistade bedömningen granskas på grund av att beskrivningen av tjänsten inte var tillräcklig vad gäller att fastställa mål (se dom av den 12 maj 2016, FS/CESE,
F‑50/15
,
EU:C:2016:119
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Den rättspraxis som det erinras om i punkt 161 ovan, som rör utvärdering av en tjänsteman, ska emellertid tillämpas med beaktande av det ansvar som hör ihop med den tjänst som tjänstemannen innehar och tidigare erfarenhet hos den tjänsteman som fått denna tjänst. I förevarande fall har sökanden utsetts till delegationschef med uppdrag att företräda unionen inför det land där delegationen är ackrediterad, vilket med nödvändighet kräver dels en hög ansvarsnivå, dels gedigna ledaregenskaper och stor självständighet, oberoende av fastställandet av konkreta mål.
Det ska härvidlag konstateras att de uppgifter som en delegationschef tilldelas, vilka definieras i artiklarna 5.2–5.4 och 8 i beslut 2010/427, inte är helt jämförbara med chefsbefattningar på mellannivå som anförtros en enhetschef och som beskrivs i artikel 4 i beslut 5028/2.
I synnerhet har delegationschefen, till skillnad från en enhetschef, ett uppdrag att företräda unionen i det land där delegationen är ackrediterad, såväl inför myndigheterna i detta land som inför medlemsstaternas och internationella organisationers diplomattjänster.
Dessutom kräver skillnaden, bland annat i geografiskt hänseende, mellan Europeiska utrikestjänstens centralförvaltning och delegationerna med nödvändighet att en delegationschef har större förmåga att utföra sina chefsuppgifter på ett självständigt sätt jämfört med en enhetschef som får direkt handledning från sina överordnade.
I förevarande fall lämnade sökanden in sin ansökan om att bli utnämnd till chef för delegationen i Malawi på grundval av dels en beskrivning av tjänsten, dels ett meddelande om lediga tjänster, i vilka specifika mål angavs avseende ledarskapet.
I synnerhet innehöll beskrivningen av tjänsten som delegationschef i Malawi, under rubriken avseende arbetsuppgifterna för denna tjänst, en underavdelning avseende personaladministration, i vilken följande uppgifter angavs: utvärdera individuella prestationer för anställda vid delegationen, identifiera personalens utbildningsbehov, utföra arbetsledande uppgifter i fråga om bristande arbetsinsatser, mobbning och disciplinära problem samt iaktta förfarandena avseende dessa frågor, utöva ett socialt och etiskt ansvar gentemot personalen.
I meddelandet om lediga tjänster angavs dessutom att tjänsten som chef för delegationen i Malawi bland annat omfattade följande uppgifter: säkerställa en god förvaltning av delegationen, inbegripet ekonomisk förvaltning och korrekt tillämpning av befintliga regler om personsäkerhet, skydd av fast och lös egendom och dataskydd, krishantering och säkerställande av kontinuitet i delegationens verksamhet, särskilt inom ramen för enhetens kontinuitet.
Såväl tjänstebeskrivningen som meddelandet om lediga tjänster avseende tjänsten som chef för delegationen i Malawi innehöll närmare information om de uppgifter som denna tjänst omfattade i fråga om personaladministration och arbetsledning.
Även om det är riktigt att en tjänstebeskrivning och ett meddelande om lediga tjänster i princip har andra syften och egenskaper än en handling i vilken mål fastställs för en tjänsteman, kan det i princip inte uteslutas att mål för ledningen av verksamheten som kan fastställas för att utvärdera hur en prövotid för chefsanställning har fullgjorts inte kan ingå i tjänstebeskrivningen och meddelandet om lediga tjänster för den tjänst som innehas av delegationschefen som omfattas av en sådan prövotid.
I förevarande mål ska det således konstateras att de arbetsledande uppgifter som angavs i tjänstebeskrivningen och meddelandet om lediga tjänster avseende tjänsten som chef för delegationen i Malawi definierades däri på ett tillräckligt precist sätt för att utgöra specifika mål inom ramen för sökandens prövotid för chefsanställning.
Eftersom sökanden ansökte om tjänsten som chef för delegationen i Malawi utifrån tjänstebeskrivningen och meddelandet om lediga tjänster avseende denna tjänst, har hon med nödvändighet haft kännedom om dessa mål och med beaktande av hennes ansökan ska hon anses ha godkänt dem innan hon trädde i tjänst.
I förevarande mål kan det följaktligen konstateras att de preciseringar av de arbetsledande uppgifterna som angavs i tjänstebeskrivningen och meddelandet om lediga tjänster avseende tjänsten som chef för delegationen i Malawi kunde fungera som mål för ledning av verksamheten i den mening som avses i beslut 5028/2 och för tillämpningen av detta beslut.
För det andra vad gäller fastställandet i förväg av tydliga riktlinjer för resultat, ska det först påpekas att det följer av lydelsen av artikel 1.2 i beslut PROC EEAS(2011) 002 av den 29 november 2011 att det är ”i tillämpliga delar” som bestämmelserna i bland annat beslut 5028/2 ska tillämpas på Europeiska utrikestjänstens personal.
I förevarande fall framgår det av urvalskriterierna i meddelandet om lediga tjänster avseende tjänsten som chef för delegationen i Malawi att de som söker denna tjänst måste styrka chefserfarenhet och erfarenhet av att motivera arbetsgrupper, särskilt i tvärvetenskaplig och mångkulturell miljö, samt gedigen kompetens i fråga om ledning, kommunikation och analys, i kombination med gott omdöme.
Vidare framgår det av handlingarna i målet att personalavdelningen vid Europeiska utrikestjänsten, vid den tidpunkt då sökanden utnämndes till chef för delegationen i Malawi, hade offentliggjort en handling som fastställde den kompetens som krävdes för samtliga tjänstemän med ledningsfunktion vid Europeiska utrikestjänsten och som innehöll konkreta exempel på situationer, för att göra det möjligt för dessa chefer att bedöma huruvida de hade de fjorton kvalifikationer som räknades upp i denna handling och huruvida de faktiskt utövade dessa.
Slutligen framgår det inte av omständigheterna i det mål som är föremål för tribunalens prövning att sökanden bett sin överordnade att fastställa riktlinjer för resultat för att bedöma hennes chefskompetens vid prövotidens slut, trots att det i beslut 5028/2 föreskrivs att en tjänsteman som måste genomgå en prövotid för chefsanställning måste godkänna sådana riktlinjer.
Under dessa omständigheter hade sökanden tillräcklig kännedom om vad som förväntades av henne i fråga om utvärdering av hennes prestationer under hennes prövotid som chef för delegationen i Malawi.
Talan kan följaktligen inte bifallas i denna del.
[
utelämnas
]

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (sjunde avdelningen i utökad sammansättning)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Sandra Paesen ska ersätta rättegångskostnaderna.

da Silva Passos
Valančius
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 12 oktober 2022.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.
(
)	Nedan återges endast de punkter i denna dom som tribunalen anser bör publiceras.