CELEX: 62015CJ0652
Ennakkoratkaisupyyntö
Euroopan unionin ja Turkin välinen assosiaatiosopimus
Päätös N:o 1/80
13 artikla
Standstill-lauseke
Jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenten oleskeluoikeus
Uusien rajoitusten perusteena olevan yleisen edun mukaisen pakottavan syyn mahdollinen olemassaolo
Muuttovirtojen tehokas hallinta
Alle 16-vuotiaille kolmansien maiden kansalaisille asetettu oleskelulupavaatimus
Oikeasuhteisuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 – joka on liitetty Euroopan talousyhteisön ja Turkin väliseen assosiaatiosopimukseen, jonka yhtäältä Turkin tasavalta sekä toisaalta ETY:n jäsenvaltiot ja yhteisö allekirjoittivat 12.9.1963 Ankarassa ja joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (
EYVL 1964, 217, s. 3685
; jäljempänä assosiaatiosopimus) – 13 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa osapuolina ovat Furkan Tekdemir (jäljempänä lapsi Tekdemir), laillisina edustajinaan hänen vanhempansa Derya Tekdemir ja Nedim Tekdemir, ja Kreis Bergstraße (Bergstraßen piirikunta, Saksa) ja joka koskee sitä, että viimeksi mainittu hylkäsi ensin mainitun oleskelulupahakemuksen Saksassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Assosiaatiosopimus
Assosiaatiosopimuksen 2 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että assosiaatiosopimuksen tarkoituksena on edistää sopimuspuolten välisten kaupallisten ja taloudellisten suhteiden jatkuvaa ja tasapainoista vahvistumista siten, että otetaan täysin huomioon tarve turvata Turkin talouden nopeutuva kehitys sekä Turkin kansan työllisyyden ja elinolojen kohentaminen.
Assosiaatiosopimuksen 12 artiklan sanamuodon mukaan ”sopimuspuolet tukeutuvat [SEUT 45, SEUT 46 ja SEUT 47] artiklaan toteuttaessaan välillään asteittain työntekijöiden vapaan liikkuvuuden”.
Päätös N:o 1/80
Päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Yhteisön jäsenvaltiot ja Turkki eivät voi ottaa käyttöön uusia rajoituksia, jotka liittyvät työhön pääsyn edellytyksiin, niiden työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä osalta, jotka oleskelevat ja työskentelevät laillisesti jäsenvaltioiden tai Turkin alueella.”
Päätöksen N:o 1/80 14 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Tämän jakson määräyksiä on sovellettava, jollei yleisen järjestyksen, turvallisuuden tai kansanterveyden vuoksi perustelluista rajoituksista muuta johdu.
2.   Kyseiset määräykset eivät vaikuta kansallisesta lainsäädännöstä tai Turkin ja yhteisön jäsenvaltioiden kahdenvälisistä sopimuksista johtuviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin siltä osin kuin niiden kansalaisiin sovelletaan kansallisen lainsäädännön tai kyseisten sopimusten mukaan edullisempaa järjestelyä.”
Saksan lainsäädäntö
Ulkomaalaisten oleskelusta, työskentelystä ja kotouttamisesta liittotasavallan alueella 30.7.2004 annetun lain (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet, jäljempänä AufenthG) (BGBl. 2004 I, s. 1950), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, 4 §:ssä, jonka otsikko on ”Oleskeluasiakirjaa (Aufenthaltstitel) koskeva vaatimus”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Ulkomaalaisilla on oltava oleskelulupa Saksan liittotasavallan alueelle tuloa ja siellä oleskelua varten, ellei Euroopan unionin oikeudessa tai asetuksella ole toisin säädetty tai ellei oleskeluoikeutta ole [assosiaatiosopimuksen] perusteella. Oleskeluluvat myönnetään seuraavissa muodoissa:
1.
6 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohdassa tarkoitettu viisumi
2.
oleskelulupa (7 §)
2a.
sininen EU-kortti (19a §)
3.
sijoittautumislupa (9 §) tai
4.
pysyvä EU-oleskelulupa (9a §).
– –
(5)   Ulkomaalainen, jolla on [assosiaatiosopimuksen] mukainen oleskeluoikeus, on velvollinen osoittamaan, että kyse on tällaisesta oleskeluoikeudesta, esittämällä, että hänellä on oleskelulupa (Aufenthaltserlaubnis), ellei hänellä ole sijoittautumislupaa (Niederlassungserlaubnis) eikä pysyvää EU-oleskelulupaa. Oleskelulupa myönnetään hakemuksesta.”
AufenthG:n 33 §:ssä, jonka otsikko on ”Lapsen syntymä liittovaltion alueella”, säädetään seuraavaa:
”Poiketen 5 §:ssä ja 29 §:n 1 momentin 2 kohdassa säädetystä oleskelulupa voidaan myöntää viran puolesta lapselle, joka syntyy liittovaltion alueella, kun jommallakummalla vanhemmista on oleskelulupa, sijoittautumislupa ja pysyvä EU-oleskelulupa. Jos kummallakin vanhemmalla tai sillä vanhemmalla, jolla on yksinhuoltajuus, on lapsen syntymähetkellä oleskelulupa, sijoittautumislupa tai pysyvä EU-oleskelulupa, liittovaltion alueella syntyneelle lapselle myönnetään viran puolesta oleskelulupa. Liittovaltion alueella syntyneen lapsen, jonka äidillä tai isällä oli lapsen syntymähetkellä viisumi tai oikeus oleskeluun viisumitta, oleskelu sallitaan viisumin voimassaolon päättymiseen tai laillisen viisumivapaan oleskelun päättymiseen asti.”
AufenthG:n 81 §:ssä, jonka otsikko on ”Oleskeluasiakirjan hakeminen”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Oleskeluasiakirja myönnetään ulkomaalaiselle vain tämän hakemuksesta, ellei toisin säädetä.
(2)   Oleskeluasiakirjaa, joka – – voidaan saada alueelle saapumisen jälkeen, on haettava välittömästi tämän saapumisen jälkeen tai asetuksessa vahvistetussa määräajassa. Sellaisen liittovaltion alueella syntyneen lapsen osalta, jolle oleskeluasiakirjaa ei ole myönnetty viran puolesta, hakemus on esitettävä kuuden kuukauden määräajassa syntymän jälkeen.
– –”
28.4.1965 annetun ulkomaalaislain (Ausländergesetz) (BGBl. 1965 I, s. 353), jota sovellettiin päätöksen N:o 1/80 voimaantulopäivänä Saksassa, 2 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”(1)   Ulkomaalaisilla, jotka saapuvat alueelle, jolla sovelletaan tätä lakia ja jotka haluavat oleskella siellä, on oltava oleskelulupa. Oleskelulupa voidaan antaa, kun ulkomaalaisen läsnäolo ei ole Saksan liittotasavallan etujen vastaista.
(2)   Oleskeluasiakirjaa ei edellytetä ulkomaalaisilta, jotka
1.
ovat alle 16-vuotiaita,
– –
3.
ovat vapautettuja tästä velvollisuudesta kansainvälisten sopimusten perusteella.
(3)   Ulkomaalaisten oleskelun helpottamiseksi liittovaltion sisäministeri voi säätää asetuksella, etteivät myöskään muut ulkomaalaiset tarvitse oleskelulupaa.
(4)   Liittovaltion sisäministeri voi säätää asetuksella, että ulkomaalaisten, jotka eivät tarvitse oleskelulupaa, on ilmoitettava oleskelustaan.”
Ennakkoratkaisupäätöksestä käy lopuksi ilmi, että kyseisen lain 7 §:n 4 ja 5 momentin nojalla hallintoviranomainen voi harkintavaltansa rajoissa rajoittaa ikänsä vuoksi oleskeluluvan hankkimisesta vapautetulle nuorelle ulkomaalaiselle myönnetyn oleskeluluvan kestoa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Lapsi Tekdemir, joka on syntynyt Saksassa 16.6.2014, on Turkin kansalainen.
Lapsi Tekdemirin äiti, joka on myös Turkin kansalainen, saapui 1.11.2013 Saksaan Schengenin turistiviisumilla. Hän teki 12.11.2013 Bundesamt für Migration und Flüchtlingen (liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto) Gießenin (Saksa) toimipisteessä turvapaikkahakemuksen. Tämä menettely on edelleen vireillä ennakkoratkaisupyynnön esittämispäivänä. Lapsi Tekdemirin äidillä ei ole oleskeluasiakirjaa, mutta hänellä on turvapaikanhakijana toistaiseksi oleskelulupa.
Lapsi Tekdemirin isä, joka on myös Turkin kansalainen, on tullut Saksaan 13.11.2005. Helmikuusta 2009 lähtien hän on tehnyt erilaisia palkkatöitä. Hän on työskennellyt täysipäiväisesti 1.3.2014 lähtien.
Lapsi Tekdemirin isä sai ensimmäisen kerran 21.4.2008 humanitaarisista syistä rajoitetuksi ajaksi myönnetyn oleskeluluvan, jota on jatkuvasti pidennetty 30.10.2013 asti. Päivämäärästä 31.10.2013 lähtien hänellä on ollut 6.10.2016 asti voimassa oleva oleskelulupa, joka on myönnetty AufenthG:n 4 §:n 5 momentin perusteella.
Lapsi Tekdemirin vanhemmat avioituivat 23.9.2015. Tätä ennen heillä oli pääasian kantajan yhteishuoltajuus.
Lapsi Tekdemir, jonka oleskelun säännönmukaisuuden Saksassa tämän syntymän jälkeisinä kuutena kuukautena ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, teki hakemuksen oleskeluluvan myöntämisestä AufenthG:n 33 §:n perusteella.
Bergstraßen piirikunta hylkäsi 27.7.2015 tämän hakemuksen. Se esitti hylkäämisen perusteluksi muun muassa sen, että toimivaltaisella viranomaisella on harkintavaltaa sen kysymyksen suhteen, onko oleskeluasiakirja myönnettävä vai ei, ja että nyt käsiteltävässä asiassa se katsoi, ettei tätä harkintavaltaa ollut käytettävä lapsi Tekdemirin hyväksi. Bergstraßen piirikunta totesi, ettei ollut sietämätöntä vaatia lapsi Tekdemiriltä, että tämä toimii jälkikäteen viisumimenettelyn kautta, vaikka tämä väistämättä päätyisikin siihen, että lapsi erotettaisiin ainakin tilapäisesti isästään ja lapsen äiti aviopuolisostaan. Se katsoi lisäksi, ettei ollut kohtuutonta odottaa lapsi Tekdemirin isältä, että tämä jatkaa Turkissa perhe- ja avioelämää poikansa ja puolisonsa kanssa, koska hänellä ei ollut turvapaikan hakijan asemaa ja hänellä on poikansa ja puolisonsa tavoin Turkin kansalaisuus. Bergstraßen piirikunta korosti lopuksi, että lapsi Tekdemirin läsnäolo Saksassa sallitaan hänen äitinsä vireille paneman turvapaikkamenettelyn ajan.
Lapsi Tekdemir on nostanut tästä päätöksestä kanteen vanhempiensa edustamana ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että alle 16-vuotiaiden kolmansien maiden kansalaisten velvollisuus oleskelulupaan muodostaa päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitetun uuden rajoituksen.
Koska tällaisen velvollisuuden tavoitteena on kuitenkin muuttovirtojen tehokas hallinta, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko tämä tavoite yleisen edun mukainen pakottava syy, joka oikeuttaa tällaisen rajoituksen, ja jos on, mitkä ovat ne laadulliset vaatimukset, jotka on asetettava yleisen edun mukaiselle pakottavalle syylle tähän tavoitteeseen nähden.
Näissä olosuhteissa Verwaltungsgericht Darmstadt (Darmstadtin hallintotuomioistuin, Saksa) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoite yleisen edun mukainen pakottava syy, jonka perusteella voidaan evätä liittovaltion alueella syntyneeltä Turkin kansalaiselta oleskelulupavaatimusta koskeva vapautus, jota hän voi vaatia [päätöksen N:o 1/80] 13 artiklan standstill-lausekkeen perusteella?
2)
Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin vastaa esitettyyn kysymykseen myöntävästi: Mitä laadullisia vaatimuksia on asetettava yleisen edun mukaiselle pakottavalle syylle muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoitteeseen nähden?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kysymyksillään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa tulkittava siten, että muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoite on yleisen edun mukainen pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa kansallinen toimenpide, joka on otettu käyttöön tämän päätöksen voimaantulon jälkeen kyseisessä jäsenvaltiossa ja jolla asetetaan alle 16-vuotiaille kolmansien maiden kansalaisille velvollisuus oleskelulupaan tähän jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten, ja jos on, onko tällainen toimenpide oikeasuhteinen tavoiteltuun päämäärään nähden.
Jotta näihin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin voidaan vastata, on tarkistettava ensinnäkin, onko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen toimenpide päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu uusi rajoitus, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo.
On huomautettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan päätöksen N:o 1/80 13 artiklaan sisältyvä standstill-lauseke estää yleisesti toteuttamasta sellaisia uusia kansallisia toimenpiteitä, joiden tavoitteena tai vaikutuksena on se, että Turkin kansalaisen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden käyttämiselle jäsenvaltion alueella asetetaan sellaisia edellytyksiä, jotka ovat rajoittavampia kuin ne, joita sovellettiin päätöksen N:o 1/80 tullessa voimaan tässä jäsenvaltiossa (tuomio 7.11.2013, Demir,
C-225/12
,
EU:C:2013:725
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasian tosiseikkoihin sovellettavan kansallisen säännöstön nojalla kolmansien maiden kansalaisilla, myös alle 16-vuotiailla, on oltava oleskelulupa Saksaan tuloa ja siellä oleskelua varten. Kuitenkin toimivaltainen viranomainen voi viran puolesta myöntää oleskeluluvan sellaisille lapsi Tekdemirin kaltaisille, tässä jäsenvaltiossa syntyneiden kolmansien maiden kansalaisten lapsille, joiden vanhemmista jommallakummalla on oleskelulupa Saksassa.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että päätöksen N:o 1/80 voimaantulopäivänä Saksassa sovellettavan kansallisen säännöstön perusteella alle 16-vuotiaat kolmansien maiden kansalaiset olivat vapautettuja oleskelulupavaatimuksesta tähän jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten. Tämän vapautuksen perusteella näillä alaikäisillä lapsilla oli oleskeluoikeus ja heidät rinnastettiin siten kolmansien maiden kansalaisiin, joilla oli oleskelulupa. Hallintoviranomainen saattoi kuitenkin harkintavaltaansa käyttäen rajoittaa näille alaikäisille lapsille myönnetyn oleskeluoikeuden kestoa.
Vertailtuaan päätöksen N:o 1/80 voimaantulopäivänä olemassa ollutta kansallista säännöstöä ja pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut ilman, että Saksan hallitus olisi kiistänyt tämän, että viimeksi mainitussa säännöstössä säädetyt alle 16-vuotiaiden kolmansien maiden kansalaisten Saksaan tulon ja siellä oleskelun edellytykset ovat tiukemmat kuin ensin mainitussa säännöstössä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö ei sääntele erityisesti perheenyhdistämistä, sillä voi kuitenkin olla vaikutusta lapsi Tekdemirin isän kaltaisen turkkilaisen työntekijän perheenyhdistämiseen, koska tämän säännöstön soveltaminen tekee tällaisesta perheenyhdistämisestä vaikeampaa. Saksan hallitus ei kiistä myöskään tätä.
On siten lähdettävä siitä näkemyksestä, että pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä on tiukennettu lapsi Tekdemirin isän kaltaisen turkkilaisten työntekijöiden perheenyhdistämisen edellytyksiä päätöksen N:o 1/80 voimaantulopäivänä Saksassa olemassa olleisiin edellytyksiin verrattuina.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että – kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee – kansallinen säännöstö, jolla tiukennetaan kyseisessä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien turkkilaisten työntekijöiden perheenyhdistämisen edellytyksiä verrattuina edellytyksiin, joita sovellettiin päätöksen N:o 1/80 tullessa voimaan kyseisessä jäsenvaltiossa, on mainitun päätöksen 13 artiklassa tarkoitettu uusi rajoitus sille, että kyseiset Turkin kansalaiset käyttävät työntekijöiden vapaata liikkuvuutta kyseisessä jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 12.4.2016, Genc,
C-561/14
,
EU:C:2016:247
,
kohta).
Näin ollen pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö on päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu uusi rajoitus.
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että rajoitus, jonka tavoitteena tai vaikutuksena on se, että Turkin kansalaisen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden käyttämiselle jäsenvaltion alueella asetetaan sellaisia edellytyksiä, jotka ovat rajoittavampia kuin ne, joita sovellettiin päätöksen N:o 1/80 tullessa voimaan, on kielletty paitsi, jos se kuuluu kyseisen päätöksen 14 artiklassa tarkoitettujen rajoitusten alaan tai se on perusteltavissa yleisen edun mukaisella pakottavalla syyllä, sillä voidaan taata laillisesti tavoitellun päämäärän saavuttaminen, eikä sillä ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi (tuomio 12.4.2016, Genc,
C-561/14
,
EU:C:2016:247
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa on huomattava, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö ei kuulu päätöksen N:o 1/80 14 artiklassa tarkoitettuihin rajoituksiin, koska – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ja Saksan hallituksen huomauksista ilmenee – tämän säännöstön tavoitteet liittyvät muuttovirtojen tehokkaaseen hallintaan.
Näin ollen on tarkistettava toiseksi, onko muuttovirtojen tehokas hallinta yleisen edun mukainen pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu uusi rajoitus, kuten Saksan hallitus väittää.
Tässä yhteydessä on tuotava esiin se merkitys, joka unionin oikeudessa annetaan muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoitteelle, kuten ilmenee SEUT 79 artiklan 1 kohdasta, joka koskee nimenomaisesti tätä tavoitetta Euroopan unionin yhteisen maahanmuuttopolitiikan muiden tavoitteiden joukossa.
On siis todettava, että tällainen tavoite ei ole assosiaatiosopimuksen 2 artiklan 1 kohdassa eikä päätöksen N:o 1/80 perustelukappaleissa mainittujen tavoitteiden vastainen.
Lisäksi unionin tuomioistuin on myöntänyt, että laittoman maahantulon ja oleskelun ehkäisemiseen liittyvä päämäärä on päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu yleisen edun mukainen pakottava syy (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2013, Demir,
C-225/12
,
EU:C:2013:725
,
kohta).
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 17 kohdassa, muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoite voi näin ollen olla yleisen edun mukainen pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa päätöksen N:o 1/80 13 artiklassa tarkoitettu uusi rajoitus.
Kolmanneksi on varmistettava, voidaanko pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä taata tämän tavoitteen saavuttaminen, ja selvitettävä, ettei säännöstö ylitä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Tämän toimenpiteen soveltuvuudesta sen tavoitteeseen nähden on todettava, että alle 16-vuotiaiden kolmansien maiden kansalaisille asetettu oleskelulupavaatimus kyseiseen jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten mahdollistaa näiden kansalaisten oleskelun laillisuuden valvomisen kyseisessä jäsenvaltiossa. Siltä osin kuin muuttovirtojen tehokas hallinta edellyttää näiden samojen virtojen valvontaa, tällainen toimenpide on omiaan takaamaan tämän tavoitteen saavuttamisen. Sillä voidaan siis periaatteessa oikeuttaa lisärajoitus standstill-lausekkeesta huolimatta.
Siitä, ylittääkö riidanalainen kansallinen toimenpide sen, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi, on todettava, että periaatteessa sitä, että kolmansien maiden kansalaisilla, mukaan lukien alle 16-vuotiailla, on oltava oleskelulupa Saksaan tuloa ja siellä oleskelua varten, ei itsessään voida pitää suhteettomana tavoitteeseen nähden.
Suhteellisuusperiaate edellyttää kuitenkin, etteivät tällaisen velvollisuuden soveltamisedellytykset ylitä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Tästä on huomautettava, että AufenthG:n 33 §:ssä annetaan toimivaltaiselle viranomaiselle laaja harkintavalta sen päättämiseksi, onko pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa oleskelulupa myönnettävä vai ei.
Nyt käsiteltävässä asiassa – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – Bergstraßen piirikunta hylkäsi harkintavaltaansa käyttämällä lapsi Tekdemirin oleskelulupahakemuksen katsoen yhtäältä, ettei ollut sietämätöntä vaatia, että tämä toimii jälkikäteen viisumimenettelyn kautta, vaikka se päätyisikin väistämättä siihen, että hän ja hänen äitinsä erotettaisiin ainakin tilapäisesti isästä ja puolisosta, ja toisaalta, ettei myöskään ollut kohtuutonta odottaa lapsi Tekdemirin isän jatkavan Turkissa perhe- ja avioelämäänsä poikansa ja puolisonsa kanssa.
Siten on selvää, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön soveltaminen lapsi Tekdemirin isän kaltaiseen turkkilaiseen työntekijään johtaa siihen, että tämän täytyy valita, jatkaako hän palkkatyötään Saksassa – jolloin hänen perhe-elämänsä häiriintyy vakavasti – vai luopuuko hän mainitusta työskentelystä ilman takuuta ammatillisesta integroitumisesta hänen mahdollisesti palatessaan Turkkiin.
Saksan hallitus täsmentää, ettei kansallisessa oikeudessa mitenkään suljeta pois pääasian kantajan mahdollisuutta perheenyhdistämiseen isänsä kanssa, kun siinä säädetään velvollisuudesta aloittaa jälkikäteen viisumimenettely, jonka yhteydessä tällaisen perheenyhdistämisen edellytykset voidaan tutkia. Siten pääasian kantajan täytyisi aloittaa tällainen menettely Turkista käsin saadakseen oleskeluluvan Saksaan tuloa ja siellä oleskelua varten perheenyhdistämisen tarkoituksessa.
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista asiakirjoista ilmenevän minkään seikan perusteella ei kuitenkaan voida katsoa, että alle 16-vuotiaiden kolmansien maiden kansalaisten oleskelun laillisuuden valvomiseksi kyseisessä jäsenvaltiossa ja siten muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoitteen toteutumisen takaamiseksi olisi tarpeen, että kyseisessä jäsenvaltiossa syntyneiden kolmansien maiden kansalaisuuden omaavien lasten, jotka oleskelevat siellä säännönmukaisesti syntymästään lähtien, olisi palattava kolmanteen maahan, jonka kansalaisuus heillä on, ja aloittaa kyseisestä maasta käsin menettely, jonka yhteydessä tällaiset edellytykset tutkitaan.
Tältä osin ei ole väitetty eikä varsinkaan todettu, että pääasian kantajan pelkkä lähtö Saksan alueelta ja viisumimenettelyn aloittaminen jälkikäteen antaisi toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuuden arvioida hänen oleskelunsa laillisuutta perheenyhdistämisen tarkoituksessa.
Sitä vastoin minkään seikan perusteella ei voida katsoa, etteikö toimivaltaisella viranomaisella olisi jo käytettävissään kaikki tarvittavat seikat, jotta se voi ratkaista pääasian kantajan oikeuden oleskeluun Saksassa perheenyhdistämisen tarkoituksessa, ja etteikö toimivaltainen viranomainen voisi suorittaa tämän tutkimisen välttäen tämän tuomion 46 kohdassa esiin tuodut haitat AufenthG:n 33 §:n mukaisen oleskeluluvan myöntämistä koskevan päätöksen yhteydessä.
Siten siltä osin kuin pääasian tilanteen kaltaisessa tilanteessa kansallisen säännöstön soveltaminen aiheuttaa tämän tuomion 46 kohdassa kuvaillun kaltaisia seurauksia, on katsottava, että tällainen soveltaminen on sen tavoitteeseen nähden suhteetonta.
Näin ollen on katsottava, että päätöksen N:o 1/80 13 artiklaan nähden soveltamissäännöt, jotka koskevat alle 16-vuotiaille kolmansien maiden kansalaisille asetettua oleskelulupavaatimusta kyseessä olevaan jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten, ylittävät pääasian kantajan kaltaisten, kyseisessä maassa syntyneiden kolmansien maiden kansalaisuuden omaavien lasten, joiden vanhemmista jompikumpi on turkkilainen työntekijä, jolla on oleskelulupa tässä maassa, osalta sen, mikä on tarpeen muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoitteen saavuttamiseksi.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymyksiin on vastattava, että päätöksen N:o 1/80 13 artiklaa on tulkittava siten, että muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoite voi olla yleisen edun mukainen pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa kansallinen toimenpide, joka on otettu käyttöön kyseisen päätöksen voimaantulon jälkeen kyseisessä jäsenvaltiossa ja jolla asetetaan alle 16-vuotiaille kolmansien maiden kansalaisille oleskelulupavaatimus kyseiseen jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten. Tällainen toimenpide ei kuitenkaan ole oikeasuhteinen sen tavoitteeseen nähden, koska sen soveltamissäännöt ylittävät kyseisessä jäsenvaltiossa syntyneiden kolmannen maan kansalaisuuden omaavien lasten, joiden vanhemmista jompikumpi on kyseisessä jäsenvaltiossa laillisesti oleskeleva turkkilainen työntekijä, osalta sen, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 – joka on liitetty Euroopan talousyhteisön ja Turkin väliseen assosiaatiosopimukseen, jonka yhtäältä Turkin tasavalta sekä toisaalta ETY:n jäsenvaltiot ja yhteisö allekirjoittivat 12.9.1963 Ankarassa ja joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY – 13 artiklaa on tulkittava siten, että muuttovirtojen tehokkaan hallinnan tavoite voi olla yleisen edun mukainen pakottava syy, jolla voidaan oikeuttaa kansallinen toimenpide, joka on otettu käyttöön kyseisen päätöksen voimaantulon jälkeen kyseisessä jäsenvaltiossa ja jolla asetetaan alle 16-vuotiaille kolmansien maiden kansalaisille oleskelulupavaatimus kyseiseen jäsenvaltioon tuloa ja siellä oleskelua varten.

Tällainen toimenpide ei kuitenkaan ole oikeasuhteinen sen tavoitteeseen nähden, koska sen soveltamissäännöt ylittävät kyseisessä jäsenvaltiossa syntyneiden kolmannen maan kansalaisuuden omaavien lasten, joiden vanhemmista jompikumpi on kyseisessä jäsenvaltiossa laillisesti oleskeleva turkkilainen työntekijä, osalta sen, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.

Allekirjoitukset
(
*1
)	* Oikeudenkäyntikieli: saksa.