CELEX: 62020TJ0165
Vahekohtuklausel
EUCAP Somalia rahvusvaheline lepinguline töötaja
Missioon, mis kuulub ühise välis- ja julgeolekupoliitika alla
Tähtajalise töölepingu ülesütlemine katseajal
Lepingu ülesütlemise teate kättetoimetamine vastuvõtuteatisega üleantava tähtkirjaga
Saatmine aadressile, mis ei ole täielik
Kohtusse pöördumisele eelneva missioonisisese vaide esitamise tähtaja algusaeg
Kohaldatava õiguse kindlaksmääramine
Riigisisese tööõiguse imperatiivsed sätted
Katseaja tingimuse tühisus
Etteteatamistähtajaga lepingu ülesütlemise teate nõuetele mittevastav kättetoimetamine
Hüvitis etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest
Töötasu maksmine tagantjärele
Vastuhagi

)
Hageja JC palub ELTL artikli 272 alusel esitatud hagis esiteks tunnistada tühiseks 4. novembri 2019. aasta kiri (edaspidi „4. novembri 2019. aasta kiri“) ja 3. detsembri 2019. aasta kiri (edaspidi „3. detsembri 2019. aasta kiri“) (edaspidi koos „etteteatamistähtajaga dokumendid“), millega EUCAP Somalia toimetas talle kätte tema töölepingu ülesütlemise otsuse, ning vajaduse korral tunnistada tühiseks 24. jaanuari 2020. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema missioonisisene vaie, mis ei ole vaie distsiplinaarküsimuses (edaspidi „24. jaanuari 2020. aasta otsus“), tema töölepingu ülesütlemise otsuse peale, mis toimetati talle kätte 3. detsembri 2019. aasta kirjaga, ning teiseks kohustada EUCAP Somaliat maksma talle tagasiulatuvalt töötasu kuni nende lepingulise töösuhte lõpliku, nõuetekohase ja seadusliku lõpetamise kuupäevani.
I.

Vaidluse taust
EUCAP Somalia, varem EUCAP NESTOR, on Euroopa Liidu missioon, mis kuulub ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) alla, mis loodi nõukogu 16. juuli 2012. aasta otsusega 2012/389/ÜVJP, mis käsitleb Euroopa Liidu missiooni […] võimete tugevdamiseks [Somaalias (EUCAP Somalia)] (
ELT 2012, L 187, lk 40
), mis on vastu võetud EL lepingu V jaotise 2. peatüki alusel, mis käsitleb ühist välis- ja julgeolekupoliitikat. Otsuse 2012/389, mida on muudetud nõukogu 18. mai 2020. aasta otsusega (ÜVJP) 2020/663 (
ELT 2020, L 157, lk 1
), artikli 2 kohaselt on EUCAP Somalia eesmärk abistada Somaalial tugevdada tema merendusjulgeoleku võimet, et võimaldada tal tõhusamalt tagada mereõiguse täitmist.
EUCAP Somalia personaliosakonna 25. juulil 2019 hagejale tehtud tööpakkumise tulemusel võttis EUCAP Somalia missiooni juht (edaspidi „missiooni juht“) hageja tööle haldus- ja finantsjuhina tähtajalise töölepinguga, mille missiooni juht allkirjastas 20. augustil 2019 ja hageja sama aasta 21. augustil (edaspidi „leping“).
Lepingu punktis 17.1 oli hageja teenistusse asumise kuupäevaks määratud 8. september 2019 ja lepingu pikkuseks 12 kuud võimalusega lepingut vaikimisi pikendada. Lisaks oli lepingu punktis 17.2 sõnastatud järgmine tingimus katseaja kohta:
„Katseaeg on kolm (3) kuud. Katseajal või pärast katseaja lõppu öeldakse leping töötajale üles, kui tema kutseoskused ei ole piisavad. Kui töötaja töötas lepingu allkirjastamise ajal samal ametikohal, ei kohaldata katseaega.“
Lepingu punktis 18.1 oli ette nähtud, et „[l]epingu võib üles öelda kas tööandja või töötaja, teatades selles kirjalikult ette kuu aega varem, kusjuures teade peab sisaldama lepingu ülesütlemise põhjust. Enne sellise otsuse tegemist peab missiooni juhi asetäitja töötaja ära kuulama; missiooni juht peab olema alati informeeritud.“
Lepingu punkt 21.1 nägi ette, et „[t]öötaja võib esitada tema huve kahjustava akti peale tööandjale vaide [ühe] kuu jooksul alates akti väljaandmise kuupäevast. […] Enne otsuse tegemist peab missiooni juhi asetäitja töötaja ära kuulama; missiooni juht peab olema alati informeeritud.“
Lepingu punktis 22.1 oli ette nähtud, et „lepingust tulenevad või sellega seotud vaidlused kuuluvad Euroopa Liidu Kohtu pädevusse vastavalt [ELTL] artiklile 272“. Peale selle oli lepingu punktis 22.2 sätestatud, et „lepingu punktis [21] ette nähtud missioonisisene mittedistsiplinaarne vaidemenetlus [peab] enne hagi esitamist Euroopa Liidu Kohtule olema lõppenud“.
Hageja tööleasumisele eelnevas etapis saatis hageja 9. augustil 2019 EUCAP Somaliale oma perearsti tõendi (31. juuli 2019. aasta kuupäevaga), mis tõendas hageja „head terviseseisundit“ ja võimet „töötada mis tahes maailma paigas“. Veel edastas ta EUCAP Somaliale 10. augustil 2019 mitu oma käega täidetud ankeeti, millest kaks käsitlesid tema isiklikke kontaktandmeid ja tema tervislikku seisundit.
Tervisliku seisundi ankeedis mainis hageja selle juurde kuuluvas terviseküsimustikus, et talle siirdati 2016. aastal neer ja et teda jälgitakse regulaarselt kord kvartalis. Lisaks märkis ta, et tema meditsiiniline aruanne oli väga hea ning et ta tarvitab viit ravimit. Seejärel kinnitas ta, et tal ei ole olnud ega ole praegu neeruhaigust ja tal ei ole ravimitega kontrolli all hoitavat teise tüübi diabeeti. Hageja kinnitas, et ta vastas terviseankeedi küsimustele täielikult, tõeselt ja vastavalt oma teadmistele. Ta kohustus meditsiiniüksusele viivitamata teatama mis tahes muutustest oma sellisel viisil edastatud meditsiinilistes andmetes.
Missiooni tugiüksuse juht saatis 6. septembril 2019 hagejale e‑kirja, et anda talle teada, et tema tegeliku tööleasumise kuupäev peatub ettenägematute asjaolude tõttu. Selles oli täpsustatud, et lepingus kokkulepitud töösoorituse eest töötasu maksmine on tagatud.
Hageja vastas talle 7. septembril 2019 e‑kirjaga, rõhutades, et meditsiinilistel põhjustel ei ole peatamine põhjendatud. Hageja märkis, et ta sai samal päeval EUCAP Somalia meditsiinitöötajalt teate, milles paluti tal täiendada kohustuslikku teavet, mis oli vajalik tema töölevõtmise meditsiiniliseks ettevalmistamiseks, ning et ta vastas sellele. Ta tuletas meelde, et ta esitas juba 10. augustil 2019 nõuetekohaselt täidetud tervisliku seisundi ankeedi juurde kuuluva terviseküsimustiku. Ta täpsustas, et oli töölevõtmise käigus, mis algas 2019. aasta märtsis, esitanud kogu EUCAP Somalia soovitud teabe.
Missiooni tugiüksuse juht teatas 15. septembri 2019. aasta e‑kirjas hagejale, et tal ei ole võimalik talle üksikasjalikke selgitusi anda, märkides samas, et missiooni juht kavatseb tema töölevõtmise uuesti läbi vaadata, et täita oma vastutuskohustust EUCAP Somalia töötajate suhtes.
Hageja advokaat saatis 17. septembril 2019 EUCAP Somaliale e‑kirja, milles soovis saada kinnitust, et viimane maksab talle tema töötasu ja vastava päevaraha seni, kuni tehakse lõplik otsus tema tööleasumise kohta.
Meditsiiniekspert esitas 24. septembril 2019 EUCAP Somalia meditsiinitöötajale arvamuse tervishoiutingimuste ja meditsiiniliste vahendite piiratud kättesaadavuse kohta Somaalias, sealhulgas meditsiinilise vastunäidustuse kohta saata Somaalia territooriumile, eelkõige Garowe’i (Somaalia), mis tahes isikut, kes saab raskekujulist eluaegset ravi, sealhulgas immunosupressante, igapäevaseid insuliinisüste diabeedi või mõne muu kroonilise haiguse tõttu, mis nõuab regulaarseid visiite arsti juurde.
Missiooni juhi asetäitja saatis 25. septembril 2019 hagejale e‑kirja, milles ta täpsustas sisuliselt, et missiooni juht on – võttes arvesse teavet üldise tervishoiu olukorra kohta Somaalias ja oma vastutuskohustust EUCAP Somalia töötajate suhtes – väga mures lepingu täitmise pärast, arvestades hageja füüsilise olukorra tingimusi, mida ta kirjeldas enda täidetud terviseankeetides, ning Somaalia põhjaosas kättesaadava arstiabi märkimisväärset piiratust. Ta palus hagejal arutada vestluse käigus kavandatava tööleasumise tingimusi, sest need võivad endast kujutada tema tervisele tegelikku ja märkimisväärset ohtu.
Samal päeval saatis hageja EUCAP Somalia personaliosakonnale ankeedi oma pangaandmetega, et talle oleks võimalik välja maksta töötasu, kusjuures sellel ankeedil oli tema aadress majanumbriga.
Hageja, tema advokaadi, missiooni juhi asetäitja, tsiviiloperatsioonide plaanimise ja juhtimise teenistuse (edaspidi „CPCC“) meditsiinitöötaja, CPCC õigustalituse ja EUCAP Somalia õigusnõuniku vahel korraldati 14. oktoobril 2019 vestlus, et tutvustada hagejale meditsiinitaristu olukorda Somaalias ja samuti missiooni vastutuskohustust ning esitada talle võimalikud põhjused, mille tõttu ütelda leping üles. Vestluse lõpus teatati hagejale, et EUCAP Somalia võtab temaga ühe nädala jooksul ühendust.
Missiooni juht toimetas 4. novembri 2019. aasta kirjas, mis saadeti 8. novembri 2019. aasta vastuvõtuteatisega üleantava tähtkirjana, hagejale kätte lepingu ülesütlemise otsuse, mis sisaldas ühenädalast etteteatamistähtaega, mis hakkas kulgema esmaspäevast, 18. novembrist 2019. See kiri saadeti hagejale aadressil, mida ta oli 10. augustil 2019 nimetanud oma isiklike kontaktandmetega ankeedis. Aadressil puudus majanumber.
Hageja kirjutas 19. novembri 2019. aasta e-kirjas missiooni juhi asetäitjale, missiooni tugiüksuse juhile ja EUCAP Somalia personaliosakonnale, et talle saadetaks töökoha tõend ja kahe eelneva kuu palgatõendid.
Hageja teatas 26. novembril 2019 oma advokaadi vahendusel EUCAP Somalia õigusnõunikule, et ta oli EUCAP Somaliale juba edastanud oma täieliku aadressi pangaandmetega ankeedis 25. septembril 2019.
Missiooni juht toimetas 3. detsembri 2019. aasta kirjas, mis saadeti välja samal päeval vastuvõtuteatisega üleantava tähtkirjaga, mille hageja sai 5. detsembril 2019, hagejale kätte EUCAP Somalia lepingu ülesütlemise otsuse, mis oli sõnastatud nii:
„Selleks et kaitsta [EUCAP Somalia] õigusi ja huve ning juhul, kui soovite väita, et 8. novembri 2019. aasta [ülesütlemis]kiri on kehtetu, teatame Teile käesolevaga – jättes endale kõik õigused ja oma vastutust tunnustamata – oma otsusest lõpetada töösuhe EUCAP Somalia ja Teie vahel ühe nädala pikkuse etteteatamistähtajaga, mis algab esmaspäeval, 9. detsembril 2019.“
EUCAP Somalia õigusnõunik vastas 10. detsembril 2019 hageja advokaadi 26. novembri 2019. aasta e‑kirjale. Selles vastuses täpsustati, et missiooni ja tema töötajate vahelise kirjavahetuse korral võetakse arvesse üksnes kontaktandmeid, mis on kirjas isiklike kontaktandmetega ankeedis. Niisiis teatati hagejale, et oma 4. novembri 2019. aasta kirja saatmisel 8. novembril 2019 võis EUCAP Somalia põhjendatult lähtuda ainult nendest kontaktandmetest, ilma et selleks oleks võetud arvesse hiljem täidetud ankeeti pangaandmetega. EUCAP Somalia õigusnõunik lisas selles e‑kirjas, et kui hageja oleks soovinud oma kontaktandmeid isiklike kontaktandmete ankeedis täiendada, oleks ta pidanud missioonile saatma selle ankeedi muudetud kujul. Samas e‑kirjas oli märgitud, et seetõttu peetakse nende kontaktandmete puudulikkust hagejale omistatava eksimuse tagajärjeks.
EUCAP Somalia personaliosakond edastas 16. detsembril 2019 hagejale töökoha tõendi, milles oli ühest küljest märgitud, et lepinguline töösuhe oli olemas 8. septembrist 25. novembrini 2019, ja teisest küljest, et lepingut ei ole täidetud.
Hageja vaidlustas 23. detsembril 2019 oma advokaadi vahendusel töökoha tõendis märgitud töötamisperioodi, rõhutades, et ta sai kätte vaid 3. detsembri 2019. aasta kirja, milles oli märgitud ühenädalane etteteatamistähtaeg, mis hakkas kulgema 9. detsembril. Ta rõhutas, et see teave on oluline, sest tal on vaja deklareerida Belgia töötuskindlustuses täpne töötamisperiood. Lisaks palus ta, et talle edastataks koopia 4. novembri 2019. aasta kirjast, mida ta ei saanud.
Hageja esitas 2. jaanuaril 2020 oma advokaadi vahendusel e‑kirjas personaliosakonna juhile, kes tegutses EUCAP Somalia missiooni juhi asetäitjana, lepingu punkti 21 alusel taotluse, et algatada missioonisisene mittedistsiplinaarne vaidemenetlus (edaspidi „missioonisisene vaie“) EUCAP Somalia otsuse peale öelda üles leping, mis oli kätte toimetatud 3. detsembri 2019. aasta kirjaga.
EUCAP Somalia personaliosakonna juht jättis hageja 2. jaanuari 2020. aasta taotluse rahuldamata 24. jaanuari 2020. aasta kirjaga, mille hageja sai kätte 31. jaanuaril 2020, keeldudes eelkõige pidamast seda missioonisiseseks vaideks, sest seda ei esitatud lepingu punktis 21.1 ette nähtud tähtaja jooksul, milleks oli üks kuu alates vaidlustatud akti tegemisest. Viidates huvile järgida „head valitsemistava“, märkis ta siiski, et ta on nõus hageja taotlusele vastama. Ta selgitas, et tema vastutuskohustus nõuab lepingu ülesütlemist, võttes arvesse hageja füüsilist sobimatust ametikohale: pidades silmas tema tervislikku seisundit ja Somaalia meditsiinitaristu seisukorda.
II.

Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada 4. novembri 2019. aasta kiri;
–
tühistada 3. detsembri 2019. aasta kiri;
–
tühistada vajalikus ulatuses 24. jaanuari 2020. aasta otsus;
–
kohustada EUCAP Somaliat maksma tagasiulatuvalt tema töötasu kuni lepingulise suhte lõpliku, nõuetekohase ja seadusliku lõppemise kuupäevani;
–
kohustada neid summasid maksma koos intressiga Euroopa Keskpanga (EKP) poolt põhilistele refinantseerimistehingutele kindlaks määratud suuruses, millele lisandub 3,5 protsendipunkti;
–
mõista kohtukulud välja EUCAP Somalialt.
EUCAP Somalia palub Üldkohtul:
–
esimese võimalusena jätta hagi tervikuna vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või vähemalt ilmselge õigusliku põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
teise võimalusena ja vastuhagina tunnistada lepingu tühisust tahteavalduse puuduse tõttu;
–
kolmanda võimalusena ja vastuhagina tunnistada lepingu tühisust vääramatu jõu tõttu meditsiinilistel põhjustel;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
III.

Õiguslik käsitlus
Enne hagi ja EUCAP Somalia esitatud vastuhagi analüüsimist tuleb hinnata Üldkohtu pädevust käesoleva vaidluse läbivaatamisel ja määrata kindlaks kohaldatav õigus.
[…]
A.

Kohaldatav õigus
Hageja rõhutab oma menetlusdokumentides ja vastuses Üldkohtu sel teemal esitatud kirjalikule küsimusele, et kui hagi esitatakse vahekohtuklausli alusel, kohaldatakse selle suhtes riigisisest õigust, mis on kindlaks määratud kas lepinguga või poolte poolt. Peale selle väidab ta, et tema nõude suhtes, mis käsitleb töölepingu ülesütlemise otsust, kuulub kohaldamisele materiaalne tööõigus. Ta märgib, et EUCAP Somalia viitas 24. jaanuari 2020. aasta otsuses Belgia õigusele. Hageja lisab, et ta ei vaidle vastu sellele, et kõnealusele lepingulisele suhtele kohaldatakse seda õigust Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) (
ELT 2008, L 177, lk 6
; edaspidi „Rooma I määrus“) artikli 3 lõike 1 ja artikli 8 lõike 1 alusel ning vähemalt selle määruse artikli 3 lõike 2 ja artikli 8 lõike 4 alusel. Seega tugineb hageja esimese võimalusena sellele, et kohaldamisele kuulub lepingus sätestatu ja liidu õigus ning täiendavalt Belgia õigus, eelkõige 3. juuli 1978. aasta töölepinguseadus (
Moniteur belge
, 22.8.1978, lk 9277) (edaspidi „töölepinguseadus“). Veel kinnitab hageja, et Belgia õiguse imperatiivsed sätted peavad olema ülimuslikud nendega vastuolus olevate lepingutingimuste suhtes.
EUCAP Somalia väidab, et esimese võimalusena tuleb kohaldada ÜVJP alla kuuluvat liidu tsiviilmissioonide autonoomset õigust, st lepingut, käitumis- ja distsipliinijuhendit ning standardset töökorda vastavalt lepingu punktile 1.1. Ta märgib ka, et Rooma I määruse ja eelkõige selle määruse artikli 8 lõike 4 kohaselt kohaldatakse liidu õigust ja täiendavalt lepingule kohaldatavat riigisisest materiaalõigust, st käesoleval juhul Belgia õigust, mis on hageja alalise elukoha õigus. Peale selle kinnitas EUCAP Somalia sisuliselt, et lepingu kohaldamine peab olema lepingus ette nähtud olukorras ülimuslik, mistõttu ei saa Üldkohus juhul, kui tema pädevus põhineb ELTL artiklil 272, jätta lepingu tingimust kohaldamata isegi siis, kui see tingimus on vastuolus lepingule kohaldatava riigisisese õiguse imperatiivsete sätetega.
Pooled kinnitasid, et lepingule kohaldatav riigisisene materiaalõigus on Belgia õigus, ning et EUCAP Somalia võimaliku lepingulise vastutuse hindamiseks tuleb kõigepealt kohaldada lepingu ja selle lisade tingimusi ning täiendavalt Belgia õigust küsimustes, mida lepingus ei käsitletud. Pooled kordasid siiski, et on eriarvamusel küsimuses, kas lepingu suhtes kohaldatava riigisisese õiguse imperatiivsed sätted on ülimuslikud, kui lepingutingimused on nendega vastuolus.
Kõigepealt tuleb tähelepanu juhtida sellele, et ELTL artikli 340 esimese lõigu kohaselt kehtib liidu lepinguliste kohustuste suhtes õigus, mida kohaldatakse vastava lepingu suhtes.
Lepingu täitmise käigus tekkivad vaidlused tuleb põhimõtteliselt lahendada lepingutingimuste alusel (vt 18. novembri 2015. aasta kohtuotsus Synergy Hellas vs. komisjon,
T‑106/13
,
EU:T:2015:860
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Lepingu puhul on põhjendatud selle tõlgendamine kohaldatava riigisisese õiguse alusel üksnes siis, kui on kahtlus lepingu sisus või mõne lepingutingimuse tähenduses või kui lepingu enda alusel ei ole võimalik lahendada vaidluse kõiki aspekte. Järelikult tuleb hagi põhjendatust hinnata üksnes lepingutingimustest lähtudes ja lepingu suhtes kohaldatava riigisisese õiguse poole tuleb pöörduda üksnes juhul, kui need tingimused ei võimalda vaidluse lahendamist (vt selle kohta 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus Talanton vs. komisjon,
T‑65/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:491
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
See põhimõte ei tohi siiski viia selleni, et lepingutingimuste kohaldamine võimaldaks pooltel vältida kohaldatava riigisisese materiaalõiguse imperatiivseid sätteid, millest ei või kõrvale kalduda ja millega kooskõlas tuleb lepingulisi kohustusi täita või millega kooskõlas on neid täidetud.
Peale selle jäävad liidu institutsioonid, organid ja asutused lepingu täitmisel seotuks neile Euroopa Liidu põhiõiguste hartast (edaspidi „harta“) ja liidu õiguse üldpõhimõtetest tulenevate kohustustega (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ADR Center vs. komisjon,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
, punkt
). Niisiis, kui pooled annavad lepingus vahekohtuklausliga liidu kohtule pädevuse vaadata läbi selle lepinguga seotud vaidlusi, siis on nimetatud kohus sõltumata lepingus määratletud kohaldatavast õigusest pädev hindama võimalikke harta ja liidu õiguse üldpõhimõtete rikkumisi (16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Inclusion Alliance for Europe vs. komisjon,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
, punkt
).
Kui lepingus vastav kokkulepe puudub, peab liidu kohus vajaduse korral määrama kohaldatava õiguse, kasutades selleks Rooma I määruses sätestatud reegleid (vt selle kohta 18. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Calberson GE vs. komisjon,
T‑164/14
,
EU:T:2016:85
, punkt
).
Rooma I määruse artikli 3 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Lepingu suhtes kohaldatakse lepingupoolte valitud õigust. Valik tuleb teha sõnaselgelt või nähtuma selgelt lepingutingimustest või juhtumi asjaoludest. Omal valikul võivad pooled valida kas terve lepingu või üksnes mõne selle osa suhtes kohaldatava õiguse.
2.   Pooled võivad igal ajal kokku leppida selles, et lepingu suhtes hakatakse kohaldama muud õigust, kui selle suhtes kohaldati varem kas käesoleva artikli alusel tehtud valiku või muude käesoleva määruse sätete alusel. Pärast lepingu sõlmimist kohaldatavas õiguses tehtud muudatused ei piira artikli 11 kohast lepingu vormilist kehtivust ega kahjusta kolmandate isikute õigusi.“
Rooma I määruse, mida kohaldatakse individuaalsetele töölepingutele, artikkel 8 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Individuaalne tööleping on reguleeritud õigusega, mille pooled on artikli 3 kohaselt valinud. Selline õiguse valik ei või siiski põhjustada töötaja ilmajätmist kaitsest, mis on talle ette nähtud sätetega, millest ei saa kokkuleppel kõrvale kalduda selle õiguse alusel, mis valiku puudumisel oleks olnud kohaldatav vastavalt käesoleva artikli lõigetele 2, 3 ja 4.
2.   Kui pooled on jätnud individuaalse töölepingu suhtes kohaldatava õiguse valimata, on leping reguleeritud selle riigi õigusega, kus või – kui seda ei ole võimalik kindlaks teha – kust töötaja teeb harilikult oma lepingujärgset tööd. Riiki, kus töötaja harilikult töötab, ei loeta muutunuks, kui töötaja asub ajutiselt tööle teise riiki.
3.   Juhul kui kohaldatavat õigust ei saa kindlaks määrata lõike 2 kohaselt, on leping reguleeritud selle riigi õigusega, kus asub töötaja tööle võtnud ettevõtja tegevuskoht.
4.   Kui asjaoludest tervikuna ilmneb, et leping on tihedamalt seotud mõne teise, lõikes 2 või 3 osutamata riigiga, kohaldatakse asjaomase teise riigi õigust.“
Käesolevas kohtuasjas ei ole lepingus sellele kohaldatavat õigust nimetatud. Pooled leppisid siiski kokku, et lepingu suhtes kohaldatav riigisisene õigus on Belgia õigus. Seega vastavalt põhimõtetele, mis tulenevad Rooma I määruse artiklist 3, millele viitab sama määruse artikli 8 lõige 1, on Belgia õigus lepingu suhtes kohaldatav riigisisene õigus.
Igal juhul, nagu EUCAP Somalia õigusega väidab – ilma et hageja sellele vastu vaidleks –, tuleneb kõigist asjaoludest, et leping on kõige tihedamalt seotud Belgiaga. Selge on, et lepingu punktis 5.1 ette nähtud lepingu täitmise koht oli Garowe’i linn. Siiski ei ole vaidlust selles, et lepingut ei täidetud tegelikus tööleasumise kohas Somaalias, et hageja jäi töötamisperioodil Belgiasse, et ta on Belgia kodanik ja Belgia alaline elanik, et töölevõtmise menetlus ja lepingu allkirjastamine toimus Belgias, ning lõpuks, et alalise elukoha kriteerium sotsiaalkindlustuskohustustele kohaldatava õiguse kindlaksmääramiseks vastavalt lepingu punktile 13 eeldab, et selleks on määratud Belgia. Seega, isegi kui eeldada, et eespool punktis 43 viidatud Rooma I määruse sätete asemel tuleb kohaldada selle määruse artikli 8 lõiget 4, jääb lepingu suhtes kohaldatavaks õiguseks siiski Belgia õigus.
Neil asjaoludel tuleb vastavalt eespool punktis 37 viidatud kohtupraktikale käesolevat kohtuvaidlust analüüsida esimese võimalusena lepingu alusel ja täiendavalt Belgia riigisisese õiguse alusel, kui on kahtlus lepingu sisus või teatavate lepingutingimuste tähenduses, või siis, kui leping üksinda ei võimalda vaidluse kõiki aspekte lahendada. Samuti ei tohi lepingutingimuste kohaldamine võimaldada pooltel vältida Belgia õiguse imperatiivseid sätteid, millest ei või kõrvale kalduda ja millega kooskõlas tuleb lepingulisi kohustusi täita või millega kooskõlas on neid täidetud.
B.

Hagi
Hageja palub esiteks tühistada etteteatamistähtajaga dokumendid ja vajaduse korral 24. jaanuari 2020. aasta otsus ning teiseks esitab ta kahju hüvitamise nõude.
1.

Hagi vastuvõetavus
EUCAP Somalia esitab kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu, millest esimese kohaselt ei ole hagi piisavalt selge ja täpne ning teise kohaselt ei ole lepingus ette nähtud missioonisisene vaidemenetlus ammendatud.
[…]
a)

Asja läbivaatamist takistav asjaolu, mille kohaselt ei ole lepingus ette nähtud missioonisisene vaidemenetlus ammendatud
EUCAP Somalia väidab, et käesolev hagi on vastuvõetamatu, sest hageja ei ole enne esitanud missioonisisest vaiet lepingu punktis 21.1 ette nähtud ühekuulise tähtaja jooksul alates 4. novembri 2019. aasta kirja saatmisest 8. novembril 2019. Järelikult ei ole hageja ammendanud lepingu punktis 22.2 ette nähtud missioonisisest vaidemenetlust.
Tuleb üle korrata, et lepingu punktis 22.2 on liidu kohtusse pöördumise tingimuseks see, et lepingu punktis 21.1 ette nähtud missioonisisene vaidemenetlus peab olema ammendatud ühe kuu jooksul alates hageja huve negatiivselt mõjutava akti vastuvõtmise kuupäevast.
Järelikult tuleb käesoleva hagi vastuvõetavuse hindamisel lähtuda lepingu punktidest 21.1 ja 22 nende koostoimes. Üldkohus peab nende lepingupunktide alusel kontrollima, kas hageja oli ammendanud missioonisisese vaidemenetluse. Eelkõige tuleb kindlaks teha, kas hageja esitas vaide ühe kuu jooksul alates tema huve kahjustava otsuse kuupäevast.
Nagu on märgitud eespool punktis 39, on liidu administratsioon lepingu täitmisel seotud hartast tulenevate kohustustega.
Sellega seoses on vaja tagada, et kõiki vaidluse lahendamiseks asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke küsimusi hinnatakse kindlustamaks harta artiklis 47 ette nähtud tõhusat kohtulikku kaitset (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Inclusion Alliance for Europe vs. komisjon,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
, punkt
), mille kohaselt „[i]gaühel on õigus […] asja arutamisele sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus“.
Sellest järeldub, et kui leping, mis sisaldab vahekohtuklauslit liidu kohtu kasuks ELTL artikli 272 alusel, sisaldab tingimust, mille kohaselt peab pool enne Üldkohtu poole pöördumist olema ammendanud organi enda sisese õiguskaitsevahendi, peab olema tagatud, et seda saaks kasutada tingimustel, mis ei võta asjasse puutuvalt isikult õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Peale selle kehtib Euroopa Kohtu praktika järgi liidu õiguskorras aluspõhimõte, mille kohaselt ei saa ametivõimu õigusaktile õigussubjektide vastu tugineda enne, kui õigussubjektidel on olnud võimalus õigusaktiga tutvuda (vt selle kohta 25. jaanuari 1979. aasta kohtuotsus Racke,
98/78
,
EU:C:1979:14
, punkt
).
Järelikult tuleb viidet kõnealuse akti kuupäevale, mis on ette nähtud lepingu punktis 21.1 ja millest hakkab kulgema ühekuuline tähtaeg, mille jooksul saab esitada korraliselt – lepingu tähenduses – missioonisisest vaiet, tõlgendada nii, et sellega peetakse silmas kuupäeva, mil hagejal oli võimalik selle akti sisuga tegelikult tutvuda.
Kuupäeva, mil hageja sai teada lepingu ülesütlemise otsusest, väljaselgitamiseks tuleb meelde tuletada, et pool, kes väidab, et hagi esitati hilinenult, peab tõendama kuupäeva, mil vaidlustatud otsus kätte toimetati, ja igal juhul kuupäeva, mil asjasse puutuv isik sellest teada sai, juhul kui tegemist on üksikmeetmega (vt analoogia alusel 29. novembri 2018. aasta kohtuotsus WL vs. ERCEA,
T‑493/17
, ei avaldata,
EU:T:2018:852
, punkt
). Käesoleval juhul peab seda järelikult tõendama EUCAP Somalia.
Hageja esitas 2. jaanuari 2020. aasta kirjaga lepingu punkti 21.1 alusel missioonisisese vaide 3. detsembri 2019. aasta kirja peale, mida tuleb lugeda lepingu ülesütlemise otsuse kättetoimetamiseks, ning millest ta sai tegelikult teada sama aasta 5. detsembril.
EUCAP Somalia väidab siiski, et hageja oli lepingu ülesütlemise otsusest teadlik juba alates sellest, kui EUCAP Somalia toimetas 4. novembri 2019. aasta kirja vastuvõtuteatisega üleantava tähtkirjana 8. novembril 2019 hagejale tema elukohta kätte. Seega oleks hageja lepingu punktide 21.1 ja 22.2 kohaselt pidanud esitama selle otsuse peale missioonisisese vaide hiljemalt 8. detsembril 2019 ja tema 2. jaanuari 2020. aasta kirja ei saa pidada dokumendiks, millega on esitatud nõuetekohane organisisene õiguskaitsevahend.
EUCAP Somalia selgitab, et hageja poolt enne käesoleva hagi esitamist esitatud tasuta õigusabi taotluse toimikust ilmneb mitu vastuolulist asjaolu; selle taotluse jättis Üldkohtu president 9. septembri 2020. aasta määrusega rahuldamata. Need asjaolud tõendavad tema sõnul, et hageja oli lepingu ülesütlemise otsusest teadlik juba 2019. aasta novembris ja detsembris. Eelkõige sai hageja alates 1. detsembrist 2019 töötushüvitist, pärast seda, kui ta oli EUCAP Somaliale esitanud 19. novembril 2019 taotluse töökoha tõendi saamiseks. EUCAP Somalia sõnul peab isik end töötuse valdkonnaga tegelevas Belgia pädevas ametiasutuses registreerima põhimõtteliselt kaheksa päeva jooksul pärast esimest töötuks olemise päeva ja selleks on vaja esitada vastavale asutusele tõend lepingu ülesütlemise otsuse kohta, mille eelduseks on, et hageja on sellest otsusest teadlik.
Lisaks vaidleb EUCAP Somalia vastu sellele, et hageja võiks väita, et ta ei saanud 4. novembri 2019. aasta kirja kätte, sest see saadeti aadressile, mis ei olnud täielik. Nimelt saadeti see kiri aadressile, mille hageja oli märkinud isiklike kontaktandmete ankeeti, mis on ainus ankeet, mida tuleb pooltevahelises kirjavahetuses arvesse võtta. Võimalik kirja saatmine aadressile, mis ei olnud täielik, on EUCAP Somalia hinnangul seega hageja mittevabandatava vea tagajärg, mida ei saa omistada EUCAP Somaliale.
Esiteks tuleb selle kohta, et hageja oli novembris 2019 väidetavalt teadlik 4. novembri 2019. aasta kirja sisust, märkida, et kuigi EUCAP Somalia otsustas saata 4. novembri 2019. aasta kirja 8. novembril 2019 tähtkirjana, ei ole ta selle kättetoimetamist tõendanud, eelkõige ei ole ta esitanud hageja poolt nõuetekohaselt allkirjastatud tähtkirja vastuvõtuteatist ega teadet tähtkirja kohta, mis oli jäetud aadressile, mille hageja oli oma viimase aadressina märkinud. Seega ei ole tõendatud, et 4. novembri 2019. aasta kiri jõudis hagejani 2019. aasta novembris ja ühtlasi ei ole tõendatud see, et hageja oleks selleks ajaks saanud tegelikult teada lepingu ülesütlemise otsusest.
Veel kinnitab seda, et hageja ei olnud 2019. aasta detsembris selle esimese kirja sisust teadlik, asjaolu, et 23. detsembril 2019 vaidlustas ta 16. detsembri 2019. aasta töökoha tõendis märgitud töötamisperioodi (vt eespool punkt 24) osas, milles seal märgitud lepingu lõppemise kuupäev, st 25. november 2019, ei olnud vastavuses selle etteteatamistähtaja lõpu kuupäevaga, mis oli märgitud 3. detsembri 2019. aasta kirjas, ning palus samas, et talle edastataks koopia 4. novembri 2019. aasta kirjast, millele oli viidatud 3. detsembri 2019. aasta kirjas.
On küll tõsi, et EUCAP Somalia saatis selle kirja aadressile, mille hageja oli enda isiklike kontaktandmete ankeeti märkinud, ning poolte vahel ei ole vaidlust selles, et kõnealune aadress ei ole täielik, sest hageja ei olnud märkinud majanumbrit.
Siiski nähtub toimikust ühest küljest, et hageja oli enne vaidlusalust kirjasaatmist edastanud EUCAP Somaliale täieliku aadressi koos majanumbriga kahel teisel ankeedil, millest üks käsitles surma puhuks selle isiku nime märkimist, kes on õigustatud pärima – edastades samal ajal oma isiklike kontaktandmete ankeedi –, ja teine hageja pangaandmeid, mille ta saatis 25. septembri 2019. aasta e-kirjaga.
Niisiis oleks EUCAP Somalia võinud hoolsalt tegutsedes anda hagejale võimaluse saada tegelikult teada 4. novembri 2019. aasta kirja sisust, kui ta oleks otsinud hageja täielikku aadressi, mis oli talle esitatud teabe hulgas. Järelikult ei saa EUCAP Somalia käesoleva kohtuasja konkreetsetel asjaoludel tugineda tõigale, et hageja edastas talle oma isiklike kontaktandmete ankeedil majanumbrita aadressi.
EUCAP Somalia argumentide kohta, mis käsitlevad hageja tasuta õigusabi toimikut, tuleb märkida, et on tõsi, et toimikust nähtub, et hageja sai töötushüvitist, mida Belgia pädevad ametiasutused maksid kogu detsembrikuu eest. Maksmist tõendav dokument kannab siiski 16. jaanuari 2020. aasta kuupäeva. Peale selle ilmneb hageja 2. jaanuaril 2020 esitatud missioonisisesest vaidest, et ta märkis, et sel kuupäeval ei olnud tal õigust neid toetusi saada, sest tema haldustoimik ei olnud täielik. Järelikult ei saa välistada, et töötustoetust maksti tagasiulatuvalt hilisemast kuupäevast, st 2. jaanuarist 2020 alates ja EUCAP Somalia poolt hagejale 16. detsembril 2019 saadetud töökoha tõendi alusel, milles märgitud töötamise perioodi lõppkuupäev oli identne 4. novembri 2019. aasta kirjas mainitud etteteatamistähtaja lõppkuupäevaga. Seega ei saa selle tagasiulatuva makse alusel piisava kindlusega järeldada, et hagejal oli võimalik enne 16. detsembrit või 23. detsembrit 2019 või isegi enne 2. jaanuari 2020 teatada Belgia ametiasutusele lepingu ülesütlemise otsusest sellisena, nagu see toimetati talle kätte 4. novembri 2019. aasta kirjaga.
Samuti ei võimalda see, et hageja edastas EUCAP Somaliale oma täielikud kontaktandmed 26. novembril 2019, asuda seisukohale, et sel kuupäeval oli ta 4. novembri 2019. aasta kirjast teadlik. Seda hageja poolt EUCAP Somaliale saadetud meeldetuletust, et veenduda, et mis tahes teade toimetati kätte või toimetatakse kätte õigele aadressile, võib selgitada selle teabe sisuga, mille ta sai 14. oktoobri 2019. aasta vestlusel ja milles viidati, et tal tuleb oodata, kuni EUCAP Somalia otsus toimetatakse talle hiljem tema elukohta kätte. Nimelt teatas EUCAP Somalia sellel vestlusel hagejale, et selle etapi eesmärk ei ole mitte see, et EUCAP Somalia teeks lepingu kohta kohe otsuse, vaid pigem anda hagejale võimaluse saada selgitusi elamistingimuste kohta töökohal, saada tema kommentaare ja küsimusi ning anda talle teada, et EUCAP Somalia võtab temaga nädala jooksul uuesti ühendust seoses järgmiste etappidega. Seega ei saa see teade iseenesest tõendada, et hageja oli 26. novembril 2019 teadlik sama aasta 4. novembri kirjast.
Kõike eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et EUCAP Somalia ei ole tõendanud, et hageja sai 2019. aasta novembris tegelikult teada 4. novembri 2019. aasta kirja sisust. Pealegi nähtub toimikust, et hagejale anti võimalus sellega tegelikult tutvuda 31. jaanuari 2020. aasta seisuga: see on kuupäev, mil EUCAP Somalia edastas talle kõnealuse kirja tegelikult 24. jaanuari 2020. aasta otsuse lisas.
Teiseks olgu kuupäeva kohta, mil hageja sai tegelikult teada 3. detsembri 2019. aasta kirja sisust, märgitud, et poolte vahel ei ole vaidlust selles, et lepingu ülesütlemise otsus toimetati hagejale kätte tema täielikule aadressile sellesama kirjaga, mis võeti nõuetekohaselt vastu ja millest hageja sai teada sama aasta 5. detsembril.
Kuna 3. detsembri 2019. aasta kirjaga teatavaks tehtud lepingu ülesütlemise otsus on hagejat kahjustav üksikmeede, oli hagejal seega õigus tugineda lepingu punktile 21.1 ja esitada 2. jaanuari 2020. aasta kirjaga vaie, mis tuleb kvalifitseerida selle otsuse peale esitatud missioonisiseseks vaideks.
Kuivõrd hageja esitas selle vaide ühe kuu jooksul alates sellest, mil ta sai teada lepingu punkti 21.1 kohaselt teda kahjustavast 3. detsembri 2019. aasta kirjast, on käesolev hagi, mis on esitatud lepingu punkti 22.2 alusel, vastuvõetav. Järelikult tuleb EUCAP Somalia esitatud asja läbivaatamist takistav asjaolu tagasi lükata.
2.

Etteteatamistähtajaga dokumentide ja 24. jaanuari 2020. aasta otsuse rikkumine
Hageja ei vaidlusta oma hagis lepingu ülesütlemise otsust ennast – teisisõnu ta ei vaidlusta EUCAP Somalia õigust töösuhe lõpetada.
Hageja palub seevastu, et tühistataks etteteatamistähtajaga dokumendid ja vajaduse korral 24. jaanuari 2020. aasta otsus osas, milles need rikuvad mitut lepingutingimust, liidu õigust ja vajaduse korral kohaldatavat riigisisest õigust.
a)

Etteteatamistähtajaga dokumendid
Hageja põhjendab oma nõuet, et etteteatamistähtajaga dokumendid tunnistatakse tühiseks, esiteks sellega, et rikutud on põhjendamiskohustust, teiseks eelkõige 4. novembri 2019. aasta kirja puhul sellega, et kirjal „ei ole toimet ega kehtivust“, aga samuti sellega, et rikutud on lepingu punkti 21 ja õigust olla missioonisiseses vaidemenetluses ära kuulatud, kolmandaks sellega, et rikutud on lepingu punkte 18.1 ja 17.2 ning neljandaks, et rikutud on töölepinguseadust, juhul kui kohaldamisele kuulub Belgia õigus.
Üldkohus analüüsib järgemööda hageja kolme esimest väidet. Neljas väide esitati sisuliselt teise ja kolmanda väite põhjendamiseks ning seda analüüsitakse nende raames.
[…]
1)

4. novembri 2019. aasta kirjaga saadetud lepingu ülesütlemise otsuse kättetoimetamisel kehtivuse ja selle tagajärgede puudumine ning lepingu punktis 21 ette nähtud õiguse olla ära kuulatud rikkumine
Hageja palub tunnistada 4. novembri 2019. aasta kiri tühiseks, sest see tehti talle teatavaks alles otsusega, millega jäeti rahuldamata tema missioonisisene vaie. Nende argumentide toetuseks väidab ta esiteks, et seda kirja ei toimetatud talle kätte nõuetekohaselt ning et see ei vasta Belgia õiguses selles osas ette nähtud formaalsetele kehtivuse nõuetele. Teiseks väidab ta, et EUCAP Somalia rikkus lepingu punkti 21 ja õigust olla ära kuulatud missioonisiseses vaidemenetluses.
Hageja väidab 4. novembri 2019. aasta kirja kättetoimetamise nõuetekohasuse kohta, et seda kirja ei saadetud nõuetekohaselt, sest see saadeti sama aasta 8. novembril tähtkirjaga aadressile, mis ei ole täielik. Ta lisab, et ainuüksi tähtkirja eest maksmise tõendamine ei ole piisav tõendamaks saatmist, vaid et Belgia õiguses tõendab seda kirja vastuvõtuteatis. Peale selle ei saa asjaolu, et EUCAP Somalia edastas 4. novembri 2019. aasta kirja hiljem, jaanuaris 2020, kujutada endast selle kirja esialgse valele aadressile saatmise nõuetekohaseks muutmist ega saa seega õigustada selles määratud etteteatamistähtaja tagasiulatuvat kohaldamist.
Järelikult tuleb hageja hinnangul pidada 4. novembri 2019. aasta kirja tühiseks ja kehtetuks ning selles kindlaks määratud ühenädalast etteteatamise tähtaega täielikult tühiseks, mistõttu ei saa see vastavalt töölepinguseaduse artikli 37 lõike 1 neljandale lõigule tekitada ettenähtud kuupäeval õiguslikke tagajärgi. Hageja täpsustab veel, et tühisus puudutab üksnes puhkusest etteteatamise teate kättetoimetamist, ilma et see mõjutaks puhkuse olemasolu, mistõttu ei saa tema vastu 4. novembri 2019. aasta kirjale tugineda, et vaidlustada tema taotlust maksta talle etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest hüvitist.
EUCAP Somalia leiab, et hagejat teavitati formaalselt lepingu ülesütlemisest siis, kui ta võttis tõenäoliselt vastu 4. novembri 2019. aasta kirja pärast seda, kui talle see sama aasta 8. novembril saadeti. Lisaks väidab ta, et see kiri edastati hagejale vastuvõtuteatisega üleantava tähtkirjana, mis toimetati kätte aadressile, mille hageja ise oli märkinud 10. augustil 2019 täidetud isiklike kontaktandmete ankeeti. Seega on Belgia tööõiguse ja eeskätt töölepinguseaduse artikli 37 lõike 1 kohaselt selle kirja kättetoimetamine kehtiv, sest sellele kirjale märgitud aadress ei olnud täielik hageja mittevabandatava vea tõttu. EUCAP Somalia väidab, et igal juhul muutis ta etteteatamistähtajaga dokumendi kättetoimetamise kooskõlas Belgia õigusega nõuetekohaseks 3. detsembri 2019. aasta kirja saatmisega.
Käesoleval juhul ei sisalda leping konkreetseid tingimusi, milles oleks vahetult reguleeritud vaidluse seda osa, mis käsitleb formaalse kehtivuse eeskirjade järgimist EUCAP Somalia poolt hagejale lepingu ülesütlemise otsuse kättetoimetamisel. Järelikult tuleb eespool punktis 37 viidatud kohtupraktika kohaselt kohaldada Belgia õigusnorme, et kontrollida hageja kõnealuse väite raames esitatud argumentide põhjendatust.
Töölepinguseaduse artikli 40 lõike 2 teises lõigus koostoimes sama seaduse artikli 37 lõikega 1 on muu hulgas sätestatud, et kui puhkuse annab tööandja, võib sellest teatada üksnes posti teel tähtkirjaga, mis avaldab toimet kolmandal tööpäeval pärast selle saatmist, või kohtutäituri dokumendiga; vastasel korral on see tühine.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et tööandja peab tõendama, et tähtkiri jõudis adressaadini. Kui etteteatamistähtajaga dokument toimetatakse kätte tähtkirjaga posti teel, tuleb kiri saata täpsele aadressile. Tähtkirjal, mis on saadetud valele aadressile, ei saa olla mõju. Kättetoimetamise mõju puudumist ei saa heastada kirja koopia üleandmisega töötajale. Nii on tähtkirjaga edastatud etteteatamistähtajaga teate kättetoimetamine tühine, kui postikviitungil olev aadress on ebatäpne (Cour du travail de Bruxelles’i (Brüsseli kõrgem töökohus) 7. novembri 2016. aasta otsus 2015/AB/742). Lisaks ei piisa üksnes sellest, et tööandja esitab tõendi tähtkirja eest tasumise kohta (vt selle kohta Cour du travail de Bruxelles’i (Brüsseli kõrgem töökohus) 22. aprilli 2016. aasta otsus 2014/AB/765).
Seejärel tuleb etteteatamistähtajaga teade toimetada kätte viimasele aadressile, mida tööandja teadis (Arbeidshof Brusseli (Brüsseli kõrgem töökohus) 19. oktoobri 2012. aasta otsus 2011/AB/1014). Teisisõnu, kui etteteatamistähtajaga dokument toimetati kätte valel aadressil, kuid tööandja teadis uut aadressi või oleks pidanud seda teadma, ei ole kättetoimetamine nõuetekohane ja tööandja on kohustatud maksma etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest hüvitist (Cour du travail Gandi (Gandi kõrgem töökohus) 14. novembri 2011. aasta kohtuotsus J.T.T. 2012, 1124, 1589). Siiski ei saa tööandjale ette heita, et ta ei täitnud kohustust toimetada etteteatamistähtajaga dokument kätte õigel aadressil, kui ta saatis selle valel aadressil töötaja vea või hooletuse tõttu (Cour du travail de Liège’i (Liège’i kõrgem töökohus) 2. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas J.T.T. 2005, 926, 383). Töötaja on kohustatud tööandjat aadressimuutusest aegsasti teavitama. Nii on otsustatud, et juhul, kui töötaja ei ole tõendanud, et ta oli tööandjat oma aadressimuutusest teavitanud, on töötaja eelmisele aadressile kättetoimetatud etteteatamistähtajaga teade kehtiv, mistõttu etteteatamistähtaeg võis hakata kulgema tööandja määratud kuupäeval (Cour du travail de Liège’i (Liège’i kõrgem töökohus) 14. jaanuari 2004. aasta otsus 27452-98). Samas ei ole välistatud, et tööandja võib võtta arvesse muid tõendeid või aadresse, mida töötaja on esitanud mõnes muus kontekstis (vt selle kohta Cour du travail de Liège’i (Liège’i kõrgem töökohus) 2. märtsi 2005. aasta otsus J.T.T. 2005, 926, 383).
Peale selle on Belgia õiguses selle tagajärg, kui tööandja on töölepingu ülesütlemise kirja saatmisel töötaja aadressi märkimisel tehtud vea, kirjas märgitud etteteatamistähtaja täielik tühisus, ja vastutust selle eest ei saa omistada töötajale. Puhkus antakse sel juhul kohe, välja arvatud juhul, kui kohus leiab pärast mõistlikku tähtaega, et pooled on loobunud oma õigusest tugineda kohesele puhkusele (Cour de cassationi (Belgia kassatsioonikohus) 28. jaanuari 2008. aasta otsus R.G. nr S.07.0056.N; vt ka Cour du travail de Bruxelles’i (Brüsseli kõrgem töökohus) 7. novembri 2016. aasta otsus 2015/AB/742). Teisisõnu ei mõjuta teate tühisus puhkuse olemasolu (Cour de cassationi (Belgia kassatsioonikohus) 6. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas J.T.T. 1997, 119). Töötaja, kellel on tühine etteteatamistähtajaga teade, võib siis, kui ta saab teada selle teate tühisusest, eelkõige tugineda puhkusele ja nõuda, et talle makstaks etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest kohe hüvitist või jätkata lepingu täitmist kuni nõuetele mittevastavalt kätte toimetatud teates nimetatud etteteatamistähtaja lõpuni, ning tugineda selle tähtaja möödumisel õigusele saada etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest hüvitist (Cour du travail de Liège’i (Liège’i kõrgem töökohus) 15. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus J.T.T. 2008, 1004, 160).
Lõpuks, seni, kuni töötaja ei ole tuginenud etteteatamistähtajaga dokumendi tühisusele, et nõuda kohe puhkusele jäämist, võib tööandja talle toimetada kätte uue etteteatamistähtajaga teate, mis vastab seaduses sätestatud nõuetele (Cour du travail de Liège’i (Liège’i kõrgem töökohus) 15. jaanuari 2008. aasta otsus R.G. nr 8356/2007, ja 17. oktoobri 2013. aasta otsus 2012/AL/332). Sellisel juhul hakkab etteteatamistähtaeg vastavalt töölepinguseaduse artiklile 37/1 kulgema esmaspäevast, mis järgneb sellele nädalale, mil uus etteteatamistähtajaga dokument kätte toimetati.
Käesoleval juhul on esimesena, eespool punktides 67–78 kindlaks tehtud, et EUCAP Somalia ei ole esitanud tõendeid 4. novembri 2019. aasta kirja kättetoimetamise tegelike tagajärgede kohta, eelkõige ei ole ta esitanud hageja poolt nõuetekohaselt allkirjastatud vastuvõtuteatist ega teadet tähtkirja kohta, mis oli jäetud aadressile, mille hageja oli oma viimase aadressina märkinud, ning teisena, et ei ole tõendatud, et see kiri võimaldas hagejal sama aasta 8. novembril tegelikult teada saada lepingu ülesütlemise otsusest ja ülesütlemiseks kindlaks määratud etteteatamistähtajast.
Neil asjaoludel ei ole eespool punktis 105 viidatud kohtupraktika kohaselt nõuetekohane valele aadressile saadetud 4. novembri 2019. aasta kirja kättetoimetamine, millest annab tunnistust ka ebatäieliku aadressiga saatmiskviitung, mis tähendab, et selles kirjas märgitud lepingu ülesütlemisest ette teatamise tähtaeg on täielikult tühine ning seda ei saanud muuta nõuetekohaseks sellega, et EUCAP Somalia saatis selle kirja hagejale hiljem, 24. jaanuaril 2020.
Teiseks nähtub ka eespool punktist 73, et EUCAP Somalia saatis 4. novembri 2019. aasta kirja aadressile, mis ei olnud täielik, sest hageja jättis oma isiklike kontaktandmete ankeeti oma süü tõttu märkimata majanumbri.
On tõsi, et eespool punktis 106 mainitud Belgia õiguse kohaselt võib see hageja süüline tegevusetus vabastada EUCAP Somalia vastutusest selle eest, ta ei täitnud oma kohustust toimetada lepingu ülesütlemise teade hagejale kätte tema täpsele aadressile. Siiski, nagu on tõdetud eespool punktis 74, oli hageja enne vaidlusalust kirja edastanud EUCAP Somaliale oma täieliku aadressi ankeedis, mis käsitles surma puhuks selle isiku nime märkimist, kes on õigustatud pärima – edastades samal ajal oma isiklike kontaktandmete ankeedi –, ja samuti ankeedi enda pangaandmetega. Neil asjaoludel oleks EUCAP Somalia, kellel oli ligipääs sellele teabele, võinud otsida hageja täpsemat aadressi tema esitatud muude dokumentide hulgast. Järelikult ei vabasta hageja hooletus neil asjaoludel EUCAP Somaliat vastutusest selle eest, et 4. novembri 2019. aasta kirja kättetoimetamine ei olnud nõuetekohane, ning seega ei takista see seda, et kirjas määratud etteteatamistähtaeg on tühine.
Kolmandaks tuleb rõhutada, et EUCAP Somalia saatis hagejale 3. detsembril 2019 teise kirja, milles andis talle teada otsusest öelda leping üles „ühe nädala pikkuse etteteatamistähtajaga, mis algab esmaspäeval, 9. detsembril 2019.“ Hageja ei vaidle vastu sellele, et ta sai selle kirja – mis saadeti tema täielikule aadressile tähtkirjaga – sisu kätte ja võttis teadmiseks. Seega tuleb eespool punktis 108 viidatud kohtupraktika kohaselt asuda seisukohale, et 3. detsembri 2019. aasta kirjaga korrigeeris EUCAP Somalia kuupäeval, mil hageja sai kirja kätte, vea, mille ta tegi 4. novembri 2019. aasta etteteatamistähtajaga kirja kättetoimetamisel.
Mis puudutab hageja argumenti, mille ta esitas kirjalikes vastustes Üldkohtu küsimustele ja millega ta vaidlustab tingimuslikkuse tõttu teise etteteatamistähtajaga teate nõuetekohasuse, siis tuleb meelde tuletada, et Üldkohtu kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on ilmsiks tulnud menetluse käigus. Kohtupraktika kohaselt on see säte kohaldatav ka väidete või argumentide suhtes (vt 14. juuli 2021. aasta kohtuotsus AQ vs. eu‑LISA,
T‑164/19
, ei avaldata,
EU:T:2021:456
, punkt
ja viidatud kohtupraktika). Siiski tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide või argument, mis otseselt või kaudselt täiendab varem hagiavalduses esitatud väidet ja on sellega tihedalt seotud (vt 15. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Oltchim vs. komisjon,
T‑565/19
,
EU:T:2021:904
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas kohtuasjas tuleb märkida, et eespool nimetatud argument ei tugine asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus, ja et sellel ei ole tihedat seost hagiavalduses esitatud argumendiga. Lisaks, kuigi see argument esitati hageja vastuses Üldkohtu küsimusele, tuleb tõdeda, et see ületab kõnealuse küsimuse ulatust (vt selle kohta analoogia alusel 7. veebruari 2019. aasta kohtuotsus RK vs. nõukogu,
T‑11/17
,
EU:T:2019:65
, punkt
). Seetõttu tuleb see argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Kõigist neist asjaoludest nähtub, et EUCAP Somalia ei toimetanud 4. novembri 2019. aasta kirja hagejale kätte nõuetekohaselt, sest ta olnud ei järginud Belgia õiguses selles osas kindlaks määratud formaalseid kehtivuse nõudeid, mis tähendab, et kirjas nimetatud etteteatamistähtaeg on täielikult tühine. Seevastu nähtub eelnevalt nimetatud asjaoludest ka, et EUCAP Somalia korrigeeris selle vea siis, kui ta toimetas 3. detsembri 2019. aasta kirja kätte nõuetekohaselt ning seega avaldab see kiri hageja suhtes täielikku õigusmõju.
Järelikult tuleb nõustuda hageja väitega, et 4. novembri 2019. aasta kirjaga saadetud lepingu ülesütlemise otsuse kättetoimetamine ei ole kehtiv ja sel puudub õiguslik mõju, ilma et oleks vaja teha otsust hageja argumendi kohta, et rikutud on lepingu punkti 21 ja tema lepingulist õigust olla ära kuulatud. Nimelt põhjendati selle argumendiga esimest nõuet, millega nõustuti. Lisaks ei ole selle väidetava rikkumisega seotud ühtegi kahju hüvitamise nõuet.
2)

Lepingu punktide 17.2 ja 18.1 rikkumine
Ühest küljest leiab hageja, et kuna talle ei antud võimalust tegelikult töötada, ei saa tema töösooritust pidada nõuetele mittevastavaks ega saa asuda seisukohale, et ta ei ole tõendanud, et tal on lepingu punkti 17.2 tähenduses piisavad ametialased oskused. Niisiis ei oleks EUCAP Somalia pidanud kohaldama mitte lepingu punkti 17.2, vaid punkti 18.1, mis näeb ette ühe või teise lepingupoole õiguse leping igal ajal lõpetada, järgides ühe kuu pikkust etteteatamistähtaega. Otsustades kohaldada ühenädalast etteteatamistähtaega, eiras EUCAP Somalia nii lepingu punkti 17.2, mille kohaselt ei ole vaja tingimata etteteatamistähtaega nimetada, kui ka punkti 18.1, milles on ette nähtud ühekuuline etteteatamistähtaeg.
Teisest küljest rõhutab hageja, et Belgia õiguses on alates 1. jaanuarist 2014 keelatud kalduda töölepingutes kõrvale katseaja tingimuste kaotamisest, vastasel juhul on need tingimused tühised. Kui kohaldada seda käesolevale olukorrale, toob kõnealune põhimõte kaasa lepingu punkti 17.2, millele EUCAP Somalia lepingu ülesütlemisel tugines, tühisuse. Järelikult tuleb lepingu punktis 17.2 ette nähtud katseaja tingimus jätta ilma õigusmõjust ning kohaldada oleks tulnud ainult lepingu punkti 18.1, mis näeb ette ühekuulise etteteatamistähtaja. Lisaks tuletab hageja meelde, et 4. novembri 2019. aasta kirja kättetoimetamise väidetav nõuetele mittevastavus toob Belgia õiguse kohaselt kaasa kirjas nimetatud ühenädalase etteteatamistähtaja tühisuse. Hageja väidab, et sarnasel juhul tähendab see Belgia õiguse kohaselt lepingu viivitamatut lõpetamist, millega kaasneb hüvitise maksmine etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest.
Järelikult on lepingu ülesütlemise otsus, nagu see toimetati kätte 4. novembri ja 3. detsembri 2019. aasta kirjaga, tühine nii lepingutingimuste kui ka Belgia õiguse sätete rikkumise tõttu.
EUCAP Somalia tuletab meelde, et lepingu ülesütlemise otsuse tegemise ajal kulges hageja kolmekuuline katseaeg (8. septembrist kuni 8. detsembrini 2019). Järelikult on lepingu punkt 17.2 lepingu ülesütlemise otsuse ainus lepinguline alus.
Kõigepealt, kuigi EUCAP Somalia tunnistab, et Belgia tööõigus ei sisalda enam katseajaga seotud sätteid, leiab ta siiski, et Üldkohus ei saa juhul, kui tema pädevus põhineb ELTL artiklil 272, jätta lepingu tingimust kohaldamata, isegi kui see tingimus on vastuolus lepingule kohaldatava riigisisese õigusega, sest tema ja hageja vahel vabatahtlikult kokku lepitud tingimuste kohaldamine peab olema ülimuslik. Seega tuleb lepingu punkti 17.2 kohaldada vaatamata tõigale, et Belgia õigus on lepingu suhtes kohaldatav õigus.
Seejärel leiab EUCAP Somalia, et ta ei teinud ühtegi viga, kui ta asus seisukohale, et selle punkti alusel ei ole hageja puhul meditsiiniliste vastunäidustuste tõttu täidetud füüsilised nõuded, mis on vajalikud lepingu nõuetekohaseks täitmiseks.
Lõpuks rõhutab ta, et ta kohaldas siiski Belgia õigust täiendavalt ja määras selle raames vastavalt töölepinguseaduse artikli 37 lõikele 2 ja artikli 40 lõikele 2 kindlaks ühenädalase etteteatamistähtaja, kuigi lepingu punkt 17.2 teda selleks ei kohustanud. EUCAP Somalia täpsustas veel, et lepingu punktiga 17.2 kehtestatud mehhanism, mis näeb ette võimaluse lepingulise suhte kolme esimese kuu jooksul leping ühepoolselt üles öelda, sarnaneb Belgia õigusele, mis võimaldab tähtajalise töölepingu ühepoolset lõpetamist lepingu kokkulepitud kestuse esimesel poolel, kuid mitte rohkem kui esimese kuue kuu jooksul.
Käesoleval juhul olgu lepingule kohaldatava Belgia õiguse kohta (vt eespool punkt 45), märgitud, et ühelt poolt kaotati 26. detsembri 2013. aasta seadusega, mis käsitleb töölistele ja töötajatele ühesuguse staatuse kehtestamist etteteatamistähtaegade, ooteaegade ning nendega kaasnevate meetmete puhul (
Moniteur belge
, 31.12.2013, lk 104147), alates 1. jaanuarist 2014 õigus näha töölepingutes ette katseaja tingimust. See kaotamine kehtib – vastasel juhul on tingimus tühine – mis tahes sellega vastuolus oleva tingimuse kohta töölepinguseaduse artikli 6 alusel, milles on ette nähtud, et mis tahes seaduse ja selle rakendusmäärustega vastuolus olev lepingu tingimus on tühine, kui selle eesmärk on piirata töötajate õigusi või muuta raskemaks nende kohustusi. Teiselt poolt kehtestati selle seadusega nii tööandjale kui ka töötajale võimalus tähtajalist töölepingut üles öelda selle kokkulepitud kestuse esimesel poolel, kuid mitte rohkem kui esimese kuue kuu jooksul, järgides töölepinguseaduse artikli 37/2 lõikes 1 ette nähtud uusi etteteatamistähtaegu.
Need Belgia õigusnormid, mis korraldavad ja tagavad töötajate kaitse, on seega imperatiivsed.
Kolmandaks on tõsi, et pooled leppisid vabatahtlikult kokku kolmekuulises katseajas 8. septembrist kuni 8. detsembrini 2019, ning lepingu punkti 17.2 sõnastuses, milles oli selleks ette nähtud katseaega reguleeriv tingimus.
Siiski tuleb märkida, et see poolte vahel vabatahtlikult kokku lepitud katseaja tingimus ei näe ette etteteatamistähtaega juhul, kui leping öeldakse üles katseajal; sellega piiratakse hageja õigusi ja laiendatakse tema kohustusi töölepinguseaduse artikleid 6 ja 37/2 rikkudes.
Nagu nähtub eespool punktist 45, ei saa see katseaega reguleeriv tingimus olla aga aluseks lepingu suhtes kohaldatava Belgia materiaalse tööõiguse imperatiivsete sätete vältimisele, vastasel korral muutub see tühiseks.
Järelikult, nagu hageja sisuliselt taotleb, tuleb tühiseks tunnistada lepingu punktis 17.2 poolte vahel kokku lepitud katseaja tingimus ja jätta see käesoleva kohtuasja lahendamisel kohaldamata.
Seega on tõsi, et töölepinguseaduse artikli 40 lõike 2 kohaldamine käesolevas asjas koostoimes selle seaduse artikli 37 lõikega 1 ning artiklitega 37/1 ja 37/2 kohustas EUCAP Somaliat järgima ühenädalast etteteatamistähtaega, sest hageja kuulub töötajate kategooriasse, kellel on vähem kui kolm kuud tööstaaži.
Töölepinguseaduse artiklite 6, 37/2 ja 40 koostoimest tõlgendamisest tuleneb siiski, et tähtajalise töölepingu sõlminud lepingupooled võivad ette näha tingimuse, mille kohaselt kehtib selle töölepingu ülesütlemise suhtes erandina pikem etteteatamistähtaeg kui see, mis on ette nähtud selle seaduse artiklis 37/2, sest selline lepingutingimus suurendab töötaja õigusi ja muudab kergemaks tema kohustused.
Nii on see ka käesolevas kohtuasjas. Nimelt tuleb üle korrata, et lepingu punkt 18.1, mille sõnastus on ära toodud eespool, käesoleva kohtuotsuse punktis 5, nägi ette võimaluse leping ühepoolselt üles öelda, kui on järgitud ühekuulist etteteatamistähtaega.
Seetõttu tuleb järeldada, et EUCAP Somalia oleks pidanud kohaldama töölepingu punktis 18.1 sätestatud etteteatamistähtaega, sest see etteteatamistähtaeg kaitses hagejat rohkem kui ühenädalane tähtaeg, mis on ette nähtud töölepinguseaduse sätete alusel.
Seega tuleb nõustuda hageja väitega, et on rikutud lepingu artikleid 17.2 ja 18.1, ilma et oleks vaja teha otsust hageja selle kohta esitatud täiendavate argumentide kohta.
Seoses kõnealuse rikkumise tagajärgedega 3. detsembri 2019. aasta kirjale tuleb meelde tuletada, et EUCAP Somalia toimetas lepingu ülesütlemise otsuse nõuetekohaselt kätte 3. detsembri 2019. aasta kirjaga, mille hageja sai kätte 5. detsembril 2019 (vt eespool punkt 113). Seega muutus lepingu ülesütlemise otsus 5. detsembril 2019 nõuetekohaseks, kehtivaks ning selliseks, et sellele saab hageja vastu tugineda ja see otsus muutus lõplikuks kohaldatava etteteatamistähtaja lõppemisel. Lisaks ilmneb töölepinguseaduse artikli 40 lõikest 2 sisuliselt, et kui – Belgia õiguse kohaselt – on kirjalik teade puhkusest ette teatamiseks nõuetekohaselt kätte toimetatud ja selles on nimetatud etteteatamistähtaja kestus, kuid see kestus ei ole piisav, siis ei ole ette teatamine tühine. Seega toob lepingulise etteteatamistähtaja järgimata jätmine kaasa selle, et kohaldatakse lepingu punktis 18.1 ette nähtud ühekuulist etteteatamistähtaega kõnealuses kirjas kindlaks määratud ühenädalase etteteatamistähtaja asemel.
[…]
IV.

Järeldus kogu kohtuvaidluse kohta
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esiteks nõustuda hageja väidetega, et 4. novembri 2019. aasta kirjaga saadetud lepingu ülesütlemise otsuse kättetoimetamine ei ole kehtiv ja sel puudub õiguslik mõju ning et rikutud on lepingu punkte 17.2 ja 18.1. Seega tuleb asuda seisukohale, et hagejal on õigus saada oma töötasu ajavahemiku eest 26. novembrist kuni 8. detsembrini 2019 ning saada sel alusel hüvitist etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest. Järelikult tuleb hagi rahuldada esimest ja neljandat nõuet käsitlevas osas ning jätta ülejäänud osas rahuldamata. Teiseks tuleb EUCAP Somalia vastuhagi, mis on esitatud teise võimalusena, jätta rahuldamata.
V.

Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja EUCAP Somalia on peamises osas kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista EUCAP Somalialt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda)
otsustab:

1.
4. novembri 2019. aasta kirjas sisalduva etteteatamistähtajaga dokumendi kättetoimetamine on tühine.

2.
EUCAP Somalia ja JC vahel 21. augustil 2019 sõlmitud lepingu ülesütlemine on nõuetekohane, kehtiv ning selline, millele saab hageja vastu tugineda alates 5. detsembrist 2019, ja see ülesütlemine muutus vastavalt lepingu punktile 18.1 lõplikuks alates 9. detsembrist 2019 kulgema hakanud ühekuulise etteteatamistähtaja lõppemisega.

3.
Mõista EUCAP Somalialt JC kasuks välja esiteks summa, mis vastab tema töötasule – mis on kindlaks määratud kõnealuse lepingu punktis 12.2, v.a lepingu punktis 15 nimetatud päevaraha – ajavahemiku 26. november kuni 8. detsember 2019 eest, ja teiseks hüvitis ühekuulise etteteatamistähtaja järgimata jätmise eest, mis on võrdne töötasuga ajavahemiku 9. detsember 2019 kuni 9. jaanuar 2020 eest, millele lisandub Belgia õiguses ette nähtud seadusjärgne intress.

4.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

5.
Jätta EUCAP Somalia vastuhagi rahuldamata.

6.
Mõista kohtukulud välja EUCAP Somalialt.

Da Silva Passos
Truchot
Sampol Pucurull
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. juulil 2022 Luxembourgis.
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
)	Esitatud on üksnes kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.