CELEX: 62021CJ0213
Előzetes döntéshozatal
Közbeszerzési szerződések odaítélése
2014/24/EU irányelv
Hatály
A 10. cikk h) pontja
Különös kizárások a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében
Az állampolgárok védelmét célzó, polgári védelmi és veszélymegelőzési szolgáltatások
Nonprofit szervezetek vagy egyesületek
Sürgősségi szolgáltatásnak minősülő mentőszolgálat
Önkéntes szervezetek
Szociális szövetkezetek

A előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2014. L 94., 65. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 275., 68. o.
;
HL 2020. L 211., 22. o.
) 10. cikke h) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmeket a C‑213/21. sz. ügyben az Italy Emergenza Cooperativa Sociale (a továbbiakban: Italy Emergenza) és az Azienda Sanitaria Locale Barletta‑Andria‑Trani (Berletta‑Andria‑Trani helyi egészségügyi szolgálat, Olaszország), valamint a C‑214/21. sz. ügyben az Italy Emergenza és az Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza (cosenzai megyei egészségügyi szolgálat, Olaszország) között folyamatban lévő két jogvita keretében terjesztették elő, amelyek tárgya két olyan határozat, amelyekkel ezen egészségügyi szolgálatok kiválasztási eljárásokat indítottak azzal a céllal, hogy megállapodás útján önkéntes szervezeteknek ítéljék oda a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatást.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2014/24 irányelv (28) és (118) preambulumbekezdése szerint:
„(28)
Ez az irányelv nem alkalmazandó bizonyos sürgősségi szolgáltatások esetében, melyek ellátását nonprofit szervezetek vagy egyesületek biztosítják, mivel abban az esetben, ha e szolgáltatókat az ezen irányelvben előírt eljárás szerint kellene kiválasztani, e szervezetek egyedi sajátosságai nehezen lennének megőrizhetők. A kizárásnak mindazonáltal a szigorú értelemben vett szükséges mértékre kell korlátozódnia. Ennek megfelelően kifejezetten le kell szögezni, hogy a betegszállítási mentőszolgáltatások nem zárhatók ki az irányelv hatálya alól. Ezzel összefüggésben egyértelműen rendelkezni kell arról is, hogy a 601‑es CPV‑csoport (»Szárazföldi szállítási szolgáltatások«) nem foglalja magában a mentőszolgáltatásokat, amelyek a 8514‑es alosztályba tartoznak. Egyértelművé kell tenni tehát, hogy azokra a 85143000‑3 CPV‑kód alá tartozó szolgáltatásokra, amelyek kizárólag betegszállítási mentőszolgáltatásból állnak, a szociális és egyéb szolgáltatásokra megállapított különszabályokat (a továbbiakban: az enyhébb szabályozás) kell alkalmazni. Következésképpen az általános értelemben vett mentőszolgáltatás nyújtásáról szóló vegyes szerződések is az enyhébb szabályozás alá tartoznának, amennyiben a betegszállítási mentőszolgáltatások értéke meghaladná az egyéb mentőszolgáltatások értékét;
[…]
(118)
A közszolgáltatások folyamatosságának a biztosítása érdekében ezen irányelv keretében lehetővé kell tenni, hogy a bizonyos egészségügyi, szociális és kulturális szolgáltatásokra vonatkozó közbeszerzési eljárásokban való részvétel az adott szolgáltatásoknak a végső felhasználók számára való biztosítása tekintetében az olyan szervezetek számára legyen fenntartva, amelyek munkavállalói részesedésen vagy a munkavállalóknak az irányításukban való aktív részvételén alapulnak, vagy meglévő szervezetek mint például a szövetkezetek számára. E rendelkezés hatálya kizárólag bizonyos egészségügyi, szociális és egyéb kapcsolódó szolgáltatásokra, bizonyos oktatási és képzési szolgáltatásokra, a könyvtári, irattári, múzeumi és egyéb kulturális szolgáltatásokra, valamint a sportszolgáltatásokra és a magánháztartások számára nyújtott szolgáltatásokra korlátozódik, és nem hivatott kiterjedni az ezen irányelv által egyéb tekintetben előírt semelyik kivételre sem. Indokolt, hogy az ilyen szolgáltatások csak az enyhébb szabályozás hatálya alá tartozzanak.”
Ezen irányelv „Különös kizárások a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében” című 10. cikke ekként rendelkezik:
„Ez az irányelv nem alkalmazandó azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya:
[…]
h)
az állampolgárok védelmét célzó, polgári védelmi és veszélymegelőzési szolgáltatások, amelyeket nonprofit szervezetek vagy egyesületek nyújtanak, és amelyek a 75250000‑3, 75251000‑0, 75251100‑1, 75251110‑4, 75251120‑7, 75252000‑7, 75222000‑8; 98113100‑9 és 85143000‑3 CPV‑kód alá tartoznak, kivéve a betegszállítási mentőszolgáltatásokat;
[…]”
Az említett irányelv „Fenntartott szerződések bizonyos szolgáltatások esetében” című 77. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az ajánlatkérő szervek kizárólag a 74. cikkben említett – a 75121000‑0, 75122000‑7, 75123000‑4, 79622000‑0, 79624000‑4, 79625000‑1, 80110000‑8, 80300000‑7, 80420000‑4, 80430000‑7, 80511000‑9, 80520000‑5, 80590000‑6, a 85000000‑9‑től a 85323000‑9‑ig, 92500000‑6, 92600000‑7, 98133000‑4, 98133110‑8 CPV‑kód alá tartozó – egészségügyi, szociális és kulturális szolgáltatások esetében fenntarthatják bizonyos szervezetek számára a közbeszerzési szerződés odaítélésére irányuló eljárásban való részvétel jogát.
(2)   Az (1) bekezdésben említett szervezetnek az alábbi kritériumok mindegyikét teljesítenie kell:
a)
célja az (1) bekezdésben említett szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó közfeladat ellátása;
b)
a nyereséget újrabefektetik a szervezet céljának elérése érdekében. Ha a nyereséget felosztják vagy újrafelosztják, akkor ennek a munkavállalóknak az irányításban való aktív részvételével kapcsolatos megfontolásokon kell alapulnia;
c)
a szerződést teljesítő szervezet irányítási vagy tulajdonosi struktúrájának munkavállalói részesedésen vagy a munkavállalóknak az irányításban való aktív részvételén alapul, vagy a munkavállalók, felhasználók és érdekeltek aktív részvételét szükségessé teszi; és
[…]”
Az olasz jog
A 2016. április 18‑i decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (a közbeszerzési szerződések kódexéről szóló 50. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 2016. április 19‑i 91. számának rendes melléklete) „A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre és a szolgáltatási koncessziókra vonatkozó különös kizárások” című 17. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„A jelen törvénykönyv rendelkezései nem alkalmazandók azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre és szolgáltatási koncessziókra, amelyek tárgya:
[…]
h)
az állampolgárok védelmét célzó, polgári védelmi és veszélymegelőzési szolgáltatások, amelyeket nonprofit szervezetek vagy egyesületek nyújtanak, és amelyek a 75250000‑3, 75251000‑0, 75251100‑1, 75251110‑4, 75251120‑7, 75252000‑7, 75222000‑8; 98113100‑9 és 85143000‑3 CPV‑kód alá tartoznak, kivéve a betegszállítási mentőszolgáltatásokat;
[…]”.
A 2017. július 3‑i decreto legislativo n. 117 – Codice del Terzo settore (a harmadik szektorról szóló törvénykönyvre vonatkozó 117. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet) (a GURI 2017. augusztus 2‑i 179. számának rendes melléklete; a továbbiakban: 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet) tartalmazza „A harmadik szektor jogalanyai” című 4. cikket, amelynek (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A harmadik szektor jogalanyai az önkéntes vagy társadalmi célú tevékenységet folytató szervezetek, jótékonysági egyesületek, szociális vállalkozások, beleértve a szociális szövetkezeteket, egyesületi hálózatokat, kölcsönös segélyegyleteket, elismert vagy nem elismert egyesületeket is, alapítványok és a társaságokon kívüli magánjogi jellegű egyéb jogalanyok, amelyeket nonprofit jelleggel, polgári, szolidáris és társadalmilag hasznos céloknak – kizárólag vagy elsősorban egy vagy több közérdekű tevékenység önkéntes fellépés vagy pénz, áruk vagy szolgáltatások ingyenes biztosítása vagy kölcsönös segítségnyújtás vagy áruk vagy szolgáltatások előállítása vagy cseréje formájában történő folytatásán keresztül történő – elérése céljából alapítottak, és szerepelnek a harmadik szektor egységes országos nyilvántartásában.”
A 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet „Rendkívüli sürgősségi és sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatás” című 57. cikke kimondja:
„(1)   A rendkívüli sürgősségi és sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatások megállapodással elsősorban olyan önkéntes szervezetek javára ítélhetők oda, amelyek a harmadik szektor egységes országos nyilvántartásában legalább hat hónapja szerepelnek, a 41. cikk (2) bekezdésében említett egyesületi hálózathoz csatlakoztak, és amennyiben létezik ilyen, a vonatkozó tartományi szabályozás értelmében vett akkreditációval rendelkeznek, amennyiben a szolgáltatás sajátos jellege miatt a közvetlen odaítélés garantálja a közérdekű szolgáltatás nyújtását egy olyan rendszer keretében, amely hatékonyan járul hozzá valamely társadalmi célhoz, és szolidaritási célkitűzéseket követ gazdaságilag hatékony és megfelelő körülmények között, tiszteletben tartva az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét.
(2)   Az 56. cikk (2), (3), (3a) és (4) bekezdésének rendelkezéseit az (1) bekezdésben említett szolgáltatásokról szóló megállapodásokra kell alkalmazni.”
A Codice civile (polgári törvénykönyv) „A túlnyomórészt kölcsönösségen alapuló szövetkezetekre vonatkozó követelmények” című 2514. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A túlnyomórészt kölcsönösségen alapuló szövetkezeteknek az alapszabályukban elő kell írniuk a következőket:
a)
az olyan mértékű osztalék felosztásának tilalma, amely a ténylegesen befizetett tőkéhez viszonyítva meghaladja a postai takarékbetét‑könyvek maximális kamatának két és fél százalékponttal növelt összegét;
b)
a szövetkezet tagjai számára jegyzés ellenében kínált pénzügyi eszközök után az osztalékokra megállapított felső határt két százalékponttal meghaladó mértékű kifizetés tilalma;
c)
a szövetkezet tagjai között a tartalékok felosztásának tilalma;
d)
a társaság megszűnése esetén azon kötelezettség, hogy a teljes vagyont kizárólag az alaptőke és az esetlegesen megszerzett osztalékok levonása után a szövetkezés előmozdítására és fejlesztésére irányuló kölcsönösségi alapok javára ruházzák át.
A szövetkezetek a rendkívüli közgyűlésre előírt szavazati többség mellett döntenek az előző bekezdésben említett kikötések bevezetéséről és eltörléséről.”
A polgári törvénykönyv „Hozam‑visszatérítések” című 2545 sexies cikke értelmében:
„Az alapszabály meghatározza a tagok között a kölcsönös közreműködés mértékével és jellegével arányos hozam‑visszatérítések felosztásának kritériumait.
[…]
A közgyűlés dönthet úgy, hogy a 2525. cikktől eltérve az egyes tagok között hozam‑visszatérítéseket oszt fel, többek között az érintett részesedések arányos emelésével vagy új részesedések kibocsátásával, illetve pénzügyi eszközök kibocsátásával.”
A 2017. július 3‑i decreto legislativo n. 112 – Revisione della disciplina in materia di impresa sociale (a szociális vállalkozások szabályozásának felülvizsgálatáról szóló 112. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet) (a GURI 2017. július 19‑i 167. száma; a továbbiakban: 112/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet) „A nyereségszerzési cél hiánya” című 3. cikkében a következőket írja elő:
„(1)   A (3) bekezdés és a 16. cikk sérelme nélkül a szociális vállalkozás az esetleges nyereséget és működési többletet az alapszabály szerinti tevékenységeinek folytatására vagy vagyonának növelésére fordítja.
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában tilos a nyereség és a működési többlet, a pénzeszközök és tartalékok felosztása – beleértve a közvetett felosztást is – az alapítók, tagok vagy társasági tagok, alkalmazottak és munkatársak, igazgatók és a társaság szerveinek egyéb tagjai között, függetlenül azok elnevezésétől, beleértve a jogviszony megszűnésének vagy bármely más egyéni megszüntetésének esetét is. A polgári törvénykönyv V. könyvében meghatározott formában létrehozott szociális vállalkozások esetében a ténylegesen befizetett, és adott esetben a (3) bekezdés a) pontjában említett korlátokon belül újraértékelt vagy megemelt tőkének a tag részére történő visszafizetése megengedett. A jelen bekezdés értelmében és alkalmazásában minden esetben közvetett nyereségfelosztás alatt a következőket kell érteni:
a)
az igazgatók, a könyvvizsgálók és a vállalati tisztségeket betöltő személyek részére olyan egyéni díjazás kifizetése, amely nem áll arányban az elvégzett tevékenységgel, a vállalt felelősséggel és a különleges képességekkel, vagy legalábbis magasabb, mint az azonos vagy hasonló ágazatban és körülmények között működő vállalkozásokban alkalmazott díjazás.
[…]
(2 bis)   Az (1) és (2) bekezdés alkalmazásában nem minősül a nyereség és a működési többlet felosztásának, még közvetett felosztásának sem a 2. cikkben említett, a polgári törvénykönyv 2545 sexies cikkének megfelelően, valamint a törvényben vagy az alapszabályukban meghatározott feltételekkel és korlátozásokkal összhangban folytatott közérdekű tevékenységgel kapcsolatos hozam‑visszatérítéseknek a szövetkezeti formában létrehozott szociális vállalkozások által a tagok között történő felosztása, feltéve, hogy az alapszabályuk vagy alapító okiratuk meghatározza a tagok között a kölcsönös közreműködés mértékével és jellegével arányos hozam‑visszatérítések felosztásának kritériumait, és a kölcsönösségen alapuló működésből többlet keletkezik.
[…]”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A C‑213/21. sz. ügy
Az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
2020. április 27‑én közzétett hirdetménnyel az Azienda Sanitaria Locale Barletta‑Andria‑Trani a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikkében előírt követelményeknek megfelelő önkéntes szervezetek részére versenyeztetéses ajánlattételi eljárást indított sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatás megállapodás útján történő odaítélése céljából.
Az Italy Emergenza szociális szövetkezet, amelynek tevékenysége mentőjármű igénybevételével teljesített egyszerű és orvosi személyzettel ellátott egészségügyi szállítási szolgáltatás, úgy vélte, hogy ez az ajánlati felhívás olyan jogellenes kikötéseket tartalmaz, amelyek megakadályozzák az eljárásban való részvételét, ezért azt a Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Puglia tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt keresettel megtámadta. Úgy vélte, hogy a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikke ellentétes a 2014/24 irányelv 10. cikkének az irányelv (28) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett h) pontjával, mivel kizárólag az önkéntes szervezetek számára teszi lehetővé a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi szállítási szolgáltatások megállapodás útján történő közvetlen odaítélését, következésképpen kizárja a szociális szövetkezeteket. Szerinte ugyanis a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi szolgáltatások megállapodás útján történő közvetlen odaítélése céljából e 10. cikk h) pontja az önkéntes szervezetekkel teljesen egyező megítélés alá vonja a szociális szövetkezeteket.
E bíróság elutasította e keresetet. Egyrészt megállapította, hogy az említett ajánlati felhívás tárgyát képező szolgáltatás a 10. cikk h) pontjában előírt kivétel körébe tartozó, „minősített”, mentőjárművel végzett egészségügyi szállítási szolgáltatás. Másrészt az említett bíróság megállapította, hogy a szociális szövetkezeteknek az e kivétel hatálya alóli kizárása összeegyeztethető az uniós joggal, mivel e szövetkezetek olyan vállalkozási célt követnek, amely igazolja a nonprofit szervezeteket vagy önkéntes egyesületeket megillető bánásmódtól eltérő bánásmódot. A jelen ügyben az Italy Emergenzát illetően e kizárás indokolt e szociális szövetkezet alapszabályának 5. cikkére tekintettel, amely korlátozott összegű osztalékfizetés lehetőségét írja elő.
Az Italy Emergenza fellebbezést nyújtott be a Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Puglia tartomány közigazgatási bírósága) ítéletével szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), továbbra is azt állítva, hogy a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikke sérti a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontját.
A Consiglio di Stato (államtanács) kétségesnek tartja, hogy a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikke összeegyeztethető e 10. cikk h) pontjával. Míg ugyanis ezen 57. cikk csak az önkéntes szervezeteket említi, és ebből következően úgy tűnik, hogy kizárja a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatás megállapodás útján történő odaítélését a szociális szövetkezetek számára, addig az említett 10. cikk h) pontja a „nonprofit” szervezetekre vagy egyesületekre vonatkozik, és nem korlátozódik kizárólag az önkéntes szervezetekre vagy egyesületekre.
Ennek keretében a kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy a 2019. március 21‑iFalck Rettungsdienste és Falck ítéletben (
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
) a Bíróság kimondta, hogy a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontja értelmében vett „nonprofit szervezetek[nek] vagy egyesületek[nek]” minősülnek azok a szervezetek vagy egyesületek, amelyek célja közfeladatok ellátása, amelyek nem üzleti céllal működnek, és amelyek az esetlegesen elért nyereségüket céljaik elérése érdekében újra befektetik. A Bíróság így hangsúlyozta, hogy az e rendelkezés hatálya alá tartozás döntő kritériuma a nonprofit cél elérése. Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság szerint a nyereségszerzési cél hiánya jellemzi az olyan szövetkezetet, mint amilyen az Italy Emergenza. Ez utóbbi alapszabályának 6. cikke ugyanis kimondja, hogy „[a] szociális szövetkezet nyereségszerzési cél nélkül működik, és a közösségnek az emberi fejlődéshez és társadalmi integrációhoz fűződő általános érdekét követi […]” Kétségtelen, hogy ezen alapszabály 5. cikke előírja „az olyan mértékű osztalék felosztásának tilalm[át], amely a ténylegesen befizetett tőkéhez viszonyítva meghaladja a postai takarékbetét‑könyvek maximális kamatának két és fél százalékponttal növelt összegét”. Mindazonáltal ezen 5. cikk nem tekinthető bizonyító erejűnek, mivel olyan rendelkezésről van szó, amely átveszi a polgári törvénykönyv 2514. cikkét.
Ezt követően a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a szociális szövetkezetek különböznek az önkéntes szervezetektől vagy egyesületektől. Míg ez utóbbiak semmilyen – akár közvetett – gazdasági előnyt nem biztosítanak tagjaik számára, és csupán a tagjaik részéről felmerült költségek megtérítésére szorítkoznak, a szociális szövetkezetek gazdasági előnyt biztosítanak tagjaik számára, még akkor is, ha nonprofit jelleggel követik a szociális integrációs és támogatási célokat. Így e szövetkezeteket a kölcsönösségen alapuló vállalkozási céljuk jellemzi. Mindazonáltal e bíróság kétségessé teszi ezt a különbséget, mivel a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a felmerült költségek megtérítését egyedüli ellenértékként előíró szerződés visszterhes szerződésként a „közbeszerzési szerződés” fogalma alá tartozik.
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság rámutat egy másik tényezőre, amely alkalmas arra, hogy árnyalja az önkéntes szervezetek vagy egyesületek és a szociális szövetkezetek közötti különbséget. Egyrészt arról a lehetőségről van szó, hogy valamely önkéntes szervezet vagy egyesület munkavállalókat foglalkoztathat, másrészt pedig a szociális szövetkezetek azon lehetőségéről, hogy olyan önkéntes tagjaik legyenek, akiknek csak a kiadásait térítik meg.
Végül e bíróság hangsúlyozza, hogy még azt feltételezve is, hogy az önkéntes szervezetekkel vagy egyesületekkel ellentétben a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikke alapján nem lehet elsősorban valamely szociális szövetkezetnek megállapodás útján odaítélni a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatást, az ilyen szolgáltatásnak a szociális szövetkezet részére történő odaítélésére csak egy közbeszerzési eljárás végén kerülhet sor, ami azonban ellentétes lenne a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjával.
Ebben az összefüggésben határozott úgy a Consiglio di Stato (államtanács), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e a [2014/24] irányelv 10. cikkének h) pontjával – és ezzel együtt az irányelv (28) preambulumbekezdésével – az a nemzeti jogszabály, amely előírja, hogy a rendkívüli sürgősségi és sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatások megállapodással elsősorban önkéntes szervezetek javára ítélhetők oda – feltéve, hogy a harmadik szektor egységes országos nyilvántartásában legalább hat hónapja szerepelnek, valamint az egyesületi hálózathoz csatlakoztak, és (amennyiben létezik ilyen) a vonatkozó tartományi szabályozás értelmében vett akkreditációval rendelkeznek, amennyiben a közvetlen odaítélés garantálja a szolgáltatás nyújtását egy olyan rendszer keretében, amely hatékonyan járul hozzá valamely társadalmi célhoz, és szolidaritási célkitűzéseket követ gazdaságilag hatékony és megfelelő körülmények között, tiszteletben tartva az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét – anélkül, hogy a lehetséges nyertes ajánlattevők más nonprofit szervezeteket és konkrétabban a szociális szövetkezeteket mint nonprofit vállalkozásokat is magukban foglalnák?”
A C‑214/21. sz. ügy
2020. február 26‑án közzétett hirdetménnyel az Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatás megállapodás útján történő odaítélése céljából kiválasztási eljárást indított a hatáskörébe tartozó területen az önkéntes szervezetek és a Croce Rossa Italiana (az olasz Vöröskereszt) számára.
Mivel az Italy Emergenza úgy ítélte meg, hogy ez az ajánlati felhívás olyan jogellenes kikötéseket tartalmazott, amelyek megakadályozták abban, hogy részt vegyen ezen eljárásban, a Tribunale amministrativo regionale per la Calabria (Calabria tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt keresetet indított a jelen ítélet 13. pontjában kifejtettekkel egyező jogalapokra hivatkozva.
E bíróság ugyanazon indokok alapján utasította el ezt a keresetet, mint amelyek a jelen ítélet 14. pontjában szerepelnek.
Az Italy Emergenza fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Consiglio di Statóhoz (államtanács), amely a jelen ítélet 16–20. pontjában kifejtettekkel azonos okokból kétségbe vonja a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikkének a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjával való összeegyeztethetőségét. E bíróság arra is keresi a választ, hogy milyen hatással jár a 112/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 3. cikkének (2 bis) bekezdése, amely arra jogosítja a szociális szövetkezeteket, hogy ne fektessék be újra teljes nyereségüket, hanem azt hozam‑visszatérítés formájában osszák fel a tagjaik között.
E körülmények között határozott úgy a Consiglio di Stato (államtanács), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes–e a [2014/24] irányelv 10. cikkének h) pontjával – és ezzel együtt az irányelv (28) preambulumbekezdésével – az a nemzeti jogszabály, amely előírja, hogy a rendkívüli sürgősségi és sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatások megállapodással elsősorban önkéntes szervezetek javára ítélhetők oda – feltéve, hogy a harmadik szektor egységes országos nyilvántartásában legalább hat hónapja szerepelnek, valamint az egyesületi hálózathoz csatlakoztak, és (amennyiben létezik ilyen) a vonatkozó tartományi szabályozás értelmében vett akkreditációval rendelkeznek, amennyiben a közvetlen odaítélés garantálja a szolgáltatás nyújtását egy olyan rendszer keretében, amely hatékonyan járul hozzá valamely társadalmi célhoz, és szolidaritási célkitűzéseket követ gazdaságilag hatékony és megfelelő körülmények között, tiszteletben tartva az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét – anélkül, hogy a lehetséges nyertes ajánlattevők más nonprofit szervezeteket és konkrétabban a szociális szövetkezeteket mint nonprofit vállalkozásokat is magukban foglalnák, beleértve azokat a szociális szövetkezeteket is, amelyek a közérdekű tevékenységekkel kapcsolatos nyereség tagok részére történő kiosztását kezelik, a [112/2017. sz.], felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 3. cikkének (2 bis) bekezdése szerint?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A C‑213/21. sz. ügyben előterjesztett kérdésével és a C‑214/21. sz. ügyben előterjesztett kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjával ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatásokat megállapodás útján elsősorban csak önkéntes szervezetek számára lehet odaítélni, nem pedig olyan szociális szövetkezetek számára, amelyek tevékenységeikhez kapcsolódó hozam‑visszatérítéseket oszthatnak fel a tagjaik között.
Meg kell állapítani, hogy a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontja kizárja ezen irányelv hatálya alól azokat a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződéseket, amelyek tárgya az e rendelkezésben említett CPV‑kódok alá tartozó szolgáltatások, és amelyeket „nonprofit szervezetek vagy egyesületek” nyújtanak.
Mindemellett ezen irányelv nem határozza meg a „nonprofit” szervezetek vagy egyesületek fogalmát.
Márpedig mind az uniós jog egységes alkalmazásának, mind pedig az egyenlőség elvének követelményeivel összhangban, a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést főszabály szerint az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve e rendelkezés összefüggéseit és a szóban forgó szabályozás célját (lásd ebben az értelemben: 2019. március 21‑iFalck Rettungsdienste és Falck ítélet,
C 465/17
,
EU:C:2019:234
,
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Először is, a „nonprofit” szervezetek vagy egyesületek fogalmát a nyereségszerzés céljából létrehozott profitorientált csoportosulással szemben kell meghatározni. Ebben az értelemben e fogalom elég tágnak tűnik ahhoz, hogy magában foglalja a munkavállalói részesedésen vagy a munkavállalóknak az e szervezetek irányításában való aktív részvételén alapuló szervezeteket, mint például a szociális szövetkezeteket, feltéve, hogy azok nem nyereségszerzésre törekszenek.
Másodszor, a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjában előírt kivétel célja, amint az a (28) preambulumbekezdésében szerepel, hogy a nonprofit szervezetek és egyesületek megőrizzék egyedi sajátosságaikat azáltal, hogy azokra nem vonatkoznak az ezen irányelvben meghatározott eljárások. Mindamellett e (28) preambulumbekezdés kimondja, hogy e kivételnek a szigorú értelemben vett szükséges mértékre kell korlátozódnia. E tekintetben az említett kivételt, mint az említett irányelv hatályától való eltérést, szigorúan kell értelmezni (lásd analógia útján: 2018. március 20‑iBizottság kontra Ausztria [Állami nyomda] ítélet,
C‑187/16
,
EU:C:2018:194
,
77.
pont).
Ebből következik, hogy a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontja értelmében vett „nonprofit” szervezetek vagy egyesületek fogalmát szorosan azokra a szervezetekre és egyesületekre kell korlátozni, amelyek sajátos jelleggel rendelkeznek, vagyis olyan szervezetekre és egyesületekre, amelyek nem követnek semmilyen nyereségszerzési célt, és semmilyen – akár közvetett – nyereséget nem eredményezhetnek a tagjaik számára.
Harmadszor emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság kimondta, hogy e fogalom alá tartoznak az olyan szervezetek vagy egyesületek, amelyeknek a célja közfeladatok ellátása, amelyek nem üzleti céllal működnek, és amelyek az esetlegesen elért nyereségüket az érintett szervezet vagy egyesület céljának az elérése érdekében újra befektetik (2019. március 21‑iFalck Rettungsdienste és Falck ítélet,
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
,
59.
pont).
Márpedig annak megkövetelésével, hogy az esetleges nyereséget az érintett szervezet vagy egyesület céljának elérése érdekében újra befektetik, a Bíróság egyrészt úgy ítélte meg, hogy e nyereséget az e szervezet vagy egyesület által követett szociális feladatok megvalósítására kell fordítani, másrészt pedig egyértelműen kizárta, hogy az említett nyereséget fel lehessen osztani az említett szervezet vagy egyesület részvényesei vagy tagjai között. Ebből következik, hogy azok a szervezetek vagy egyesületek, amelyeknek lehetőségük van arra, hogy nyereséget osszanak fel a tagjaik között, nem tartoznak a 2014/24 irányelv 10. cikke h) pontjának hatálya alá.
Ezt az értelmezést végeredményben megerősíti ezen irányelvnek a (118) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 77. cikke, amely lehetővé teszi a tagállamok számára annak előírását, hogy az ajánlatkérő szervek kizárólag bizonyos szolgáltatások esetében olyan szervezetek számára tartsák fenn a sajátos közbeszerzési eljárásokban való részvétel jogát, amelyek eleget tesznek e 77. cikk (2) bekezdésében felsorolt feltételeknek. Márpedig e feltételek között szerepel egyrészt az említett 77. cikk (2) bekezdésének b) pontjában az a feltétel, amely szerint, ha a nyereséget felosztják vagy újrafelosztják, akkor ennek a munkavállalóknak az irányításban való aktív részvételével kapcsolatos megfontolásokon kell alapulnia, másrészt ugyanezen 77. cikk (2) bekezdésének c) pontjában szerepel az a feltétel, hogy a szerződést teljesítő szervezet irányítási vagy tulajdonosi struktúrájának munkavállalói részesedésen vagy a munkavállalóknak az irányításban való aktív részvételén kell alapulnia, vagy a munkavállalók, felhasználók és érdekeltek aktív részvételét kell szükségessé tennie.
Így az uniós jogalkotó eltérő bánásmódot írt elő egyrészt a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjában említett „nonprofit” szervezetek vagy egyesületek, másrészt pedig a jelen ítélet előző pontjában említett szervezetek között. Ebből következik, hogy az ezen irányelv 10. cikkének h) pontjában említett szervezeteket és egyesületeket nem lehet azonos megítélés alá vonni az említett irányelv (118) preambulumbekezdésében és 77. cikkében említett, munkavállalói részesedésen vagy a munkavállalóknak a szervezeti irányításban való aktív részvételén alapuló olyan szervezetekkel, mint például a szövetkezetekkel (lásd ebben az értelemben: 2019. március 21‑iFalck Rettungsdienste és Falck ítélet,
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
,
60.
pont).
A fenti megfontolásokból következik, hogy amennyiben valamely egyesület vagy szervezet tagjai akár csak közvetett módon is részesülhetnek az ezen egyesület vagy szervezet tevékenységeihez kapcsolódó nyereségben, az említett egyesület vagy szervezet nem tartozhat a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontjában előírt kivétel hatálya alá.
A jelen ügyben, a nemzeti szabályozásra és az alapügyben szóban forgó szervezetek alapszabályára vonatkozó elemzés sérelme nélkül, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell elvégeznie, a 112/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 3. cikke (2 bis) bekezdésének és az Italy Emergenza alapszabálya 34. cikkének együttes olvasatából kitűnik, hogy a közgyűlés dönthet úgy, hogy az egyes tagok között hozam‑visszatérítéseket oszt fel. Márpedig, amint az mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból, mind pedig több érdekelt észrevételeiből kitűnik, amennyiben a hozam‑visszatérítések olyan eszközt jelentenek, amely lehetővé teszi, hogy a szövetkezet tagjait előnyhöz juttassák, az ilyen „nyereség” felosztására vonatkozó lehetőség fennállása akadályát képezi annak, hogy az olyan szociális szövetkezet, mint amilyen az Italy Emergenza, a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontja értelmében vett „nonprofit” szervezetnek vagy egyesületnek minősüljön.
Ennélfogva az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatásokat megállapodás útján elsősorban csak önkéntes szervezetek számára lehet odaítélni, nem pedig olyan szociális szövetkezetek számára, amelyek tevékenységeikhez kapcsolódó hozam‑visszatérítéseket oszthatnak fel a tagjaik között.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:

A közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 10. cikkének h) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a sürgősségi és rendkívüli sürgősségi egészségügyi szállítási szolgáltatásokat megállapodás útján elsősorban csak önkéntes szervezetek számára lehet odaítélni, nem pedig olyan szociális szövetkezetek számára, amelyek tevékenységeikhez kapcsolódó hozam‑visszatérítéseket oszthatnak fel a tagjaik között.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.