CELEX: 62015CJ0275
Преюдициално запитване
Директива 2001/29/ЕО
Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество
Член 9
Достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги
Понятие „кабел“
Препредаване от трето лице по интернет на предавания на регистрирани като търговци телевизионни оператори
Live streaming

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 9 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (
OВ L 167, 2001 г., стр. 10
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).
Запитването е отправено в рамките на спор между ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corporation, 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited и ITV Studios Limited, от една страна, и TVCatchup Limited, в производство по несъстоятелност (наричано по-нататък „TVC“), TVCatchup (UK) Limited (наричано по-нататък „TVC UK“) и Media Resources Limited, от друга, относно излъчването по интернет от последно упоменатите дружества на телевизионните предавания на ищците в главното производство.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 4, 20, 23, 32 и 60 от Директива 2001/29 гласят:
„(4)
Хармонизирана правна рамка в областта на авторското право и сродните му права, като се повишава правната сигурност и едновременно с това се осигурява високо ниво на закрила на интелектуалната собственост, ще насърчи значителни инвестиции в творческите и иновационни дейности, включително в инфраструктурата на мрежи, и ще доведе на свой ред до растеж и засилена конкуренция на европейската промишленост […]
[…]
(20)
Настоящата директива се основава на принципите и правилата, вече установени в директиви, понастоящем в сила в тази област, и по-специално Директиви [91/250/ЕИО, 92/100/ЕИО, 93/83/ЕИО на Съвета от 27 септември 1993 година относно координирането на някои правила, отнасящи се до авторското право и сродните му права, приложими към спътниковото излъчване и кабелното препредаване (ОВ L248, 1993 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 134), 93/98/ЕИО и 96/9/ЕО], и развива тези принципи и правила и ги поставя в контекста на информационното общество. Разпоредбите на настоящата директива следва да се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на гореупоменатите директиви, освен ако в настоящата директива не е предвидено друго.
[…]
(23)
Настоящата директива следва да хармонизира в по-голяма степен правото на автора на съобщаване на публиката. Настоящото право следва да се разбира в широк смисъл, като обхваща всяко съобщаване на публиката, която не присъства на мястото, откъдето произхожда разгласяването. […]
[…]
(32)
Настоящата директива съдържа изчерпателен списък на изключенията и ограниченията по отношение на правото на възпроизвеждане и правото на публично съобщаване. […]
[…]
(60)
Закрилата, предвидена в настоящата директива, следва да не накърнява националните правни разпоредби или разпоредбите на Общността в други области като индустриалната собственост, защитата на данните, услугите за условен достъп, достъп до обществени документи и правилото за хронология на използване на медиите, което може да се отрази на закрилата на авторското право или на сродните му права“.
Член 1 („Приложно поле“) от Директива 2001/29 гласи:
„1.   Настоящата директива се отнася до правната закрила на авторското право и на сродните му права в рамките на вътрешния пазар, като се поставя особено ударение върху информационното общество.
2.   С изключение на случаите, посочени в член 11, настоящата директива запазва и не засяга по никакъв начин съществуващите разпоредби на Общността, отнасящи се до:
[…]
в)
авторското право и сродните му права, приложими към излъчването на програми чрез спътник и препредаване чрез кабел;
[…]“.
Съгласно член 2 („Право на възпроизвеждане“) от тази директива:
„Държавите членки предвиждат изключителното право да разрешават или забраняват пряко или непряко, временно или постоянно възпроизвеждане по какъвто и да е начин и под каквато и да е форма, изцяло или частично:
а)
за авторите — на техните произведения;
[…]
д)
за радио- и телевизионните организации — за фиксирането на техните излъчвания, независимо дали тези излъчвания са предавани по жичен път или по въздуха, включително чрез кабел или спътник“.
Член 3 („Право на публично разгласяване на произведения и право на предоставяне на публично разположение на други закриляни обекти“) от посочената директива предвижда:
„1.   Държавите членки предоставят на авторите изключително право да разрешават или забраняват публичното разгласяване на техни произведения по жичен или безжичен път, включително предоставяне на публично разположение на техни произведения по такъв начин, че всеки може да има достъп до тях от място и във време, самостоятелно избрани от него.
2.   Държавите членки предвиждат […] изключително право да разрешават или забраняват предоставяне на публично разположение по жичен или безжичен път по такъв начин, че всеки да има достъп до тях от място и във време, самостоятелно избрани от него:
[…]
г)
за радио- и телевизионните организации — за фиксирането на техните излъчвания, независимо дали тези излъчвания са предавани по жичен път или по въздуха, включително чрез кабел или спътник.
[…]“.
Съгласно член 5 („Изключения и ограничения“) от Директива 2001/29:
„3.   Държавите членки могат да предвидят изключения или ограничения по отношение на правата, предвидени в членове 2 и 3, в следните случаи:
[…]
5.   Изключенията и ограниченията, предвидени в параграфи 1, 2, 3 и 4, се прилагат само в някои специални случаи, които не засягат нормалното използване на произведението или друг закрилян обект, и не засягат неоправдано законните интереси на притежателя на права“.
Член 9 („Продължително прилагане на други правни разпоредби“) от тази директива предвижда:
„Настоящата директива не засяга разпоредбите, отнасящи се по-специално до патентното право, търговските марки, правата върху дизайна, полезните модели, топографиите на полупроводникови изделия, печатарските шрифтове, условния достъп, достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги, опазването на националните съкровища, изискванията по отношение на правния депозит, законодателството в областта на ограничителните практики и нелоялната конкуренция, търговските тайни, сигурността, поверителността, защита на данните и на личния живот, достъпа до публични документи, договорното право“.
Правото на Обединеното кралство
Copyright, Designs and Patents Act 1988 (Законът от 1988 г. за авторското право, моделите и патентите), изменен с Copyright and Related Rights Regulations 2003 (Правилник от 2003 г. за авторското право и сродните му права) (наричан по-нататък „CDPA“), с който се транспонира Директива 2001/29, предвижда в член 73 („Приемане на излъчвано предаване и препредаването му чрез кабел“):
„(1)   Този член се прилага, когато безжично предаване, излъчено от място в Обединеното кралство, е прието и незабавно препредадено чрез кабел.
(2)   Авторското право върху предаването не се нарушава:
(a)
ако препредаването чрез кабел е съобразено със съответно изискване, или
(b)
ако и доколкото предаването е предназначено за приемане в зоната, в която се препредава чрез кабел, и представлява част от квалифицирана услуга.
(3)   Авторското право върху което и да е произведение, включено в предаването, не се нарушава, ако и доколкото предаването е предназначено за приемане в зоната, в която се препредава чрез кабел. […]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Ищците в главното производство са регистрирани като търговци телевизионни оператори, които съгласно националното право са носители на авторско право върху своите телевизионни предавания и върху филмите и другите елементи, включени в предаванията им. Те се финансират с рекламите, излъчвани по време на тези предавания.
TVC предлага интернет услуга по излъчване на телевизионни предавания, която позволява на потребителите да приемат по интернет „на живо“ безплатни телевизионни предавания, включително излъчваните от ищците в главното производство телевизионни предавания. След като по отношение на TVC е открито производство по несъстоятелност, търговската му дейност и услугите му понастоящем се извършват от TVC UK по силата на лицензия, издадена от Media Resources Limited.
Ищците в главното производство предявяват пред High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение, Обединено кралство) иск срещу TVC за нарушение на авторските им права. Посочената юрисдикция отправя до Съда преюдициално запитване за тълкуването на понятието „публично разгласяване“, предвидено в член 3, параграф 1 от Директива 2001/29.
След постановяването на решение от 7 март 2013 г., ITV Broadcasting и др. (
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
), High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение) констатира, че с публично разгласяване TVC е нарушило авторските права на ищците в главното производство. По отношение на три телевизионни канала, а именно ITV, Channel 4 и Channel 5, обаче тази юрисдикция приема, че в своя защита TVC може да се позове на член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA.
Ищците в главното производство подават въззивна жалба пред запитващата юрисдикция. TVC UK и Media Resources Limited са привлечени като ответници пред тази юрисдикция.
Според запитващата юрисдикция член 73 от CDPA предоставя защита срещу иска за нарушение на авторското право върху радио- и телевизионно предаване или всякакво друго произведение, включено в такова предаване; защита, приложима в случаите, „когато безжично предаване, излъчено от място в Обединеното кралство, е прието и незабавно препредадено чрез кабел“. Тази юрисдикция уточнява, че защитата, на която е направено позоваване пред нея, е свързана не с член 73, параграф 2, буква a) и параграф 3 от CDPA, откъдето по-специално следва, че авторското право върху излъчваното предаване не се нарушава, „ако препредаването чрез кабел е съобразено със съответно изискване“, а само с член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от същия закон, съгласно който това право не се нарушава, „ако и доколкото предаването е предназначено за приемане в зоната, в която се препредава чрез кабел, и представлява част от квалифицирана услуга“.
Тъй като счита, че член 73 от CDPA следва да се тълкува в светлината на член 9 от Директива 2001/29, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Апелативен съд (Англия и Уелс) (гражданско отделение), Обединено кралство) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„Относно тълкуването на член 9 от [Директива 2001/29], по-конкретно на израза „[н]астоящата директива не засяга разпоредбите, отнасящи се по-специално до […] достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги“:
1)
Позволява ли цитираният израз разпоредба от национално законодателство да продължи да се прилага, като се изхожда от обхвата на понятието „кабел“, както е определено в националното законодателство, или обхватът на тази част от член 9 се определя от значението на понятието „кабел“, дефинирано в правото на ЕС?
2)
Ако понятието „кабел“ в член 9 е дефинирано в правото на ЕС, какво е неговото значение? По-конкретно:
a)
има ли специфично от технологична гледна точка значение, което се ограничава до традиционните кабелни мрежи, управлявани от доставчици на конвенционални кабелни услуги?
б)
евентуално, има ли неутрално от технологична гледна точка значение, което включва функционално сходни услуги, пренасяни чрез интернет?
в)
и в двата случая, включва ли пренос на микровълнова енергия между фиксирани наземни точки?
3)
Прилага ли се цитираният израз към 1) разпоредби, които изискват кабелни мрежи да препредават определени телевизионни предавания, или към 2) разпоредби, които разрешават препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, а) когато препредаването е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, и/или б) когато се препредават телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга?
4)
Ако обхватът на понятието „кабел“ по смисъла на член 9 е определен в националното законодателство, следва ли националната разпоредба да зачита принципите на ЕС за пропорционалност и справедлив баланс между правата на носителите на авторско право, собствениците на кабел и обществения интерес?
5)
Прилага ли се член 9 само за националните разпоредби, действащи към датата на приемане на Директивата, датата на която тя влиза в сила, или крайната дата за прилагането ѝ, или се прилага и по отношение на приети по-късно национални разпоредби, които се отнасят до достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги?“.
По преюдициалните въпроси
По третия въпрос
С третия си въпрос, който следва да бъде разгледан най-напред, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 9 от Директива 2001/29, и в частност понятието „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба включва в обхвата си и разрешава национална правна уредба, съгласно която незабавното препредаване чрез кабел, включително евентуално по интернет, в зоната на първоначално излъчване, на произведения, излъчвани по телевизионни канали, за които се прилагат задължения за обществена услуга, не представлява нарушение на авторското право.
Следва да се приеме за установено, че при липсата на изрично препращане към правото на държавите членки понятието „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“ в член 9 от Директива 2001/29 трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Европейския съюз, което трябва да бъде направено, отчитайки формулировката на тази разпоредба, нейния контекст, както и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. в този смисъл решения от 21 октомври 2010 г., Padawan,
C‑467/08
,
EU:C:2010:620
, т.
и от 10 ноември 2016 г., Private Equity Insurance Group,
C‑156/15
,
EU:C:2016:851
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, от самия израз „достъп до кабела“ следва, че това понятие се различава от понятието „препредаване чрез кабел“, тъй като единствено последното понятие обозначава, в рамките на Директива 2001/29, излъчването на аудиовизуално съдържание.
На второ място, досежно контекста на член 9 от Директива 2001/29, както отбелязва генералният адвокат в точка 55 от заключението си, още в член 1, параграф 2, буква в) тази директива съдържа разпоредба, която изрично третира „препредаването чрез кабел“, за да изключи от приложното поле на тази директива разпоредбите от правото на Съюза, уреждащи този въпрос, в настоящия случай — разпоредбите на Директива 93/83.
Доколкото е необходимо, следва да се отбележи, че разпоредбите на Директива 93/83 са ирелевантни за спора по главното производство. Всъщност предмет на последния е препредаване в рамките на една-единствена държава членка, докато Директива 93/83 предвижда минимална хармонизация на някои аспекти на закрилата на авторските и сродните им права само в случай на публично разгласяване чрез сателит или кабелно препредаване на предавания от други държави членки (решение от 7 декември 2006 г., SGAE, C‑306/05, EU:2006:764, т. 30).
На трето място, що се отнася до целта на Директива 2001/29, основната цел на тази директива е да осигури високо равнище на закрила в полза на авторите, като им позволи да получат подходящо възнаграждение за използването на техните произведения, по-специално в случаите на публично разгласяване (вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2011 г., Football Association Premier League и др.,
C‑403/08 и C‑429/08
,
EU:C:2011:631
, т.
).
С оглед на посоченото високо равнище на закрила в полза на авторите Съдът, сезиран с преюдициално запитване в рамките на разглежданото на първа инстанция дело в главното производство, вече е постановил, че понятието „публично разгласяване“ в член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 трябва да се разбира в широк смисъл, както прогласява съображение 23 от същата директива, и че препредаване чрез интернет връзка като разглежданото по главното производство представлява такова разгласяване (вж. в този смисъл решение от 7 март 2013 г., ITV Broadcasting и др.,
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
, т.
и
).
Оттук следва, че когато съответният автор не е дал съгласие, подобно препредаване по принцип не е допустимо, освен ако попада в обхвата на член 5 от същата директива, който предвижда изчерпателен списък с изключения и ограничения на въведеното с член 3 от споменатата директива право на публично разгласяване, както потвърждава съображение 32 от нея.
В настоящия случай е безспорно, че разглежданото по главното производство препредаване не попада в обхвата на нито едно от изчерпателно посочените в член 5 от Директива 2001/29 изключения и ограничения.
Колкото до член 9 от Директива 2001/29, както отбелязва генералният адвокат в точки 37 и 38 от заключението си, от тази разпоредба във връзка със съображение 60 от цитираната директива следва, че тя цели да се продължи действието на разпоредбите, приложими в области, различни от хармонизираната с тази директива област.
Ако член 9 от Директива 2001/29 се тълкува в смисъл, че допуска препредаване като разглежданото по главното производство без съгласието на авторите в случаи, различни от предвидените в член 5 от тази директива, това би било в разрез не само с целта на член 9, но и с изчерпателността на член 5, и следователно би създало пречка за постигането на основната цел на посочената директива — да осигури високо равнище на закрила в полза на авторите.
В тази насока е ирелевантно дали първоначалното излъчване на закриляните произведения е било по телевизионни канали, за които се прилагат задължения за обществена услуга. Всъщност в Директива 2001/29 няма основание, което би оправдало предоставянето на по-малка закрила на съдържанието на тези канали.
С оглед на изложеното дотук на третия въпрос следва да се отговори, че член 9 от Директива 2001/29, и в частност понятието „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба не включва в обхвата си и не разрешава национална правна уредба, съгласно която незабавното препредаване чрез кабел, включително евентуално по интернет, в зоната на първоначално излъчване, на произведения, излъчвани по телевизионни канали, за които се прилагат задължения за обществена услуга, не представлява нарушение на авторското право.
По първия, втория, четвъртия и петия въпрос
Предвид отговора на третия въпрос не е необходимо да се отговаря на първия, втория, четвъртия и петия въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

Член 9 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество, и в частност понятието „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба не включва в обхвата си и не разрешава национална правна уредба, съгласно която незабавното препредаване чрез кабел, включително евентуално по интернет, в зоната на първоначално излъчване, на произведения, излъчвани по телевизионни канали, за които се прилагат задължения за обществена услуга, не представлява нарушение на авторското право.

Подписи
(
)	Език на производството: английски.