CELEX: 62015CJ0557
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 2009/147/EB
Laukinių paukščių apsauga
Gyvų paukščių gaudymas ir laikymas
Žvirblinių paukščių būriui priklausančios rūšys
Draudimas
Nukrypti leidžiančios nacionalinės nuostatos
Valstybių narių teisė nukrypti
Sąlygos

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad patvirtinusi nukrypti leidžiančias nuostatas, pagal kurias leidžiama gaudyti septynių rūšių gyvus žvirblinius paukščius – kikilius (
Fringilla coelebs
), čivylius (
Carduelis cannabina
), dagilius (
Carduelis carduelis
), žaliukes (
Carduelis chloris
), svilikus (
Coccothraustes coccothraustes
), svilikėlius (
Serinus serinus
) ir alksninukus (
Carduelis spinus
), – Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (
OL L 20, 2010, p. 7
) 5 straipsnio a ir e punktus, 8 straipsnio 1 dalį ir IV priedo a punktą, siejamus su šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalimi.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2009/147 2 straipsnyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytų rūšių populiacijoms palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslinius ir kultūrinius reikalavimus, derinant juos su ekonominiais ir rekreaciniais reikalavimais, arba stengiasi šių rūšių populiacijas priartinti prie tokio lygio.“
Šios direktyvos 5 straipsnio a ir e punktai suformuluoti taip:
„Nepažeisdamos 7 ir 9 straipsnių valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad sukurtų bendrą apsaugos sistemą visoms 1 straipsnyje nurodytoms paukščių rūšims, ypač uždrausdamos:
a)
tyčinį žudymą ar gaudymą bet kokiais būdais;
<…>
e)
draudžiamų medžioti ir gaudyti paukščių rūšių laikymą.“
Šios direktyvos 7 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatyta:
„1.   Atsižvelgiant į populiacijos gausumo lygį, geografinį paplitimą ir veisimąsi visoje Bendrijoje, II priede išvardytas rūšis galima medžioti laikantis nacionalinės teisės aktų. Valstybės narės užtikrina, kad medžiojant tokias rūšis nebūtų pakenkta pastangoms apsaugoti jas jų paplitimo areale.
<…>
4.   Valstybės narės užtikrina, kad pagal galiojančias nacionalines priemones vykdomos paprastos medžioklės ir medžioklės su sakalais, jei jos yra rengiamos, praktika atitiktų nagrinėjamų paukščių rūšių protingo naudojimo ir ekologiškai subalansuotos kontrolės principus ir kad ši praktika taip pat atitiktų 2 straipsnyje numatytas priemones šių rūšių, ypač migruojančių, populiacijų atžvilgiu.
Jos visų pirma rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi teisės aktai dėl medžioklės, nebūtų medžiojamos nei jauniklių auginimo, nei įvairių veisimosi stadijų metu.
Migruojančių rūšių atveju, jos ypač rūpinasi, kad rūšys, kurioms taikomi teisės aktai dėl medžioklės, nebūtų medžiojamos jų veisimosi metu ar joms grįžtant į jauniklių auginimo vietas.
<…>“
Šio sprendimo 1 punkte nurodytos septynios žvirblinių paukščių rūšys neįtrauktos į Direktyvos 2009/147 II priedą.
Direktyvos 2009/147 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Paukščių medžiojimo, gaudymo arba žudymo atžvilgiu pagal šią direktyvą valstybės narės draudžia visas priemones, įtaisus ar būdus, kurie naudojami didelio masto ar neatrankiniam paukščių gaudymui ar žudymui arba kurie gali sukelti rūšies išnykimą toje vietovėje, ypač tuos, kurie išvardyti IV priedo a punkte.“
Šios direktyvos IV priedo a punkto ketvirtoje įtraukoje minimos šios priemonės:
„tinklai, spąstai, užnuodytas ar anestezuojantis jaukas“.
Šios direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Jei nėra jokio kito priimtino sprendimo, valstybės narės gali nukrypti nuo 5–8 straipsnių nuostatų šiais atvejais:
<…>
c)
kad griežtai prižiūrint ir atrankiniu būdu būtų leista gaudyti, laikyti ar kitaip teisėtai naudoti nedidelį tam tikrų rūšių paukščių skaičių.
2.   Taikant 1 dalyje nurodytas nukrypti leidžiančias nuostatas, būtina konkrečiai nurodyti:
a)
rūšis, kurioms taikomos nukrypti leidžiančios nuostatos;
b)
leistinas jų gaudymo ar žudymo priemones, įtaisus ar būdus;
c)
rizikos sąlygas, laiko ir vietos aplinkybes, kuriomis tokios nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti suteiktos;
d)
instituciją, įgaliotą pareikšti, kad egzistuoja reikalaujamos sąlygos, ir nuspręsti, kokios priemonės, įtaisai ar būdai gali būti naudojami, kokiu mastu ir kas juos gali naudoti;
e)
kontrolės, kuri bus vykdoma, būdus.
<…>“
Maltos teisė
Taisyklės dėl laukinių paukščių apsaugos
2006 m. kovo 29 d.
Legal notice
79 (Teisinis pranešimas Nr. 79) įtvirtintos taisyklės dėl laukinių paukščių apsaugos; tai yra pagrindinis teisės aktas, kuriuo į Maltos teisę perkelta Direktyva 2009/147 (toliau – taisyklės dėl laukinių paukščių apsaugos).
Kalbant konkrečiai, taisyklių dėl laukinių paukščių apsaugos 9 straipsniu iš esmės perkeltas Direktyvos 2009/147 9 straipsnis ir nustatytos sąlygos, į kurias turi būti atsižvelgiama svarstant galimus taikyti nukrypimus. Minėtų taisyklių 9 straipsnyje taip pat įtvirtinta tiksli sprendimų priėmimo procedūra, kurios privalu laikytis nagrinėjant tokį nukrypimą; ši procedūra apima privalomą nagrinėjimą Maltos ornitologijos komitete (toliau – ornitologijos komitetas).
Taisyklių dėl laukinių paukščių apsaugos 10 straipsnyje nustatytas ornitologijos komiteto vaidmuo. Remiantis šio 10 straipsnio 6 dalies c punktu, šis komitetas „teikia ministrui rekomendacijas dėl leidimo nukrypti nuo 4, 5, 6, 7, 18 ir 21 straipsnių“, taip pat „reguliariai tikrina, ar tebesilaikoma šiam leidimui ar leidimams nustatytų sąlygų“. Šioje dalyje esančioje ketvirtoje sąlygoje tiksliai apibrėžta aplinkos, darnaus vystymosi ir klimato kaitos ministro (toliau – ministras) kompetencija nagrinėjant ornitologijos komiteto rekomendacijas spręsti dėl leidimo nukrypti, taip pat jo pareiga raštu nurodyti savo sprendimo motyvus, jeigu jis labai skiriasi nuo ornitologijos komiteto rekomendacijų.
Taisyklių dėl laukinių paukščių apsaugos 27 straipsnyje nustatyta šių taisyklių pažeidimų nagrinėjimo tvarka ir įtvirtintos sankcijos, kurios pažeidimų, padarytų taikant leidimus nukrypti, atveju gali siekti nuo minimalios 500 EUR baudos ir specialaus leidimo atėmimo iki 15000 EUR baudos ir dvejų metų laisvės atėmimo kartu su visų pagal šias taisykles išduotų leidimų atėmimu visam gyvenimui ir pažeidimo įrankių konfiskavimu.
Pamatinės taisyklės
2014 m. liepos 15 d. Teisiniame pranešime Nr. 253 nustatyta nukrypti leidžiančių nuostatų sistema, pagal kurią pradedamas gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezonas (toliau – pamatinės taisyklės).
Pamatinių taisyklių 3 straipsnyje numatyta:
„Žvirblinius paukščius galima gaudyti tik tradiciniais, vadinamaisiais užmetamaisiais (
clap-nets
), tinklais turint vienintelį tikslą laikyti juos nelaisvėje, be kita ko, siekiant naudoti mugėse ir parodose, veisti ir (arba) naudoti kaip gyvą jauką laikantis šių taisyklių nuostatų: <…>“
Šiame 3 straipsnyje nustatyti tam tikri reikalavimai dėl užmetamųjų tinklų (
clap-nets
), prievolė žieduoti sugautus paukščius ir minimalus tinklo skylučių dydis.
Pamatinių taisyklių 4 straipsnyje numatyta:
„<…> gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezonas trunka ne ilgiau nei septyniasdešimt tris (73) dienas tų pačių metų, kuriais ministras gali priimti sprendimą pradėti gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezoną paskelbdamas pranešimą oficialiajame leidinyje, spalio–gruodžio mėn.:
su sąlyga, kad skelbdamas gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezono pradžią ministras nustato, jog pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalį nėra jokio kito priimtino sprendimo, ir atsižvelgia į patenkinamo lygio tam tikros rūšies populiacijos išsaugojimą ir II priede nustatytas didžiausias ribines vertes;
taip pat su sąlyga, kad nustatydamas bet kurio gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezono trukmę ministras nustato bendrą sezono krepšelio ribą kiekvienai žvirblinių paukščių rūšiai ir individualią sezono krepšelio ribą kiekvienai licencijai, taip pat priima sprendimą, ar nustatyti individualią dienos krepšelio ribą kiekvienai licencijai, kuri gali būti taikoma pagal tam konkrečiam gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezonui galiojančią nukrypti leidžiančią nuostatą.“
Pamatinių taisyklių 8 straipsnis skirtas priežiūros priemonėms, taikomoms gyvų žvirblinių paukščių gaudymo sezonu. Jame numatyta, kad policija atlieka patikrinimus vietoje ir šiai užduočiai atlikti 1000 išduotų licencijų paskiriama ne mažiau kaip po septynis pareigūnus.
Pamatinių taisyklių I priede pateiktas susijusių septynių rūšių žvirblinių paukščių sąrašas.
Pamatinių taisyklių II priede nustatyta:
„Nustatydamas bendrą gyvų žvirblinių paukščių, kuriuos galima sugauti gyvų paukščių gaudymo rudens sezonu, skaičių ministras nustato bendrą krepšelio dydį, neviršijantį 1 % bendro tiriamos kiekvienos rūšies populiacijos gaištamumo lygio Europos Sąjungos teritorijoje remiantis naujausiais turimais moksliniais duomenimis, surinktais susigrąžinant žiedus.
Turi būti užtikrinama, kad didžiausias krepšelio dydis pagal gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudenį nukrypti leidžiančią nuostatą jokiu atveju neviršytų šių skaičių:
NACIONALINIO PAUKŠČIŲ RŪŠIŲ KREPŠELIO DYDŽIO RIBA
čivyliai 12000
dagiliai 800
žaliukės 4500
alksninukai 2350
svilikai 500
kikiliai 5000
svilikėliai 2350
Šiuos didžiausius skaičius peržiūri ir atnaujina ministras paskelbdamas pranešimą oficialiajame leidinyje, atsižvelgdamas į tų septynių rūšių paukščių apsaugos statusą ir patenkinamo lygio rūšies populiacijos išsaugojimą.“
2014 m. pranešimas
2014 m. liepos 15 d.
Legal notice
250 (Teisinis pranešimas Nr. 250), įtvirtinančio taisykles dėl laukinių paukščių apsaugos ir pranešimą apie 2014 m. sezonu taikomą nukrypimą, leidžiantį rudenį gaudyti gyvus žvirblinius paukščius (toliau – 2014 m. pranešimas), 3 straipsnyje numatyta:
„<…> 2014 m. gyvų žvirblinių paukščių gaudymo laikotarpio (toliau – gyvų paukščių gaudymo rudens sezonas) pradžios ir pabaigos datos yra šios:
gyvus čivylius, dagilius, žaliukes, alksninukus, svilikus, kikilius ir svilikėlius leidžiama gaudyti nuo 2014 m. spalio 20 d. iki 2014 m. gruodžio 31 d. imtinai.“
2014 m. pranešimo 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta bendra sezono krepšelio dydžio riba gyvų paukščių gaudymo rudens sezonu atitinka pamatinių taisyklių II priede nustatytą ribą.
2014 m. pranešimo 5 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad gyvų paukščių gaudymo sezono krepšelio dydis neviršija dešimties žvirblinių paukščių vienai gyvų paukščių gaudymo rudenį licencijai arba bet kokio mažesnio iki sezono uždarymo sugautų paukščių skaičiaus.
2015 m. pranešimas
2015 m. spalio 16 d.
Legal notice
330 (Teisinis pranešimas Nr. 330), įtvirtinančio taisykles dėl laukinių paukščių apsaugos ir pranešimą apie 2015 m. sezonu taikomą nukrypimą, leidžiantį rudenį gaudyti gyvus žvirblinius paukščius (toliau – 2015 m. pranešimas), 3 straipsnis visiškai atitinka 2014 m. pranešimo 3 straipsnį.
2015 m. pranešimo 5 straipsnio 1 ir 2 dalys iš esmės yra tokios pat, kaip 2014 m. pranešimo 5 straipsnio 1 ir 2 dalys.
Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
Po to, kai 2014 m. Maltos Respublika patvirtino pamatines taisykles ir 2014 m. pranešimą, leidžiantį gaudyti septynių rūšių žvirblinius paukščius, 2014 m. spalio 17 d. Komisija išsiuntė Maltos Respublikai oficialų pranešimą; jame nurodė, kad šios valstybės narės patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos netenkina Direktyvos 2009/147 9 straipsnyje nustatytų sąlygų. Komisijos nuomone, ši valstybė narė neįrodė, kad nėra jokio kito priimtino sprendimo, ir nesilaikė teisėto naudojimo, nedidelio skaičiaus ir griežtos priežiūros sąlygų, numatytų šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte.
2014 m. lapkričio 14 d. Maltos Respublika atsakė į oficialų pranešimą ir nurodė, kad jos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos tenkina Direktyvos 2009/147 9 straipsnio sąlygas.
Maltos Respublikos atsakymas netenkino Komisijos, todėl 2015 m. gegužės 28 d. ji pateikė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę.
2015 m. liepos 28 d. Maltos Respublika atsakė į pagrįstą nuomonę ir pakartojo poziciją, išdėstytą jos 2014 m. lapkričio 14 d. atsakyme.
Išnagrinėjusi Maltos Respublikos atsakymą ir papildomą informaciją, Komisija padarė išvadą, kad ši valstybė narė nepašalino nurodyto įsipareigojimų neįvykdymo, todėl nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Komisija teigia, kad Maltos Respublikos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos, leidžiančios gaudyti spąstais septynių rūšių žvirblinius paukščius, prieštarauja Direktyvos 2009/147 5 straipsnio a ir e punktams ir 8 straipsnio 1 daliai, siejamai su šios direktyvos IV priedo a punktu, ir neatitinka direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje numatyto nukrypimo taikymą pateisinančių sąlygų.
Dėl šių sąlygų Komisija visų pirma teigia, kad Maltos Respublika neįrodė, jog nėra jokio kito priimtino sprendimo, kaip reikalaujama pagal šią nuostatą. Antra, ši valstybė narė niekaip nemotyvavo kito priimtino sprendimo nebuvimo, kad pateisintų jos patvirtintas nukrypti leidžiančias nuostatas. Trečia, Maltos Respublika neįrodė, kad leidžiama veikla yra „teisėtas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą. Ketvirta, Maltos Respublika nesugebėjo įrodyti, kad laikėsi šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos sąlygos, pagal kurią nagrinėjamas nukrypimas gali būti taikomas tik nedideliam paukščių skaičiui. Galiausiai, valstybė narė atsakovė neįrodė, kad leidimas nukrypti suteiktas „griežtai prižiūrint“, kaip reikalaujama pagal tos pačios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punktą.
Dėl Maltos patvirtintų nukrypti leidžiančių nuostatų tariamo motyvų trūkumo, kiek tai susiję su kito priimtino sprendimo nebuvimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnį, ir dėl tariamo nesugebėjimo įrodyti kito priimtino sprendimo nebuvimo, kaip tai suprantama pagal to paties straipsnio 1 dalį
Šalių argumentai
Komisija visų pirma teigia, kad Maltos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos pernelyg bendros ir jose nėra jokių aiškių ir pakankamų motyvų dėl kito priimtino sprendimo nebuvimo.
Pamatinių taisyklių 4 straipsnyje tik numatyta, kad skelbdamas gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezono pradžią ministras tikrina, ar nėra „jokio kito priimtino sprendimo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalį. Pamatinėse taisyklėse nėra jokios nuorodos į veisimą nelaisvėje ir jos konkrečiai neįpareigoja ministro vertinti, ar veisimas nelaisvėje yra kitas priimtinas sprendimas, prieš leidžiant gaudyti spąstais žvirblinius paukščius konkrečiu sezonu.
Be to, 2014 m. ir 2015 m. pranešimai, leidžiantys gaudyti spąstais žvirblinius paukščius 2014 m. ir 2015 m. sezonais, neatitinka pamatinių taisyklių 4 straipsnyje numatytos neaiškios sąlygos, nes juose neįtvirtintas joks sprendimas dėl kito priimtino sprendimo nebuvimo ar net motyvai, paskatinę ministrą nepripažinti veisimo nelaisvėje priimtina alternatyva, kai jis leido pradėti nurodytus du sezonus.
Galiausiai, ornitologijos komiteto svarstymai ir rekomendacijos neatitinka reikalavimo nurodyti aiškius ir pakankamus motyvus. Pirma, iš ornitologijos komiteto posėdžių ataskaitų, į kurias pateikia nuorodą Maltos Respublika, nematyti, kad būtų kruopščiai analizuojami alternatyvūs sprendimai, ir, antra, pačiuose 2014 m. ir 2015 m. pranešimuose taip pat nėra kitų priimtinų sprendimų vertinimo ir išvados dėl jų.
Komisija taip pat pažymi, kad pagal pamatinių taisyklių 3 straipsnį konkretus klausimas ar padėtis, kurią Maltos valdžios institucijos siekia išspręsti, yra leidimas gaudyti spąstais žvirblinius paukščius vieninteliu tikslu – laikyti juos nelaisvėje siekiant eksponuoti mugėse ir parodose, veisti ir (arba) naudoti kaip gyvą jauką.
Tačiau Direktyvos 2009/147 5 ir 8 straipsniams prieštaraujantis laukinių žvirblinių paukščių gaudymas spąstais nėra būtinas siekiant laikyti juos nelaisvėje, nes veisimas nelaisvėje šiuo tikslu yra priimtinas sprendimas.
Be to, Maltos Respublika neįrodė, kad veisimas nelaisvėje nėra tinkama alternatyva gaudymui spąstais. Iš tiesų, daugelyje šios valstybės narės nurodytų atskaitų ir studijų patvirtinta, kad veisti šių septynių rūšių paukščius nelaisvėje yra techniškai ir moksliškai įmanoma. Todėl tai, kad ši alternatyva priverstų Maltos paukščių mėgėjus pakeisti elgesį ir, užuot laikius nelaisvėje jų sugautus laukinius paukščius, laikyti nelaisvėje užaugintus paukščius, nekliudo pripažinti jos priimtinu sprendimu.
Maltos Respublika teigia, kad jos patvirtintomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis siekiama ne tik gauti žvirblinių paukščių siekiant laikyti nelaisvėje, bet taip pat leisti gyvų paukščių gaudymu užsiimantiems asmenims teisėtai vykdyti gaudymo ir laikymo veiklą, laikantis nacionalinės tradicijos. Komisija pažymi, kad pritarus šiam argumentui Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalyje numatytas kito priimtino sprendimo nebuvimo kriterijus netektų prasmės. Pernelyg išplėtus šioje nuostatoje numatyto nukrypimo apimtį kiltų pavojus šioje direktyvoje įtvirtintai apsaugos sistemai. Tai lemtų jokio kito priimtino sprendimo nebuvimą, nes joks sprendimas neprilygtų laukinių paukščių gaudymui.
Maltos Respublika prieštarauja, pirma, kad sprendimai nukrypti ir leisti gaudyti gyvus žvirblinius paukščius 2014 m. ir 2015 m. buvo priimti tik po to, kai ornitologijos komitetas daugelyje posėdžių aptarė jų motyvus, sąlygas ir reikalavimus, remdamasis jam pateiktomis detaliomis techninėmis, teisinėmis ir mokslinėmis ataskaitomis. Būtent remdamasis šiais elementais abiem atvejais ornitologijos komitetas rekomendavo taikyti nukrypimą, prieš tai įsitikinęs, kad visos Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos sąlygos buvo įvykdytos.
Priešingai, nei teigia Komisija, nebuvo būtina į 2014 m. ir 2015 m. pranešimus įtraukti konstatavimą dėl kito priimtino sprendimo nebuvimo, nes ornitologijos komiteto išsamūs vertinimai, atlikti laikantis taisyklių dėl laukinių paukščių apsaugos 9 ir 10 straipsnių reikalavimų ir patvirtinę kito priimtino sprendimo nebuvimą, buvo atlikti prieš ministrui paskelbiant nurodytus pranešimus.
Atsakydama į Komisijos kritiką dėl neadekvačių ornitologijos komiteto rekomendacijų Maltos Respublika teigia, kad ornitologijos komiteto posėdžių ataskaitose tik apibendrinamos diskusijos, vykusios visais nagrinėjamo nukrypimo aspektais, įskaitant jo priežastis ir galimų kitų sprendimų vertinimą. Tikrasis išsamus vertinimas ir motyvai detaliai išdėstyti 2014 m. balandžio mėn. techninėje ataskaitoje dėl nukrypimo, numatyto taikyti septynių rūšių gyvų žvirblinių paukščių gaudymui, kurią parengė
Wild Bird Régulation Unit
(Laukinių paukščių reguliavimo skyrius) (toliau – WBRU techninė ataskaita) prie Darnaus vystymosi, aplinkos ir klimato kaitos ministerijos. Visos Maltos Respublikos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos sudaro užbaigtą ir stabilų mechanizmą, atitinkantį Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytus reikalavimus.
Antra, Maltos Respublika atsikerta, kad Komisija klysta dėl pamatinėmis taisyklėmis siekiamo tikslo. Tai, kad septynių rūšių gyvi žvirbliniai paukščiai gaudomi siekiant laikyti nelaisvėje pramoginiais tikslais, neužkerta kelio tam, kad gaudymo veikla pati taptų tikslu. Gaudymas ir paskesnis laikymas nelaisvėje yra neatsiejama dalis tradicijos, kurią Maltos valdžia stengiasi išsaugoti griežtai laikydamasi Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkto. Veisimo nelaisvėje programa yra tik dalinis sprendimas vienai šios veiklos rūšiai, t. y. mėgėjų praktikuojamam pavienių egzempliorių laikymui nelaisvėje, kai šie mėgėjai nebūtinai domisi šių egzempliorių gaudymu.
Prieš priimdama sprendimą taikyti ginčijamą nukrypimą dėl gyvų žvirblinių paukščių gaudymo Maltos Respublika kruopščiai įvertino visus alternatyvius sprendimus, įgyvendintus nuo 2004 m. iki 2014 m. Atlikusios ši vertinimą Maltos valdžios institucijos padarė išvadą, kad atsižvelgiant į Maltos salų nepaprastą sociokultūrinį kontekstą ir biogeografinę padėtį, taip pat į praktinę patirtį įgyvendinant daugelį kitų galimų alternatyvios veiklos rūšių, įskaitant paukščių žiedavimo ir paleidimo į laisvę programą arba galimybę gaudyti kitų rūšių nei žvirbliniai paukščius, joks iš svarstytų variantų, išskyrus riboto pobūdžio griežtai kontroliuojamo ir prižiūrimo nukrypimo taikymą žvirbliniams paukščiams, negalėjo būti pripažintas priimtina alternatyva ankstesnei tradicinei ir pramoginei veiklai – septynių rūšių gyvų žvirblinių paukščių gaudymui ir laikymui nelaisvėje.
Maltos Respublika teigia, kad jei, kaip nurodo Komisija, Direktyvos 2009/147 II priede nenurodytų saugomų paukščių, kaip antai nagrinėjamų žvirblinių paukščių, gaudymas spąstais kaip „savitikslis“ negalėtų būti laikomas teisėtu naudojimu pagal šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punktą, taikant šią nuostatą Sąjungos valstybėse narėse nebūtų leidžiamas joks nukrypimas, kuriuo siekiama apsaugoti tradicinę rekreacinę veiklą. Toks griežtas aiškinimas būtų klaidingas ir teisiniu, ir faktiniu atžvilgiu. Be to, jo niekaip nepatvirtintų suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkto.
Anot Maltos Respublikos, nors tradicinės veiklos apsauga, žinoma, nėra pagrindinis šia direktyva siekiamas tikslas, joje taip pat neatmetama galimybė išlaikyti tam tikras tradicinės medžioklės ar gaudymo spąstais veiklos rūšis, atitinkančias jos 9 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintas griežtas sąlygas. Galiausiai teigiama, kad Komisija pati sutiko, jog tradicija grindžiamas nukrypimas, leidžiantis gaudyti ir laikyti nelaisvėje tam tikrų rūšių paukščius, nebūtinai prieštarauja Direktyvos 2009/147 nuostatoms.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tam, kad kompetentingos valdžios institucijos galėtų naudotis Direktyvos 2009/147 9 straipsnyje numatytu leidimu nukrypti tik Sąjungos teisę atitinkančiu būdu, nacionaliniai įstatymai ir kiti norminiai aktai turi būti parengti taip, kad juose numatytas leidžiančių nukrypti nuostatų įgyvendinimas atitiktų teisinio saugumo principą. Taigi šioje srityje taikomuose teisės aktuose turi būti aiškiai ir tiksliai nurodyti nukrypimo kriterijai, o už jų taikymą atsakingos valdžios institucijos įpareigotos į juos atsižvelgti. Kadangi išimtinė tvarka turi būti aiškinama griežtai ir pareiga įrodyti reikalaujamų kiekvieno nukrypimo sąlygų buvimą tenka valdžios institucijai, kuri dėl to priima sprendimą, valstybės narės turi užtikrinti, kad bet koks saugomoms rūšims turintis įtakos kišimasis būtų leidžiamas tik remiantis tiksliai ir tinkamai motyvuotais sprendimais, kuriuose daroma nuorodą į šios direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytus motyvus, sąlygas ir reikalavimus (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt.,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
,
ir
punktus).
Dėl Maltos teisės aktų konstatuotina, kad, priešingai, nei iš esmės teigia Komisija, laukinių paukščių apsaugos srityje taikomuose nacionalinės teisės aktuose aiškiai ir tiksliai nurodyti nukrypimo kriterijai, o už jų taikymą atsakingos valdžios institucijos įpareigotos į juos atsižvelgti. Kaip nurodyta šio sprendimo 10 ir 16 punktuose, taisyklių dėl laukinių paukščių apsaugos 9 straipsniu iš esmės perkeltas Direktyvos 2009/147 9 straipsnis, o pamatinių taisyklių 4 straipsnyje ministras, skelbdamas gyvų žvirblinių paukščių gaudymo rudens sezono pradžią, įpareigotas patikrinti, kad pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalį nėra jokio kito priimtino sprendimo. Šio konstatavimo nepaneigia Komisijos nurodyta aplinkybė, kad pamatinėse taisyklėse nėra jokios nuorodos į veisimą nelaisvėje ir jos konkrečiai neįpareigoja ministro vertinti, ar veisimas nelaisvėje yra kitas priimtinas sprendimas, prieš leidžiant gaudyti spąstais žvirblinius paukščius konkrečiu sezonu.
Tačiau reikia konstatuoti, kad 2014 m. ir 2015 m. pranešimai, leidžiantys gaudyti spąstais žvirblinius paukščius 2014 m. ir 2015 m. rudens sezonais, neatitinka Direktyvos 2009/147 9 straipsnio.
Šiuose pranešimuose niekaip neužsimenama apie kito priimtino sprendimo nebuvimą. Be to, šiuose pranešimuose bet kuriuo atveju taip pat nėra nuorodos į technines, teisines ir mokslines ataskaitas, kurios, kaip teigia Maltos Respublika, buvo pateiktos ornitologijos komitetui, taip pat į šiais dokumentais pagrįstas rekomendacijas, kurias, anot šios valstybės narės, ornitologijos komitetas pateikė ministrui ir kuriose buvo patariama taikyti ginčijamą nukrypimą, nes visos Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos sąlygos, įskaitant kito priimtino sprendimo nebuvimą, pripažintos įvykdytomis.
Darytina išvada, kad nurodyti pranešimai nėra tiksliai ir tinkamai motyvuoti sprendimai, kuriuose pateikiama nuoroda į Direktyvos 2009/147 9 straipsnyje numatytą sąlygą dėl kito priimtino sprendimo nebuvimo.
Vadinasi, kaltinimas dėl Maltos leidžiančių nukrypti nuostatų nepakankamų motyvų, susijusių su kito priimtino sprendimo nebuvimu, yra pagrįstas, todėl jam turi būti pritarta.
Atsižvelgiant į išdėstytą konstatavimą, šiuo atveju nebūtina nagrinėti kaltinimo dėl tariamo nesugebėjimo įrodyti, kad nėra kito priimtino sprendimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalį.
Dėl Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintos sąlygos, kad šioje nuostatoje numatytas nukrypimas gali būti taikomas tik nedideliam skaičiui, tariamo nesilaikymo
Šalių argumentai
Komisijos nuomone, WBRU techninėje ataskaitoje atliktas „nedidelio skaičiaus“ apskaičiavimas, kuriuo grindžiamos Maltos patvirtintose nukrypti leidžiančiose nuostatose numatytos sugavimo ribos, nepagrįstas svariais moksliniai įrodymais.
Pirma, WBRU nenustatė tinkamų pirminių populiacijų naudodamasis patikima stebėsenos sistema. Iš tiesų, Malta rėmėsi vieninteliu 2007 m. A. F. Raine moksliniu tyrimu, pagrįstu labai ribotu paukščių pavyzdžiu. Dėl svilikų pažymėtina, kad šiai rūšiai Maltoje netaikoma jokia žiedų kontrolė, ir WBRU rėmėsi Italijoje atlikta žiedų kontrole. Tačiau WBRU nepaaiškino, kodėl laikė šią populiaciją tinkamu pakaitalu.
Antra, Maltos Respublika linkusi įtraukti labai dideles perinčias populiacijas į savo „referencinę populiaciją“, remdamasi mažu Maltoje atliktu žiedų kontrolės skaičiumi, nors dauguma šių perinčių populiacijų migruodamos net nekerta Maltos teritorijos. Pavyzdžiui, Maltos Respublika į savo „referencinę populiaciją“ įtraukė didelę Lenkijoje perinčią kikilių populiaciją. Tačiau žinomi ornitologai pabrėžė, kad Lenkijoje perintys kikiliai migruoja per rytų Nyderlandus, Vokietiją ir Šveicariją ir žiemoja daugiausia pietvakarių Prancūzijoje ir vakarų Pirėnų pusiasalyje. Nors gali atrodyti, kad tam tikri paukščiai migruoja per Maltą, moksliniu požiūriu neteisinga įtraukti visą Lenkijoje perinčią populiaciją, kurią sudaro 5–10 milijonų paukščių, į „referencinę populiaciją“ nustatant nedidelius skaičius.
Trečia, Maltos Respublikos atlikta pirminių populiacijų atranka neatitiko paskelbtos metodologijos. Ši valstybė narė klaidingai teigia atsižvelgusi tik į pirmines populiacijas iš šalių, kur populiacijos yra stabilios ar didėjančios. Tačiau nauji
European Bird Census Council
duomenys rodo, kad atitinkamų rūšių populiacijos mažėja Vokietijoje, Italijoje, Austrijoje, Lenkijoje, Slovėnijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
Galiausiai, kiek tai susiję su gaištamumo lygiu, WBRU techninėje ataskaitoje nepakankamai paaiškinta, kaip jis buvo apskaičiuotas. WBRU pateikti skaičiai neatitinka nurodytose studijose esančių skaičių arba nepatvirtinti jokiais moksliniais šaltiniais.
Maltos Respublika atsikerta, kad A. F. Raine mokslinis tyrimas, 2007 m. atliktas palaikant ir remiant
BirdLife Malta
, tebėra naujausias. Jos teigimu, Komisijos pozicija, kad A. F. Raine mokslinis tyrimas neatitinka nustatytų paukščių stebėjimo griežtumo ir patikimumo reikalavimų, stebina, nes ši institucija pati remiasi šiuo tyrimu, grįsdama įvairius faktinius argumentus.
Komisijos kritika dėl to, kaip Maltos Respublika ištyrė septynių rūšių žvirblinių paukščių apsaugos būklę, grindžiama ankstesniais pareiškimais, padarytais pagrįstoje nuomonėje, tačiau joje yra keli faktiniu požiūriu klaidingi teiginiai. 2015 m. balandžio mėn. Maltos valdžios institucijos naujai įvertino šių rūšių apsaugos būklę, atsižvelgdamos į visas paskutines mokslo naujienas, kurios paneigia Komisijos teiginius.
Maltos Respublika teigia, kad septynių nagrinėjamų rūšių gaištamumo lygis WBRU techninėje ataskaitoje buvo teisingai įvertintas, nes WBRU rėmėsi geriausiais moksliniais šaltiniais. Nors moksliniuose šaltiniuose buvo nurodyti skirtingi tos pačios rūšies gaištamumo lygiai, Maltos valdžios institucijos pasirinko mažiausią vertę, laikydamosi Komisijos patvirtintų Tvarios medžioklės gairių.
Teisingumo Teismo vertinimas
Svarbu pažymėti, kad įgyvendindamos savo kompetenciją, susijusią su leidimu nukrypti pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnį, valstybių narių valdžios institucijos turi atsižvelgti į daugelį vertinimo kriterijų, susijusių su geografiniais, klimatiniais, aplinkosaugos ir biologiniais duomenimis, ir ypač į situaciją, susijusią su rūšių veisimusi ir bendru metiniu gaištamumu dėl natūralių priežasčių (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt.,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
,
punktą).
Kalbant apie šiuos vertinimo kriterijus, pažymėtina, kad pagal dabartines mokslo žinias „nedideliu skaičiumi“ pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą turi būti laikomas sugaunamas kiekis, mažesnis nei 1 % viso metinio atitinkamos populiacijos gaištamumo (vidutinė vertė) kalbant apie rūšis, kurių negalima medžioti, ir lygus 1 %, jei tai yra galimos medžioti rūšys, o „atitinkama populiacija“, kiek tai susiję su migruojančių paukščių rūšimis, turi būti laikoma sričių, iš kurių atskrenda didžiausia jų dalis, skrendanti per sritį, kurioje galioja leidimas nukrypti jo taikymo laikotarpiu, populiacija (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑164/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2010:672
,
punktą).
Teisingumo Teismas šiuo klausimu pažymėjo, kad šie kiekiai yra pagrįsti pagal Direktyvos 2009/147 16 straipsnį įsteigto ir iš valstybių narių atstovų sudaryto ORNIS komiteto šios direktyvos derinimui su mokslo ir technikos pažanga darbais (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt.,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
,
punktą).
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, nors tiesa, kad minėti procentai nėra teisiškai privalomi, dėl pripažintos ORNIS komiteto darbų mokslinės vertės ir nesant jokio kito priešingo mokslinio įrodymo jais vis dėlto galima remtis vertinant, ar pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą suteiktas leidimas nukrypti atitinka šią nuostatą (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt.,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
,
punktą).
„Nedidelio skaičiaus“ sąlyga negali būti tenkinama, jeigu taikant nukrypimą leidžiamas paukščių gaudymas negarantuoja priimtino atitinkamų rūšių populiacijos lygio išsaugojimo (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimo Ligue pour la protection des oiseaux ir kt.,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
,
punktą).
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad dagilių ir kikilių atveju „atitinkamos populiacijos“, taip pat vadinamos „referencine populiacija“, negalima nustatyti remiantis vieninteliu nagrinėjamoje byloje prieinamu šios srities moksliniu tyrimu, t. y. 2007 m. A. F. Raine moksliniu tyrimu, kuriame nurodyta, kad surinktų žiedų, kuriais buvo pažymėtos šios dvi rūšys, kiekis yra per mažas, kad būtų galima daryti galutines išvadas dėl sričių, iš kurių atskrenda daugiausia paukščių, skrendančių per sritį, kurioje galioja ginčijamas leidimas nukrypti. Šiomis aplinkybėmis ir nesant jokio kito tinkamo įrodymo reikia konstatuoti, kad Maltos Respublika neįrodė, jog sugavimo ribos, t. y. 800 dagilių egzempliorių ir 5000 kikilių egzempliorių, atitinka „nedidelį skaičių“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą.
Tas pats pasakytina apie svilikus, kurių atžvilgiu, pirma, Maltoje neatlikta jokia žiedų kontrolė ir, antra, Maltos valdžios institucijos rėmėsi Italijoje atlikta žiedų kontrole ir jokiais moksliniais duomenimis nepagrindė pozicijos, kad toks kiekis galėjo tapti tinkamu „pakaitalu“.
Dėl kitų keturių žvirblinių paukščių rūšių, kurioms taikomas nagrinėjamas nukrypimas, reikia konstatuoti, kad nors Maltos patvirtintose nukrypti leidžiančiose priemonėse nustatytos jų sugavimo ribos yra aiškiai mažesnės už 1 % viso metinio atitinkamų populiacijų, identifikuotų 2007 m. A. F. Raine moksliniame tyrime, gaištamumo, mažas žiedais paženklintų ir paleistų paukščių skaičius – 112 egzempliorių, – kuriuo grindžiamas šis tyrimas, verčia abejoti šių populiacijų identifikavimo tikslumu, ypač lyginant šį tyrimą su Maltoje deklaruotu dideliu per 2014 m. rudens sezoną sugautų paukščių skaičiumi, kuris siekia 7222 žvirblinius paukščius. Taigi, kiek tai susiję su čivyliais, žaliukėmis, alksninukais ir svilikėliais, negali būti mokslinio tikrumo dėl regionų, nurodytame tyrime pasirinktų kaip sritys, iš kurių kyla populiacijos, sudarančios daugumą paukščių, skrendančių per sritį, kurioje galioja leidimas nukrypti jo taikymo laikotarpiu.
Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad tik 2014 m. liepos mėn. Maltos Respublikai patvirtinus nukrypti leidžiančias nuostatas buvo ištirti aptariamų septynių rūšių žvirblinių paukščių migracijos srautai Maltos salose ginčijamo nukrypimo galiojimo laikotarpiu.
Pačiame 2007 m. A. F. Raine moksliniame tyrime taip pat pažymėta, kad Maltoje gaudymas spąstais yra toks paplitęs, kad tik nedidelis kiekvienos tradicinės žvirblinių paukščių rūšies egzempliorių skaičius veisiasi natūraliu būdu saloje, o kituose Viduržemio jūros regionuose jie veisiasi dideliais kiekiais. Remiantis šiuo tyrimu, Maltoje perinčias populiacijas, ypač svilikėlių, žaliukių ir čivylių, daugiausia sudaro nuo vienos iki penkių porų.
Galiausiai, nors Maltos Respublika teigia atsižvelgusi tik į referencines populiacijas, kylančias iš šalių, kur jos yra stabilios ar augančios, reikia konstatuoti, kad ši valstybė narė šių populiacijų atranką atliko ne visada laikydamasi paskelbtos metodologijos.
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su čivyliais, pažymėtina, kad, kaip matyti iš Maltos Respublikos prie bylos medžiagos pridėtos 2015 m. gegužės WBRU techninės ataskaitos apie aptariamų septynių rūšių žvirblinių paukščių apsaugos būklę, kalbant apie 2015 m. rudens gaudymo sezoną, Maltos valdžios institucijos taip pat atsižvelgė į mažėjančias referencines populiacijas arba tas, kurių apsaugos būklė buvo nežinoma. Tas pats pasakytina apie žaliukes, svilikėlius ir alksninukus.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Maltos Respublika nepateikė pakankamai įrodymų, kad jos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos, taikomos medžiojant aptariamų septynių rūšių žvirblinius paukščius, garantuoja priimtino šių rūšių populiacijos lygio išsaugojimą.
Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 66 punkte primintą jurisprudenciją, reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju „nedidelio skaičiaus“ sąlyga netenkinama.
Vadinasi, reikia pritarti kaltinimui dėl Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatytos sąlygos, kad nukrypimas gali būti taikomas tik „nedideliam skaičiui“, nesilaikymo.
Dėl tariamo neįrodymo, kad leidžiamas nukrypimas yra „teisėtas naudojimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą
Šalių argumentai
Komisija teigia, pirma, kad Direktyvos 2009/147 II priede nenurodytų rūšių paukščių gaudymas kaip savitikslis negali būti teisėtas naudojimas, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punktą.
Toliau, kadangi Maltos Respublika neįrodė savo gebėjimo užtikrinti aptariamų septynių rūšių žvirblinių paukščių priimtino populiacijos lygio išsaugojimo, paukščių gaudymo bet kuriuo atveju negalima laikyti teisėtu.
Galiausiai Komisija taip pat teigia, kad Maltos patvirtintos nukrypti leidžiančios nuostatos yra neproporcingos, visų pirma turint omenyje leidimą naudoti gaudymo tinklais (
clap-nets
) metodą. Kadangi pagal Direktyvos 2009/147 8 straipsnio 1 dalį, siejamą su šios direktyvos IV priedo a punktu, tokie tinklai laikytini neatrankiniu metodu, juos naudoti leidžiantis nukrypimas negali būti pripažintas proporcingu.
Maltos Respublika atsikerta, kad pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnį ir gaudymas, ir laikymas nelaisvėje yra teisėtas naudojimas.
Ji taip pat teigia, kad pagal jos patvirtintas nukrypti leidžiančias nuostatas, taikomas gaudant gyvus žvirblinius paukščius, leidžiamas gaudymo tinklais (
clap-nets
) metodas leidžia atrankinį gaudymą, nes šiuos tinklus rankiniu būdu valdo asmenys, apmokyti gaudyti gyvus paukščius ir turintys tam reikalingą leidimą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog jeigu neįvykdyta sąlyga, kad gali būti sugautas tik nedidelis tam tikros saugomos rūšies paukščių skaičius, paukščių gaudymas pramoginiais tikslais bet kuriuo atveju negali būti laikomas teisėtu naudojimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimo Ligue pour la protection des oiseaux ir kt.,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
,
punktą ir 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo WWF Italia ir kt.,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
,
punktą).
Kaip konstatuota šio sprendimo 75 punkte, nagrinėjamu atveju „nedidelio skaičiaus“ sąlyga netenkinama. Atsižvelgiant į šio sprendimo 82 punkte primintą jurisprudenciją darytina išvada, kad aptariamų paukščių gaudymas pramoginiais tikslais bet kuriuo atveju negali būti laikomas teisėtu naudojimu.
Be to, kiek tai susiję su Komisijos priekaištu, kad nagrinėjamu atveju naudojamas gaudymo tinklais metodas nėra atrankinis, WBRU techninėje ataskaitoje Maltos valdžios institucijos pripažino neatrankinį tokių tinklų pobūdį, patvirtinusios „papildomus sugavimus“, nepaisant fakto, kad tinklus rankiniu būdu valdo gaudytojas. Šio metodo neatrankinį pobūdį patvirtino ir 2015 m. liepos mėn.
BirdLife Malta
tyrimas.
Taigi nagrinėjamu atveju neįvykdyta Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta sąlyga, kad gyvus žvirblinius paukščius gali būti leidžiama gaudyti tik atrankiniu būdu. Vadinasi, nagrinėjamu atveju taip pat neįvykdytos sąlygos, būtinos norint nukrypti nuo šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalies.
Darytina išvada, kad turi būti pritarta kaltinimui dėl nesugebėjimo įrodyti, jog leidžiamas nukrypimas yra teisėtas naudojimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą, taip pat kaltinimui, kad nagrinėjamu atveju naudotas gaudymo metodas nėra atrankinis, todėl pažeidžia šią nuostatą ir šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalį.
Dėl tariamo neįrodymo, kad nukrypimą leista taikyti griežtai prižiūrint, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad Maltos Respublika neįrodė, jog jos patvirtintų nukrypti leidžiančių nuostatų sąlygos taikomos griežtai. Maltos Respublikos pateiktoje 2014 m. gaudymo spąstais sezono ataskaitoje patvirtinta, kad du šių nuostatų taikymo ramsčiai, t. y. savanoriškas deklaravimas SMS žinutėmis ir policijos pareigūnų kartkartėmis atliekami patikrinimai vietoje, turi sisteminių trūkumų ir neleidžia veiksmingai kontroliuoti nukrypimo taikymo sąlygų.
Pirma, registracija SMS žinutėmis grindžiama leidimų turėtojų savanorišku deklaravimu, todėl kyla didelis piktnaudžiavimo pavojus. Šį pavojų gerai rodo tai, kad 2014 m. SMS žinutėmis deklaruotas sugautų paukščių skaičius kelia didelių įtarimų. Antra, Maltos Respublika neįrodė, kad kitas nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo ramstis, t. y. patikrinimai vietoje, užtikrina pakankamai griežtą priežiūrą.
Šios priežiūros nepakankamumą patvirtino kelios nevyriausybinių organizacijų ataskaitos dėl 2014 m. gaudymo spąstais sezono. Šiose ataskaitose akcentuotas plačiai paplitęs nukrypimo sąlygų nesilaikymas: nuo uždrausto jauko naudojimo ir piktnaudžiavimo „vienkartiniais“ žiedais iki rūšių, kurioms nukrypimas netaikomas, gaudymo spąstais; taip pat leistinų laikotarpių ir vietų apribojimų nepaisymas, be kita ko, masiškai gaudant spąstais tinklo „Natura 2000“ teritorijose.
Maltos Respublika atsikerta, kad jos patvirtintos įgyvendinimo ir priežiūros tvarkos griežtumas neturi analogų Sąjungoje. Ji teigia, kad naudojant sistemą, įpareigojančią realiu laiku telefonu pranešti apie sugavimus, tapo įmanoma realiu laiku užfiksuoti ir patikrinti kiekvieno atskiro leidimų turėtojo laimikį ir individualių sugavimo ribų laikymąsi, taip pat stebėti nacionalinių kvotų naudojimą. Visiems leidimų turėtojams buvo nustatyta pareiga kiekvieną ką tik sugautą paukštį žymėti specialiais vienkartiniais žiedais. Teigiama, kad šių žiedų naudojimas griežtai prižiūrimas vykdant atrankinius patikrinimus vietoje. Pasibaigus sezonui nepanaudoti žiedai turi būti grąžinti valdžios institucijoms.
Galiausiai Maltos Respublika nurodo, kad nukrypimo taikymo laikotarpiu valdžios institucijos kasdien paprastai skirdavo per 50 papildomų pareigūnų prižiūrėti, kaip laikomasi teisinių sąlygų. Nukrypimo galiojimo laikotarpiu vienu ar kitu metu buvo patikrinta 100 % užregistruotų sugavimo vietų. 23 % leidimų turėtojų buvo išsamiai patikrinti atrankiniu būdu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Paukščių, kaip antai aptariamų šioje byloje, gaudymas pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą leidžiamas tik tuomet, jei, be kita ko, vykdomas griežtai prižiūrint (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimo Ligue pour la protection des oiseaux ir kt.,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
,
punktą).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad neginčijama, jog 30 leidimų turėtojų pranešė pasiekę individualią sezoninio sugavimo ribą – 10 žvirblinių paukščių – paskutinę sezono dieną, t. y. tą dieną, kai šio sprendimo 70 punkte nurodytame aptariamų septynių rūšių žvirblinių paukščių migracijos srautų tyrime konstatuotas žemiausias žvirblinių paukščių migracijos lygis per sezoną. Šiomis aplinkybėmis nurodytų pranešimų tikslumas nėra akivaizdus.
Maltos sąlygomis, kai yra labai daug leidimų turėtojų (per 4000) ir įregistruotų gaudymo spąstais įrenginių (per 6400), tik 23 % atskirų gaudytojų patikrinimas yra nepakankamas.
Be to, iš 2015 m. liepos mėn.
BirdLife Malta
tyrimo matyti, kad leistinų laikotarpių ir vietų apribojimų nepaisymų, visų pirma, gaudant spąstais tinklo „Natura 2000“ teritorijose, per 2014 m. rudens gaudymo sezoną pasitaikė gana dažnai.
Remiantis šiuo tyrimu, per 2014 m. rudens gaudymo sezoną buvo išduotas 41591 vienkartinis žiedas, turint omenyje, kad nustatyta visų 7 rūšių žvirblinių paukščių sugavimo riba buvo 26850 egzempliorių. Pagal taikomą sistemą leidimų turėtojai privalėjo grąžinti nepanaudotus žiedus. Tačiau pasibaigus sezonui leidimų turėtojai tebeturėjo 38602 žiedus, t. y. 11752 daugiau nei nustatyta 26850 paukščių sugavimo riba ir 31380 daugiau nei 7222 žvirbliniai paukščiai, apie kurių sugavimą buvo praneštą per šį sezoną.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Maltos Respublika neįrodė, jog nagrinėjamas nukrypimas taikytas griežtai prižiūrint, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies c punktą. Taigi su šiuo įrodymų nebuvimu susijusiam kaltinimui reikia pritarti.
Darytina išvada, kad patvirtinusi nukrypti leidžiančias nuostatas, pagal kurias leidžiama gaudyti septynių rūšių gyvus žvirblinius paukščius – kikilius (
Fringilla coelebs
), čivylius (
Carduelis cannabina
), dagilius (
Carduelis carduelis
), žaliukes (
Carduelis chloris
), svilikus (
Coccothraustes coccothraustes
), svilikėlius (
Serinus serinus
) ir alksninukus (
Carduelis spinus
), – Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2009/147 5 straipsnio a ir e punktus ir 8 straipsnio 1 dalį, siejamus su šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalimi.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Maltos Respublika iš esmės pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Patvirtinusi nukrypti leidžiančias nuostatas, pagal kurias leidžiama gaudyti septynių rūšių gyvus žvirblinius paukščius – kikilius (
Fringilla coelebs
), čivylius (
Carduelis cannabina
), dagilius (
Carduelis carduelis
), žaliukes (
Carduelis chloris
), svilikus (
Coccothraustes coccothraustes
), svilikėlius (
Serinus serinus
) ir alksninukus (
Carduelis spinus
), – Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos 5 straipsnio a ir e punktus ir 8 straipsnio 1 dalį, siejamus su šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalimi.

2.
Priteisti iš Maltos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.