CELEX: 62016TJ0043
Kumoamiskanne
Kilpailu
Yrityskeskittymät
Matkaviestinpalvelujen vähittäismyyntimarkkinat ja matkaviestinverkkoon pääsyn ja nousevan liikenteen tukkumarkkinat Saksassa
Liiketoimi, jossa Telefónica Deutschland hankki E-Plusin omistukseensa
Päätös, jolla yrityskeskittymä todettiin sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi
Lopullisten sitoumusten muihin toimijoihin kuin matkaviestinverkko-operaattoreihin liittyvän osan toteuttaminen
Toimet, jotka eivät voi olla kanteen kohteena
Tutkimatta jättäminen

Asian tausta
Komissio julisti 2.7.2014 annetulla päätöksellään C(2014) 4443 final, jolla yrityskeskittymä todettiin sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia M.7018 – Telefónica Deutschland/E-Plus), liiketoimen (jäljempänä yrityskeskittymä), jossa Telefónica Deutschland Holding AG (jäljempänä Telefónica Deutschland) hankki omistukseensa E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG:n (jäljempänä E-Plus), sisämarkkinoille soveltuvaksi ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 57 artiklan kanssa yhteensopivaksi sillä edellytyksellä, että Telefónica Deutschland noudattaa tiettyjä mainitun päätöksen liitteenä olevia lopullisia sitoumuksia (jäljempänä lopulliset sitoumukset). Lopulliset sitoumukset koostuvat kolmesta osasta, joista yhden osan nimi on ”matkaviestinverkko-operaattori” (jäljempänä matkaviestinverkko-operaattoreita koskeva osa), toisen osan nimi on ”virtuaalisen matkaviestinverkon operaattori – mobiiliverkon bittivirtatason käyttöoikeudet” (jäljempänä virtuaaliverkko-operaattoreita ja MBA:ta koskeva osa), ja kolmannen osan nimi on ”operaattori, jolla ei ole omaa verkkoa” (jäljempänä muita toimijoita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita koskeva osa).
Matkaviestinverkko-operaattoreita koskevan osan mukaisesti Telefónica Deutschland sitoutuu lähtökohtaisesti vuokraamaan uudelle matkaviestinverkko-operaattorille taajuuden sekä luovuttamaan tälle tiettyjä omaisuuseriä ja tarjoamaan tälle tiettyjä palveluja, joita matkaviestinverkko-operaattorin toiminnan aloittaminen Saksan markkinoilla edellyttää (verkkoasemien ja myymälöiden myynti, kansallinen verkkovierailusopimus ja passiivisen radioverkon yhteiskäyttö).
Virtuaaliverkko-operaattoreita ja MBA:ta koskevan osan mukaan Telefónica Deutschland sitoutuu lähtökohtaisesti tekemään sopimuksen, jonka mukaan se myy 20 prosenttia sulautuman tuloksena syntyvän yrityksen yhteenlasketusta verkkokapasiteetista yhdelle tai usealle (enintään kolmelle) muulle toimijalle kuin matkaviestinverkko-operaattorille. Tämän sopimuksen kaupallisista erityisehdoista on mahdollista neuvotella, mutta on noudatettava seuraavaa: hankkijoiden on sitouduttava aluksi viideksi vuodeksi tehdyn koko sopimuksen ajaksi hankkimaan tietty osuus verkkokapasiteetista ja vastaava osuus ääni-, data- ja tekstiviestiliikennettä ennalta määrättyyn hintaan, joka ei riipu tosiasiassa käytetystä määrästä; Telefónica Deutschlandin on tehtävä tällainen sopimus vähintään yhden hankkijan kanssa ennen kuin yrityskeskittymä voidaan toteuttaa; Telefónica Deutschland sitoutuu tarjoamaan hankkijoille sulautuman tuloksena syntyvän yrityksen yhteenlasketusta kapasiteetista vielä 10 prosenttia enemmän ennalta määriteltyjen ehtojen mukaisesti.
Muita toimijoita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita koskevan osan mukaisesti Telefónica Deutschland sitoutuu muun muassa seuraavaan (lopullisten sitoumusten 77 ja 78 kohta):
”a)
2G/3G/4G-käyttöoikeus nykyisille tukkumyyjille
[Telefónica Deutschland] sitoutuu tarjoamaan kaikille virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreille/palvelujen tarjoajille, jotka tällä hetkellä hankkivat 2G/3G/4G-tuotteita [Telefónica Deutschlandilta] tai E-Plusilta, mahdollisuuden jatkaa voimassa olevia sopimuksiaan [yrityskeskittymän] päätökseen saamisesta vuoden 2025 loppuun saakka (tai mihin tahansa muuhun aikaisempaan ajankohtaan, jolloin [Telefónica Deutschland] voi lakata tarjoamasta 2G-, 3G- tai 4G-tuotteita asiakkailleen).
[Telefónica Deutschland] lähettää vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen ennakoivasti kaikille nykyisille virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreille/palvelun tarjoajille, joilla on yrityskeskittymän päätökseen saamisen ajankohtana voimassa oleva sopimus [Telefónica Deutschlandin] tai E-Plusin kanssa 2G-, 3G- tai 4G-verkon käyttöoikeudesta, ja luopuu siinä kyseessä olevan tukkumyyntisopimuksen mukaisesta tavanomaisesta oikeudestaan irtisanoa sopimus vuoden 2025 loppuun saakka (tai mihin tahansa muuhun aikaisempaan ajankohtaan saakka, jolloin [Telefónica Deutschland] voi lakata tarjoamasta 2G-, 3G- tai 4G-tuotteita asiakkailleen). Tämä ei vaikuta erityiseen irtisanomisoikeuteen painavien syiden perusteella (laissa säädetyn mukaisesti).”
Tiivistelmä komission päätöksestä C(2014) 4443 final julkaistiin 13.3.2015 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (
EUVL 2015, C 86, s. 10
) ja ei-luottamuksellinen toisinto mainitusta päätöksestä julkaistiin 15.12.2015 komission verkkosivuilla.
Kantaja 1&1 Telecom GmbH (jäljempänä kantaja tai 1&1) teki 12.12.2013 E-Plusin kanssa virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreita koskevan sopimuksen, jonka mukaan E-Plus myönsi sille käyttöoikeuden 2G/3G/4G-verkkoihinsa (jäljempänä E-Plusin kanssa tehty virtuaaliverkko-operaattoreita koskeva sopimus).
E-Plusin kanssa tehty virtuaaliverkko-operaattoreita koskeva sopimus on kyseisen sopimuksen 10 kohdan mukaisesti voimassa vähintään neljä vuotta. Kun vähimmäisaika on kulunut, kyseinen sopimus jatkuu ilman erillisiä toimenpiteitä toistaiseksi voimassa olevana, ellei jompikumpi osapuoli irtisano sopimusta ennen vähimmäisajan päättymistä tai tämän jälkeen jokaisen kalenterivuosineljänneksen loppuun mennessä kirjallisella ilmoituksella 12 kuukauden irtisanomisajalla.
Lisäksi E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen 5 kohdan 1 alakohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Siltä osin kuin [1&1] hankkii myös virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreita koskevia palveluja tai vastaavia palveluja kolmansilta osapuolilta, [1&1] sitoutuu liittämään vuotuisen keskiarvon pohjalta 37 prosenttia ensimmäisen vuoden aikana markkinoinnin aloittamisesta, 43 prosenttia 13. kuukauden ja 24. kuukauden välillä markkinoinnin aloittamisesta ja vähintään 46 prosenttia 25. kuukauden ja 48. kuukauden (vähimmäisajan loppu) välillä vuotuisen keskiarvon pohjalta (”Pienin markkinaosuus”) onnistuneesti hankituista matkaviestinnän vähittäiskaupan uusista asiakkaistaan, jotka ovat tehneet vähintään 24 kuukauden pituisen sopimuksen kuukausittaisella perusmaksulla ja jotka on liitetty E-Plusin tarjoamien palvelujen kautta sekä joihin sovelletaan tämän sopimuksen liitteessä 2 olevassa 2 kohdassa määrättyjä hintoja, E-Plusin verkkoon tai
muuhun matkaviestinverkkoon
, joka on sidoksissa yhtiöoikeuden mukaisesti E-Plusiin Saksan osakeyhtiölain (AktG) 15 jakson ja sitä seuraavien jaksojen nojalla, käyttäen virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreita koskevia palveluja 1&1:n asiakkaina (”Uusien asiakkaiden brutto-osuus”). [1&1:n] tarkoitus on saada yhteistyön puitteissa uusien asiakkaiden brutto-osuudeksi 50 prosenttia – –”.
E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen 5 kohdan 1 alakohdan neljännessä ja viidennessä alakohdassa määrätään myös, että jos 1&1 ei noudata sopimukseen perustuvaa velvollisuutta liittää tiettyä prosenttiosuutta uusia asiakkaita E-Plusin verkkoon, sen on maksettava taloudellista korvausta E-Plusille.
Lopuksi E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen 15 kohdan 7 alakohdassa määrätään, että kyseistä sopimusta koskevat riita-asiat käsitellään Düsseldorfin tuomioistuimissa (Saksa).
Telefónica Deutschland osoitti 27.2.2015 kantajalle vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen lopullisten sitoumusten 77 ja 78 kohdan mukaisesti (jäljempänä vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje). Telefónica Deutschland osoitti 17.8.2015 kantajalle kirjeen, jossa se selvensi tiettyjä vapaaehtoista sitoumusta koskevassa kirjeessä olevia ehtoja (jäljempänä selventävä kirje). Sekä vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje että selventävä kirje on laadittu vakiomuotoisen kirjeen pohjalta ja osoitettu kaikille virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreille ja kaikille palvelujen tarjoajille, jotka ovat tehneet käyttöoikeudesta tukkusopimuksen Telefónica Deutschlandin kanssa.
Vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen 2 lausekkeessa, jonka otsikko on ”Luopuminen tavanomaisesta irtisanomisoikeudesta”, määrätään seuraavaa:
”1.
Siltä osin kuin E-Plus voisi [E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen] nojalla irtisanoa [tämän sopimuksen] [esittämättä perusteita] siten, että irtisanominen tulisi voimaan ennen 31.12.2025 klo 24.00, E-Plus luopuu täten tästä tavanomaisesta irtisanomisoikeudesta kyseisen 2 lausekkeen mukaisesti (”Luopuminen”). Tämän seurauksena tavanomainen irtisanominen E-Plusin osalta niin, että irtisanominen tulisi voimaan ennen 31.12.2025 klo 24.00, on kyseisen 2 lausekkeen mukaan kielletty ja [E-Plusin kanssa tehdyssä virtuaaliverkko-operaattoreita koskevassa sopimuksessa] säädettyjen menettelyjen mukaisesti mahdollinen niin, että sopimus päättyy aikaisintaan 31.12.2025 klo 24.00. Edellä olevaa 1 lausekkeen 2 kohtaa sovelletaan vastaavasti.
– –
3.
Mikäli [E-Plusin kanssa tehty virtuaaliverkko-operaattoreita koskeva sopimus] on uusittu 31.12.2025 klo 24.00 asti tai myöhempänä ajankohtana, koska E-Plus ei enää voi luopumisen vuoksi irtisanoa sopimusta päättymään ennen 31.12.2025 klo 24.00, luopuminen on mahdollista sillä edellytyksellä, että [1&1:n] velvollisuuksia, jotka sopimuspuolet ottivat huomioon sopiessaan [1&1:n] suorittamasta korvauksesta (esimerkiksi vähimmäismäärien osto) ja joiden puuttuminen johtaisi epätasapainoon tarjottujen palvelujen ja korvausten välillä, sovelletaan edelleen muiden sopimussäännösten kanssa, vaikka [E-Plusin kanssa tehdyssä virtuaaliverkko-operaattoreita koskevassa sopimuksessa] on päivämäärä kyseisten velvollisuuksien soveltamisajalle ja tämä päivämäärä on sama kuin se, jolloin [E-Plusin kanssa tehty virtuaaliverkko-operaattoreita koskeva sopimus] olisi päättynyt E-Plusin irtisanomisilmoituksen perusteella.”
Kantaja ilmoitti 18.8.2015 komissiolle, että se ”on pääosin samaa mieltä vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen sisällöstä”.
Kantaja esitti kuitenkin 3.9.2015 lähtien useaan otteeseen komissiolle epäilynsä vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen 2 lausekkeen 3 kohdan laillisuudesta, koska kantajan mukaan lopulliset sitoumukset velvoittivat Telefónica Deutschlandia lähettämään kirjeen, jonka mukaan se luopuisi ilman ehtoja vuoden 2025 loppuun saakka tavanomaisesta oikeudestaan irtisanoa E-Plusin kanssa tehty virtuaaliverkko-operaattoreita koskeva sopimus.
Komission kilpailun pääosaston asiasta vastaava työryhmä katsoi 28.9.2015 lähetetyssä sähköpostissa lähtökohtaisesti, ettei Telefónica Deutschland ollut rikkonut lopullisia sitoumuksia lisäämällä 2 lausekkeen 3 kohdan vapaaehtoista sitoumusta koskevaan kirjeeseen (jäljempänä 28.9.2015 lähetetty sähköposti). Samassa 28.9.2015 lähetetyssä sähköpostissa täsmennettiin, että kyseessä oli ainoastaan komission yksikön näkemys eikä komission päätös.
Kantaja toisti väitteensä 28.9.2015 lähetetyn sähköpostin seurauksena muun muassa 9.10.2015 päivätyssä kirjeessä, joka oli osoitettu komission kilpailun pääosaston pääjohtajalle. Kyseisessä kirjeessä kantaja vaati komissiota tekemään muodollisen päätöksen siitä, onko vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje lopullisten sitoumusten mukainen.
Komission kilpailun pääosaston pääjohtajan allekirjoittamassa 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä pääjohtaja katsoi, että ”[lopulliset] sitoumukset eivät estä Telefónicaa sisällyttämästä [2 lausekkeen 3 kohtaa] vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen tekstiosaan” ja että ”tämä ilmentää sitä, että kyseisen ehdon tarkoitus on ainoastaan varmistaa, että [E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen] (sellaisena kuin se on alun perin neuvoteltu ja tehty) tasapaino säilyisi, kun sopimusta jatketaan lopullisten sitoumusten nojalla”. Näin ollen kilpailun pääosaston pääjohtaja katsoi, että ”edellä esitetyn valossa tässä vaiheessa [hän ei ole saanut] tietoja, joiden perusteella Telefónican 4.3.2015 lähettämä vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje, jota on täydennetty 17.8 selventävällä kirjeellä, ei ole lopullisten sitoumusten mukainen” ja että ”näin ollen tässä vaiheessa [hän ei näe] syytä ryhtyä toimenpiteisiin Telefónicaa vastaan tai tehdä päätöstä siitä, onko Telefónica noudattanut lopullisia sitoumuksiaan”.
Nyt käsiteltävä kanne on kohdistettu komission väitettyyn päätökseen, joka sisältyi 19.11.2015 päivättyyn kirjeeseen, johon viitataan edellä 17 kohdassa (jäljempänä 19.11.2015 päivätty kirje).
Oikeudenkäynti ja asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.1.2016 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Komissio teki unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.2.2016 toimittamallaan asiakirjalla unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan mukaisen oikeudenkäyntiväitteen kanteen toimittamisen sääntöjenvastaisuudesta. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi mainitun oikeudenkäyntiväitteen 22.6.2016 antamallaan määräyksellä 1&1 Telecom v. komissio (
T-43/16
,
EU:T:2016:402
).
Telefónica Deutschland pyysi 16.3.2016 unionin yleiseen tuomioistuimeen toimittamallaan asiakirjalla saada osallistua kyseiseen oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemuksen 14.9.2016 antamallaan määräyksellä. Telefónica Deutschland toimitti kirjelmänsä ja asianosaiset toimittivat kyseistä kirjelmää koskevat huomautuksensa asetetuissa määräajoissa.
Kantaja nosti samanaikaisesti nyt käsiteltävän asian kanssa unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 5.6.2015 toimittamallaan kannekirjelmällä ja numerolla T-307/15 kirjatun kanteen, jossa se vaati päätöksen C(2014) 4443 final kumoamista. Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.9.2017 toimittamallaan asiakirjalla kantaja kuitenkin peruutti kanteensa ja asia T-307/15 poistettiin rekisteristä 23.10.2017 annetulla määräyksellä 1&1 Telecom v. komissio (
T-307/15
, ei julkaistu,
EU:T:2017:773
).
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa 19.11.2015 päivättyyn kirjeeseen sisältyneen komission päätöksen
–
velvoittaa komission määräämään Telefónica Deutschlandin lähettämään uuden vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen, joka rajoittuu yksinomaan Telefónica Deutschlandiin kohdistuvaan velvollisuuteen, sellaisena kuin se esitetään lopullisten sitoumusten 78 kohdassa, ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen kokonaisuudessaan, ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Telefónica Deutschland vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen kokonaisuudessaan, ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Tutkittavaksi ottaminen
Esittämättä varsinaista työjärjestyksen 130 artiklaan perustuvaa oikeudenkäyntiväitteitä komissio vastustaa kanteen tutkittavaksi ottamista kokonaisuudessaan.
Ensimmäinen vaatimus, joka koskee 19.11.2015 päivätyn kirjeen kumoamista
Komissio, jota Telefónica Deutschland tukee, väittää, ettei kantajan ensimmäistä vaatimusta voida ottaa tutkittavaksi, koska 19.11.2015 päivätty kirje ei ole SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kumoamiskanteen kohteeksi kelpaava toimi.
Komissio väittää erityisesti, että 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä esitetään ainoastaan näkemys siitä, onko vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje yhteensopiva lopullisten sitoumusten kanssa. Näkemyksen esittäminen ei ole kannekelpoinen toimi. 19.11.2015 päivätty kirje ei myöskään ollut välttämätön, koska lopullisissa sitoumuksissa määrätään nopeutetusta riidanratkaisumenettelystä ja Düsseldorfin tuomioistuimilla on toimivalta käsitellä E-Plusin kanssa tehtyyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevaan sopimukseen liittyvät riita-asiat. Lopuksi 19.11.2015 päivätyllä kirjeellä ei ole kantajaan kohdistuvia oikeusvaikutuksia, koska Telefónica Deutschlandin ja kantajan välistä oikeussuhdetta säännellään yksinomaan lopullisilla sitoumuksilla sekä E-Plusin kanssa tehdyllä virtuaaliverkko-operaattoreita koskevalla sopimuksella.
Kantaja kiistää komission perustelut ja väittää, että 19.11.2015 päivätty kirje on SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi.
Ensiksi kantaja tuo esiin, ettei 19.11.2015 päivätyn kirjeen muodolla ole merkitystä sen määrittämiseksi, onko se kannekelpoinen toimi. Mainitulla kirjeellä vahvistetaan komission lopullinen kanta vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen 2 lausekkeen 3 kohdan laillisuudesta. Lisäksi kirjeellä on oikeusvaikutuksia kantajalle, koska Telefónica Deutschland voi vedota kirjeeseen ja se tekisi mahdottomaksi E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen vähimmäisajan lopussa olevan mahdollisuuden, eli sopimuksen jatkamisen ilman vähimmäisostoa koskevaa velvollisuutta. Siten 19.11.2015 päivätty kirje rasittaa kantajaa.
Toiseksi kantaja väittää, että komissiolla ja kilpailun pääosaston pääjohtajalla on toimivalta päättää lopullisten sitoumusten tulkinnasta ja toteuttamisesta. Unionin tuomioistuimilla olisi näin ollen oltava toimivalta tutkia komission tekemän tulkinnan laillisuus, koska muuten kantajalta evättäisiin oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan.
Kolmanneksi sillä, oliko 19.11.2015 päivätty kirje välttämätön tai koskiko se oikeuskysymystä, ei kantajan mukaan ole merkitystä. Myöskään sillä, ettei yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 139/2004 (
EUVL 2004, L 24, s. 1
) säännellä sitoumusten noudattamatta jättämisestä tehtyjen kanteluiden hylkäämistä päätöksellä, ei ole merkitystä.
Tältä osin on aluksi huomautettava, että kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamista koskevasta hyvin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että arvioitaessa, voiko jokin toimi olla kumoamiskanteen kohteena, tarkastelun kohteeksi on otettava toimen asiasisältö eikä toimen muodolla lähtökohtaisesti ole merkitystä (tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio,
60/81
,
EU:C:1981:264
,
kohta; tuomio 17.7.2008, Athinaïki Techniki v. komissio,
C‑521/06 P
,
EU:C:2008:422
,
ja
kohta ja tuomio 19.1.2017, komissio v. Total ja Elf Aquitaine,
C‑351/15 P
,
EU:C:2017:27
,
kohta).
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy samoin ilmi, että kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat vain sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen selvästi tämän oikeusasemaa (tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio,
60/81
,
EU:C:1981:264
,
kohta; tuomio 17.7.2008, Athinaïki Techniki v. komissio,
C‑521/06 P
,
EU:C:2008:422
,
kohta ja tuomio 19.1.2017, komissio v. Total ja Elf Aquitaine,
C‑351/15 P
,
EU:C:2017:27
,
kohta).
Siten kumoamiskanteen kohteena voi olla pääsääntöisesti vain toimenpide, jolla kyseinen toimielin vahvistaa lopullisesti kantansa hallinnollisen menettelyn päätteeksi. Sen sijaan kannekelpoisiksi toimiksi ei erityisesti voida luokitella menettelyn kuluessa toteutettuja toimenpiteitä, joilla on tarkoitus valmistella lopullista päätöstä, eikä vahvistavia toimia tai pelkkiä täytäntöönpanotoimia, koska tällaisilla toimilla ei pyritä saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka ovat itsenäisiä valmisteltavan, vahvistettavan tai täytäntöön pantavan unionin toimielimen toimen oikeusvaikutuksiin nähden (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2006, Reynolds Tobacco ym. v. komissio,
C‑131/03 P
,
EU:C:2006:541
,
kohta; tuomio 6.12.2007, komissio v. Ferriere Nord,
C‑516/06 P
,
EU:C:2007:763
,
kohta ja tuomio 19.1.2017, komissio v. Total ja Elf Aquitaine,
C‑351/15 P
,
EU:C:2017:27
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on siis määritettävä, onko komissio toteuttanut 19.11.2015 päivätyllä kirjeellä toimen, jolla on sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen selvästi tämän oikeusasemaa SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
Tältä osin on aluksi todettava, että 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä, jonka sisältöön viitataan edellä 17 kohdassa, komissio on yhtäältä tulkinnut lopullisia sitoumuksia tässä asiayhteydessä ja toisaalta todennut, ettei Telefónica Deutschlandia vastaan ollut tarpeen toteuttaa toimia eikä tehdä päätöstä lopullisten sitoumusten noudattamisesta.
Ensinnäkin siltä osin kuin 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä, luettuna yhdessä 28.9.2015 lähetetyn sähköpostin kanssa, tulkitaan lopullisia sitoumuksia siten, etteivät ne estä Telefónica Deutschlandia sisällyttämästä 2 lausekkeen 3 kohtaa vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen tekstiosaan, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kirjallinen mielipiteenilmaisu tai pelkkä aikomuksen ilmaiseminen ei voi olla päätös, josta voidaan nostaa SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan mukainen kumoamiskanne, koska sillä ei ole oikeusvaikutuksia eikä sen tarkoituksena ole oikeusvaikutusten luominen (määräys 2.9.2009, E.ON Ruhrgas ja E.ON Földgáz Trade v. komissio,
T-57/07
, ei julkaistu,
EU:T:2009:297
,
kohta; määräys 12.2.2010, komissio v. CdT,
T-456/07
,
EU:T:2010:39
,
kohta ja tuomio 15.7.2015, Westfälische Drahtindustrie ym. v. komissio,
T-393/10
,
EU:T:2015:515
,
kohta).
Vaikka komission esittämä tulkinta oikeussäännöstä ei ole kannekelpoinen toimi, on totta, kuten kantaja väittää, että sen soveltamisella yksittäistapauksessa voi lähtökohtaisesti olla oikeusvaikutuksia (ks. määräys 2.9.2009, E.ON Ruhrgas ja E.ON Földgáz Trade v. komissio,
T-57/07
, ei julkistu,
EU:T:2009:297
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On kuitenkin todettava, että esillä olevassa asiassa 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä ainoastaan vahvistetaan lopulliset sitoumukset muuttamatta kantajan oikeusasemaa, toisin kuin kantaja väittää. Vaikka 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä otetaan huomioon päätöksen C(2014) 4443 final tekemisen jälkeiset tosiseikat, eli vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje, siinä lähtökohtaisesti vain toistetaan lopullisten sitoumusten sisältö esittämättä niihin liittyviä uusia tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja (ks. vastaavasti määräys 7.12.2004, Internationaler Hilfsfonds v. komissio,
C‑521/03 P
, ei julkaistu,
EU:C:2004:778
,
kohta ja määräys 17.2.2011, RapidEye v. komissio,
T-330/09
, ei julkaistu,
EU:T:2011:48
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vapaaehtoista sitoumusta koskeva kirje ja 19.11.2015 päivätty kirje eivät ole omiaan muuttamaan olennaisesti kantajan oikeusasemaa, koska vain lopulliset sitoumukset sääntelevät Telefónica Deutschlandin oikeuksia ja velvollisuuksia ja muita toimijoita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita, jotka haluavat hyötyä lopullisten sitoumusten muita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita koskevasta osasta (ks. vastaavasti tuomio 7.2.2001, Inpesca v. komissio,
T-186/98
,
EU:T:2001:42
,
kohta).
19.11.2015 päivätty kirje ei myöskään sisällä Telefónica Deutschlandin velvollisuuksien uudelleentarkastelua uusien ja olennaisten seikkojen perusteella, vaan velvollisuudet toistetaan siten kuin ne on vahvistettu lopullisissa sitoumuksissa ja tulleet yritystä velvoittaviksi päätöksellä C(2014) 4443 final komission tutkinnan jälkeen. Näin ollen 19.11.2015 päivätty kirje on puhtaasti vahvistava toimi. Nyt käsiteltävä asia on siten erotettava asioista joissa on katsottu, ettei riidanalaisella toimella ainoastaan puhtaasti vahvisteta aiempaa päätöstä, sillä perusteella, että se on tehty eri tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella kuin ne, jotka on aiemmin tutkittu, ja eri perusteilla kuin aiempi päätös (ks. vastaavasti tuomio 15.7.2015, Westfälische Drahtindustrie ym. v. komissio,
T-393/10
,
EU:T:2015:515
,
kohta).
Näin on erityisesti siksi, ettei 19.11.2015 päivättyä kirjettä ole osoitettu Telefónica Deutschlandille eikä sitä ole laadittu asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 4 ja 5 kohdan mukaisesti. Kyseisellä kirjeellä ei näin ollen voida mitenkään muuttaa Telefónica Deutschlandin lopullisista sitoumuksista ilmeneviä velvollisuuksia eikä siten myöskään kantajan kaltaisten kolmansien osapuolten oikeusasemaa yleisesti tai suhteessa Telefónica Deutschlandiin.
Toisin kuin kantaja väittää, kyseisen kirjeen luonnetta ei myöskään muuta se seikka, että Telefónica Deutschland voi pyrkiä käyttämään 19.11.2015 päivättyä kirjettä osoittaakseen, että vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen 2 lausekkeen 3 kohta velvoittaa kantajaa noudattamaan E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen 5 kohdan 1 alakohdassa määrättyjä vähimmäisostoa koskevia velvollisuuksia vuoden 2025 loppuun saakka, jos kyseistä sopimusta jatketaan tähän päivämäärään saakka lopullisten sitoumusten mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 1.12.2005, Italia v. komissio,
C-301/03
,
EU:C:2005:727
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja määräys 2.9.2009, E.ON Ruhrgas ja E.ON Földgáz Trade v. komissio,
T-57/07
, ei julkaistu,
EU:T:2009:297
,
kohta). Kuten edellä 40–42 kohdassa esitetään, 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä ainoastaan toistetaan lopullisten sitoumusten sisältö, eikä sen tarkoituksena ole luoda oikeusvaikutuksia. Komission kyseisessä kirjeessä tekemä tulkinta lopullisista sitoumuksista ei lisää mitään lopullisiin sitoumuksiin perustuviin oikeuksiin tai velvollisuuksiin eikä tulkinta sido millään tavalla sellaista kansallista tuomioistuinta, joka ratkaisee tähän liittyvän osapuolten välisen riita-asian.
Tästä seuraa, että 19.11.2015 päivätyssä kirjeessä tulkitaan lopullisten sitoumusten soveltamisalaa, joten se ei ole päätös vaan pelkkä ilmoitus, joka ei ole oikeudellisesti velvoittava ja jonka komissio voi tehdä yrityskeskittymien valvontaan liittyvien päätösten asianmukaisen täytäntöönpanon jälkikäteisvalvonnan yhteydessä (ks. analogisesti määräys 17.2.2011, RapidEye v. komissio,
T-330/09
, ei julkaistu,
EU:T:2011:48
,
kohta).
Toiseksi, siltä osin kuin 19.11.2015 päivätyn kirjeen mukaan Telefónica Deutschlandia vastaan ei ole tarpeen toteuttaa toimia eikä tehdä päätöstä lopullisten sitoumusten noudattamisesta vastauksena kantajan tältä osin esittämiin vaatimuksiin, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se seikka, että unionin toimielin on lähettänyt kirjeen sille, jolle se on osoitettu, vastauksena tämän esittämään vaatimukseen, ei ole riittävää, jotta tällaista kirjettä voitaisiin pitää SEUT 263 artiklassa tarkoitettuna toimena, jonka kumoamiseksi voitaisiin nostaa kanne (ks. vastaavasti tuomio 28.10.1993, Zunis Holding ym. v. komissio,
T-83/92
,
EU:T:1993:93
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei kantajalla ole yksilöllistä oikeutta vaatia komissiota tekemään päätöstä, jossa tämä toteaisi, että Telefónica Deutschland on rikkonut lopullisia sitoumuksia ja jonka mukaan komissio toteuttaisi toimia tehokkaan kilpailun edellytysten palauttamiseksi asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 4 ja 5 kohdan mukaisesti, ja näin on silti, vaikka tällaiseen päätökseen oikeuttavat edellytykset täyttyisivätkin (ks. vastaavasti määräys 27.1.2015, UNIC v. komissio,
T-338/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:59
,
kohta ja määräys 24.11.2015, Delta Group agroalimentare v. komissio,
T-163/15
, ei julkaistu,
EU:T:2015:911
,
ja
kohta). Näin ollen 19.11.2015 päivätty kirje ei voi olla päätös, jolla olisi sellaisia oikeusvaikutuksia kantajalle, jotka muuttaisivat tämän oikeusasemaa.
On näet todettava, ettei asetuksessa N:o 139/2004 eikä kyseisen asetuksen täytäntöönpanosta 7.4.2004 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 802/2004 (
EUVL 2004, L 133, s. 1
) säädetä menettelystä, jonka mukaan yrityskeskittymään nähden kolmannet osapuolet voisivat tehdä virallisen kantelun komissiolle kyseisen yrityskeskittymän osapuolista sellaisessa päätöksessä, jolla yrityskeskittymä on todettu sisämarkkinoille soveltuvaksi, asetettujen ehtojen rikkomisesta, vaikka nämä kolmannet osapuolet voisivat mahdollisesti hyötyä näistä ehdoista. Vaikka kyseessä olisi aukko yrityskeskittymien valvontaa koskevassa säännöstössä, tämän puutteen korjaaminen on lainsäätäjän eikä unionin tuomioistuinten tehtävä.
Näin ollen on katsottava, toisin kuin [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (
EUVL 2004, L 123, s. 18
) 7 artiklassa ja SEUT 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (
EUVL 2015, L 248, s. 9
) 12 artiklassa säädetään, ettei komissiolla ole velvollisuutta vastata mahdollisiin kanteluihin, jotka on tehty yrityskeskittymien valvontaa koskevien päätösten noudattamatta jättämisestä, tekemällä päätöksen, josta voidaan nostaa kumoamiskanne. Oikeuskäytännöllä, joka koskee valtiontuista tehtyjen kanteluiden hylkäämistä, ei siten ole merkitystä nyt käsiteltävän asian kannalta.
Näin ollen 19.11.2015 päivätyllä kirjeellä, jossa komissio ilmoitti kantajalle, ettei se aio toteuttaa mitään toimia Telefónica Deutschlandia vastaan, ei ole sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin (ks. vastaavasti määräys 27.1.2015, UNIC v. komissio,
T-338/14
, ei julkaistu,
EU:T:2015:59
,
kohta ja määräys 24.11.2015, Delta Group agroalimentare v. komissio,
T-163/15
, ei julkaistu,
EU:T:2015:911
,
ja
kohta).
Lisäksi on todettava, että koska 19.11.2015 päivätty kirje ei ole päätös (ks. edellä 44 kohta) eikä sillä ole sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin (ks. edellä 49 kohta), kantajan väitteet, joilla tämä pyrkii osoittamaan, että kirje vaikutti tähän suoraan ja erikseen, ovat tehottomia (ks. vastaavasti tuomio 22.2.2005, komissio v. max.mobil,
C‑141/02 P
,
EU:C:2005:98
,
kohta ja määräys 23.9.2011, Vivendi v. komissio,
T-567/10
, ei julkaistu,
EU:T:2011:528
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä 44 ja 49 kohdassa esitettyjä päätelmiä ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteellä, jonka mukaan kantajan oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan loukataan, jos tämän ensimmäistä vaatimusta ei oteta tutkittavaksi.
Tältä osin on ensiksi muistutettava, että yksityisten on saatava tehokasta oikeussuojaa unionin oikeusjärjestyksessä taattujen oikeuksien osalta. Oikeus oikeussuojaan taataan muodollisesti Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 ja 13 artiklassa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, jonka mukaan ”jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa”.
Lisäksi SEU 19 artiklan mukaan ”jäsenvaltiot säätävät tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla”.
Näin ollen yhtäältä EUT-sopimuksen 263 artiklalla sekä toisaalta sen 267 artiklalla on luotu täysin kattava oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmä, jonka tarkoituksena on varmistaa toimielinten toimiin kohdistuva laillisuusvalvonta antamalla se unionin tuomioistuinten tehtäväksi. Tässä järjestelmässä luonnollisilla henkilöillä ja oikeushenkilöillä, jotka eivät voi SEUT 263 artiklassa tarkoitettujen tutkittavaksi ottamisen edellytysten vuoksi suoraan riitauttaa unionin toimia, on mahdollisuus vedota tällaisten toimien pätemättömyyteen kansallisissa tuomioistuimissa ja pyytää näitä esittämään ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle, koska kansallisilla tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa todeta unionin toimia pätemättömiksi.
Toiseksi on huomautettava, että yrityskeskittymien valvonnan tarkoituksena on antaa keskittymään osallistuville yrityksille lupa, joka on välttämätön ja edeltää kaikkien unionin laajuisten keskittymien toteuttamista. Tämän valvonnan yhteydessä nämä yritykset voivat ehdottaa sitoumuksia komissiolle saadakseen päätöksen, jossa niiden keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi (tuomio 6.7.2010, Ryanair v. komissio,
T-342/07
,
EU:T:2010:280
,
kohta).
Hallinnollisen menettelyn kulloisenkin vaiheen mukaan komission on voitava ehdotettujen sitoumusten perusteella joko katsoa, että ilmoitetun yrityskeskittymän soveltuvuudesta sisämarkkinoille ei ole enää vakavia epäilyjä alustavan tutkinnan vaiheessa (asetuksen N:o 139/2004 6 artiklan 2 kohta), tai vastata perusteellisemman tutkimusmenettelyn kuluessa esitettyihin väitteisiin (asetuksen N:o 139/2004 18 artiklan 3 kohta, luettuna yhdessä 8 artiklan 2 kohdan kanssa). Näiden sitoumusten perusteella voidaan siis ensinnäkin välttää perusteellisemman tutkimusmenettelyn aloittaminen tai tämän jälkeen sellaisen päätöksen tekeminen, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi (tuomio 6.7.2010, Ryanair v. komissio,
T-342/07
,
EU:T:2010:280
,
kohta).
Asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 2 kohdan perusteella komissio voi nimittäin liittää päätökseen, jolla yrityskeskittymä todetaan kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa määritellyn kriteerin mukaisesti sisämarkkinoille soveltuvaksi, ehtoja ja velvoitteita, joilla on tarkoitus varmistaa, että keskittymään osallistuvat yritykset noudattavat komissiolle antamiaan sitoumuksia keskittymän saattamiseksi sisämarkkinoille soveltuvaksi (tuomio 6.7.2010, Ryanair v. komissio,
T-342/07
,
EU:T:2010:280
,
kohta).
Näin ollen asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 2 kohdan sanamuodostakin ilmenee, että komissio voi päätöksellä määrätä kyseisten yritysten tarjoamat sitoumukset velvoittaviksi, kun sitoumukset voivat johtaa siihen, että ilmoitettu toimi katsotaan sisämarkkinoille soveltuvaksi (ks. vastaavasti tuomio 6.7.2010, Ryanair v. komissio,
T-342/07
,
EU:T:2010:280
,
kohta).
Silloin kun tietty kolmansiin osapuoliin kohdistuva yrityksen menettely määrätään velvoittavaksi, asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyllä päätöksellä voi epäsuorasti olla sellaisia oikeusvaikutuksia erga omnes, joita asianomainen yritys ei yksinään olisi voinut luoda.
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että lopullisten sitoumusten mukaan Telefónica Deutschland sitoutui oikeudellisesti sitovalla tavalla lähettämään ennakoivasti vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen kaikille nykyisille virtuaalisen matkaviestinverkon operaattoreille tai palvelujen tarjoajille, jotka ovat tehneet sopimuksen sen tai E-Plusin kanssa 2G-, 3G- tai 4G-verkon käyttöoikeudesta, ja kirjeessään luopumaan kyseessä olevan tukkumyyntisopimuksen mukaisesta tavanomaisesta oikeudestaan irtisanoa sopimus vuoden 2025 loppuun saakka (lopullisten sitoumusten 78 kohta). Tässä tilanteessa lopullisilla sitoumuksilla on epäsuorasti luotu oikeusvaikutuksia, jotka hyödyttävät muita toimijoita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita koskevan osan säännöksissä tarkoitettuja kolmansia osapuolia, ja näiden sitoumusten noudattamisen valvonta on toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten tehtävä, tämän kuitenkaan rajoittamatta unionin oikeuden perusteella komissiolla asiassa olevaa toimivaltaa. Rajoittamatta komission mahdollisuutta todeta lopullisten sitoumusten rikkominen ja toteuttaa tarpeellisiksi katsomiaan toimia asetuksen N:o 139/2004 8 artiklan 4 ja 5 kohdan nojalla tekemällään päätöksellä, muita toimijoita kuin matkaviestinverkko-operaattoreita koskevassa osassa tarkoitetut kolmannet osapuolet, joihin kantajakin voi kuulua, voivat vedota lopullisiin sitoumuksiin toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa. Kansallisten tuomioistuinten asiana on ratkaista tällaiset riita-asiat lopullisten sitoumusten toteuttamisesta. Tässä yhteydessä komission esittämä näkemys lopullisten sitoumusten tulkinnasta on vain yksi mahdollinen tulkinta, jolla on – toisin kuin SEUT 288 artiklan nojalla tehdyillä päätöksillä – ainoastaan arvoa vakuuttelemisen kannalta ja joka ei sido toimivaltaisia kansallisia tuomioistuimia. Lisäksi SEUT 267 artiklan perusteella kansalliset tuomioistuimet voivat esittää tai niiden on esitettävä ennakkoratkaisukysymys unionin tuomioistuimelle lopullisten sitoumusten tai päätöksen C(2014) 4443 final pätevyydestä tai tulkinnasta.
Näin on etenkin esillä olevassa asiassa, jossa kantajan ja Telefónica Deutschlandin välisessä riita-asiassa on kyse siitä, miten Telefónica Deutschland täyttää E-Plusin kanssa tekemäänsä virtuaaliverkko-operaattoreita koskevaan sopimukseen perustuvat velvollisuudet, siten kuin niitä on muutettu lopullisilla sitoumuksilla. E-Plusin kanssa tehdyn virtuaaliverkko-operaattoreita koskevan sopimuksen 15 kohdan 7 alakohdasta ilmenee kuitenkin selvästi, että kyseistä sopimusta koskevat riita-asiat käsitellään Düsseldorfin tuomioistuimissa.
Kaiken edellä esitetyn valossa on todettava, ettei 19.11.2015 päivätty kirje ole sellainen päätösluonteinen toimi, joka voi olla SEUT 263 artiklaan perustuvan kumoamiskanteen kohteena. Näin ollen kantajan ensimmäinen vaatimus on jätettävä tutkimatta.
Toinen vaatimus, joka koskee komission velvoittamista määräämään Telefónica Deutschlandin lähettämään uuden vapaaehtoista sitoumusta koskevan kirjeen
Komissio, jota Telefónica Deutschland tukee, väittää, että toinen vaatimus on jätettävä tutkimatta, koska sillä pyritään saamaan tuomioistuimelta määräys tietynlaisen toiminnan toteuttamisesta.
Kuten komissio tältä osin perustellusti toteaa, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole osoittaa määräyksiä unionin toimielimille (tuomio 24.6.1986, AKZO Chemie ja AKZO Chemie UK v. komissio,
53/85
,
EU:C:1986:256
,
kohta ja tuomio 24.1.1995, Ladbroke Racing v. komissio,
T-74/92
,
EU:T:1995:10
,
kohta).
Näin ollen on todettava, että toinen vaatimus on jätettävä tutkimatta, ja siten kanne on jätettävä tutkimatta kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt esillä olevan asian, on määrättävä, että se vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja lisäksi se on velvoitettava vastaamaan komission ja Telefónica Deutschlandin oikeudenkäyntikuluista näiden esittämien vaatimusten mukaisesti, lukuun ottamatta komission oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet oikeudenkäyntiväitteestä, joka hylättiin 22.6.2016 annetulla määräyksellä 1&1 Telecom v. komissio (
T-43/16
,
EU:T:2016:402
).

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asiat seuraavasti:

1)
Kanne jätetään tutkimatta.

2)
1&1 Telecom GmbH vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission ja Telefónica Deutschland Holding AG:n oikeudenkäyntikulut, lukuun ottamatta komission oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet oikeudenkäyntiväitteestä, joka hylättiin 22.6.2016 annetulla määräyksellä 1&1 Telecom v. komissio (
T-43/16
,
EU:T:2016:402
).

Frimodt Nielsen
Forrester
Perillo
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä lokakuuta 2018.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.