CELEX: 62016CJ0223
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Direktīva 2004/18/EK
47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts
Pretendents, kurš atsaucas uz citu subjektu iespējām, lai izpildītu līgumslēdzējas iestādes prasības
Prasītās iespējas, kuras šie subjekti ir zaudējuši
Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts izslēgt pretendentu no iepirkuma un piešķirt līguma slēgšanas tiesības konkurentam

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (
OV 2004, L 134, 114. lpp.
), 47. un 48. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvas 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
OV 2014, L 94, 65. lpp.
), 63. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Casertana Costruzioni Srl
(turpmāk tekstā – “
Casertana
”) un
Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise
(Infrastruktūru un satiksmes ministrija – Kampānijas un Molizes Publisko būvdarbu starpreģionu inspekcija, Itālija), kā arī
Agenzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo – A.R.Ca.Di.S
. (Kampānijas Reģionālā aģentūra augsnes aizsardzībai, Itālija) par izpildprojekta īstenošanas konkursa procedūru, drošības koordinēšanu projektēšanas stadijā un darbu īstenošanu projektā “La Bandiera Blu” Domicijas piekrastē
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2004/18
Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktā bija noteikts:
“Komersants attiecīgā gadījumā un konkrēta līguma vajadzībām var izmantot citu juridisko personu kompetenci [iespējas] neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs. Šādā gadījumā komersantam jāpierāda līgumslēdzējai iestādei tas, ka viņa rīcībā būs vajadzīgie resursi, šai nolūkā, piemēram, uzrādot minēto juridisko personu apņemšanās rakstu.”
Minētās direktīvas 48. panta 3. punkts bija formulēts šādi:
“Komersants attiecīgā gadījumā un konkrēta līguma vajadzībām var izmantot citu juridisko personu kompetenci [iespējas] neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs. Šādā gadījumā komersantam jāpierāda līgumslēdzējai iestādei tas, ka viņa rīcībā būs līguma izpildei vajadzīgie resursi, piemēram, uzrādot minēto juridisko personu apņemšanās rakstu par vajadzīgo resursu nodošanu komersanta rīcībā.”
Direktīva 2004/18 tika atcelta ar Direktīvu 2014/24.
Direktīva 2014/24
Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktā ir noteikts:
“Attiecībā uz kritērijiem, kuri attiecas uz saimniecisko un finansiālo stāvokli, kā noteikts 58. panta 3. punktā, un attiecībā uz kritērijiem, kuri attiecas uz tehnisko un profesionālo spēju, kā noteikts 58. panta 4. punktā, ekonomikas dalībnieks [komersants] var attiecīgā gadījumā un saistībā ar konkrētu līgumu paļauties uz citu subjektu spējām neatkarīgi no tā, kāda veida juridiskās saiknes pastāv starp to un šiem subjektiem. [..] Ja ekonomikas dalībnieks [komersants] vēlas paļauties uz citu subjektu spējām, tas līgumslēdzējai iestādei pierāda, ka viņa rīcībā būs nepieciešamie līdzekļi, piemēram, uzrādot minēto subjektu saistības šajā sakarā.
Līgumslēdzēja iestāde saskaņā ar 59., 60. un 61. pantu pārbauda, vai šie subjekti, uz kuru spējām ekonomikas dalībnieks [komersants] paredz paļauties, atbilst attiecīgajiem atlases kritērijiem un vai ir iemesls to izslēgšanai saskaņā ar 57. pantu. Līgumslēdzēja iestāde prasa, lai ekonomikas dalībnieks [komersants] aizstātu subjektu, kurš neatbilst attiecīgajiem atlases kritērijiem, vai kura gadījumā ir obligāts iemesls izslēgšanai. Līgumslēdzēja iestāde var prasīt vai arī dalībvalsts var pieprasīt līgumslēdzējiestādei prasīt, lai ekonomikas dalībnieks [komersants] aizstātu subjektu, kura gadījumā ir neobligāts iemesls izslēgšanai.
Ja ekonomikas dalībnieks [komersants] paļaujas uz citu subjektu [ie]spējām saistībā ar kritērijiem, kas attiecas uz saimniecisko un finansiālo stāvokli [spēju], līgumslēdzēja iestāde var prasīt, lai attiecīgais ekonomikas dalībnieks un šie subjekti būtu solidāri atbildīgi par līguma izpildi.
[..]”
Itālijas tiesības
2006. gada 12. aprīļa
decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE
(Leģislatīvais dekrēts Nr. 163 par būvdarbu, pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumu kodeksu, ar kuru tiek transponētas Direktīvas 2004/17/EK un 2004/18/EK”; 2006. gada 2. maija
GURI
Nr. 100 kārtējais pielikums), 40. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Personām, kuras veic jebkāda veida publiskos būvdarbus, ir jāsaņem atļauja un jānodrošina, ka to darbībā tiek ievēroti kvalitātes, profesionālisma un lojalitātes principi. Šim nolūkam šo personu izmantotajiem produktiem, procesiem, pakalpojumiem un uzņēmuma kvalitātes sistēmām ir jābūt sertificētām atbilstoši spēkā esošajiem tiesību aktiem.
2.   Ar regulējumu, kas noteikts 5. pantā, paredz vienotu sertificēšanas procedūru visām personām, kuras veic jebkāda veida publiskus būvdarbus apmērā, kas pārsniedz EUR 150000, atkarībā no būvdarbu veida un apmēra. Regulējums, kas noteikts 5. pantā, ļauj arī periodiski pārskatīt sertificēšanas kategorijas un, ja nepieciešams, paredzēt jaunas kategorijas.”
Minētā dekrēta 49. pantā ir paredzēts:
“Pretendents vai nu viens pats, vai kā uzņēmumu grupas dalībnieks, vai arī kā grupas loceklis atbilstoši 34. pantam saistībā ar konkrētu būvdarbu, pakalpojumu vai piegādes publiskā iepirkuma procedūru var izpildīt prasību saistībā ar ekonomiskajiem, finanšu, tehniskajiem un organizatoriskajiem kritērijiem, t.i., iegūt
SOA
sertifikātu, izmantojot citas personas atbilstību šiem kritērijiem vai citas personas
SOA
sertifikātu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka 2013. gada jūnijā Kampānijas un Molizes Publisko būvdarbu starpreģionu inspekcija, pamatojoties uz Kampānijas Reģionālās sabiedrības augsnes aizsardzībai deleģējumu, izsludināja atklātu Eiropas līmeņa iepirkuma procedūru izpildprojekta piešķiršanai, drošības koordinēšanai projektēšanas stadijā un darbu īstenošanai projektā “La Bandiera Blu” Domicijas piekrastē.
Specifikācijās bija precizēts, ka, lai piedalītos konkursā, ir jāiegūst
Società Organismo di Attestazione
(Sertifikācijas iestāžu apvienība) izsniegts sertifikāts par nepieciešamo kvalifikāciju projekta pakalpojumu sniegšanai un izpildei konkrētās kategorijās.
Casertana
piedalījās iepirkumā vēl dibināmas uzņēmumu pagaidu apvienības ietvaros kā iniciatore un attiecībā uz Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 prasītajām kvalifikācijām nolēma izmantot divus papildu uzņēmumus, no kuriem viens bija
Consorzio Stabile GAP
.
Konkursa laikā un pēc pielaišanas publiskajam iepirkumam minētais papildu uzņēmums zaudēja kvalifikāciju prasītajai pakalpojumu sniegšanas kategorijai, tādējādi saglabājot kvalifikāciju tikai attiecībā uz zemāku pakalpojumu sniegšanas kategoriju.
Ar 2014. gada 8. oktobra lēmumu līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas uzņēmumu pagaidu grupai
Consorzio Stabile Infratech
vadībā, savukārt grupa, kuras iniciatore bija
Casertana
, tika ierindota otrajā vietā.
Pēdējā minētā sabiedrība cēla prasību
Tribunale amministrativo regionale per la Campania
(Kampānijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), dažādos aspektos apstrīdot galīgo lēmumu par attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Vēlāk uzņēmumu pagaidu grupa, kas ir izraudzītais pretendents, cēla pretprasību, lai panāktu prasītājas pamatlietā izslēgšanu, norādot, ka tā bija jāizslēdz no iepirkuma, jo tās papildu uzņēmums iepirkuma procedūrā bija zaudējis klasifikāciju, kas nepieciešama dalībai iepirkumā. Savai aizstāvībai prasītāja pamatlietā norādīja, ka šī klasifikācijas zaudēšana, kurā ir vainojams papildu uzņēmums, esot uzskatāma par nepārvaramas varas gadījumu un nevarēja izraisīt tās grupas automātisku izslēgšanu.
Ar 2015. gada 27. marta spriedumu
Tribunale amministrativo regionale per la Campania
(Kampānijas Reģionālā administratīvā tiesa) apmierināja pagaidu uzņēmumu grupas, kas ir izraudzītais pretendents, celto pretprasību, apmierinot pirmo pamatu, jo tā uzskatīja, ka fakts, ka papildu uzņēmums iepirkuma procedūras laikā zaudē kvalifikāciju, kas nepieciešama pieprasītajai klasifikācijai, izraisa prasītājas pamatlietā grupas izslēgšanu no šīs procedūras. Turklāt šī tiesa uzskata, ka prasītājas pamatlietā argumentiem attiecībā uz nepārvaramas varas gadījumu nav nozīmes.
2015. gada 8. jūlijā
Casertana
cēla apelācijas sūdzību par
Tribunale amministrativo regionale per la Campania
(Kampānijas Reģionālā administratīvā tiesa) spriedumu. Būtībā prasītāja pamatlietā uzskata, ka pretendentam, kurš paļāvās uz to, ka papildu uzņēmumam ir pieprasītā kvalifikācija, nevar likt atbildēt par šīs kvalifikācijas zaudēšanu, ciktāl tas tajā nav vainojams. Esot neiespējami noteikt “kļūdu”, par kuru tas ir atbildīgs, un tādēļ šai tiesai esot vajadzējis atzīt pretendenta tiesības aizstāt papildu uzņēmumu, kā tas izrietot no Tiesas judikatūras, kā arī no Direktīvas 2014/24 63. panta, kurā ir tieši paredzētas minētās tiesības.
Šādos apstākļos
Consiglio di Stato
(Valsts padome, Itālija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 2004/18] 47. panta 2. punktam un 48. panta 3. punktam, kas aizstāti ar [Direktīvas 2014/24] 63. pantu, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgta vai kurš var tikt interpretēts tādējādi, ka ar to ir izslēgta iespēja komersantam, proti, uzņēmumam, kas piedalās iepirkumā, aizstāt uzņēmumu, kurš sākotnēji norādīts kā “papildu uzņēmums” un kurš ir pilnībā vai daļēji zaudējis nepieciešamās īpašības, lai piedalītos šajā iepirkumā, ar citu uzņēmumu, kas nozīmē, ka šis komersants tiek izslēgts no iepirkuma tādu iemeslu dēļ, par kuriem tas nav ne objektīvi, ne subjektīvi vainojams?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts, lasot tos Direktīvas 2014/24 63. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru komersantam, kas piedalās iepirkumā, tiek liega iespēja aizstāt papildu uzņēmumu, kurš ir zaudējis pieprasīto kvalifikāciju pēc piedāvājuma iesniegšanas, un tā rezultātā šis komersants ir ticis automātiski izslēgts.
Par Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punkta piemērojamību
Iesniedzējtiesa vaicā, vai Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkts būtu jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktu.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru principā ir jāpiemēro tā direktīva, kura ir spēkā brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde izvēlas, kādu procedūru tā īstenos, un galīgi izlemj jautājumu, vai pastāv pienākums veikt iepirkuma procedūras iepriekšēju izsludināšanu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai. Turpretī nav piemērojamas tādas direktīvas normas, kuras transponēšanas termiņš ir beidzies pēc šī brīža (spriedumi, 2014. gada 10. jūlijs, Impresa Pizzarotti,
C‑213/13
,
EU:C:2014:2067
,
31.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
83.
punkts).
Pamatlietā paziņojums par līgumu tika izziņots
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
2013. gada 7. jūnijā un publicēts
Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana
(Itālijas Republikas Oficiālais Vēstnesis) 2013. gada 10. jūnijā, savukārt Direktīva 2014/24 tika pieņemta 2014. gada 26. februārī un tās transponēšanas termiņš jebkurā gadījumā saskaņā ar tās 90. pantu beidzās 2016. gada 18. aprīlī.
Šādos apstākļos brīdī, kad pamatlietā aplūkotais iepirkums tika publicēts 2013. gada jūnijā, Direktīva 2014/24 nebija piemērojama
ratione temporis
.
Attiecībā uz to, vai Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punkta saturu, kas ir it īpaši minētajam 48. panta 3. punktam atbilstoša tiesību norma, ir jānorāda, ka šī pēdējā tiesību norma ir formulēta vispārīgi un tajā nav precīzi norādīta kārtība, kādā komersants var izmantot citu subjektu iespējas saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
87.
un
88.
punkts).
Turpretim Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktā šobrīd ir paredzēts, ka komersanti var izmantot cita subjekta iespējas tikai tad, “ja šis subjekts veiks darbus vai sniegs pakalpojumus, kuriem šīs spējas ir nepieciešamas” (spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
89.
punkts), un ka “līgumslēdzēja iestāde prasa, lai [komersants] aizstātu subjektu, kurš neatbilst attiecīgajiem atlases kritērijiem, vai kura gadījumā ir obligāts iemesls izslēgšanai”.
Lai gan ir taisnība, ka ar Direktīvu 2014/24, kā ir norādīts tostarp tās preambulas 2. apsvērumā, ir paredzēts precizēt zināmus galvenos jēdzienus un koncepcijas, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un ietvertu dažus ar tiem saistītus Tiesas iedibinātās judikatūras aspektus, tomēr ar šīs direktīvas 63. pantu ir veikti būtiski grozījumi attiecībā uz komersanta tiesībām izmantot citu subjektu iespējas saistībā ar publiskā iepirkuma līgumu (spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
90.
punkts).
Ar Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktu nekādi netiek turpināta Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkta pastāvēšana un netiek izskaidrota direktīvas piemērošanas joma, bet gan ir paredzēti jauni nosacījumi, kas nav bijuši ietverti iepriekšējā tiesiskajā regulējumā (spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
91.
punkts).
Šajos apstākļos minētais Direktīvas 2014/24 noteikums nevar tikt izmantots par Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkta interpretācijas kritēriju, jo šajā lietā jautājums nav par šaubu kliedēšanu attiecībā uz pēdējās minētās tiesību normas satura interpretāciju (spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
92.
punkts).
Par Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ar Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu ikvienam komersantam ir piešķirtas tiesības konkrēta līguma vajadzībām paļauties uz citu personu iespējām neatkarīgi no tā, kāds ir starp tiem pastāvošo saistību raksturs, ar nosacījumu, ka tas pierāda līgumslēdzējai iestādei, ka tā rīcībā būs resursi, kas nepieciešami šī līguma izpildei (spriedums, 2013. gada 10. oktobris, Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino,
C‑94/12
,
EU:C:2013:646
,
29.
punkts).
Šajās tiesību normās nav paredzēts principiāls aizliegums kandidātam vai pretendentam, lai izpildītu līgumslēdzējas iestādes noteiktos kritērijus, papildus savām iespējām izmantot viena vai vairāku trešo juridisko personu iespējas. Tiesa turklāt ir skaidri norādījusi uz komersanta tiesībām līguma realizācijai papildus saviem resursiem eventuāli izmantot vienai vai vairākām citām juridiskajām personām piederošus resursus (spriedums, 2013. gada 10. oktobris, Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino,
C‑94/12
,
EU:C:2013:646
,
30.
un
32.
punkts).
Šāda interpretācija atbilst šajā jomā pieņemto direktīvu izvirzītajam mērķim ne tikai komersantu, bet arī līgumslēdzēju iestāžu interesēs atvērt publiskā iepirkuma jomu pēc iespējas lielākai konkurencei. Turklāt tā arī var veicināt mazo un vidējo uzņēmumu iesaistīšanos publiskajos iepirkumos, kas arī ir Direktīvas 2004/18 mērķis, uz kuru norādīts tās preambulas 32. apsvērumā (spriedums, 2013. gada 10. oktobris, Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino,
C‑94/12
,
EU:C:2013:646
,
34.
punkts).
Šajā gadījumā
Casertana
apstrīd
Tribunale amministrativo regionale per la Campania
(Kampānijas Reģionālā administratīvā tiesa) vērtējumu, saskaņā ar kuru šī sabiedrība tika automātiski izslēgta no pamatlietā aplūkotās iepirkuma procedūras, jo
Consorzio Stabile GAP
bija zaudējis kvalifikāciju, lai to klasificētu attiecīgajā pakalpojumu sniegšanas kategorijā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2004/18 preambulas 46. apsvērumu un 2. pantu līgumslēdzējas iestādes pret visiem komersantiem izturas vienlīdzīgi, nediskriminējoši un pārskatāmi (spriedumi, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
60.
punkts, un 2017. gada 4. maijs, Esaprojekt,
C‑387/14
,
EU:C:2017:338
,
35.
punkts).
Tātad, pirmkārt, ar vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principiem tiek prasīts, lai pretendentiem būtu vienādas iespējas izteikt savus piedāvājumus, un tātad tas nozīmē, ka uz visu šo pretendentu piedāvājumiem ir jāattiecina vienādi nosacījumi. Otrkārt, pārskatāmības pienākuma mērķis ir garantēt, ka nepastāv favorītisma un līgumslēdzējas iestādes patvaļības risks. Šis pienākums nozīmē, ka visiem konkursa procedūras nosacījumiem un kārtībai paziņojumā par līgumu vai specifikācijās ir jābūt formulētiem skaidri, precīzi un nepārprotami, tā ka, pirmkārt, jebkuram saprātīgi informētam un parasti rūpīgam pretendentam tiek ļauts skaidri saprast to piemērojamību un tos interpretēt vienādi un, otrkārt, līgumslēdzējai iestādei tiek ļauts efektīvi pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kuri reglamentē minēto publisko iepirkumu (spriedumi, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
61.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2017. gada 4. maijs, Esaprojekt,
C‑387/14
,
EU:C:2017:338
,
36.
punkts).
Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principi, kā arī pienākums nodrošināt pārskatāmību nepieļauj nekādas sarunas starp līgumslēdzēju iestādi un kādu no pretendentiem publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras laikā, kas nozīmē, ka principā piedāvājums pēc tā iesniegšanas vairs nevar tikt grozīts ne pēc līgumslēdzējas iestādes, ne pēc pretendenta ierosmes. No tā izriet, ka līgumslēdzēja iestāde, ja tā piedāvājumu uzskata par neprecīzu vai neatbilstošu specifikācijās ietvertajām tehniskajām specifikācijām, nevar prasīt paskaidrojumus no pretendenta (spriedumi, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
62.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2017. gada 4. maijs, Esaprojekt,
C‑387/14
,
EU:C:2017:338
,
37.
punkts).
Taču Tiesa ir precizējusi, ka Direktīvas 2004/18 2. pants pieļauj, ka ar piedāvājumu saistītie dati vietām var tikt laboti vai papildināti, tostarp tāpēc, ka tie vienkārši acīmredzami ir jāprecizē, vai lai novērstu acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas (spriedumi, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz,
C‑324/14
,
EU:C:2016:214
,
63.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2017. gada 4. maijs, Esaprojekt,
C‑387/14
,
EU:C:2017:338
,
38.
punkts).
Attiecībā uz grozījumiem saistībā ar līgumslēdzējām iestādēm Tiesa jau ir uzskatījusi, ka lēmums, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir izraudzītais pretendents, sastāvā, nozīmē, ka grozījumu saistībā ar lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu var uzskatīt par būtisku, ja, ņemot vērā attiecīgā publiskā iepirkuma procedūras īpatnības, tas skar vienu no būtiskajiem apstākļiem, kuri noteica lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pieņemšanu. Šādā gadījumā, lai novērstu šo pretlikumīgo situāciju, būtu jāpiemēro atbilstošie valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie pasākumi, kas vajadzības gadījumā var būt jaunas piešķiršanas procedūras rīkošana (spriedums, 2014. gada 8. maijs, Idrodinamica Spurgo Velox u.c.,
C‑161/13
,
EU:C:2014:307
,
39.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Turklāt koncesijas līgumu jomā Tiesa ir nospriedusi, ka apakšuzņēmēja nomaiņa, pat ja šī iespēja ir paredzēta līgumā, var izņēmuma gadījumos būt būtisks grozījums saistībā ar koncesiju līguma būtiskajiem elementiem, ja vēršanās pie noteikta apakšuzņēmēja, nevis pie cita, ņemot vērā attiecīgā pakalpojuma iezīmes, bija noteicošais elements līguma slēgšanā (spriedums, 2010. gada 13. aprīlis, Wall,
C‑91/08
,
EU:C:2010:182
,
39.
punkts).
Pamatlietā, kā ģenerāladvokāts norāda savu secinājumu 47. punktā, iespēja, kas neparedzamā veidā varētu tikt piešķirta tikai uzņēmumu grupai, aizstāt trešo uzņēmumu, kurš ietilpst grupā un ir zaudējis pieprasīto kvalifikāciju, pretējā gadījumā šo grupu izslēdzot, būtu piedāvājuma un pašas grupas identitātes būtisks grozījums. Šāds piedāvājuma grozījums līgumslēdzējai iestādei liktu veikt jaunas pārbaudes, vienlaicīgi piešķirot šai grupai konkurētspējīgu priekšrocību, lai tā mēģinātu optimizēt savu piedāvājumu tā, ka tam būtu labākas izredzes, salīdzinot ar tās konkurentu piedāvājumiem aplūkotajā iepirkuma procedūrā.
Šāda situācija būtu pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, kas nosaka, ka pretendentiem, formulējot savu piedāvājumu noteikumus, ir vienādas izredzes, un kas nozīmē, ka šajos piedāvājumos visiem pretendentiem ir noteikti vienādi nosacījumi, un tas radītu veselīgas un efektīvas konkurences izkropļojumus starp uzņēmumiem, kas piedalās iepirkumā.
Visbeidzot, attiecībā uz
Casertana
norādīto nepārvaramas varas argumentu ir jākonstatē, ka, lai gan Direktīva 2004/18, kā tas tika norādīts šī sprieduma 31. un 32. punktā, ļauj pretendentam izmantot viena vai vairāku trešo subjektu iespējas papildus paša iespējām, lai izpildītu līgumslēdzējas iestādes noteiktos kritērijus, šis pretendents kā uzņēmumu grupas vadītājs joprojām atbild par to, lai šie uzņēmumi izpildītu pienākumus un nosacījumus dalībai iepirkumā, kurus līgumslēdzēja iestāde noteikusi dokumentos saistībā ar aplūkoto līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru komersantam, kas piedalās iepirkumā, tiek liega iespēja aizstāt papildu uzņēmumu, kurš ir zaudējis pieprasīto kvalifikāciju pēc piedāvājuma iesniegšanas, kā rezultātā šis komersants ir ticis automātiski izslēgts.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru komersantam, kas piedalās iepirkumā, tiek liegta iespēja aizstāt papildu uzņēmumu, kurš ir zaudējis pieprasīto kvalifikāciju pēc piedāvājuma iesniegšanas, kā rezultātā šis komersants ir ticis automātiski izslēgts.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.