CELEX: 62018CJ0281
Kasační opravný prostředek
Ochranná známka Evropské unie
Řízení o prohlášení neplatnosti
Zrušení původního rozhodnutí odvolacího senátu, kterým byl částečně zamítnut návrh na prohlášení neplatnosti slovní ochranné známky Evropské unie REPOWER

Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Repower AG domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 21. února 2018, Repower v. EUIPO – repowermap.org (REPOWER) (T‑727/16, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2018:88
), kterým Tribunál zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 3. srpna 2016 [věc R 2311/2014-5 (REV)], týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi repowermap.org a Repower (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
; Zvl. vyd. 17/01, s. 189) bylo změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015 (
Úř. věst. 2015, L 341, s. 21
), které vstoupilo v platnost dne 23. března 2016. Vzhledem k tomu, že sporné rozhodnutí bylo přijato dne 3. srpna 2016, se na něj použijí ustanovení nařízení č. 207/2009, ve znění nařízení 2015/2424.
Nařízení č. 207/2009, ve znění nařízení 2015/2424, obsahuje hlavu IX nadepsanou „Řízení [Procesní ustanovení]“. Tato hlava obsahuje oddíl 1, nadepsaný „Obecná ustanovení“, který tvoří články 75 až 84 tohoto nařízení. Článek 4 nařízení 2015/2424 stanoví, že některá ustanovení nařízení č. 207/2009 se použijí ode dne 1. října 2017. K těmto ustanovením patří článek 75, čl. 80 odst. 1 a 2, jakož i článek 83 nařízení č. 207/2009. Vzhledem k datu přijetí sporného rozhodnutí v projednávané věci jsou na toto rozhodnutí i nadále použitelné článek 75, čl. 80 odst. 1 a 2, jakož i článek 83 nařízení č. 207/2009 v jejich původním znění.
Článek 75 nařízení č. 207/2009, nadepsaný „Odůvodnění rozhodnutí“, stanoví:
„Rozhodnutí úřadu musí být odůvodněna. Mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit.“
Článek 80 nařízení č. 207/2009, nadepsaný „Výmaz nebo zrušení rozhodnutí“, v odst. 1 a 2 stanoví:
„1.   V případě, že úřad provedl zápis v rejstříku nebo vydal rozhodnutí obsahující zjevnou procesní chybu jím zaviněnou, zajistí, aby byl zápis vymazán nebo rozhodnutí zrušeno. V případě, že v řízení existuje pouze jediná strana a zápis nebo akt ovlivní její práva, provede se výmaz nebo zrušení, i pokud nebyla daná chyba této straně zjevná.
2.   Výmaz nebo odvolání [zrušení] podle odstavce 1 provede z moci úřední nebo na žádost některého z účastníků řízení oddělení, které provedlo daný zápis nebo vydalo dané rozhodnutí. Výmaz nebo zrušení se provede ve lhůtě šesti měsíců ode dne zápisu v rejstříku nebo dne vydání rozhodnutí po konzultaci s účastníky řízení a případnými majiteli práv k dané ochranné známce Společenství zapsanými v rejstříku.“
Článek 83 nařízení č. 207/2009, nadepsaný „Odkaz na obecné zásady“, stanoví:
„Neobsahuje-li toto nařízení, prováděcí předpis, poplatkový řád nebo pravidla řízení před odvolacími senáty příslušné procesní ustanovení, přihlédne úřad k obecným procesním zásadám uznávaným v členských státech.“
Skutečnosti předcházející sporu
Tribunál shrnul skutečnosti předcházející sporu v bodech 1 až 12 napadeného rozsudku následovně:
„1
Dne 26. června 2009 získala žalobkyně, společnost [Repower], na základě nařízení […] č. 207/2009 […], u [EUIPO] ochranu mezinárodního zápisu č. 1020351 slovní ochranné známky REPOWER v Evropské unii.
[…]
Dne 3. června 2013 podala vedlejší účastnice řízení, společnost repowermap.org, návrh na prohlášení neplatnosti sporné ochranné známky […]. Tvrdila, že sporná ochranná známka má popisný charakter a postrádá rozlišovací způsobilost pro všechny výrobky a služby, na které se tato ochranná známka vztahuje.
Dne 9. července 2014 zrušovací oddělení [částečně] vyhovělo návrhu na prohlášení neplatnosti […]
[…]
Dne 8. září 2014 podala vedlejší účastnice proti rozhodnutí zrušovacího oddělení u EUIPO odvolání na základě článků 58 až 64 nařízení č. 207/2009 […].
Rozhodnutím ze dne 8. února 2016 pátý odvolací senát EUIPO odvolání zamítl (dále jen ‚rozhodnutí ze dne 8. února 2016‘). […]
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. dubna 2016 podala vedlejší účastnice proti rozhodnutí ze dne 8. února 2016 žalobu. Projednávaná věc byla zapsána do rejstříku pod číslem T‑188/16.
Sdělením ze dne 22. června 2016 pátý odvolací senát účastníky řízení informoval, že v návaznosti na podání žaloby u Tribunálu ve věci T‑188/16, repowermap v. EUIPO – Repower (REPOWER), konstatoval, že rozhodnutí ze dne 8. února 2016 je stiženo vadou spočívající v nedostatku odůvodnění ve smyslu článku 75 nařízení č. 207/2009 […]. Pátý odvolací senát upřesnil, že z důvodu nedostatečného odůvodnění a na základě článku 80 nařízení č. 207/2009 […] považuje za vhodné rozhodnutí ze dne 8. února 2016 zrušit, a to za účelem provedení podrobné analýzy rozlišovací způsobilosti a popisného charakteru sporné ochranné známky z hlediska výrobků a služeb, na které se toto označení vztahuje. Účastníky řízení vyzval, aby se k jeho záměru zrušit rozhodnutí ze dne 8. února 2016 vyjádřili.
Žalobkyně předložila své vyjádření dne 5. července 2016. V podstatě tvrdila, že dokud nedojde ke změně výroku rozhodnutí ze dne 8. února 2016, lze jeho odůvodnění doplnit, a to za podmínek uvedených v článku 83 nařízení č. 207/2009 […]. Žalobkyně měla naproti tomu za to, že zrušení rozhodnutí ze dne 8. února 2016 na základě článku 80 nařízení č. 207/2009, který není nebo již není obsažen v konsolidovaném znění nařízení č. 207/2009 zveřejněném na internetu v databázi EUR-Lex, není možné, neboť toto ustanovení svěřuje pravomoc pouze průzkumovým referentům EUIPO a nedostatečné odůvodnění není procesní vadou ve smyslu článku 80 nařízení č. 207/2009. Žalobkyně konečně tvrdila, že z rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2009 (věc R 323/2008-G) (dále jen ‚rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu‘) vyplývá, že rozhodnutí EUIPO, proti kterému je u Tribunálu podána žaloba, nemůže být jeho autorem zrušeno.
Vedlejší účastnice předložila vyjádření dne 20. července 2016. Zdůraznila, že článek 80 nařízení č. 207/2009 se jakožto zvláštní pravidlo použije namísto obecných zásad, na které odkazuje článek 83 nařízení č. 207/2009. Dále uvedla, že odpověď na otázku, zda nedostatečné odůvodnění představuje procesní vadu, není zřejmá a existuje vysoká pravděpodobnost, že zrušení rozhodnutí ze dne 8. února 2016 z důvodu nedostatečného odůvodnění není přípustné. Měla za to, že s ohledem na tyto okolnosti je nejvhodnější pokračovat v řízení před Tribunálem ve věci T‑188/16, repowermap v. EUIPO – Repower (REPOWER).
[Sporným] [r]ozhodnutím […] pátý odvolací senát EUIPO rozhodnutí ze dne 8. února 2016 zrušil […]. Vysvětlil, že na rozdíl od pochybností vyjádřených účastníky řízení se článek 80 nařízení č. 207/2009 použije i po vstupu nařízení 2015/2424 v platnost. Dále uvedl, že EUIPO má povinnost svá rozhodnutí odůvodnit, a zejména analyzovat důvody zamítnutí ve vztahu k daným výrobkům a službám, takže takové nedostatečné odůvodnění, jaké bylo shledáno v rozhodnutí ze dne 8. února 2016, je zjevnou procesní chybou ve smyslu článku 80 nařízení č. 207/2009, kterou je třeba napravit.“
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 10. října 2016 navrhovatelka podala žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí.
Na podporu své žaloby uplatnila navrhovatelka čtyři důvody, z nichž první vychází z neexistence právního základu, druhý z nedostatku pravomoci odvolacích senátů zrušit jejich rozhodnutí, třetí z porušení článku 80 nařízení č. 207/2009, metodických pokynů týkajících se průzkumu prováděného EUIPO, jakož i zásad řádné správy, právní jistoty a překážky věci pravomocně rozsouzené, a čtvrtý z nedostatku odůvodnění.
Napadeným rozsudkem Tribunál žalobu zamítl v plném rozsahu. V bodech 53 až 59 napadeného rozsudku Tribunál nejprve uvedl, že odvolací senát nemohl sporné rozhodnutí založit na čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009, jelikož nedostatečné odůvodnění nepředstavuje zjevnou procesní chybu ve smyslu tohoto ustanovení. V bodech 60 až 88 a 92 až 95 napadeného rozsudku měl Tribunál dále za to, že sporné rozhodnutí může být založeno na obecné právní zásadě umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem, neboť podmínky pro uplatnění této zásady byly splněny. Ačkoli se EUIPO dopustil pochybení při volbě právního základu sporného rozhodnutí, Tribunál v bodě 89 napadeného rozsudku připomněl, že takové pochybení způsobí zrušení dotyčného aktu pouze v případě, že může mít důsledky pro jeho obsah. Vzhledem k tomu, že Tribunál v bodech 90 a 91 napadeného rozsudku konstatoval, že pochybení odvolacího senátu, pokud jde o volbu právního základu, neodůvodňuje zrušení sporného rozhodnutí, žalobu zamítl.
Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
Společnost Repower v kasačním opravném prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
zrušil sporné rozhodnutí a
–
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
EUIPO a společnost repowermap.org navrhují, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a společnosti Repower uložil náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
K právnímu zájmu na zrušení sporného rozhodnutí
Argumentace účastníků řízení
Podle společnosti repowermap.org navrhovatelka již nemá právní zájem na zrušení sporného rozhodnutí. Společnost repowermap.org, která odkazuje na bod 91 napadeného rozsudku, uvádí, že Tribunál by vzhledem k tomu, že konstatoval, že rozhodnutí ze dne 8. února 2016 je stiženo nedostatečným odůvodněním, musel toto rozhodnutí zrušit v rámci řízení týkajícího se věci zapsané do rejstříku pod číslem T‑188/16, kterou v současné době projednává, pokud by Soudní dvůr kasačnímu opravnému prostředku vyhověl a sporné rozhodnutí zrušil. Taková situace by vedla k dodatečným řízením, třebaže by výsledek pravděpodobně nebyl odlišný od současné situace. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka tak nemůže mít žádný prospěch ze zachování rozhodnutí ze dne 8. února 2016, má společnost repowermap.org za to, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.
Na jednání navrhovatelka tvrdila, že má stále právní zájem na zrušení sporného rozhodnutí. Navrhovatelka zejména tvrdila, když odkazovala na čtvrtý důvod svého kasačního opravného prostředku, že účinkem sporného rozhodnutí bylo zrušení rozhodnutí ze dne 8. února 2016 v plném rozsahu, třebaže posledně uvedené rozhodnutí pro ni bylo částečně příznivé. Z toho navrhovatelka vyvozuje, že důsledkem zrušení napadeného rozsudku a sporného rozhodnutí, a tudíž zachování rozhodnutí ze dne 8. února 2016 by bylo pokračování v řízení ve věci T‑188/16, což by jí umožnilo uplatnit své nároky, a to včetně řízení o kasačním opravném prostředku před Soudním dvorem, za účelem zabránění zrušení tohoto rozhodnutí, a tím zachování práv, která pro ni vyplývají z uvedeného rozhodnutí.
V průběhu jednání měl EUIPO za to, že navrhovatelka již nemá právní zájem na zrušení sporného rozhodnutí. EUIPO sice připustil, že část rozhodnutí ze dne 8. února 2016 byla pro navrhovatelku příznivá, avšak připomněl, že sám uznal, že toto rozhodnutí je stiženo protiprávností z důvodu nedostatku odůvodnění, takže za těchto podmínek se navrhovatelka nemůže dovolávat prospěchu z uvedeného rozhodnutí.
Závěry Soudního dvora
Podle ustálené judikatury platí, že existence právního zájmu autora kasačního opravného prostředku na pokračování v řízení předpokládá, že výsledek kasačního opravného prostředku mu může přinést prospěch (rozsudek ze dne 19. října 1995, Rendo a další v. Komise,
C‑19/93 P
,
EU:C:1995:339
, bod
, usnesení ze dne 5. července 2018, Wenger v. EUIPO,
C‑162/18 P
, nezveřejněné,
EU:C:2018:545
, bod
a citovaná judikatura, jakož i rozsudek ze dne 13. července 2000, Parlament v. Richard,
C‑174/99 P
,
EU:C:2000:412
, bod
).
V projednávané věci je nesporné, že rozhodnutí ze dne 8. února 2016, zrušené sporným rozhodnutím, bylo pro navrhovatelku příznivé, jelikož zamítlo odvolání podané společností repowermap.org proti rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 9. července 2014, které bylo samo pro navrhovatelku částečně příznivé.
V případě, že by kasačnímu opravnému prostředku v projednávané věci bylo vyhověno a následně by sporné rozhodnutí bylo zrušeno, by tak rozhodnutí ze dne 8. února 2016 bylo zachováno a výsledek kasačního opravného prostředku by navrhovatelce přinesl prospěch. Případné zachování tohoto rozhodnutí by totiž navrhovatelce zajistilo možnost zachovat ochranu mezinárodního zápisu č. 1020351 slovní ochranné známky REPOWER v Evropské unii pro určité výrobky a služby.
Argumentace společnosti repowermap.org vycházející z toho, že Tribunál v bodě 91 napadeného rozsudku uvedl, že by bylo třeba zrušit rozhodnutí ze dne 8. února 2016 v rámci žaloby na neplatnost zapsané do rejstříku pod číslem věci T‑188/16, a tudíž by vyhovění kasačnímu opravnému prostředku poskytlo navrhovatelce pouze dočasný prospěch, toto konstatování nevyvrací.
Soudnímu dvoru totiž nepřísluší, aby v rámci přezkumu právního zájmu na pokračování v řízení vyvracel existenci takového zájmu z důvodu, že v napadeném rozsudku Tribunál incidenčně posoudil legalitu rozhodnutí ze dne 8. února 2016, i když toto rozhodnutí nebylo předmětem žaloby, která u něj byla podána. Je-li nezbytné zohlednit rozhodnutí ze dne 8. února 2016, které inherentně souvisí se sporným rozhodnutím, je třeba uvést, že se jedná o meritorní otázku, přičemž Soudní dvůr nemůže ve fázi přezkumu právního zájmu na pokračování v řízení vycházet z předpokladu, že rozhodnutí ze dne 8. února 2016 je protiprávní. V tomto rámci je nezbytné, avšak postačující, aby výsledek kasačního opravného prostředku podaného u Soudního dvora mohl účastníku řízení, který jej podal, přinést prospěch, což v případě projednávané věci platí, jak vyplývá z bodů 17 a 18 tohoto rozsudku.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že navrhovatelka má právní zájem na zrušení sporného rozhodnutí pro účely projednávaného kasačního opravného prostředku.
K věci samé
Navrhovatelka uplatňuje pět důvodů na podporu svého kasačního opravného prostředku. V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že EUIPO tím, že v průběhu řízení před Tribunálem změnil svou argumentaci týkající se právního základu sporného rozhodnutí, když použil obecnou právní zásadu umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem, změnil samotný předmět sporu. V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál neprávem použil obecnou právní zásadu umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem, jelikož ustanovení nařízení č. 207/2009 platná v okamžiku přijetí sporného rozhodnutí představovala
leges speciales a z
tohoto důvodu neumožňovala uplatnit tuto zásadu. V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že v rámci článku 83 nařízení č. 207/2009 obrátil důkazní břemeno. V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že i za předpokladu, že by byla použitelná obecná právní zásada umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem, rozhodnutí ze dne 8. února 2016 nemělo být z důvodů ochrany legitimního očekávání zrušeno v plném rozsahu. Konečně pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí.
K prvnímu až čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci prvního až čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když použil obecnou právní zásadu umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem, případně ve spojení s článkem 83 nařízení č. 207/2009.
Konkrétně v rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba přezkoumat na prvním místě, navrhovatelka zejména tvrdí, že Tribunál porušil zásadu, podle níž mají zvláštní předpisy přednost před obecnými předpisy. Podle navrhovatelky čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009 neumožňuje jakožto výjimka a
lex specialis
používat obecné právní zásady uznávané v členských státech uvedené v článku 83 tohoto nařízení, ani obecnou právní zásadu umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem. EUIPO totiž může podle navrhovatelky zrušit svá rozhodnutí pouze v situaci stanovené tímto ustanovením, neboť v opačném případě by toto ustanovení postrádalo smysl. Navrhovatelka dodává, že unijní normotvůrce, když přijal článek 80 nařízení č. 207/2009, chtěl omezit pravomoc EUIPO zrušit rozhodnutí pouze na případ uvedený v tomto článku.
Tribunál se tudíž dopustil nesprávného právního posouzení, když přezkoumal možnost zrušit rozhodnutí ze dne 8. února 2016 přijetím sporného rozhodnutí na základě obecné právní zásady umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem a článku 83 nařízení č. 207/2009.
S ohledem na tyto argumenty navrhovatelky je třeba přezkoumat, zda Tribunál porušil zásadu, podle níž má zvláštní předpis přednost před obecnými předpisy, když zrušení rozhodnutí ze dne 8. února 2016 založil zejména na obecné právní zásadě umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem.
Podle čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009 EUIPO zajistí, že bude zrušeno každé rozhodnutí obsahující zjevnou procesní chybu jím zaviněnou.
V tomto ohledu je třeba zaprvé upřesnit, že z důvodů uvedených Tribunálem v bodech 29 a 33 až 38 napadeného rozsudku, které navrhovatelka nezpochybňuje, mají odvolací senáty EUIPO pravomoc zrušit rozhodnutí stanovenou v čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009.
Zadruhé je třeba uvést, že ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že zjevnou procesní chybou ve smyslu uvedeného ustanovení je zřejmá chyba procesní povahy, jíž se dopustil EUIPO.
Pro účely výkladu pojmu „zjevná procesní chyba“ ve smyslu tohoto čl. 80 odst. 1 je třeba podle ustálené judikatury Soudního dvora vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 5. září 2019, Verein für Konsumenteninformation,
C‑28/18
,
EU:C:2019:673
, bod
).
Pokud jde o kontext tohoto ustanovení, je třeba upřesnit, že jak článek 80, tak článek 75 nařízení č. 207/2009 týkající se povinnosti odůvodnit rozhodnutí EUIPO spadají do hlavy IX tohoto nařízení, nadepsané „Řízení [Procesní ustanovení]“. Ze systematiky uvedeného nařízení tak vyplývá, že procesní chyby, v důsledku nichž EUIPO na základě tohoto čl. 80 odst. 1 zruší své rozhodnutí, se vztahují zejména k takovým procesním pravidlům obsaženým v této hlavě, jako je povinnost uvést odůvodnění.
Tento výklad podporuje rovněž cíl sledovaný uvedeným čl. 80 odst. 1. Cílem tohoto ustanovení je totiž uložit EUIPO povinnost zrušit rozhodnutí obsahující zjevnou procesní chybu za účelem zajištění řádné správy, jakož i hospodárnosti řízení. Vzhledem k tomuto cíli neexistuje žádný důvod k tomu, aby z působnosti čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009 byly vyloučeny zjevné chyby, jichž se dopustil EUIPO, týkající se porušení povinnosti uvést odůvodnění, která mu přísluší na základě článku 75 nařízení č. 207/2009, jež spadá pod procesní ustanovení uvedeného nařízení.
Kromě toho uvedený výklad odráží rovněž ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž je povinnost uvést odůvodnění podstatnou formální náležitostí, která musí být odlišena od otázky opodstatněnosti odůvodnění, která spadá pod legalitu sporného aktu po meritorní stránce (rozsudek ze dne 10. července 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America v. Impala,
C‑413/06 P
,
EU:C:2008:392
, bod
).
Z toho vyplývá, že jakékoli porušení povinnosti uvést odůvodnění, jako je nedostatek nebo nedostatečné odůvodnění, představuje procesní chybu ve smyslu tohoto ustanovení a že takový nedostatek odůvodnění, jako je nedostatek odůvodněný identifikovaný Tribunálem zejména v bodech 77 až 82 napadeného rozsudku, kterým je stiženo rozhodnutí ze dne 8. února 2016, zrušené sporným rozhodnutím, takovou procesní chybu představuje.
Kromě toho, jelikož z bodů 48 a 52 napadeného rozsudku jednak vyplývá, že EUIPO a společnost repowermap.org věděly o částečném chybějícím odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. února 2016, a jednak z bodu 82 tohoto rozsudku vyplývá, že dotčený nedostatek odůvodnění měl u navrhovatelky vyvolat pochybnosti, pokud jde o legalitu uvedeného rozhodnutí, což navrhovatelka ve fázi kasačního opravného prostředku nezpochybňuje, byli všichni účastníci řízení s to identifikovat dotčený nedostatek odůvodnění, takže se jedná o zjevnou procesní chybu ve smyslu čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009.
Z toho vyplývá, že v projednávaném případě byl použitelný čl. 80 odst. 1 tohoto nařízení. Za těchto okolností je třeba vyhovět námitce navrhovatelky, podle níž Tribunál tím, že použil obecnou právní zásadu umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem namísto čl. 80 odst. 1 uvedeného nařízení, porušil zásadu, podle níž má zvláštní předpis přednost před obecnými předpisy.
V souladu s ustálenou judikaturou však nesprávné právní posouzení, jehož se tak dopustil Tribunál, nemůže způsobit neplatnost napadeného rozsudku, pokud se jeví, že jeho výrok a zvláště závěr, podle něhož bylo rozhodnutí ze dne 8. února 2016 platně zrušeno sporným rozhodnutím, jsou opodstatněné z jiných právních důvodů. Pokud totiž odůvodnění rozsudku Tribunálu vykazuje porušení unijního práva, ale výrok se jeví jako opodstatněný z jiných právních důvodů, nemůže takové porušení vést ke zrušení tohoto rozsudku (rozsudky ze dne 30. září 2003, Biret International v. Rada,
C‑93/02 P
,
EU:C:2003:517
, bod
a citovaná judikatura, jakož i ze dne 14. října 2014, Buono a další v. Komise,
C‑12/13 P a C‑13/13 P
,
EU:C:2014:2284
, bod
a citovaná judikatura).
Z výše uvedených posouzení přitom vyplývá, že EUIPO měl povinnost zrušit rozhodnutí ze dne 8. února 2016 sporným rozhodnutím přijatým na základě čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009, takže Tribunál měl právem za to, že rozhodnutí ze dne 8. února 2016 bylo platně zrušeno. Vzhledem k tomu, že se jeví, že výrok napadeného rozsudku je tak opodstatněný z právních důvodů uvedených v předcházejících bodech tohoto rozsudku, je třeba provést nahrazení odůvodnění a konstatovat, že nesprávné právní posouzení, jehož se dopustil Tribunál, nemůže vést ke zrušení napadeného rozsudku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. března 2019, River Kwai International Food Industry v. AETMD,
C‑144/18 P
, nezveřejněný,
EU:C:2019:266
, bod
).
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že první až čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku, které se všechny vztahují k úvahám Tribunálu založeným na obecné právní zásadě umožňující zrušení protiprávních správních aktů jejich autorem a na článku 83 nařízení č. 207/2009, jsou irelevantní. Je tudíž třeba je zamítnout, aniž je třeba zkoumat přípustnost prvního, druhého a čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, kterou EUIPO a společnost repowermap.org zpochybnily, ani odpovídat na argument vycházející z toho, že čl. 80 odst. 1 nařízení č. 207/2009 taxativně upravuje možnosti zrušení rozhodnutí EUIPO, a brání tedy takovému zrušení v případě, že podmínky pro použití tohoto ustanovení nejsou splněny.
První až čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku tedy musí být zamítnuty.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí
–
Argumentace účastníků řízení
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že nebyl zohledněn odkaz, který učinila na rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu. Podle navrhovatelky bod 24 tohoto rozhodnutí potvrzuje skutečnost, že odvolací senáty nemohou zrušit svá rozhodnutí, pokud jsou předmětem žaloby podané k Tribunálu. Není tak možné mít za to, že výše uvedené rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu není v projednávané věci relevantní. Navrhovatelka má naopak za to, že toto rozhodnutí je relevantní v rozsahu, v němž se vztahuje na řízení
inter partes
v oblasti práva ochranných známek.
Kromě toho se navrhovatelka domnívá, že si Tribunál protiřečil, když v bodě 80 napadeného rozsudku jednak uvedl, že odvolací senát měl, alespoň stručně, odpovědět na podrobnou argumentaci navrhovatelky a jednak uvedl, že odvolací senát nebyl povinen odpovědět na argument navrhovatelky vycházející z rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu.
EUIPO a společnost repowermap.org navrhují, aby byl důvod kasačního opravného prostředku prohlášen za nepřípustný, a z meritorního hlediska zpochybňují argumenty navrhovatelky.
–
Závěry Soudního dvora
Je třeba uvést, že podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, a nesmí být ve skutečnosti návrhem, který směřuje k dosažení prostého nového přezkumu žaloby podané k Tribunálu (rozsudek ze dne 18. října 2018, Gul Ahmed Textile Mills v. Rada,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci je třeba konstatovat, že navrhovatelka svou argumentací vycházející z nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí pouze zpochybňuje rozhodnutí EUIPO, aniž jakkoli kritizuje úvahy přijaté Tribunálem. Taková argumentace, která nesměřuje proti napadenému rozsudku, je tudíž v rámci kasačního opravného prostředku nepřípustná (obdobně viz rozsudek ze dne 16. listopadu 2017, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise,
C‑250/16 P
,
EU:C:2017:871
, bod
).
Pokud jde o argument, podle něhož si Tribunál protiřečil, když v bodě 80 napadeného rozsudku jednak uvedl, že odvolací senát měl, alespoň stručně, odpovědět na podrobnou argumentaci navrhovatelky, a jednak uvedl, že odvolací senát nebyl povinen odpovědět na argument navrhovatelky vycházející z rozhodnutí rozšířeného odvolacího senátu, je třeba uvést, že navrhovatelka neidentifikuje bod tohoto rozsudku, který by byl v rozporu s bodem 80 uvedeného rozsudku a že se nejeví, že je její argumentace jako celek dostatečně jasná k tomu, aby mohla identifikovat s vyžadovanou přesností kritizované části napadeného rozsudku, jakož i právní argumenty uplatněné na podporu této kritiky, což Soudnímu dvoru brání v tom, aby mohl provést svůj přezkum legality (pokud jde o požadavek na jasnost argumentace, viz usnesení ze dne 30. ledna 2014, Fercal v. OHIM,
C‑324/13 P
, nezveřejněné,
EU:C:2014:60
, bod
a citovaná judikatura).
Pátý důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba odmítnout jako nepřípustný.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být v plném rozsahu zamítnut.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Článek 138 odst. 1 téhož jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, se uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že EUIPO a společnost repowermap.org požadovaly náhradu nákladů řízení a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
Společnosti Repower AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.