CELEX: 62019CJ0363
Řízení o předběžné otázce
Bezpečnost potravin
Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin
Nařízení (ES) č. 1924/2006
Články 5 a 6
Vědecké zdůvodnění tvrzení
Všeobecně uznávané vědecké poznatky
Článek 10 odst. 1
Článek 28 odst. 5
Přechodný režim
Nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům na vnitřním trhu
Směrnice 2005/29/ES
Článek 3 odst. 4
Vztah mezi ustanoveními směrnice 2005/29 a jinými pravidly Unie, která upravují určité aspekty nekalých obchodních praktik

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 5 a 6 ve spojení s čl. 10 odst. 1 a čl. 28 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (
Úř. věst. 2006, L 404, s. 9
, a oprava
Úř. věst. 2007, L 12, s. 3
), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 ze dne 15. ledna 2008 (
Úř. věst. 2008, L 39, s. 8
) (dále jen „nařízení č. 1924/2006“), jakož i článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (
Úř. věst. 2005, L 149, s. 22
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Konsumentombudsmannen (ochránce práv spotřebitelů, Švédsko, dále jen „KO“) a společností Mezina AB, jehož předmětem je soulad zdravotních tvrzení používaných touto společností s unijními a vnitrostátními právními předpisy.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení č. 1924/2006
Body 14 a 17 odůvodnění nařízení č. 1924/2006 znějí:
„(14)
V současné době existuje velké množství tvrzení, která se používají při označování potravin a v reklamě v některých členských státech a která se vztahují k látkám, jejichž příznivý vliv nebyl prokázán nebo o nichž [o němž] se v současnosti nedospělo k dostatečné vědecké shodě. Je nutno zajistit, aby u látek, které jsou předmětem tvrzení, bylo prokázáno, že mají příznivý výživový nebo fyziologický účinek.
[…]
(17)
Při používání výživových a zdravotních tvrzení by hlavním aspektem, na nějž je nutno brát zřetel, mělo být vědecké zdůvodnění, a provozovatelé potravinářských podniků by jejich používání měli odůvodnit. Tvrzení by měla být vědecky zdůvodněna s přihlédnutím ke všem dostupným vědeckým údajům a po zvážení důkazů.“
Článek 1 nařízení č. 1924/2006, nadepsaný „Předmět a oblast působnosti“, jenž je součástí kapitoly I, nadepsané „Předmět, oblast působnosti a definice“, stanoví:
„1.   Toto nařízení uvádí v soulad právní a správní předpisy v členských státech, které se týkají výživových a zdravotních tvrzení, aby bylo zajištěno účinné fungování vnitřního trhu a zároveň i vysoká míra ochrany spotřebitele.
2.   Toto nařízení se vztahuje na výživová a zdravotní tvrzení, která jsou uváděna v obchodních sděleních, ať už při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách týkajících se potravin, které mají být takto dodány konečnému spotřebiteli.
[…]“
Kapitola II nařízení č. 1924/2006, nadepsaná „Obecné zásady“, obsahuje články 3 až 7.
Článek 3 tohoto nařízení, nadepsaný „Obecné zásady pro všechna tvrzení“, stanoví:
„Výživová a zdravotní tvrzení lze při označování a obchodní úpravě potravin a v reklamě na potraviny uváděné na trh [v Unii] používat pouze v případě, že jsou v souladu s tímto nařízením.
Aniž jsou dotčeny směrnice [Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (
Úř. věst. 2000, L 109, s. 29
; Zvl. vyd. 15/05, s. 75) a směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy (
Úř. věst. 1984, L 250, s. 17
; Zvl. vyd. 15/01, s. 227)], nesmějí výživová a zdravotní tvrzení
a)
být nepravdivá, dvojsmyslná nebo klamavá;
[…]“
Článek 5 uvedeného nařízení, nadepsaný „Obecné podmínky“, stanoví:
„1.   Používání výživových a zdravotních tvrzení je přípustné pouze při splnění těchto podmínek:
a)
na základě všeobecně uznávaných vědeckých poznatků bylo prokázáno, že přítomnost, nepřítomnost nebo snížený obsah živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje, v potravině nebo kategorii potravin má příznivý výživový nebo fyziologický účinek;
[…]
2.   Použití výživových a zdravotních tvrzení je přípustné pouze tehdy, jestliže lze očekávat, že průměrný spotřebitel příznivému účinku vyjádřenému v daném tvrzení porozumí.
[…]“
Článek 6 téhož nařízení, nadepsaný „Vědecké zdůvodnění tvrzení“, stanoví:
„1.   Výživová a zdravotní tvrzení musí být založena na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a jsou jejich prostřednictvím zdůvodněna.
2.   Provozovatel potravinářského podniku, který uvádí výživové nebo zdravotní tvrzení, musí použití tohoto tvrzení zdůvodnit.
3.   Příslušné orgány členských států mohou provozovatele potravinářského podniku nebo osobu, která produkt uvádí na trh, požádat o předložení veškerých náležitých podkladů a údajů, které dokládají soulad s tímto nařízením.“
Kapitola IV nařízení č. 1924/2006, nadepsaná „Zdravotní tvrzení“, obsahuje články 10 až 19.
Článek 10 tohoto nařízení, nadepsaný „Zvláštní podmínky“, stanoví:
„1.   Zdravotní tvrzení jsou zakázána, pokud neodpovídají obecným požadavkům v kapitole II a zvláštním požadavkům v této kapitole a pokud nejsou schválena v souladu s tímto nařízením a obsažena v seznamu schválených tvrzení stanovených v článcích 13 a 14.
[…]
3.   Odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na celkové dobré zdraví a duševní a tělesnou pohodu je přípustný pouze tehdy, pokud je doplněn zvláštním zdravotním tvrzením, které je uvedeno v seznamech podle článku 13 nebo 14.
[…]“
Článek 13 uvedeného nařízení, nadepsaný „Zdravotní tvrzení jiná než tvrzení odkazující na snížení rizika onemocnění a na rozvoj a zdraví dětí“, stanoví:
„1.   Zdravotní tvrzení, která popisují nebo odkazují na
a)
význam živiny nebo jiné látky pro růst a vývoj organismu a jeho fyziologické funkce, nebo
[…]
a která jsou uvedena v seznamu podle odstavce 3, smějí být uvedena, aniž projdou řízeními podle článků 15 až 19, pokud jsou
i)
založena na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a
ii)
dobře srozumitelná průměrnému spotřebiteli.
2.   Členské státy poskytnou Komisi do 31. ledna 2008 seznamy tvrzení podle odstavce 1 spolu s podmínkami, které se na ně vztahují, a odkazy na odpovídající vědecké zdůvodnění.
3.   Po konzultaci s [Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA)] přijme Komise regulativním postupem s kontrolou podle čl. 25 odst. 3 do 31. ledna 2010 seznam schválených tvrzení, jenž má za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, platných pro Společenství podle odstavce 1 a veškeré nezbytné podmínky používání těchto tvrzení.
[…]“
Článek 28 nařízení č. 1924/2006, nadepsaný „Přechodná opatření“, jenž je součástí kapitoly V tohoto nařízení, nadepsané „Obecná a závěrečná ustanovení“, v odstavci 5 stanoví:
„Zdravotní tvrzení podle čl. 13 odst. 1 písm. a) smějí být uváděna ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost až do přijetí seznamu uvedeného v čl. 13 odst. 3, přičemž odpovědnost nesou provozovatelé potravinářských podniků, pokud jsou tato tvrzení v souladu s tímto nařízením a s platnými vnitrostátními právními předpisy upravujícími tato tvrzení a není dotčeno přijetí ochranných opatření uvedených v článku 24“.
Směrnice 2005/29
Bod 10 odůvodnění směrnice 2005/29 zní:
„Je nutné zajistit soulad mezi touto směrnicí a stávajícím právem [Unie], zejména pokud se předpisy týkající se nekalých obchodních praktik vztahují na konkrétní odvětví. […] Tato směrnice se proto použije, pouze pokud neexistují zvláštní právní předpisy [Unie] upravující konkrétní hlediska nekalých obchodních praktik, například požadavky na informovanost a pravidla upravující způsob předkládání informací spotřebiteli. Zajišťuje ochranu spotřebitelů tam, kde na úrovni [Unie] neexistují žádné zvláštní odvětvové právní předpisy, a zakazuje obchodníkům vytvářet klamnou představu o povaze produktů. […] Směrnice […] doplňuje
acquis communautaire
platné pro obchodní praktiky poškozující ekonomické zájmy spotřebitelů.“
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
d)
‚obchodními praktikami vůči spotřebiteli‘ (dále také jen ‚obchodní praktiky‘) jednání, opomenutí, chování nebo prohlášení, obchodní komunikace včetně reklamy a uvedení na trh ze strany obchodníka přímo související s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebiteli;
[…]“
Článek 3 uvedené směrnice, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Tato směrnice se vztahuje na nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům, jak je stanoveno [jak jsou vymezeny] v článku 5, před obchodní transakcí týkající se produktu, v jejím průběhu a po ní.
[…]
3.   Touto směrnicí nejsou dotčena pravidla [Unie] ani vnitrostátní pravidla týkající se zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů.
4.   V případě rozporu mezi ustanoveními této směrnice a jinými pravidly [Unie], která upravují určité aspekty nekalých obchodních praktik, jsou tato jiná pravidla [Unie] pro tyto určité aspekty rozhodná a použijí se.
[…]“
Článek 5 téže směrnice, nadepsaný „Zákaz nekalých obchodních praktik“, zní:
„1.   Nekalé obchodní praktiky jsou zakázány.
2.   Obchodní praktika je nekalá, pokud
a)
je v rozporu s požadavky náležité profesionální péče
a
b)
podstatně narušuje nebo je schopná podstatně narušit ekonomické chování průměrného spotřebitele, který je jejímu působení vystaven nebo kterému je určena, nebo průměrného člena skupiny, pokud se obchodní praktika zaměřuje na určitou skupinu spotřebitelů, ve vztahu k danému produktu.
3.   Obchodní praktiky, jež mohou podstatně narušit ekonomické chování pouze určité jednoznačně vymezitelné skupiny spotřebitelů, kteří jsou z důvodu duševní nebo fyzické slabosti, věku nebo důvěřivosti zvlášť zranitelní takovou praktikou nebo produktem, který propaguje, způsobem, který může obchodník rozumně očekávat, se hodnotí z pohledu průměrného člena dané skupiny. Tím nejsou dotčeny běžné a oprávněné reklamní praktiky zveličených prohlášení nebo prohlášení, která nejsou míněna doslovně.
4.   Obchodní praktiky jsou nekalé zejména tehdy, jsou-li
a)
klamavé ve smyslu článků 6 a 7
nebo
b)
agresivní ve smyslu článků 8 a 9.
5.   V příloze I je uveden výčet obchodních praktik, které jsou považovány za nekalé za všech okolností. Tento jednotný výčet platí ve všech členských státech a může být změněn pouze revizí této směrnice.“
Švédské právo
Ustanovení § 5 marknadsföringslagen (2008:486) [zákon (2008:486) o obchodních praktikách], který provedl směrnici 2005/29 do švédského právního řádu, stanoví, že „marketingové praktiky musí být v souladu s poctivými obchodními praktikami“.
Podle § 10 tohoto zákona platí, že:
„Při marketingu nesmí obchodník používat nepravdivá tvrzení ani jiná prohlášení, která jsou ve vztahu k jeho podnikatelské činnosti nebo podnikatelské činnosti jiného obchodníka zavádějící.
První odstavec se použije zejména na prohlášení týkající se:
1)
existence výrobku, jeho povahy, množství, jakosti a jiných charakteristických vlastností;
[…]“
Z informací předkládajícího soudu vyplývá, že v souladu s ustálenou vnitrostátní judikaturou nese důkazní břemeno týkající se pravdivosti reklamních sdělení dotyčný obchodník a že požadovaná úroveň důkazu, pokud jde o výživová a zdravotní tvrzení, je „relativně vysoká“.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost Mezina se zabývá výrobou a uváděním na trh přírodních léčivých přípravků a doplňků stravy, mezi něž patří Movizin complex, který obsahuje zázvor, šípek a kadidlovník, Macoform, který obsahuje artyčok a pampelišku, jakož i Vistavital, který obsahuje borůvky.
V souvislosti s uváděním na trh těchto výrobků, které spadají do kategorie „potraviny“ ve smyslu nařízení č. 1924/2006, společnost Mezina používá tato jednotlivá zdravotní tvrzení:
„Movizin complex – pro vaše klouby“; „Zázvor může pomoci udržovat pohyblivost kloubů a přispívat k energii a vitalitě“; „Šípek může pomoci chránit pohyblivost kloubů“; „Šípek, který mi může pomoci chránit mé klouby a udržet je silné“; „Kadidlovník – Pryskyřice tohoto stromu se dlouho používá, zejména v Indii, na podporu přirozené mobility a flexibility kloubů“; „Vždy dbám na to, abych užil denní dávku Movizinu, ve kterém kadidlovník přispívá k dobrému stavu kloubů“.
„Macoform – žaludek v rovnováze“; „Artyčok může přispět k normálnímu trávení a správnému fungování žaludku“; „Pampeliška může podporovat fyziologickou rovnováhu pH a přispívat k normální funkci střev“.
„Vistavital – udržujte normální zrak“, „Borůvky podporují přísun krve do oka a funkci sítnice a pomáhají udržovat normální funkci oka“; „Borůvky – Pomoc při udržování normální funkce sítnice“.
KO podal žalobu k Patent- och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (soud pro záležitosti duševního vlastnictví a hospodářské záležitosti zasedající při soudu prvního stupně ve Stockholmu, Švédsko), kterou se domáhá toho, aby bylo společnosti Mezina zakázáno používat tato zdravotní tvrzení při uvádění výrobků dotčených v původním řízení na trh.
Pokud jde v první řadě o zdravotní tvrzení odkazující na konkrétní látku (zázvor, šípek, kadidlovník, artyčok, pampelišku a borůvky), KO připomíná, že se na ně vztahuje přechodný režim uvedený v čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, jelikož Komise dosud nepřijala stanovisko k žádostem o zařazení těchto tvrzení na seznam stanovený v čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení. KO dále tvrdí, že tato tvrzení, z nichž některá byla navíc předmětem nepříznivého stanoviska ze strany EFSA, nesplňují požadavky čl. 28 odst. 5 uvedeného nařízení, jelikož jsou v rozporu nejen s čl. 3 druhým pododstavcem písm. a) a s články 5 a 6 téhož nařízení, ale také s příslušnými vnitrostátními ustanoveními, v projednávaném případě s § 5 a § 10 zákona (2008:486) o obchodních praktikách.
Podle KO společnost Mezina na základě všeobecně uznávaných vědeckých poznatků neprokázala, že přítomnost živin ve výrobcích dotčených v původním řízení má příznivý fyziologický účinek ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1924/2006, ani nepředložila vědecké poznatky prokazující dodržování ustanovení tohoto nařízení v souladu s jeho čl. 6 odst. 1, ani neprokázala, že zdravotní tvrzení nejsou nepravdivá, dvojsmyslná nebo klamavá s ohledem na čl. 3 druhý pododstavec písm. a) uvedeného nařízení.
Co se ve druhé řadě týče zdravotních tvrzení, která neodkazují na konkrétní látku („Movizin complex – pro vaše klouby“, „Macoform – rovnováha žaludku“ a „Vistavital – udržujte normální zrak“), KO zejména tvrdí, že představují zvláštní tvrzení, takže vzhledem k tomu, že nebyla předmětem žádné žádosti o zařazení na seznam uvedený v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, nemohou být schválena. Podpůrně tvrdí, že ani v případě, že by tato tvrzení byla považována za obecná zdravotní tvrzení ve smyslu čl. 10 odst. 3 uvedeného nařízení, nemohla by být schválena, jelikož nebyla doplněna zvláštními zdravotními tvrzeními schválenými v souladu s čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení nebo podle čl. 28 odst. 5 téhož nařízení.
Společnost Mezina navrhuje, aby byla žaloba zamítnuta.
Pokud jde o zdravotní tvrzení odkazující na konkrétní látku, společnost Mezina tvrdí, že zdravotní tvrzení, na která se vztahují přechodná ustanovení v čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, nemohou podléhat, na rozdíl od toho, co tvrdí KO, požadavkům na dokazování vyšším než těm, které musí splňovat zdravotní tvrzení schválená Komisí. Zejména by nebylo rozumné požadovat, aby provozovatel potravinářského podniku předložil pro zdravotní tvrzení, na která se vztahují tato přechodná ustanovení, ještě další vědeckou dokumentaci, než na základě které byla podána žádost o zařazení na seznam stanovený v čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení.
Pokud jde o zdravotní tvrzení, která neodkazují na konkrétní látku, společnost Mezina tvrdí, že tato tvrzení představují obecná tvrzení, a vzhledem k tomu, že jsou doplněna zvláštními tvrzeními, která musí být schválena podle čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 3 uvedeného nařízení.
V tomto ohledu předkládající soud poznamenává, že pokud jde o zdravotní tvrzení, která popisují nebo odkazují na význam živiny nebo jiné látky pro růst a vývoj organismu a jeho fyziologické funkce, jako jsou živiny nebo jiné látky dotčené v původním řízení, článek 13 nařízení č. 1924/2006 stanoví, že tato tvrzení mohou být, pokud jsou uvedena na seznamu vypracovaném Komisí, použita bez předchozího schválení, pokud jsou založena na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a pokud jsou dobře srozumitelná průměrnému spotřebiteli.
Vzhledem k tomu, že schválený seznam tvrzení, který měla Komise vypracovat, nebyl k datu 31. ledna 2010, stanovenému v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, dokončen, předkládající soud si klade otázku ohledně toho, kdo nese důkazní břemeno týkající se pravdivosti, a ohledně úrovně důkazů vyžadované s ohledem na taková tvrzení, která dosud nebyla na tento seznam zařazena.
Předkládající soud má za to, že v rámci přechodného režimu stanoveného v čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 znění článku 6 tohoto nařízení podle všeho naznačuje, že důkazní břemeno týkající se pravdivosti zdravotního tvrzení nese provozovatel potravinářského podniku nebo osoba odpovědná za uvedení výrobku na trh. V tomto ohledu zdůrazňuje, že použití výrazu „bylo prokázáno“ v čl. 5 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení naznačuje, že toto nařízení upravuje důkazní břemeno, aniž určuje osobu, která musí prokázat pravdivost určitých tvrzení.
Předkládající soud dodává, že odkaz na „uznávané vědecké poznatky“ uvedený v těchto ustanoveních naznačuje, že nařízení č. 1924/2006 upravuje rovněž úroveň důkazů požadovanou pro zdravotní tvrzení.
Poznamenává však, že toto nařízení neobsahuje konkrétní ustanovení o postupu, který je třeba dodržet při jeho použití ve vnitrostátním řízení, zejména pokud jde o otázky týkající se dokazování a důkazní hodnoty předložených důkazů. V takovém případě a na základě procesní autonomie členských států by pak bylo na vnitřním právním řádu členských států, aby nahradil mlčení textů při současném dodržení zásad rovnocennosti a efektivity.
Předkládající soud se dále zabývá otázkou, zda lze použít vnitrostátní pravidla použitelná v oblasti nekalých obchodních praktik, jež byla přijata v rámci provedení směrnice 2005/29, i když nařízení č. 1924/2006 obsahuje zvláštní pravidla, která mají přednost a uplatní se na tyto zvláštní aspekty nekalých obchodních praktik, jak rozhodl Soudní dvůr v souvislosti s regulací léčivých přípravků (rozsudek ze dne 16. července 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, body
a
).
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že i když je zdravotní tvrzení založeno na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích, může obsahovat dvojsmyslné nebo protichůdné sdělení, jež nelze schválit, takže není možné předpokládat, že zdravotní tvrzení, na která se vztahuje přechodný režim uvedený v čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, splňují ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2005/29.
Za těchto podmínek se Patent- och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (soud pro záležitosti duševního vlastnictví a hospodářské záležitosti zasedající při soudu prvního stupně ve Stockholmu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je důkazní břemeno v případě, kdy vnitrostátní soud rozhoduje o tom, zda bylo uváděno nepřípustné zdravotní tvrzení v situaci, kdy dotčené zdravotní tvrzení odpovídá tvrzení, jež bylo předmětem žádosti podané na základě čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1924/2006, o jejímž schválení či neschválení ještě nebylo rozhodnuto, upraveno články 5 a 6 ve spojení s čl. 10 odst. 1 a čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, nebo se řídí vnitrostátními právními předpisy?
2)
Pokud odpověď na první otázku zní tak, že důkazní břemeno upravují ustanovení nařízení č. 1924/2006, nese toto důkazní břemeno obchodník, který dané zdravotní tvrzení uvádí, nebo orgán, který vnitrostátní soud žádá, aby obchodníkovi v dalším uvádění tohoto tvrzení zabránil?
3)
Řídí se v takové situaci, jako je situace popsaná v první otázce, požadovaná úroveň důkazů v případě, kdy vnitrostátní soud rozhoduje o tom, zda bylo uváděno nepřípustné zdravotní tvrzení, články 5 a 6 ve spojení s čl. 10 odst. 1 a čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, anebo vnitrostátními právními předpisy?
4)
Pokud odpověď na třetí otázku zní tak, že se požadovaná úroveň důkazů řídí ustanoveními nařízení č. 1924/2006, jaké jsou požadavky na dokazování?
5)
Má na odpovědi na první až čtvrtou otázku vliv skutečnost, že v řízení u vnitrostátního soudu lze současně použít nařízení č. 1924/2006 [včetně čl. 3 písm. a) tohoto nařízení] i směrnici 2005/29?“
K předběžným otázkám
K první až čtvrté otázce
Úvodem je třeba zdůraznit, že ačkoli se spor v původním řízení týká jak zdravotních tvrzení, která neodkazují na žádnou konkrétní látku („Movizin complex – pro vaše klouby“, „Macoform – žaludek v rovnováze“ a „Vistavital – udržujte normální zrak“), tak zdravotních tvrzení odkazujících na určitou látku (zázvor, šípek, kadidlovník, artyčok, pampelišku a borůvky), pouze pro tato posledně uvedená zdravotní tvrzení byla podána žádost o zařazení na seznam uvedený v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 a pouze tato tvrzení jsou předmětem otázek předkládajícího soudu v prvních čtyřech předběžných otázkách.
Předkládající soud vychází z předpokladu, že zdravotní tvrzení odkazující na konkrétní látku představují zvláštní zdravotní tvrzení ve smyslu čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 a spadají do kategorie tvrzení, která popisují nebo odkazují na význam živiny nebo jiné látky pro růst a vývoj organismu a jeho fyziologické funkce ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení. Soudní dvůr tedy na první čtyři předběžné otázky odpoví na základě tohoto předpokladu, který však bude muset předkládající soud ověřit.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že podstatou první až čtvrté otázky předkládajícího soudu, které je nutné posoudit společně, je, zda musí být čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a 2, čl. 10 odst. 1, jakož i čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 vykládány v tom smyslu, že v rámci přechodného režimu stanoveného v posledně uvedeném ustanovení se důkazní břemeno a požadovaná úroveň důkazů, pokud jde o zdravotní tvrzení uvedená v čl. 13 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, řídí tímto nařízením, a pokud ano, jaké jsou požadavky, které z něj vyplývají.
V projednávaném případě platí, že jelikož Komise dosud nepřijala stanovisko k žádostem o zařazení zdravotních tvrzení dotčených v původním řízení na seznam uvedený v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, vztahuje se na tato tvrzení přechodný režim stanovený v čl. 28 odst. 5 tohoto nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2017, Bionorica a Diapharm v. Komise,
C‑596/15 P a C‑597/15 P
,
EU:C:2017:886
, bod
).
Článek 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 stanoví, že dokud nebyl přijat seznam uvedený v čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení, zdravotní tvrzení podle čl. 13 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení smějí být uváděna „přičemž odpovědnost nesou provozovatelé potravinářských podniků, pokud jsou tato tvrzení v souladu s tímto nařízením a s platnými vnitrostátními právními předpisy upravujícími tato tvrzení“.
Co se týče požadavku na soulad zdravotních tvrzení, na něž se vztahuje přechodný režim podle čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006, s tímto nařízením, je třeba připomenout, že čl. 10 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že zdravotní tvrzení jsou zakázána, pokud neodpovídají mimo jiné obecným požadavkům v kapitole II uvedeného nařízení.
Podle čl. 5 odst. 1 nařízení č. 1924/2006, který je součástí kapitoly II tohoto nařízení, je přitom používání zdravotních tvrzení přípustné, zejména pokud „na základě všeobecně uznávaných vědeckých poznatků bylo prokázáno“, že přítomnost živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje, má příznivý výživový nebo fyziologický účinek“.
Stejně tak čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1924/2006 upřesňuje, že zdravotní tvrzení musí být „založena na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích a [být] jejich prostřednictvím zdůvodněna“.
Tím, že jak v čl. 5 odst. 1, tak v čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1924/2006 je uvedeno, že zdravotní tvrzení musí být zdůvodněna prostřednictvím „všeobecně uznávaných vědeckých poznatk[ů]“, unijní normotvůrce stanovil úroveň důkazů požadovanou v tomto ohledu.
Použití výrazu „všeobecně uznávané vědecké poznatky“ znamená, že takové důkazy se nemohou omezovat na víru, závěry vycházející z lidové moudrosti nebo dokonce na pozorování nebo zkušenosti osob, které nepatří do vědecké komunity.
Použití takového výrazu naopak znamená, že zdravotní tvrzení musí být založena na objektivních a vědeckých důkazech a že konkrétně o příznivém vlivu látek, ke kterým se tato zdravotní tvrzení vztahují, musí panovat dostatečná vědecká shoda, jak je uvedeno v bodě 14 odůvodnění nařízení č. 1924/2006. Kromě toho a v souladu s bodem 17 odůvodnění uvedeného nařízení by zdravotní tvrzení měla být „vědecky zdůvodněna s přihlédnutím ke všem dostupným vědeckým údajům a po zvážení důkazů“.
Pokud jde o důkazní břemeno, je třeba uvést, že čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 stanoví, že zdravotní tvrzení smějí být uváděna až do přijetí seznamu uvedeného v čl. 13 odst. 3, „přičemž odpovědnost nesou provozovatelé potravinářských podniků“, a že čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení stanoví, že „[p]rovozovatel potravinářského podniku, který uvádí výživové nebo zdravotní tvrzení, musí použití tohoto tvrzení zdůvodnit“.
Žalovaná v původním řízení však tvrdí, že nařízení č. 1924/2006 nelze vykládat v tom smyslu, že vyžaduje, aby dotyčný provozovatel potravinářského podniku předložil vlastní důkazy a vypracoval vědecké studie sám nebo je nechal vypracovat příslušnými institucemi.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ačkoli ustanovení čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 2 nařízení č. 1924/2006 takový požadavek nestanoví, přesto ukládají dotyčnému provozovateli potravinářského podniku povinnost být schopen zdůvodnit zdravotní tvrzení, které uvádí.
Mohou být předloženy důkazy obsažené ve spisu vytvořeném na podporu žádosti o zařazení na seznam uvedený v čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006 nebo důkazy pocházející z jiného zdroje za předpokladu, že mají dostatečnou vědeckou hodnotu.
V rámci přechodného režimu podle čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 je tedy odpovědností provozovatele potravinářského podniku, který se rozhodl používat zdravotní tvrzení, aby znal účinky látky, která je předmětem tohoto tvrzení, na zdraví (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. dubna 2014, Ehrmann,
C‑609/12
,
EU:C:2014:252
, bod
), což znamená, že musí být schopen prokázat objektivní existenci těchto účinků a že důkazní břemeno leží na něm.
Dále, i když se důkazní břemeno a úroveň důkazů vyžadovaná, pokud jde o zdravotní tvrzení uvedená v čl. 13 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1924/2006, řídí tímto nařízením, toto nařízení neupravuje metody dokazování ani způsoby získávání těchto důkazů. Z toho vyplývá, jak uvedl předkládající soud, že tyto otázky se řídí vnitrostátním právem při dodržení zásad rovnocennosti a efektivity.
S ohledem na výše uvedené je třeba na první až čtvrtou otázku odpovědět tak, že čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a 2, čl. 10 odst. 1, jakož i čl. 28 odst. 5 nařízení č. 1924/2006 musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci přechodného režimu stanoveného v posledně uvedeném ustanovení se důkazní břemeno a požadovaná úroveň důkazů, pokud jde o zdravotní tvrzení uvedená v čl. 13 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, řídí tímto nařízením, které vyžaduje, aby byl dotyčný provozovatel potravinářského podniku schopen zdůvodnit tvrzení, která uvádí, všeobecně uznávanými vědeckými poznatky. Tato tvrzení musí být založena na objektivních důkazech, o kterých panuje dostatečná vědecká shoda.
K páté otázce
Podstatou páté otázky předkládajícího soudu je, která ustanovení mají být použita v případě rozporu mezi pravidly stanovenými nařízením č. 1924/2006 a pravidly obsaženými ve směrnici 2005/29.
V tomto ohledu z článku 3 odst. 1 směrnice 2005/29 vyplývá, že se tato směrnice vztahuje na nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům, jak jsou vymezeny v článku 5, před obchodní transakcí týkající se produktu, v jejím průběhu a po ní. Článek 2 písm. d) této směrnice definuje „obchodní praktiky“ jako „jednání, opomenutí, chování nebo prohlášení, obchodní komunikace, včetně reklamy a uvedení na trh ze strany obchodníka přímo související s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebiteli“.
Jak vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora, směrnice 2005/29 se vyznačuje obzvláště širokou věcnou působností vztahující se na všechny obchodní praktiky, které přímo souvisejí s propagací, prodejem nebo dodáním produktu spotřebitelům (rozsudek ze dne 16. července 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Je však třeba poznamenat, že podle čl. 3 odst. 3 směrnice 2005/29 touto směrnicí „nejsou dotčena pravidla [Unie] ani vnitrostátní pravidla týkající se zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů“ a že podle čl. 3 odst. 4 uvedené směrnice „[v] případě rozporu mezi ustanoveními této směrnice a jinými pravidly [Unie], která upravují určité aspekty nekalých obchodních praktik, jsou tato jiná pravidla [Unie] pro tyto určité aspekty rozhodná a použijí se“.
Z těchto ustanovení tedy vyplývá, že směrnice 2005/29 se použije, pouze pokud neexistují jednak zvláštní pravidla Unie ani vnitrostátní pravidla týkající se zdravotní nezávadnosti a bezpečnosti produktů a jednak, jak vyplývá z bodu 10 odůvodnění uvedené směrnice, zvláštní právní předpisy Unie upravující zvláštní aspekty nekalých obchodních praktik, například požadavky na informovanost a pravidla upravující způsob předkládání informací spotřebiteli. Tentýž bod odůvodnění navíc stanoví, že směrnice 2005/29 zajišťuje ochranu spotřebitelů tam, kde na úrovni Unie neexistují žádné zvláštní odvětvové právní předpisy, a zakazuje obchodníkům vytvářet klamnou představu o povaze produktů.
Vzhledem k tomu, že nařízení č. 1924/2006 obsahuje zvláštní pravidla týkající se zdravotních tvrzení, která jsou uváděna při označování a obchodní úpravě potravin a v reklamě na potraviny uváděné na trh v Unii, představuje toto nařízení zvláštní pravidlo ve srovnání s takovými obecnými pravidly, která chrání spotřebitele před nekalými obchodními praktikami podniků vůči nim, jako jsou pravidla stanovená směrnicí 2005/29 (obdobně viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Z toho vyplývá, že v případě rozporu mezi ustanoveními směrnice 2005/29 a ustanoveními nařízení č. 1924/2006, zejména ustanoveními uvedenými v kapitole II tohoto nařízení, mají ustanovení uvedeného nařízení přednost a uplatní se na tyto zvláštní aspekty nekalých obchodních praktik (obdobně viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
).
Na pátou položenou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že v případě rozporu mezi ustanoveními nařízení č. 1924/2006 a ustanoveními směrnice 2005/29 mají ustanovení tohoto nařízení přednost a uplatní se na nekalé obchodní praktiky v oblasti zdravotních tvrzení ve smyslu uvedeného nařízení.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a 2, čl. 10 odst. 1, jakož i čl. 28 odst. 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 ze dne 15. ledna 2008, musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci přechodného režimu stanoveného v posledně uvedeném ustanovení se důkazní břemeno a požadovaná úroveň důkazů, pokud jde o zdravotní tvrzení uvedená v čl. 13 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení, řídí tímto nařízením, které vyžaduje, aby byl dotyčný provozovatel potravinářského podniku schopen zdůvodnit tvrzení, která uvádí, všeobecně uznávanými vědeckými poznatky. Tato tvrzení musí být založena na objektivních důkazech, o kterých panuje dostatečná vědecká shoda.

2)
V případě rozporu mezi ustanoveními nařízení č. 1924/2006, ve znění nařízení č. 107/2008, a ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) mají ustanovení tohoto nařízení přednost a uplatní se na nekalé obchodní praktiky v oblasti zdravotních tvrzení ve smyslu uvedeného nařízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: švédština.