CELEX: 62019CJ0012
Žalba
Institucionalno pravo
Član Europskog parlamenta
Protokol o povlasticama i imunitetima Europske unije
Članak 8.
Zastupnički imunitet
Aktivnost koja nije povezana sa zastupničkim dužnostima
Objava na zastupnikovu računu na Twitteru
Članak 9.
Zastupnička nepovredivost
Doseg
Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta

Žaliteljica svojom žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 8. studenoga 2018., Troszczynski/Parlament (T‑550/17, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2018:754
), kojom je Opći sud odbio njezinu tužbu za poništenje odluke Europskog parlamenta od 14. lipnja 2017. o ukidanju žaliteljičina zastupničkog imuniteta (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
U članku 8. Protokola br. 7 o povlasticama i imunitetima Europske unije, priloženog UEU‑u i UFEU‑u (
SL 2016., C 202, str. 266
., u daljnjem tekstu: Protokol) predviđa se:
„Članovi Europskog parlamenta ne mogu biti podvrgnuti nikakvom obliku ispitivanja, zadržavanja ili sudskog postupka zbog izraženih mišljenja ili glasovanja pri obnašanju svojih dužnosti.”
U članku 9. Protokola određuje se:
„Za vrijeme zasjedanja Europskog parlamenta njezini [njegovi] članovi uživaju:
(a)
na državnom području svoje države, imunitet priznat članovima parlamenta te države;
(b)
na državnom području bilo koje druge države članice, imunitet od svake mjere zadržavanja i od sudskih postupaka.
Na isti se način imunitet primjenjuje na članove tijekom putovanja do mjesta ili iz mjesta sastajanja Europskog parlamenta.
Ako je član zatečen u počinjenju kaznenog djela, nije moguće pozivanje na imunitet te u tom slučaju Europski parlament može ostvariti svoje pravo na ukidanje imuniteta jednom od svojih članova.”
U članku 5. Poslovnika Europskog parlamenta (8. saziv – siječanj 2017.), naslovljenom „Povlastice i imuniteti”, u stavku 2. drugoj rečenici propisuje se:
„Zastupnički imunitet nije osobna povlastica zastupnika već jamstvo neovisnosti Parlamenta kao cjeline i njegovih zastupnika.”
Okolnosti spora
Okolnosti spora, koje su izložene u točkama 1. do 10. pobijane presude, za potrebe ovog postupka mogu se sažeti na sljedeći način.
Žaliteljica je izabrana za zastupnicu u Europskom parlamentu na izborima za 8. saziv koji su održani od 22. do 25. svibnja 2014.
Dana 23. rujna 2015. na žaliteljičinu računu na društvenoj mreži Twitter objavljena je fotografija na kojoj se nalazila skupina žena odjevena u odjeću kojom im je, osim očiju, bilo pokriveno cijelo lice i za koje se činilo da čekaju ispred Fonda za obiteljske naknade (CAF). Fotografija je bila popraćena sljedećim komentarom: „CAF u Rosny‑sous‑Boisu 9. prosinca 2014. Nošenje vela koji zaklanja cijelo lice navodno je zabranjeno zakonom…” (u daljnjem tekstu: sporni
tweet
).
Nakon što je glavni direktor CAF‑a u Seine‑Saint‑Denisu (Francuska) 27. studenoga 2015. podnio tužbu zbog javne klevete javne uprave, državni odvjetnik iz Bobignyja (Francuska) otvorio je 19. siječnja 2016. istragu „o poticanju na mržnju ili nasilje usmjereno protiv pojedinca ili skupine pojedinaca zbog njihova porijekla ili njihove određene etničke, nacionalne, rasne ili vjerske pripadnosti ili nepripadnosti” te zbog javne klevete.
Sudac istrage pozvao je žaliteljicu na prvo saslušanje zakazano za 20. rujna 2016. Ona se usprotivila tom pozivu na temelju svojeg zastupničkog imuniteta.
Sudac istrage pri tribunalu de grande instance de Bobigny (Okružni sud u Bobignyju, Francuska) zatražio je 23. rujna 2016. da se Parlamentu uputi zahtjev za ukidanje navedenog imuniteta.
Francuski ministar pravosuđa 1. prosinca 2016. proslijedio je taj zahtjev predsjedniku Parlamenta.
Odbor za pravna pitanja Parlamenta saslušao je žaliteljicu 11. travnja 2017.
Parlament je 14. lipnja 2017. donio spornu odluku.
Potpredsjednik Okružnog suda u Bobignyju nadležan za istragu rješenjem od 26. travnja 2018. uputio je žaliteljicu u postupak pred tribunalom correctionnel (Sud za lakša kaznena djela, Francuska).
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 12. kolovoza 2017. žaliteljica je pokrenula postupak za poništenje sporne odluke i naknadu neimovinske štete koju je navodno pretrpjela zbog te odluke.
U prilog svojem zahtjevu žaliteljica je istaknula četiri tužbena razloga: prvi, koji se temelji na povredi članka 8. Protokola; drugi, koji se temelji na povredi članka 9. Protokola; treći, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i načela jednakog postupanja te načela dobre uprave; i četvrti, koji se temelji na povredi prava obrane i prigovoru nezakonitosti članka 9. stavka 9. i članka 150. stavka 2. Poslovnika Parlamenta.
Opći sud zajedno je ispitao prvi i drugi tužbeni razlog, pri čemu je najprije u točki 34. pobijane presude podsjetio na to da, ako Parlament, kojem je podnesen zahtjev za ukidanje zastupničkog imuniteta, zaključi da djela na kojima se temelji taj zahtjev nisu obuhvaćena člankom 8. Protokola, on tada mora provjeriti uživa li dotični zastupnik za ta djela imunitet iz članka 9. Protokola i, ako je tako, odlučiti treba li taj imunitet ukinuti ili ne.
Opći sud zatim je argumentaciju koju je žaliteljica iznijela u prilog tim dvama tužbenim razlozima podijelio na pet prigovora: prvi, koji se temelji na primjeni članka 26. francuskog Ustava na sporni
tweet
; drugi, koji se temelji na tome da je navedeni
tweet
mišljenje izraženo pri obnašanju žaliteljičinih zastupničkih dužnosti u smislu članka 8. Protokola; treći, koji se temelji na povredi temeljnog prava na slobodu izražavanja koju je Parlament počinio neopravdanim ukidanjem žaliteljičina zastupničkog imuniteta; četvrti, koji se temelji na tome da žaliteljica nije autorica spornog
tweeta
; i peti, koji se temelji na povredi žaliteljičine neovisnosti i neovisnosti Parlamenta.
Opći sud odbio je prvi prigovor kao bespredmetan. On je u točki 41. pobijane presude utvrdio da se razlog zbog kojeg je Parlament smatrao da se žaliteljica nije mogla pozvati na članak 26. francuskog Ustava nije odnosio na činjenicu objave sporne izjave na Twitteru, nego na nemogućnost da se sporni
tweet
okvalificira kao izraženo mišljenje ili glasovanje pri žaliteljičinu obnašanju zastupničkih dužnosti u smislu članka 8. Protokola.
Drugi prigovor odbijen je kao neosnovan. Opći sud je, u biti, u točki 53. pobijane presude utvrdio da je sporni
tweet
bio usmjeren na izražavanje žaljenja zbog nepoštovanja francuskog zakona kojim se zabranjuje pokrivanje lica u javnom prostoru u vezi s točno određenim događajem koji se navodno dogodio pred tijelom zaduženim za pružanje javne usluge na francuskom državnom području i koji se nije mogao izjednačiti s općim zauzimanjem stajališta o aktualnim temama ili temama kojima se bavi Parlament. Opći sud iz toga je u točki 54. pobijane presude zaključio da ne postoji očita izravna veza između spornog
tweeta
i žaliteljičinih zastupničkih dužnosti te da stoga Parlament nije počinio očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrao da se optužbe protiv žaliteljice nisu odnosile na izražena mišljenja ili glasovanja pri obnašanju njezinih zastupničkih dužnosti u smislu članka 8. Protokola.
Treći prigovor također je odbijen kao neosnovan. Iako je Opći sud u točki 58. pobijane presude podsjetio na to da je članak 8. Protokola usko povezan sa zaštitom slobode izražavanja, u točki 59. te presude ipak je zaključio da djela koja se žaliteljici stavljaju na teret nisu obuhvaćena navedenim člankom i, slijedom toga, da Parlament nije povrijedio tu slobodu.
Opći sud odbio je četvrti prigovor kao bespredmetan. U točkama 61. i 62. pobijane presude presudio je, s jedne strane, da se pitanje ispunjenja uvjeta za ukidanje imuniteta u trenutku kada se to traži razlikuje od pitanja koje se sastoji od određivanja jesu li djela koja se zastupniku o kojem je riječ stavljaju na teret utvrđena i, s druge strane, da nije na Parlamentu da odlučuje o odgovornosti za ta djela.
Naposljetku, peti prigovor odbijen je kao neosnovan. Opći sud u točkama 66. i 67. pobijane presude istaknuo je da se, s obzirom na to da se u članku 9. Protokola ovlašćuje Parlament da ukine imunitet koji uživaju zastupnici, toj instituciji ne može prigovoriti to što je, s obzirom na okolnosti slučaja i nakon što joj je proslijeđen zahtjev francuskog ministra pravosuđa, smatrala primjerenim ukinuti žaliteljičin imunitet kako bi se francuskim pravosudnim tijelima omogućilo da nastave istragu koju su pokrenula.
Što se tiče trećeg tužbenog razloga, čiji se prvi dio temelji na povredi obveze obrazlaganja i načela jednakog postupanja, a drugi dio na povredi načela dobre uprave, Opći sud ga je u točki 102. pobijane presude odbio u cijelosti.
Što se tiče prvog dijela tog tužbenog razloga, u kojem je žaliteljica tvrdila da je Parlament s njome postupao drukčije nego sa zastupnicima koji su se nalazili u usporedivim situacijama a da to nije dovoljno opravdao, Opći sud je u točki 76. pobijane presude najprije pojasnio da dokument Odbora za pravna pitanja i unutarnje tržište Parlamenta od 6. lipnja 2003., naslovljen „Obavijest članovima br. 11/2003”, predmet kojega je: „Ukidanje imuniteta u skladu s člankom 9. Protokola o povlasticama i imunitetima. Načela utvrđena na temelju predmeta koji se odnose na izražavanje mišljenja” (u daljnjem tekstu: Obavijest br. 11/2003), na koji se žaliteljica pozvala u potporu tom prvom dijelu, nije akt Parlamenta u smislu članka 288. UFEU‑a i nema obvezujući učinak. Opći sud je zatim u točkama 80. i 81. pobijane presude, s jedne strane, istaknuo da, s obzirom na to da žaliteljica nije precizirala ni djela ni izjave koji se stavljaju na teret zastupnicima za koje je navela da je na njih primijenjena ta obavijest kao ni okolnosti u kojima su se djela o kojima je riječ odvila, ona nije dokazala da je položaj tih zastupnika bio usporediv s njezinim. S druge strane, s obzirom na to da u ovom slučaju nije postojala izravna veza između spornog
tweeta
i žaliteljičinih zastupničkih dužnosti, ona nije dokazala da je Parlament odstupio od načela iz navedene obavijesti prema kojem se imunitet ne ukida ako djela za koja je zastupnik optužen ulaze u okvir njegove političke aktivnosti ili su s njom izravno povezana.
Što se tiče drugog dijela istog tužbenog razloga, Opći sud je u točkama 88. i 99. pobijane presude istaknuo da žaliteljica nije pružila nijedan konkretan element, osim razlike u političkoj ideologiji, na temelju kojeg bi se moglo dokazati da je francuska vlada, a osobito francuski ministar pravosuđa, progonila Front national, čiji je ona jedan od predstavnika, ni da je istraga u ovom slučaju pokrenuta isključivo ili barem djelomično zbog njezina pripadanja toj stranci. Opći sud je u točki 94. pobijane presude također utvrdio da nijedan element ne dopušta zaključak da je zahtjev za ukidanje žaliteljičina zastupničkog imuniteta podnesen u okviru sudskog postupka koji se odvijao na neuobičajen način, osobito što se tiče rokova. Naposljetku je u točki 96. pobijane presude ocijenio da nijedan od elemenata na koje se žaliteljica pozvala u tom kontekstu – odnosno to da je njezin pomoćnik sastavio sporni
tweet
, da je žaliteljica obrisala
tweet
čim je za njega saznala i da u slučaju osude riskira da joj se, kao sporedna, izrekne zabrana kandidiranja na izborima kao i gubitak mandata zastupnice u Europskom parlamentu i svih njezinih izabranih mandata – nije bio među okolnostima koje je Parlament morao uzeti u obzir kako bi utvrdio jesu li u ovom slučaju bili ispunjeni uvjeti za ukidanje zastupničkog imuniteta na temelju članka 9. Protokola.
Podredno, Opći sud je u točki 101. pobijane presude utvrdio da je rješenje navedeno u točki 14. ove presude o upućivanju u postupak pred sudom za lakša kaznena djela doneseno nakon sporne odluke i da se njime proturječi žaliteljičinoj argumentaciji o postojanju
fumus persecutionis
francuskih pravosudnih tijela. Opći sud u tom je kontekstu naglasio da, prema navedenom rješenju, okolnost, među ostalim, da žaliteljica nije autorica spornog
tweeta
nije prepreka tomu da se protiv nje pokrene postupak na temelju Zakona od 29. srpnja 1881. o slobodi tiska (JORF od 30. srpnja 1881., str. 4201.), u verziji koja se primjenjuje (u daljnjem tekstu: Zakon od 29. srpnja 1881.).
Zahtjevi stranaka
Žaliteljica od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi spornu odluku;
–
odluči o iznosu koji će joj biti dodijeljen na ime troškova postupka i
–
naloži Parlamentu snošenje troškova.
Parlament zahtijeva da se žalba odbije i od Suda zahtijeva da žaliteljici naloži snošenje troškova.
O žalbi
Žaliteljica u prilog svojoj žalbi ističe dva žalbena razloga, objedinjena u jedinstvenom odjeljku naslovljenom „Povreda prava Unije koju ju počinio Opći sud – pogreška koja se tiče prava i pogrešna pravna kvalifikacija činjenica – očita pogreška u ocjeni”. Konkretno, žaliteljica prigovara Općem sudu da je počinio dvije „očite pogreške u ocjeni”, pri analizi drugog i trećeg tužbenog razloga u prvostupanjskom postupku, koje su imale „posljedice na pravnu kvalifikaciju koju [je] Opći sud [dao] izjavama koje su predmet progona i njihovu kontekstu” i koje su pogrešno dovele do neprimjene odredaba članaka 8. i 9. Protokola u žaliteljičinu korist.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom žaliteljica, pozivajući se na točke 47. i 52. do 54. pobijane presude, prigovara Općem sudu da sporni
tweet
nije smatrao mišljenjem izraženim pri obnašanju njezinih zastupničkih dužnosti. U prilog tom žalbenom razlogu žaliteljica ističe tri argumenta.
Kao prvo, Opći sud pogrešno je utvrdio da događaj koji je komentiran spornim
tweetom
, zbog svojeg zemljopisnog položaja u Francuskoj, nije dio tema od interesa zastupnika u Europskom parlamentu, iako je svaki zastupnik izabran u svojoj zemlji, predstavlja svoje birače i mora održavati nužnu vezu s njima tijekom svojeg mandata na način da, među ostalim, ističe činjenice koje ih zanimaju ili se na njih odnose.
Kao drugo, žaliteljica smatra da je Opći sud pogrešno utvrdio da mišljenje nužno predstavlja opće zauzimanje stajališta, pri čemu se ono ne može odnositi na točno određeni događaj. Prema žaliteljičinu mišljenju, to je utvrđenje protivno Obavijesti br. 11/2003, osobito njezinu načelu br. 2, i Zakonu od 29. srpnja 1881., na temelju kojeg bi se sporni
tweet
smatrao mišljenjem. Naposljetku, žaliteljica se poziva na presudu od 8. listopada 2009., Brunet‑Lecomte i Tanant protiv Francuske (CE:ECHR:2009:1008JUD001266206), u kojoj je Europski sud za ljudska prava naveo da uvredljive i klevetničke izjave mogu postati dio političke rasprave i biti zaštićene temeljnim pravom na slobodu izražavanja kada postoji opći interes da ih se raspravi.
Kao treće, Opći sud pogrešno je smatrao da činjenica da zastupnik stavlja naglasak na ponašanje protivno francuskom pravu nije aktualna tema. U tom pogledu žaliteljica ističe, s jedne strane, da je nošenje vela koji zaklanja cijelo lice u javnom prostoru, kao vanjska manifestacija pripadnosti islamu, „pitanje od općeg interesa koje se tiče javnog života poput prava žena”. S druge strane, Opći sud je trebao primijeniti sudsku praksu uspostavljenu u presudi od 6. rujna 2011., Patriciello (
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
), na temelju koje je za odbijanje ukidanja zastupničkog imuniteta potrebno ispitati je li zastupnik djelovao u općem interesu svojih birača u okviru svojih političkih aktivnosti.
Parlament pak smatra da se ta tri argumenta temelje na pogrešnom tumačenju pobijane presude i da stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Ocjena Suda
Svojim prvim žalbenim razlogom žaliteljica u biti prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 8. Protokola kada je presudio da sporni
tweet
nije mišljenje izraženo pri obnašanju njezinih zastupničkih dužnosti u smislu te odredbe.
U tom pogledu najprije valja podsjetiti na to da je članak 8. Protokola posebna odredba koja ima za cilj zaštitu slobode izražavanja i neovisnosti zastupnika u Europskom parlamentu na način da predstavlja prepreku svakom sudskom postupku pokrenutom zbog mišljenja ili glasovanja koje su ti zastupnici izrazili pri obnašanju zastupničkih dužnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2011., Patriciello,
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
, t.
26.
i navedenu sudsku praksu).
Kao drugo, članak 8. Protokola, s obzirom na svoj cilj i tekst, koji se izričito odnosi na izražena mišljenja i glasovanje zastupnika u Europskom parlamentu, u biti je namijenjen primjeni na izjave koje su zastupnici dali upravo u prostorima Europskog parlamenta. Međutim, nije isključeno da izjava zastupnika izvan tih prostora može predstavljati mišljenje izraženo pri obnašanju njegovih zastupničkih dužnosti, s obzirom na to da postojanje takvog mišljenja ne ovisi o mjestu na kojem je izraženo, nego o njegovoj naravi i sadržaju. Pojam „mišljenje” u smislu te odredbe tako treba shvatiti u širem smislu, na način da su njime obuhvaćeni komentari ili izjave koje po svojem sadržaju odgovaraju navodima koji čine subjektivne ocjene (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2011., Patriciello,
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
, t.
29.
,
30.
i
32.
).
Kao treće, budući da se imunitetom predviđenim u članku 8. Protokola konačno može spriječiti nacionalna pravosudna tijela i sudove da izvršavaju svoje ovlasti u području progona i sankcioniranja kaznenih djela te se, posljedično, osobama koje su oštećene tim mišljenjima može uskratiti pristup pravosuđu, što uključuje, primjerice, pristup građanskim sudovima radi dobivanja naknade pretrpljene štete, veza koja se zahtijeva između mišljenja koje je izrazio zastupnik i njegovih zastupničkih dužnosti mora biti izravna i očita (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2011., Patriciello,
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
, t.
33.
do
35.
).
Kao četvrto, za razliku od zastupničke nepovredivosti iz članka 9. prvog stavka točke (a) Protokola, koja ovisi o nacionalnom pravu, opseg imuniteta predviđenog člankom 8. Protokola treba utvrditi, pod uvjetom da se ne upućuje na nacionalno pravo, isključivo na temelju prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2011., Patriciello,
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
, t.
25.
).
U ovom slučaju, što se tiče prvog argumenta istaknutog u prilog prvom žalbenom razlogu, valja utvrditi, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 61. do 63. svojeg mišljenja, da, suprotno onomu što ističe žaliteljica, Opći sud nije tvrdio da navodni događaj komentiran u spornom
tweetu
zbog svojeg zemljopisnog položaja u Francuskoj nije bio dio tema od interesa zastupnika u Europskom parlamentu. Također nije isključio ni to da događaji koji se mogu povezati s problematikom povezanom s islamizmom i povredom prava žena mogu predstavljati pitanja od općeg interesa. Opći sud je u biti u točki 53. pobijane presude presudio da se sporni
tweet
, s obzirom na to da se njime više izražava želja naglašavanja ponašanja koje je protivno francuskom zakonu negoli briga za zaštitu prava žena, ne može izjednačiti s općenitijim zauzimanjem stajališta o aktualnim temama ili temama kojima se bavi Parlament.
Iz toga slijedi da prvi argument istaknut u prilog prvom žalbenom razlogu proizlazi iz pogrešnog tumačenja pobijane presude i da ga treba odbiti.
Što se tiče drugog argumenta istaknutog u prilog prvom žalbenom razlogu, valja utvrditi, kao prvo, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 64. i 65. svojeg mišljenja, da Opći sud u točki 46. pobijane presude pojam „mišljenje” u smislu članka 8. Protokola nije ograničio na opće zauzimanje stajališta koje se ne može odnositi na točno određeni događaj. Naprotiv, Opći sud je, pozivajući se na sudsku praksu Suda o pojmu „mišljenje”, podsjetio na to da navedeni pojam treba shvatiti u širem smislu, na način da su njime obuhvaćeni komentari ili izjave koje svojim sadržajem odgovaraju navodima koji čine subjektivne ocjene. Opći sud stoga nije neopravdano ograničio taj pojam, nego je nakon svoje analize samo utvrdio da ne postoji izravna i očita veza između spornog
tweeta
i žaliteljičinih zastupničkih dužnosti.
Kao drugo, Obavijest br. 11/2003, na koju se poziva žaliteljica, ne dovodeći pritom u pitanje njezinu pravno neobvezujuću narav, u načelu br. 2 samo pojašnjava da se izražavanjima mišljenja koja spadaju u političku aktivnost zastupnika, na način da se imunitet ne ukida, smatraju izražavanja mišljenja – uključujući i ona s tribine nacionalnog parlamenta namijenjena javnosti – na javnim skupovima, u političkim publikacijama, tisku, knjigama, televiziji, prilikom potpisivanja političkog ugovora, a isto tako i na sudu, a da se pritom ne navode uvjeti koji moraju biti ispunjeni kako bi ta mišljenja posebno spadala u područje primjene članka 8. Protokola kao mišljenje ili glas koji je zastupnik izrazio pri obnašanju svojih zastupničkih dužnosti. Stoga se ni na što u toj obavijesti ne može pozvati protiv zaključka Općeg suda prema kojem sporni
tweet
nije spadao u opseg žaliteljičinih zastupničkih dužnosti u smislu članka 8. Protokola, kako je on protumačen, među ostalim, u presudi od 6. rujna 2011., Patriciello (
C‑163/10
,
EU:C:2011:543
, t.
32.
do
35.
).
Kao treće, budući da, kao što je to navedeno u točki 40. ove presude, opseg imuniteta predviđenog člankom 8. Protokola treba utvrditi samo na temelju prava Unije, žaliteljičin argument koji se temelji na Zakonu od 29. srpnja 1881. nije relevantan i treba ga odbiti kao bespredmetan.
Kao četvrto, također nije relevantna presuda Europskog suda za ljudska prava od 8. listopada 2009., Brunet‑Lecomte i Tanant protiv Francuske (CE:ECHR:2009:1008JUD001266206), na koju se žaliteljica pozvala u tom kontekstu. Dovoljno je utvrditi da se ta presuda ne odnosi na pitanje predstavlja li izjava mišljenje koje je zastupnik izrazio pri obnašanju svojih dužnosti, nego se odnosi, kao što to navodi sama žaliteljica, na mogućnost da se smatra da je klevetnička izjava zaštićena na temelju temeljnog prava na slobodu izražavanja.
Što se tiče trećeg argumenta istaknutog u potporu prvom žalbenom razlogu, valja istaknuti da, suprotno onomu što tvrdi žaliteljica, Opći sud nije utvrdio da činjenica da zastupnik naglašava ponašanje protivno nacionalnom zakonu nije aktualna tema. Naime, u točki 53. pobijane presude Opći sud samo je utvrdio da se sporni
tweet
više čini kao izraz želje naglašavanja ponašanja protivnog francuskom zakonu nego kao izraz zabrinutosti za zaštitu prava žena, tako da činjenica da je žaliteljica zamjenska članica Odbora za prava žena i ravnopravnost spolova Parlamenta ne može omogućiti pripisivanje spornog
tweeta
njezinim dužnostima kao zastupnice.
Iz toga slijedi da prvi žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud povrijedio članak 8. Protokola, treba odbiti kao neosnovan.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom žaliteljica, pozivajući se na točke 61., 62., 96., 100. i 101. pobijane presude, u biti prigovara Općem sudu da je potvrdio spornu odluku pogrešno presudivši da su uvjeti za ukidanje njezina zastupničkog imuniteta bili ispunjeni. U prilog tom žalbenom razlogu žaliteljica ističe tri argumenta.
Kao prvo, Opći sud pogrešno je utvrdio da nije na Parlamentu da provjeri jesu li djela koja se stavljaju na teret zastupniku čije se ukidanje zastupničkog imuniteta traži utvrđena, iako je Parlament ta djela ispitao i potvrdio.
Kao drugo, Opći sud nije izveo točne pravne zaključke iz članka 42. Zakona od 29. srpnja 1881., kojim se, u dijelu u kojem se njime utvrđuje „kaskadna odgovornost”, nadležnim nacionalnim tijelima omogućuje pokretanje postupka protiv stvarnog autora spornog
tweeta
, u ovom slučaju žaliteljičina pomoćnika.
Kao treće, Opći sud je u točki 101. pobijane presude iz rješenja navedenog u točki 14. ove presude o upućivanju u postupak pred sudom za lakša kaznena djela izveo pravni zaključak suprotan onomu koji je iz njega trebao izvući, s obzirom na to da žaliteljica nije bila autorica spornog
tweeta
te ga je uklonila čim je za njega saznala, čime se dokazuje da nije imala namjeru počiniti kazneno djelo. Nadalje, činjenica da je žaliteljica jedina osoba koja je bila upućena u postupak pred sudom za lakša kaznena djela, dok je u pogledu stvarnog autora spornog
tweeta
nastupila zastara pokretanja postupka, upućuje na „sučevu nepopustljivost” u pogledu žaliteljice i otkriva „namjeru da joj se na političkom planu nanese šteta, a što je postupanje karakteristično za
fumus persecutionis
”.
Parlament smatra da je drugi žalbeni razlog nedopušten jer tri argumenta istaknuta njemu u prilog nisu u skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije, članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. Poslovnika Suda ni sudske prakse Suda u vezi s utvrđivanjem pogrešaka Općeg suda koje se mogu istaknuti u prilog žalbi, a ni uvjetima pod kojima pogreške u ocjeni dokaza mogu u okviru žalbenog postupka biti predmet nadzora Suda. Parlament se posebno poziva na rješenja od 27. lipnja 2013., Concal/Komisija (
C‑570/12 P
, neobjavljeno,
EU:C:2013:440
, t.
13.
) i od 16. rujna 2010., Dominio de la Vega/OHIM (
C‑459/09 P
, neobjavljeno,
EU:C:2010:533
, t.
44.
).
Ocjena Suda
Svojim drugim žalbenim razlogom žaliteljica u biti prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 9. Protokola time što je potvrdio spornu odluku.
Najprije valja istaknuti da argumentacija istaknuta u prilog drugom žalbenom razlogu u dovoljnoj mjeri upućuje na pogreške koje žaliteljica prigovara Općem sudu, tako da, suprotno onomu što tvrdi Parlament, taj žalbeni razlog ne treba odmah odbaciti kao nedopušten.
Što se tiče ispitivanja merituma tog žalbenog razloga, valja podsjetiti na to da se, iako je u članku 9. prvom stavku točki (a) Protokola predviđeno da za vrijeme zasjedanja Parlamenta njegovi članovi na svojem državnom području uživaju imunitet koji se priznaje članovima parlamenta njihove zemlje, u trećem stavku tog istog članka pojašnjava se da Parlament može odlučiti ukinuti imunitet jednom od svojih članova.
Što se tiče prvog argumenta istaknutog u prilog drugom žalbenom razlogu, valja istaknuti da je Opći sud u točkama 61., 62. i 96. pobijane presude pravilno utvrdio da se pitanje ispunjenja uvjeta za ukidanje zastupničkog imuniteta na temelju članka 9. Protokola u trenutku kada je ono zatraženo razlikuje od pitanja koje se sastoji od određivanja jesu li djela koja se zastupniku o kojem je riječ stavljaju na teret utvrđena, s obzirom na to da je to pitanje u nadležnosti tijela države članice.
Iako je točno da je, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 100. pobijane presude, Parlament u spornoj odluci priznao da žaliteljica nije autorica spornog
tweeta
i da ga je ona obrisala čim je za njega saznala, svrha tog utvrđenja bila je isključivo u prilog zahtjevu za ukidanje žaliteljičina zastupničkog imuniteta izložiti činjenice koje su joj bile priopćene te se ono ni na koji način ne može izjednačiti s ocjenom žaliteljičine odgovornosti za eventualnu upotrebu njezina pomoćnika njezina računa na Twitteru koja bi mogla dovesti do odbijanja Parlamenta da na temelju članka 9. Protokola ukine njezin zastupnički imunitet. Opći sud stoga nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je ocijenio da ta okolnost nema utjecaja na zakonitost sporne odluke.
Što se tiče drugog argumenta istaknutog u prilog drugom žalbenom razlogu, kojim žaliteljica Općem sudu prigovara da iz članka 42. Zakona od 29. srpnja 1881. nije izveo odgovarajuće pravne zaključke, valja utvrditi da nije na Parlamentu prilikom donošenja sporne odluke ni na Općem sudu prilikom ispitivanja njezine zakonitosti da primijeni Zakon od 29. srpnja 1881. Stoga je taj argument bespredmetan.
Što se tiče trećeg argumenta, dovoljno je utvrditi da se on odnosi na točku 101. pobijane presude, u kojoj je, kao što je to istaknuo sam Opći sud, naveden dodatni razlog u odnosu na one iz točaka 99. i 100. te presude. Međutim, s jedne strane, žaliteljica ne osporava točku 99. navedene presude, dok, s druge strane, njezina točka 100., kao što to proizlazi iz točke 58. ove presude, nije zahvaćena pogreškom koja se tiče prava. U tim okolnostima taj argument treba odbiti kao bespredmetan (vidjeti u tom smislu presudu od 30. svibnja 2018., Azoulay i dr./Parlament,
C‑390/17 P
,
EU:C:2018:347
, t.
29.
).
Iz toga slijedi da drugi žalbeni razlog treba odbiti kao djelomično neosnovan i djelomično bespredmetan.
Slijedom svega navedenog, ovu žalbu treba odbiti.
Troškovi
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak u skladu s njegovim člankom 184. stavkom 1., stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da žaliteljica nije uspjela u postupku i s obzirom na to da je Parlament zatražio da žaliteljica snosi troškove, treba joj naložiti snošenje troškova ove žalbe.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Mylèni Troszczynski nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski