CELEX: 62017TJ0007
Eiropas Savienības preču zīme
Iebildumu process
Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MINERAL MAGIC” reģistrācijas pieteikums
Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER”
Relatīvs atteikuma pamats
Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts (tagad
Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 3. punkts)

Tiesvedības priekšvēsture
2013. gada 18. septembrī prasītāja
John Mills Ltd
iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (
EUIPO
) Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar grozīto Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
) (aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2017, L 154, 1. lpp.
)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds vārdisks apzīmējums:
MINERAL MAGIC
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 3. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “matu kopšanas losjoni; abrazīvie (kosmētikas) līdzekļi; ziepes; parfimērijas līdzekļi; ēteriskās eļļas; kosmētikas līdzekļi; ādas tīrīšanas un kopšanas līdzekļi, galvas ādas un matu tīrīšanas un kopšanas līdzekļi; personiskās higiēnas (aromatizēti) dezodoranti.”
Preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2014. gada 23. janvāra
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 2014/14.
2015. gada 23. aprīlī persona, kas iestājusies lietā,
Jerome Alexander Consulting Corp
., pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 41. pantu (tagad Regulas 2017/1001 46. pants), iesniedza iebildumu pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz iepriekš 3. punktā norādītajām precēm.
Iebildums bija balstīts uz šādām agrākām preču zīmēm:
–
ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER”, reģistrācijas Nr. 4274584, kas aptver šādas preces: “minerālu pūderis sejai”;
–
nereģistrētu ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS”, kas aptver šādas preces: “kosmētikas līdzekļi”.
Iebildums bija pamatots ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā (tagad Regulas Nr. 2017/1001 8. panta 3. punkts) paredzētajiem pamatiem.
Ar 2015. gada 18. augusta lēmumu Iebildumu nodaļa noraidīja iebildumu.
2015. gada 15. oktobrī persona, kas iestājusies lietā, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu (tagad Regulas 2017/1001 66.–71. pants) iesniedza
EUIPO
apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu.
Ar 2016. gada 5. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”)
EUIPO
Apelācijas pirmā padome atcēla Iebildumu nodaļas lēmumu un, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, noraidīja pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
Pirmkārt, Apelācijas padome konstatēja faktu, ka persona, kas iestājusies lietā, atteicās balstīt savu iebildumu uz nereģistrētu ASV preču zīmi “MAGIC MINERALS” un ka tādējādi tā atsaucas vienīgi uz ASV vārdisku preču zīmi “MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER”.
Otrkārt, Apelācijas padome norādīja uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta mērķi – nepieļaut, lai preču zīmes īpašnieka pārstāvis ļaunprātīgi izmantotu preču zīmi, – un nosacījumiem, kuriem, tās ieskatā, ir jābūt izpildītiem, lai iebildums varētu tikt pamatots ar šo normu, proti, iebilduma iesniedzējam ir jābūt agrākas preču zīmes īpašniekam, preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jābūt vai jābūt bijušam iepriekš minētā īpašnieka aģentam vai pārstāvim, reģistrācijas pieteikumam ir jābūt iesniegtam aģenta vai pārstāvja vārdā bez īpašnieka piekrišanas un nav leģitīmu iemeslu, kas attaisno aģenta vai pārstāvja rīcību, un reģistrācijas pieteikumam ir jāattiecas uz identiskiem vai līdzīgiem apzīmējumiem un identiskām vai līdzīgām precēm.
Treškārt, Apelācijas padome konkrēti izvērtēja, vai ir izpildīti kritēriji, kas ļauj apmierināt iebildumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu. Vispirms attiecībā uz pilnvarotāja un pārstāvja attiecību esamību Apelācijas padome uzsvēra, ka jēdzieni “aģents” un “pārstāvis” ir jāinterpretē plaši. Izskatāmajā lietā tā konstatēja, ka starp pusēm noslēgtais izplatīšanas līgums paredz, ka prasītāja apņemas Savienības teritorijā izplatīt personas, kas iestājusies lietā, preces. Tā arī norādīja, ka līgumā ir ietverti noteikumi attiecībā uz tā ekskluzīvo raksturu, konkurences aizlieguma klauzula, kā arī noteikumi attiecībā uz personas, kas iestājusies lietā, intelektuālo īpašumu. Tā uzskatīja, ka pierādījumu elementi, proti, personas, kas iestājusies lietā, iesniegtās pasūtījumu veidlapas, uz vienas no kurām ir datums, kas ir par diviem mēnešiem agrāks par preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums, apliecina būtisku darījumattiecību esamību, kas pārsniedz vienkārši attiecības starp piegādātāju un izplatītāju. Tādējādi tā secināja par patiesu, efektīvu un ilgstošu darījumattiecību esamību, kuras preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā radījušas vispārēju uzticēšanās un lojalitātes pienākumu un to, ka prasītāja ir pārstāvis Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta izpratnē.
Ceturtkārt, Apelācijas padome uzsvēra, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā papildu gadījumam, kurā salīdzināmās preces vai pakalpojumi ir identiski, ir paredzēts gadījums, kurā tie ir līdzīgi. Tā norādīja, ka izskatāmajā lietā preces, ko aptver konfliktējošie apzīmējumi, ir identiskas – “kosmētikas līdzekļi”, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, ietver “minerālu pūderi sejai”, kuru aptver agrākā preču zīme, – vai līdzīgas – pārējām precēm, kuras aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, ir saikne ar tām, kuras aptver agrākā preču zīme, jo tās var būt veidotas no identiskām sastāvdaļām, tās bieži ražo vieni un tie paši uzņēmumi un tās kopīgi tiek piedāvātas saimniecības preču veikalos un vienos un tajos pašos mazumtirdzniecības veikalu nodalījumos.
Attiecībā uz apzīmējumiem Apelācijas padome uzskatīja, ka tie ir līdzīgi. Vispirms tā norādīja uz agrākās preču zīmes un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes divu pirmo vārdisko elementu (“magic” un “mineral”) klajo līdzību. Pēc tam tā uzsvēra, ka konkrētā Savienības sabiedrības daļa var uztvert agrāko preču zīmi kā apzīmējumu, kuru veido divi elementi: elements “by jerome alexander” tikšot uztverts kā norāde uz mātessabiedrību, proti, uzņēmumu, kas atbildīgs par preces ražošanu, un elements “magic mineral” varbūtēji tikšot uztverts kā pašas preces vai preču līnijas identificēšana. Visbeidzot tā uzskatīja, ka fakts, ka
United States patent and trademark office
(
UPSTO
, Savienoto Valstu Patentu un preču zīmju birojs) nav paudis iebildumus pret preču zīmes “MAGIC MINERAL BY JEROME ALEXANDER” reģistrāciju, lai gan ir preču zīme “MINERAL MAGIC COSMETIC”, nebūt nenozīmē, ka vispār nepastāv to sajaukšanas iespēja. Tā Apelācijas padome tostarp norādīja, ka preču zīmes “MINERAL MAGIC COSMETICS” īpašniekam būtu bijis jāceļ iebildums šajā ziņā. Ņemot vērā visus šos elementus, Apelācijas padome apmierināja iebildumu, kas pamatots ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest
EUIPO
un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt
EUIPO
tiesāšanās izdevumus.
Personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā noraidīt prasību;
–
apstiprināt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest prasītājai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai un atlīdzināt personas, kas iestājusies lietā, un
EUIPO
tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Prasītāja, pamatojot savu prasību, būtībā izvirza vienu vienīgu pamatu saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpumu, kas ir iedalīts trīs iebildumos. Pirmais iebildums ir balstīts uz faktu, ka Apelācijas padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka prasītāja ir agrākās preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis minētās tiesību normas izpratnē. Saistībā ar otro iebildumu tā apgalvo, ka Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts ir piemērojams pat tad, ja konfliktējošie apzīmējumi ir vienkārši līdzīgi, nevis identiski. Trešais iebildums ir balstīts uz faktu, ka Apelācijas padome kļūdaini ir uzskatījusi, ka ir piemērojama iepriekš minētā norma, lai gan preces, kuras aptver agrākā preču zīme, nav identiskas tām precēm, kuras aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme.
Vispārējā tiesa uzskata, ka vispirms ir jāizvērtē otrais iebildums, kas saistīts ar kļūdainu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta piemērošanu līdzīgu apzīmējumu gadījumā.
Prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padome kļūdaini ir uzskatījusi, ka, lai atsauktos uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, pietiek ar to, ka agrākā preču zīme vienkārši ir līdzīga – nevis identiska – reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei. Tā arī norāda, ka Apelācijas padome kļūdaini ir ņēmusi vērā Savienības sabiedrības skatpunktu, lai gan konkrētā sabiedrības daļa saistībā ar agrāku ASV vārdisku preču zīmi ir ASV sabiedrība.
EUIPO
, kuru atbalsta persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus. Tas uzskata, ka strikti gramatiska Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta interpretācija nozīmētu, ka šī tiesību norma var tikt piemērota vienīgi tad, ja apzīmējumi ir identiski, un tas varētu padarīt to par neiedarbīgu. Faktiski tas uzskata, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs varētu izvairīties no šīs tiesību normas piemērošanas, nedaudz grozot agrāko preču zīmi, un ka šī situācija radītu būtisku kaitējumu agrākās preču zīmes īpašnieka interesēm. Tas uzskata – ja preču zīme tiktu reģistrēta, lai gan abi apzīmējumi ir līdzīgi, apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs varētu nepieļaut jebkādu vēlāku reģistrāciju un jebkādu agrākās preču zīmes izmantošanu, ko veic sākotnējais īpašnieks. Taču iepriekš minētās tiesību normas mērķis tieši esot nepieļaut, ka preču zīmes īpašnieka pārstāvis ļaunprātīgi izmanto preču zīmi, jo pārstāvis var izmantot komerciālās sadarbības laikā iegūtās zināšanas un pieredzi un tātad netaisnīgi gūt labumu no preču zīmes īpašnieka ieguldītajām pūlēm un veiktajiem ieguldījumiem. Tā ieskatā, šī tiesību norma ir jāinterpretē niansēti, lai efektīvi aizsargātu likumīgo īpašnieku pret savu pārstāvju negodīgu komercpraksi, paplašinot tās piemērošanu ārpus strikta identiskuma [kritērija]. Apzīmējumu salīdzinājums, kas veikts no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) viedokļa, un salīdzinājums, kas veikts no minētās regulas 8. panta 3. punkta viedokļa, noteikti neesot viens un tas pats. Tas apgalvo, ka apzīmējumu salīdzinājums, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, ir vērsts uz agrākās preču zīmes īpašnieka interesēm. Izskatāmajā lietā Apelācijas padome neesot piemērojusi līdzības kritēriju, kas attiecināms uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, bet atkarībā no apzīmējumu īpašā rakstura esot izvērtējusi, vai tos var vērtēt kā “būtībā” līdzīgus tādējādi, ka tas radītu kaitējumu preču zīmes īpašnieka leģitīmajām interesēm un ka prasītāja varētu netaisnīgi gūt labumu no savām attiecībām ar minēto īpašnieku. Tāpēc attiecīgo apzīmējumu īpašais raksturs nosakot to, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts izskatāmajā lietā esot piemērojams ne tikai attiecībā uz identiskiem apzīmējumiem.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, “ja preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja preču zīmes īpašnieka pārstāvis iesniedz pieteikumu tās reģistrācijai savā vārdā bez īpašnieka piekrišanas”.
Šajā normā tieši nav minēts nedz nosacījums par īpašnieka preču zīmes un preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikumu ir iesniedzis aģents vai pārstāvis, identiskumu, nedz par tās līdzību.
Tomēr Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts ir jāsaprot kā norma, kuras mērķis ir nepieļaut, ka preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis ļaunprātīgi izmanto preču zīmi, jo šie aģenti vai pārstāvji var izmantot zināšanas un pieredzi, kas iegūta to komerciālajā sadarbība ar īpašnieku, un tādējādi netaisnīgi gūt labumu no paša preču zīmes īpašnieka ieguldītajām pūlēm un veiktajiem ieguldījumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 29. novembris, Adamowski/ITSB – Fagumit (FAGUMIT),
T‑537/10 un T‑538/10
,
EU:T:2012:634
,
22.
punkts). Tātad šajā tiesību normā būtībā ir paredzēts, ka ir jābūt tiešai saiknei starp [preču zīmes] īpašnieka preču zīmi un preču zīmi, kuras reģistrācijas pieteikumu ir iesniedzis pārstāvis savā vārdā. Šāda saikne var būt iedomājama vien tad, ja attiecīgās preču zīmes atbilst viena otrai.
Šajā ziņā Regulas par Kopienas preču zīmi sagatavošanas dokumenti sniedz lietderīgu skaidrojumu par likumdevēja nodomu un iekļaujas tādas interpretācijas kontekstā, saskaņā ar kuru, lai varētu tikt piemērots Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts, agrākajai preču zīmei un reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir jābūt identiskām, nevis vienkārši līdzīgām.
Patiešām, kā to atgādina prasītāja, Savienības likumdevējs regulas par Kopienas preču zīmi projektā sākotnēji bija iecerējis, ka attiecīgā norma varētu tikt piemērota arī līdzīga apzīmējuma gadījumā. Tomēr šī iespēja nav tikusi pārņemta Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
) 8. panta 3. punkta galīgajā redakcijā.
Tāpat arī Eiropas Savienības Padomes dokumentā Nr. 11035/82 (1982. gada 1. decembris), kurā ietverts Padomē izveidotās darba grupas attiecībā uz Regulu par Kopienas preču zīmi secinājumu kopsavilkums, darba grupa skaidri ir norādījusi, ka tā nav apstiprinājusi kādas delegācijas priekšlikumu par to, lai attiecīgā norma būtu piemērojama arī “līdzīgu” preču zīmju attiecībā uz “līdzīgām” precēm gadījumā.
Šajā ziņā
EUIPO
savā atbildē uz Vispārējās tiesas uzdoto rakstveida jautājumu ir norādījis, ka, pirmkārt, šis izvilkums no sagatavošanas dokumentiem var tikt interpretēts tikai tādā nozīmē, ka Padome esot vienīgi atteikusies “ar pozitīvu formulējumu” konstatēt, ka attiecīgā tiesību norma ir piemērojama tad, kad preču zīmes ir identiskas vai līdzīgas, un, otrkārt, ka šis izraksts ir jāaplūko kontekstā, kuru raksturo fakts, ka Eiropas Komisijas dienesti regulas projektā ir ierosinājuši izmantot vārdkopu “identiskas vai līdzīgas”. Šādi argumenti ir jānoraida.
Pirmkārt, apstāklis, ka likumdevējs divreiz ir atteicies skaidri norādīt faktu, ka attiecīgā norma būtu piemērojama arī līdzīgu preču zīmju gadījumā – pirmoreiz, veicot regulas projektā grozījumus šajā jautājumā, un otrreiz, skaidri noraidot kādas delegācijas lūgumu, – pietiekami skaidri norāda tā nodomu šajā ziņā.
Otrkārt, no dokumentā Nr. 11035/82 ietvertā formulējuma izriet, ka tika noraidīts tieši attiecīgās delegācijas priekšlikums par to, lai šī tiesību norma būtu piemērojama arī attiecībā uz līdzīgām preču zīmēm, nevis – pretēji tam, ko ļauj saprast
EUIPO
, – tikai priekšlikums par vārdu “identiskas vai līdzīgas” iekļaušanu šajā tiesību normā.
Treškārt, šajā pašā dokumentā Nr. 11035/82 darba grupa uzsvēra, ka tā ir sniegusi savu piekrišanu tam, lai attiecīgā norma tiktu interpretēta kā starptautiski piemērojama grozītās 1883. gada 20. marta Parīzes konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību 6.f panta izpratnē.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka Savienība ir 1994. gada 15. aprīļa Līguma par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (
TRIPS
) (
OV 1994, L 336, 214. lpp.
) dalībniece, šis līgums veido 1.C pielikumu Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu (
OV 1994, L 336, 3. lpp.
) un ka minētā līguma 2. pantā ir veikta atsauce uz vairākām Parīzes konvencijas materiālo tiesību normām, tostarp 6.f pantu. Attiecīgi un kā to uzsver arī pats
EUIPO
atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumu, Savienībai ir jāinterpretē Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts, cik vien iespējams šī līguma teksta un mērķa gaismā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2004. gada 16. novembris, Anheuser‑Busch,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
,
42.
punkts) un tātad Parīzes konvencijas 6.f panta gaismā.
Šajā pantā ir paredzēts – ja personas, kura ir [preču] zīmes īpašnieks vienā no Savienības dalībvalstīm, aģents vai pārstāvis attiecībā uz rūpnieciskā īpašuma aizsardzību iesniedz “šīs” preču zīmes reģistrācijas pieteikumu savā vārdā vienā vai vairākās Savienības dalībvalstīs bez īpašnieka pilnvarojuma, īpašniekam ir tiesības apstrīdēt pieteikto reģistrāciju. Šī tiesību norma, kā tā ir formulēta, nevar tikt interpretēta citādi kā vien tādā nozīmē, ka īpašnieka preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis aģents vai pārstāvis, ir viena un tā pati preču zīme. Ir jāprecizē, ka šīs tiesību normas angļu valodas redakcija arī ir saprotama tādā nozīmē, ka īpašnieka preču zīmei un preču zīmei, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis aģents vai pārstāvis, ir jābūt identiskām. Proti, tā kā šajā redakcijā ir atsauce uz “preču zīmes” īpašnieku (“the proprietor of a mark”) un pēc tam ir minēta “preču zīmes” reģistrācija (“the registration of the mark”), šī preču zīme nevar tikt saprasta citādi kā vien īpašnieka preču zīme.
Ņemot vērā neskaidrības neesamību Parīzes konvencijas 6.f pantā,
EUIPO
nevar izmantot argumentu saistībā ar šīs konvencijas sagatavošanas dokumentiem, lai apgalvotu, ka šis pants arī būtu jāinterpretē kā tāds, kurā ir paredzēti gadījumi, kuros apzīmējumi ir vienīgi līdzīgi.
Ceturtkārt,
EUIPO
mēģina izmantot argumentu par frāzes “identiskas vai līdzīgas” esamību Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un šādas frāzes neesamību šī panta 3. punktā, lai apgalvotu, ka tā piemērošanas joma nav ierobežota vienīgi ar attiecīgo preču zīmju striktas identitātes gadījumiem. Tomēr šādu frāžu neesamība drīzāk ir jāsaprot tādā nozīmē, ka likumdevējam ir šķitis acīmredzams, ka šajā tiesību normā ir paredzēts gadījums, kurā preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis pārstāvis, ir tās īpašnieka preču zīme un tātad pēc definīcijas identiska, tādējādi likumdevējam ir šķitis nelietderīgi to precizēt.
No iepriekš minētā izriet, ka no Savienības likumdevēja gribas viedokļa Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkts var tikt piemērots vienīgi, ja īpašnieka preču zīme un preču zīme, kuras reģistrācijas pieteikumu iesniedzis tā aģents vai pārstāvis, ir identiskas, nevis vienkārši līdzīgas.
Šādā kontekstā ir lietderīgi atgādināt, ka attiecībā uz prasības pakāpi, kas jāievēro, lai varētu tikt uzskatīts, ka apzīmējumi ir identiski, no judikatūras izriet, ka apzīmējums ir identisks otram apzīmējumam tad, kad tas bez grozījumiem vai papildinājumiem attēlo visus to veidojošos elementus vai kad tas, aplūkots kopumā, atklāj tik nenozīmīgas atšķirības, ka tās vidusmēra patērētāja skatienam var palikt nepamanītas, jo šim patērētājam ir vien reta iespēja veikt tiešu šo apzīmējumu salīdzinājumu, bet ir jāpaļaujas uz nepilnīgu attēlu, kuru tas ir saglabājis atmiņā (spriedums, 2015. gada 3. decembris, TrekStor/ITSB – Scanlab (iDrive),
T‑105/14
, nav publicēts,
EU:T:2015:924
,
62.
punkts).
Tādā pašā izpratnē ir jāuzsver, ka netiešākā veidā jautājums par apzīmējumu identiskumu ir arī ticis analizēts, vērtējot preču zīmes faktisku izmantošanu. Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. pantā (tagad Regulas 2017/1001 18. pants) ir paredzēts, ka preču zīmes izmantošana veidā, kas atšķiras no formas, kādā tā tikusi reģistrēta, arī ir uzskatāma par izmantošanu tad, kad elementi, kas atšķiras, neizmaina preču zīmes atšķirtspēju neatkarīgi no tā, vai preču zīme ir vai nav reģistrēta tās īpašnieka vārdā tādā formā, kādā to izmanto. Šīs tiesību normas mērķis ir atļaut īpašniekam papildināt apzīmējumu ar variācijām, kuras, nemainot tā atšķirtspēju, dod iespēju labāk pielāgoties attiecīgo preču vai pakalpojumu pārdošanas un veicināšanas vajadzībām. Tomēr atšķirībai ir jābūt nenozīmīgos elementos un apzīmējumiem, kādi tie tiek izmantoti un ir tikuši reģistrēti, arī ir jābūt kopumā ekvivalentiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 23. februāris, New Look/ITSB – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE),
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
,
50.
punkts).
Tāpēc ir jānosaka, vai konfliktējošie apzīmējumi ir identiski iepriekš 38. punktā minētā 2015. gada 3. decembra sprieduma iDrive (
T‑105/14
, nav publicēts,
EU:T:2015:924
) izpratnē, ievērojot iepriekš 39. punktā minētajā 2006. gada 23. februāra spriedumā BAINBRIDGE (
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
) formulētos kritērijus.
Šajā ziņā no apstrīdētā lēmuma 33. punkta izriet, ka Apelācijas padome ir uzskatījusi, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme atšķiras no agrākās preču zīmes tādējādi, ka tajā vārdi “mineral” un “magic” ir izkārtoti apvērstā secībā un tajā nav ietverts nedz burts “s”, ne vārdi “by jerome alexander” un ka, balstoties uz šo pamatojumu, konfliktējošie apzīmējumi ir jāuzskata par līdzīgiem. Šis secinājums ir jāapstiprina. Ir acīmredzams, ka izskatāmajā lietā konfliktējošie apzīmējumi nav identiski, ko visi lietas dalībnieki arī ir apstiprinājuši savos procesuālajos dokumentos. Turklāt apzīmējumu identiskuma neesamība izriet no tādas acīmredzamības, ka tā nav noliedzama neatkarīgi no atšķirīgās izpratnes, kas konkrētajam vidusmēra patērētājam varētu būt atkarībā no teritorijas, kurā ir viņa dzīves vai darbības vieta.
Tāpēc, ka konfliktējošie apzīmējumi nav identiski, ir jāsecina, ka Apelācijas padome kļūdaini ir uzskatījusi, ka tā var pamatoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktu, lai noraidītu pieteiktās preču zīmes reģistrāciju.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto un nelemjot par pirmo un trešo iebildumu, ir jāapmierina vienīgais izvirzītais pamats saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta pārkāpumu un attiecīgi ir jāatceļ apstrīdētais lēmums.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šī paša reglamenta 134. panta 2. punktu, ja spriedums ir nelabvēlīgs vairākiem lietas dalībniekiem, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumu sadali.
Tā kā izskatāmajā lietā
EUIPO
un personai, kas iestājusies lietā, nolēmums ir nelabvēlīgs, tiem katram ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)
nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 5. oktobra lēmumu lietā R 2087/2015‑1.

2)
EUIPO
sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina pusi no
John Mills Ltd
. tiesāšanās izdevumiem.

3)
Jerome Alexander Consulting Corp
. sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina pusi no
John Mills Ltd
. tiesāšanās izdevumiem.

Prek
Buttigieg
Berke
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2018. gada 15. oktobrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.