CELEX: 62014TJ0742
Ochranná známka Evropské unie
Řízení o prohlášení neplatnosti
Obrazová ochranná známka Evropské unie CALCILITE
Starší slovní ochranná známka Evropské unie Calcilit
Relativní důvod pro zamítnutí zápisu
Nebezpečí záměny
Podobnost výrobků
Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009
Relevantní veřejnost
Veřejnost společná pro dotčené výrobky

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 15. května 2006 podala vedlejší účastnice, společnost Materis Paints Italia SpA (v rozhodné době Materis Coatings Italia SpA), u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) přihlášku ochranné známky Evropské unie na základě nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
).
Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je následující obrazové označení:
Výrobky, pro které byl zápis původně požadován, náležejí do tříd 2 a 19 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
třída 2: „Barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla; přírodní pryskyřice v surovém stavu; kovy lístkové a práškové pro malíře, dekoratéry, tiskaře a umělce“;
—
třída 19: „Stavební materiály nekovové; neohebné trubky nekovové pro stavebnictví; asfalt, smola a bitumen; přenosné konstrukce nekovové; nekovové pomníky“.
Přihláška ochranné známky Evropské unie byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 28/2008 ze dne 14. července 2008.
V návaznosti na průzkum přihlášky ochranné známky, a zejména námitek proti jejímu zápisu, které podala žalobkyně, společnost Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH, na základě článku 41 nařízení č. 207/2009, bylo dotčené označení zapsáno jakožto ochranná známka Evropské unie dne 9. února 2012 pod číslem 5074745 pro výrobky náležející do tříd 2 a 19, které pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
třída 2: „Barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla; přírodní pryskyřice v surovém stavu; kovy lístkové a práškové pro malíře, dekoratéry, tiskaře a umělce“;
—
třída 19: „Omítky“.
Dne 13. února 2012 žalobkyně podala návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Evropské unie zapsané pod číslem 5074745 na základě čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jakož i čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a čl. 8 odst. 5 téhož nařízení.
Ochrannou známkou uplatněnou na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti byla starší slovní ochranná známka Evropské unie Calcilit, zapsaná dne 29. listopadu 2000 pod číslem 1234822, která označuje výrobky náležející do tříd 1 a 19 a pro každou z těchto tříd odpovídá následujícímu popisu:
—
třída 1: „Krystalický uhličitan vápenatý sloužící jako plnící materiál“ (dále jen „CCCMC“);
—
třída 19: „Mramor ve formě granulí, zrn a prášku“.
Žalobkyně v odpověď na sdělení EUIPO ze dne 20. února 2012 v dopise ze dne 28. března 2012 uvedla, že na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti neuplatňuje čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.
Návrh na prohlášení neplatnosti směřoval proti všem výrobkům uvedeným v bodě 5 výše.
Dne 7. března 2013 zrušovací oddělení návrh na prohlášení neplatnosti zamítlo, pokud jde o výrobek, na který se vztahuje starší ochranná známka, náležející do třídy 19, na základě čl. 57 odst. 2 nařízení č. 207/2009. Pokud jde o výrobek náležející do třídy 1, na který se vztahuje starší ochranná známka, zrušovací oddělení návrh na prohlášení rovněž zamítlo na základě toho, že tento výrobek není s ohledem na výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, totožný ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ani podobný ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.
Dne 23. dubna 2013 podala žalobkyně u EUIPO proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání na základě článků 58 až 64 nařízení č. 207/2009, aniž by již uplatňovala totožnost kolidujících výrobků.
Rozhodnutím ze dne 4. září 2014 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát EUIPO odvolání zamítl.
Odvolací senát měl za to, že důkaz o skutečném užívání starší slovní ochranné známky Calcilit byl předložen, pokud jde o CCCMC, náležející do třídy 1, avšak nebyl předložen pro výrobek „mramor ve formě granulí, zrn a prášku“ náležející do třídy 19.
Pokud jde o srovnání mezi CCCMC a výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, měl odvolací senát za to, že tyto výrobky nejsou podobné.
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadené rozhodnutí, pokud jde o výrobky náležející do tříd 2 a 19, které odpovídají následujícímu popisu:
—
—
třída 2: „Barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla; přírodní pryskyřice v surovém stavu“;
—
třída 19: „Omítky“;
—
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
EUIPO a vedlejší účastnice navrhují, aby Tribunál:
—
žalobu zamítl;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, vykládaného ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.
Žalobkyně uvádí, že odvolací senát měl neprávem za to, že CCCMC a výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka a které náležejí do třídy 2, odpovídající „barvám, nátěrům, lakům; ochranným výrobkům proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barvivům; mořidlům; přírodním pryskyřicím v surovém stavu“, a do třídy 19, odpovídající „omítkám“; nejsou podobné.
CCCMC se běžně používá jako plnící materiál při výrobě výrobků, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, přičemž pro některé z těchto výrobků je jednou z hlavních složek. Podle žalobkyně často dochází k tomu, že jeden nebo několik hospodářsky propojených podniků provádějí vertikální integraci a uvádějí na trh složky výrobků a zároveň samotný hotový výrobek. To může podle žalobkyně platit v projednávaném případě a zákazníci žalobkyně, výrobci nátěrů, kteří u ní nakupují CCCMC pod starší ochrannou známkou Calcilit, kterou velmi dobře znají, by byli jistě popuzeni, pokud by zjistili, že se na trhu objevila ochranná známka na nátěry Calcilit. Tvrzení odvolacího senátu, podle něhož hotové výrobky a nedokončené výrobky nemohou být podobné, tedy není prokázáno.
Odvolací senát podle ní kromě toho nezohlednil skutečnost, že k nebezpečí záměny dojde i u průmyslových subjektů, které nakupují jak CCCMC, tak nátěry a jiné povrchové materiály pro výrobu svých výrobků.
Žalobkyně zpochybňuje konstatování uvedené v napadeném rozhodnutí, podle něhož je CCCMC surovinou. Podle ní jde o polotovar, který se přizpůsobí potřebám výroby jednotlivých kupujících. V důsledku toho je spojitost mezi CCCMC a výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, užší než spojitost mezi těmito výrobky a skutečnou surovinou, jakou je mramor.
Kromě toho není prokázáno, že by výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, byly hotovými výrobky. Jde o meziprodukty v celé řadě oblastí průmyslového použití. Argument odvolacího senátu, podle něhož výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, jsou určeny veřejnosti tvořené konečnými spotřebiteli, zatímco výrobky, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou určeny odborníkům v průmyslu, je tedy neopodstatněný. Žalobkyně uvádí, že je možné, že existují určitá překrytí, zejména na úrovni kupujících výrobků, na které se vztahují obě sporné ochranné známky.
Pokud jde o srovnání mezi CCCMC a přírodními pryskyřicemi v surovém stavu, žalobkyně uvádí, že výrobky jsou podobné v rozsahu, v němž jsou komplementární a mají tentýž účel, jelikož jsou oba výrobky používány při výrobě lepicích fólií, a v důsledku toho jsou určeny téže veřejnosti.
Pokud jde o CCCMC a omítky, žalobkyně uvádí, že jsou značně podobné, jelikož prvně uvedený výrobek je často základní složkou omítek, a platí to i přes skutečnost, že tyto výrobky náležejí do různých tříd.
Konečně žalobkyně uvádí, že z důvodu průměrné rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky Calcilit, značné podobnosti mezi kolidujícími označeními a jasné podobnosti mezi výrobky existuje mezi kolidujícími označeními nebezpečí záměny. Uvádí, že podmínky použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 jsou splněny, a že napadené rozhodnutí tedy musí být zrušeno.
EUIPO argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Konkrétně pokud jde nejprve o srovnání mezi CCCMC a výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, EUIPO uvádí, že i když prvně uvedený výrobek může být složkou na druhém místě uvedených výrobků, jelikož jeden je surovinou a ostatní jsou hotovými výrobky, spojitost mezi nimi není dostatečně úzká, aby bylo možné je považovat za podobné. EUIPO zpochybňuje argumenty žalobkyně, podle nichž CCCMC není surovinou a výrobky, na něž se vztahuje zpochybněná ochranná známka, nejsou vždy uváděny na trh jako hotové výrobky. EUIPO uvádí, že z důvodu jejich rozdílné povahy dotčené výrobky nelze považovat za vzájemně zaměnitelné ani za konkurenční. Dodává, že se liší rovněž svým účelem, jelikož jeden z nich je obvykle používán při výrobě jiných výrobků, zatímco ostatní výrobky jsou obvykle nakupovány konečnými spotřebiteli k použití jako dekorace. EUIPO uvádí, že podle judikatury jsou suroviny podléhající procesu zpracování zásadně odlišné od hotových výrobků, které zahrnují nebo obsahují tyto suroviny, a to jak svou povahou, tak svým účelem a určením, a že pokud výrobky vykazují tento typ spojitosti, nelze je považovat za komplementární. Dodává, že žalobkyně neprokázala existenci společností, které produkují takové suroviny, jako je výrobek, na který se vztahuje starší ochranná známka a které uvádějí na trh takové hotové výrobky, jako jsou výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka. EUIPO zpochybňuje argument žalobkyně, podle něhož existuje určité překrytí mezi kupujícími CCCMC a kupujícími výrobků, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka a uvádí, že potenciální průmysloví kupující budou v každém případě vnímat rozdíly mezi dotčenými výrobky.
Pokud jde dále o srovnání mezi CCCMC a přírodními pryskyřicemi v surovém stavu, EUIPO uvádí, že i když oba tyto výrobky mohou být používány jako meziprodukty při výrobě lepicích fólií, mají odlišný účel, jelikož první výrobek slouží jako plnící materiál a druhý výrobek slouží jako lepicí materiál. Kromě toho tyto výrobky nejsou komplementární ani konkurenční.
Pokud jde konečně o srovnání mezi CCCMC a omítkami, EUIPO uvádí, že ačkoli je pravda, že prvně uvedený výrobek může být složkou omítek, tyto výrobky mají odlišnou povahu, funkci i způsob použití. Dodává, že argumenty uvedené v rámci srovnání mezi CCCMC a výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“ se rovněž použijí v tomto ohledu.
EUIPO dochází k závěru, že z důvodu neexistence podobnosti mezi dotčenými výrobky není splněna jedna z podmínek existence nebezpečí záměny, a odvolací senát tudíž právem dospěl k závěru, že odvolání je třeba zamítnout.
Vedlejší účastnice argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Konkrétně uvádí, že měl odvolací senát správně za to, že výrobky, na které se vztahují kolidující ochranné známky, podobné nejsou. Poznamenává, že žalobkyně měla ve správním řízení za to, že CCCMC je surovinou. Uvádí, že tomu tak skutečně je, a vyvozuje z toho, že CCCMC se nepodobá výrobkům, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, jelikož jsou tyto výrobky určeny konečným spotřebitelům. Odkazuje na judikaturu soudů Evropské unie, podle níž skutečnost, že je jeden z výrobků používán pro výrobu jiného výrobku, nestačí k tomu, aby byly považovány za podobné výrobky. Uvádí, že se dotčené výrobky liší, pokud jde o dotčenou veřejnost a distribuční kanály. Pokud jde o argument žalobkyně, který se týká možnosti vertikální integrace mezi podniky, které uvádějí na trh různé druhy dotčených výrobků, vedlejší účastnice uvádí, že není nijak podložen. Odkazuje na argumenty použité odvolacím senátem k závěru, že dotčené výrobky nejsou podobné. Tvrdí, že odvolací senát právem vyloučil možnost nebezpečí záměny mezi dotčenými výrobky z důvodu, že jejich účel, distribuční kanály, uživatelé a způsoby užívání jsou odlišné.
Úvodní poznámky
K dotčeným výrobkům
Úvodem je třeba uvést, že žalobkyně nezpochybňuje závěry odvolacího senátu týkající se nedostatečnosti důkazu o užívání starší ochranné známky pro výrobek „mramor ve formě granulí, zrn a prášku“ obsažený ve třídě 19. Žalobkyně nezpochybňuje ani konstatování provedené v bodě 31 napadeného rozhodnutí, podle něhož jedinými výrobky náležejícími do třídy 2, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, které mají být srovnány s výrobky, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou výrobky, které byly předmětem zápisu, a nikoli všechny výrobky z abecedního seznamu vztahujícího se k této třídě.
Kromě toho žalobkyně ve svých návrhových žádáních upřesňuje, že neplatnost napadeného rozhodnutí navrhuje v rozsahu, v němž odvolací senát v tomto rozhodnutí dospěl k závěru, že nejsou podobné výrobky, na které se vztahuje starší ochranná známka, a výrobky, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka, náležející do tříd 2 a 19, které jsou popsány následovně:
—
třída 2: „Barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla; přírodní pryskyřice v surovém stavu“;
—
třída 19: „Omítky“.
Žalobkyně tedy nezpochybňuje závěry odvolacího senátu týkající se „kovů lístkových a práškových pro malíře, dekoratéry, tiskaře a umělce“, na které se vztahuje přihlášená ochranná známka.
Z předcházejících úvah vyplývá, že výrobky, které zůstávají předmětem diskuze ve fázi žaloby u Tribunálu, jsou, pokud jde o zpochybněnou ochrannou známku, výrobky uvedené v bodě 34 výše, a pokud jde o starší ochrannou známku, CCCMC.
K dobrému jménu starší ochranné známky
Žalobkyně v žalobě uvedla, že její starší ochranná známka Calcilit je u kupujících CCCMC, kteří jsou výrobci nátěrů, sádry a jiných omítek, dobře známá a v tomto kontextu uplatnila analogii se starší ochrannou známkou Caparol, která má údajně dobré jméno pro nátěry, laky a omítky.
Tyto úvahy, které znamenají, že je u Tribunálu uváděno, že starší ochranná známka je ochranná známka s dobrým jménem, musejí být odmítnuty jako nepřípustné na základě článku 188 jednacího řádu Tribunálu, podle něhož spisy předložené účastníky řízení před Tribunálem nesmí měnit předmět sporu před odvolacím senátem.
Žalobkyně totiž v rámci správního řízení poté, co v odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti odkázala na dobré jméno své starší ochranné známky, v dopise ze dne 28. března 2012 výslovně uvedla, že na podporu tohoto návrhu neuplatňuje čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.
K nebezpečí záměny
Článek 53 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, vykládaný ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) téhož nařízení, stanoví, že se ochranná známka Evropské unie prohlásí za neplatnou na základě návrhu podaného majitelem starší ochranné známky, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna.
Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených. Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny posuzováno globálně podle toho, jak relevantní veřejnost vnímá dotčená označení a výrobky nebo služby, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu, zejména vzájemná závislost mezi podobností označení a podobností výrobků nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka [viz rozsudek ze dne 29. září 1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, body
,
a
a citovaná judikatura, a ze dne 9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, body
až
a citovaná judikatura].
Globální posouzení nebezpečí záměny totiž předpokládá určitou vzájemnou závislost mezi zohledněnými faktory, a zejména mezi podobností ochranných známek a podobností výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje. Nízký stupeň podobnosti mezi výrobky nebo službami, na které se ochranná známka vztahuje, tak může být vyvážen vysokým stupněm podobnosti mezi ochrannými známkami a naopak [rozsudky ze dne 29. září 1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, bod
, a ze dne 14. prosince 2006, Mast-Jägermeister v. OHIM – Licorera Zacapaneca (VENADO s rámečkem a další),
T‑81/03, T‑82/03 a T‑103/03
,
EU:T:2006:397
, bod
].
K relevantní veřejnosti
Podle judikatury je v rámci globálního posouzení nebezpečí záměny třeba vzít v úvahu průměrného spotřebitele dotčené kategorie výrobků, který je běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný. Je rovněž třeba zohlednit skutečnost, že se úroveň pozornosti průměrného spotřebitele může měnit v závislosti na kategorii dotčených výrobků nebo služeb [viz rozsudek ze dne 13. února 2007, Mundipharma v. OHIM – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, bod
a citovaná judikatura].
Kromě toho je třeba uvést, že v rámci srovnání uvedených výrobků je nutno zohlednit pouze veřejnost, která je pro dotčené výrobky společná. Podle judikatury totiž relevantní veřejnost tvoří spotřebitelé, kteří mohou používat jak výrobky označené starší ochrannou známkou, tak výrobky označené zpochybněnou ochrannou známkou [rozsudek ze dne 24. května 2011, ancotel v. OHIM – Acotel (ancotel.),
T‑408/09
, nezveřejněný,
EU:T:2011:241
, bod
; rozsudek ze dne 4. února 2013, Hartmann v. OHIM – Protecsom (DIGNITUDE),
T‑504/11
, nezveřejněný,
EU:T:2013:57
, bod
; rozsudek ze dne 2. října 2013, Cartoon Network v. OHIM – Boomerang TV (BOOMERANG),
T‑285/12
, nezveřejněný,
EU:T:2013:520
, bod
; ze dne 26. června 2014, Basic v. OHIM – Repsol YPF (basic),
T‑372/11
,
EU:T:2014:585
, bod
, a rozsudek ze dne 22. ledna 2015, Novomatic v. OHIM – Simba Toys (AFRICAN SIMBA),
T‑172/13
, nezveřejněný,
EU:T:2015:40
, bod
].
V projednávané věci není zpochybňováno, že jedinou veřejnost, která může používat výrobek, na který se vztahuje starší ochranná známka, a sice CCCMC, tvoří odborná veřejnost, a konkrétně odborná veřejnost z odvětví průmyslu. Jak vyplývá jak z názvu tohoto výrobku, tak z argumentů účastníků řízení, CCCMC je výrobek používaný jakožto plnící materiál při výrobě celé řady výrobků, zejména výrobků z umělé hmoty, papíru, obkladů, nátěrů a omítek. Je nesporné, a je to ostatně v napadeném rozhodnutí v podstatě uvedeno, že CCCMC není určen jednotlivcům ani odborníkům nepocházejícím z průmyslového odvětví.
Z toho vyplývá, že relevantní veřejnost pro posouzení nebezpečí záměny nemůže být v každém případě rozsáhlejší než odborná veřejnost z průmyslového odvětví.
Po provedení tohoto prvního určení je ještě třeba za účelem charakteristiky existence relevantní veřejnosti ověřit, zda a v jakém rozsahu tato odborná veřejnost z průmyslového odvětví rovněž užívá výrobky označené zpochybněnou ochrannou známkou.
Jak je přitom uvedeno níže, odvolací senát, který neuvedl specifické úvahy týkající se určení relevantní veřejnosti, tuto otázku neposoudil dostatečně ve fázi srovnání výrobků, pokud jde přinejmenším o část dotčených výrobků.
V přezkumu žaloby je třeba pokračovat v rámci srovnání výrobků, které provedl přímo odvolací senát.
Ke srovnání výrobků
– Pokud jde o „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“
Odvolací senát poté, co uvedl některé úvahy týkající se povahy a účelu srovnávaných výrobků, v bodech 33 až 37 napadeného rozhodnutí v podstatě uvedl, že CCCMC se liší od „barev, nátěrů, laků; ochranných výrobků proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviv; mořidel“ z důvodu, že CCCMC je surovinou, zatímco tyto výrobky jsou hotovými výrobky, nebo také z důvodu, že CCCMC je určen pro průmysl a pro výrobu hotových výrobků, zatímco „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“ jsou nakupovány především konečnými spotřebiteli, a to odborníky nebo osobami náležejícími k široké veřejnosti pro dekorativní a ochranné účely.
Pokud jde o tato posouzení, je však třeba jednak uvést, že kvalifikace výrobku jako hotového výrobku nevylučuje jeho použití v průmyslu jakožto přísady, suroviny nebo složky při výrobě jiného výrobku. Pojem hotový výrobek totiž označuje výrobek, který je způsobilý k uvedení na trh. Může se tedy použít na výrobky uvedené na trh v odvětví průmyslu. Kromě toho, i když se tento pojem použije v omezenějším smyslu k rozlišení výrobků vyráběných z nezpracovaných surovin, neumožňuje podložit stanovisko odvolacího senátu. Je totiž nutno konstatovat, že vyráběný výrobek může představovat přísadu, surovinu nebo složku jiného vyráběného výrobku.
Následně kvalifikace „barev, nátěrů, laků; ochranných výrobků proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviv; mořidel“ jakožto hotových výrobků, provedená odvolacím senátem, neumožnila nikterak vyloučit, že tyto výrobky mohou být použity v průmyslovém postupu výroby jiných výrobků. Skutečnost, že barvy, nátěry nebo laky mohou být prodávány jednotlivcům nebo natěračským podnikům ve stavebnictví, nevylučuje, že výrobky odpovídající těmto označením mohou být uváděny na trh pro průmyslníky za účelem výroby jiných výrobků.
Dále pak odvolací senát uvedl nepřesvědčivým způsobem, kategoricky a obecně, v podstatě to, že „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“ jsou nakupovány „především“ spotřebiteli nepocházejícími z průmyslového odvětví pro dekorativní a ochranné účely.
Je zajisté všeobecně známo, že v rámci těchto výrobků jsou „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva“ nakupovány a používány takovými spotřebiteli nepocházejícími z průmyslového odvětví, jako jsou druhotné natěračské podniky v oblasti stavebnictví nebo jednotliví kutilové.
Tato všeobecně známá skutečnost, týkající se natěračských podniků a široké veřejnosti, se však nijak netýká průmyslového odvětví a nikterak neinformuje o výrobcích, které toto odvětví může používat. Nelze z ní tedy vyvodit, že průmyslníci nejsou rovněž spotřebiteli těchto výrobků.
Vzhledem k tomu, že relevantní veřejnost pro posouzení nebezpečí záměny nemůže být v každém případě rozsáhlejší než odborná veřejnost z průmyslového odvětví (viz bod 46 výše), přitom jediná otázka, jejíž vyřešení příslušelo odvolacímu senátu, spočívala v tom, zda odborníci z odvětví průmyslu, kteří jsou nezpochybněnými uživateli CCCMC, mohou rovněž používat výrobky nazvané „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva“ pro výrobu vlastních výrobků.
Tyto úvahy platí
a

fortiori
, pokud jde o „barviva“ a „mořidla“, jelikož vzhledem k tomu, že tyto výrobky jsou
a

priori
techničtější povahy než řada barev, nátěrů a laků, není ani všeobecně známo, že jsou určeny, jak v podstatě uvedl odvolací senát, natěračským podnikům a široké veřejnosti.
Z předcházejících úvah vyplývá, že odvolací senát v bodech 34 až 37 napadeného rozhodnutí vycházel spíše z nejistých úvah postrádajících relevanci, aniž provedl konkrétní přezkum, a v podstatě dospěl k závěru, že průmyslová veřejnost, která je spotřebitelem CCCMC, není spotřebitelem výrobků „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“.
Žalobkyně tedy právem odvolacímu senátu vytýká v podstatě to, že nezohlednil okolnost, že odborníci z průmyslového odvětví, kteří jsou uživateli CCCMC, nakupují rovněž nátěry nebo jiné povrchové materiály pro výrobu svých hotových výrobků. Tato kritika, kterou žalobkyně formulovala, když uvedla jako příklad odborníky v odvětví průmyslu s výrobky z umělé hmoty, aniž by jí bylo odporováno, platí rovněž s ohledem na tvrzení účastníků řízení, pokud jde o odborníky v odvětví papírenského průmyslu, průmyslu v oblasti natěračských prací a průmyslu v oblasti omítek.
V konečném výsledku odvolací senát vzhledem k tomu, že předtím správně neidentifikoval relevantní veřejnost pro účely přezkumu nebezpečí záměny mezi CCCMC a výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, dospěl na základě nejistých úvah postrádajících relevanci k závěru, že tyto výrobky a CCCMC nejsou podobné.
Za těchto podmínek je třeba jediný žalobní důvod uplatněný žalobkyní, pokud jde o „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, přijmout a napadené rozhodnutí zrušit, pokud jde o tyto výrobky.
– Pokud jde o „přírodní pryskyřice v surovém stavu“
Odvolací senát měl v bodě 39 napadeného rozhodnutí za to, že přírodní pryskyřice v surovém stavu mají jinou povahu, účel a použití než je povaha, účel a použití CCCMC. Odvolací senát uvedl, že tyto pryskyřice jsou lepivou a viskózní hořlavou látkou vylučovanou některými stromy, která je ve vodě nerozpustná a jsou používány při výrobě nátěrů a lepicích fólií. Odvolací senát měl za to, že i když jsou všechny příslušné dotčené výrobky surovinami, které mohou být používány v rámci výroby nátěrů nebo lepicích fólií, mají zcela odlišný účel, a sice buď poskytnout lepivost nebo přilnavost, anebo jsou doplňovány jakožto plnící materiál za účelem zhuštění výrobků, jejich zředění nebo změny jejich viskozity.
Odvolací senát kromě toho uvedl, že společnosti, které extrahují přírodní pryskyřice ze stromů a jiných rostlin, se zpravidla liší od společností, které CCCMC získávají z kamenů. Kromě toho podle něj tyto výrobky nejsou komplementární. Jejich funkce jsou zcela odlišné a nejsou ani konkurenční. Odvolací senát tedy dospěl k závěru, že CCCMC a přírodní pryskyřice v surovém stavu nejsou podobné (bod 40 napadeného rozhodnutí).
Žalobkyně uvádí, že mezi CCCMC a přírodními pryskyřicemi v surovém stavu existuje natolik úzká spojitost, že je snadno možné stanovit, že tyto výrobky jsou podobné. Oba tyto výrobky jsou totiž používány jako meziprodukty při výrobě lepicích fólií. Jsou komplementární a mají stejný účel, a sice tuto výrobu lepicích fólií. V důsledku toho jsou kupující těchto výrobků totožní.
Zaprvé je třeba uvést, že na rozdíl od posouzení odvolacího senátu týkajících se výrobků „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, která byla přezkoumána výše, posouzení odvolacího senátu, pokud jde o srovnání CCCMC a přírodních pryskyřicí v surovém stavu, jsou správně provedena pouze v kontextu relevantní veřejnosti, a sice odborné veřejnosti v odvětví průmyslu. V napadeném rozhodnutí jde totiž pouze o používání těchto výrobků pro výrobu lepicích fólií, tedy o průmyslové použití.
Zadruhé je třeba uvést, že na rozdíl od všech nebo od části výrobků, které odvolací senát přezkoumal v bodech 33 až 38 napadeného rozhodnutí a v nichž je CCCMC možnou složkou, se CCCMC nepoužívá při výrobě přírodních pryskyřic v surovém stavu, které jsou přírodním surovým produktem, jak uvádí jejich název.
Zatřetí není vážně zpochybnitelné, že z důvodů, které odvolací senát správně uvedl v bodě 39 napadeného rozhodnutí, připomenutých v bodě 62 výše, jsou přírodní pryskyřice v surovém stavu a CCCMC zcela odlišnými výrobky, pokud jde o jejich povahu a účel. Nejsou nikterak konkurenční. Pokud jde o tvrzení žalobkyně, že jsou tyto výrobky komplementární, není nikterak podložené.
Začtvrté žalobkyně nepopírá posouzení odvolacího senátu, podle něhož společnosti, které přírodní pryskyřice extrahují ze stromů, jsou zpravidla odlišné od společností, které CCCMC vyrábějí z kamenů.
S ohledem na předcházející okolnost uplatněná žalobkyní, podle níž tatáž veřejnost používá tyto výrobky k výrobě téhož výrobku, a sice lepicích fólií, nemůže odůvodnit konstatování podobnosti dotčených výrobků ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009. Relevantní veřejnost, která se skládá z odborníků v odvětví průmyslu, bude vnímat bez jakýchkoli obtíží, že i když se tyto výrobky podílejí na průmyslové činnosti výroby lepicích fólií, nic to nemění na tom, že jsou zcela odlišnými výrobky.
Z předcházejících úvah vyplývá, že jediný žalobní důvod uplatněný žalobkyní musí být zamítnut, pokud jde o „přírodní pryskyřice v surovém stavu“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka.
– Pokud jde o „omítky“
Odvolací senát měl v bodě 41 napadeného rozhodnutí za to, že omítky jsou dekorativními materiály pro omítnutí, které se používají na zdech budov nebo pro pokrytí vedení budovaných komínů. Uvedl, že ačkoli je pravda, že tyto výrobky mohou ve svém složení obsahovat CCCMC, mají rozdílnou povahu, funkci a užívání. Tyto výrobky jsou totiž používány v odvětví stavebnictví k ornamentálním a dekorativním účelům, zatímco CCCMC je surovinou přidávanou do různých hotových výrobků, aby se omezila spotřeba nákladnějších spojovacích materiálů nebo posílily nebo zlepšily některé vlastnosti smíšených materiálů. Kromě toho omítky nejsou extrahovány nebo získávány týmiž společnostmi a nejsou určeny ani týmž druhům spotřebitelů. Odvolací senát tedy dospěl k závěru, že tyto výrobky a CCCMC nejsou podobné.
Žalobkyně stanovisko odvolacího senátu zpochybňuje, když uvádí, že CCCMC a omítky jsou značně podobné. Omítky na základě vápna, které spadají do kategorie „omítky“, tak tvoří hlavně vápno jakožto plnící materiál, přičemž vápno je synonymem uhličitanu vápenatého. Poměr uhličitanu vápenatého, který se nachází v mazlavé sádře, může představovat až 70 %. Uhličitan vápenatý používaný jako plnící materiál pro sádru spadá rovněž pod CCCMC.
Je třeba uvést, že ačkoli žalobkyně uvádí, aniž by jí v tom bylo odporováno, že omítky obsahují výrobky obsahující CCCMC, nezpochybňuje posouzení odvolacího senátu, podle něhož jsou veřejnosti, kterým jsou určeny omítky a CCCMC, odlišné.
Není tak zpochybňováno, že CCCMC je výrobkem určeným pouze odborné veřejnosti v odvětví průmyslu, který v daném případě spadá pod výrobu omítek, zatímco omítky vyrobené tímto odvětvím průmyslu jsou určeny stavebním podnikům, a případně široké veřejnosti.
Za těchto podmínek, které ukazují na neexistenci veřejnosti společné pro CCCMC a omítky, odvolací senát správně dospěl k závěru, že tyto výrobky nelze považovat za podobné ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
Toto posouzení není zpochybněno argumentem žalobkyně, podle něhož výrobci sádry a jiných omítek, kterým žalobkyně dodala CCCMC pod ochrannou známkou Calcilit, jsou nutně vedeni k tomu, aby se při pohledu na omítky uváděné na trh třetí osobou pod ochrannou známkou tvořenou týmž názvem domnívali, že CCCMC a zároveň omítky na základě CCCMC vyrábí a prodává jediný a tentýž výrobce v rámci hospodářské vertikální integrace a pod toutéž zastřešující ochrannou známkou.
Tento argument totiž vychází z neznalosti judikatury uvedené v bodě 44 výše, podle níž relevantní veřejnost, kterou je třeba zohlednit v rámci srovnání dotčených výrobků, tvoří spotřebitelé, kteří mohou používat jak výrobky označené starší ochrannou známkou, tak výrobky označené zpochybněnou ochrannou známkou. Žalobkyně přitom neprokázala, a dokonce ani netvrdila, že průmyslníci z odvětví výroby omítek, kteří jsou spotřebiteli CCCMC pro tuto výrobu, používají rovněž omítky pro tutéž výrobu.
S ohledem na předcházející úvahy je třeba jediný žalobní důvod uplatněný žalobkyní, pokud jde o výrobky „omítky“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, zamítnout.
Závěry
S ohledem na všechny předcházející úvahy je třeba žalobě částečně vyhovět a napadené rozhodnutí zrušit v rozsahu, v němž odvolací senát dospěl k závěru, že pokud jde o výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, tyto výrobky nejsou podobné CCCMC. Ve zbývající části se žaloba zamítá.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 3 jednacího řádu každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady, pokud měl ve věci částečně úspěch i neúspěch. Jeví-li se to však vzhledem k okolnostem v projednávané věci jako odůvodněné, může Tribunál rozhodnout, že účastník řízení ponese vlastní náklady řízení a nahradí část nákladů řízení druhého účastníka řízení.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci měl každý z účastníků ve věci částečně úspěch i neúspěch, je třeba rozhodnout, že každý z nich ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát),
rozhodl takto:

1)
Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 4. září 2014 (věc R 753/2013-4) se zrušuje, pokud jde o výrobky „barvy, nátěry, laky; ochranné výrobky proti korozi a proti deteriorizaci dřeva; barviva; mořidla“, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka.

2)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.

3)
Společnost Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO i společnost Materis Paints Italia SpA ponesou vlastní náklady řízení.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 19. července 2016.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.