CELEX: 62020CJ0533
Előzetes döntéshozatal
Fogyasztóvédelem
1169/2011/EU rendelet
A fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatása
Címkézés
Kötelezően feltüntetendő adatok
Az összetevők felsorolása
Ezen összetevők saját neve
Vitaminok élelmiszerhez történő hozzáadása
Ezen vitamin saját nevének feltüntetésére vonatkozó kötelezettség
A felhasznált vitaminvegyület feltüntetésére vonatkozó kötelezettség hiánya

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásáról, az 1924/2006/EK és az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a 87/250/EGK bizottsági irányelv, a 90/496/EGK tanácsi irányelv, az 1999/10/EK bizottsági irányelv, a 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2002/67/EK és a 2008/5/EK bizottsági irányelv és a 608/2004/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2011. L 304., 18. o.
, helyesbítések:
HL 2014. L 331., 40. o.
;
HL 2015. L 50., 48. o.
;
HL 2016. L 266., 7. o.
) értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Somogy Megyei Kormányhivatal (Magyarország) és az Upfield Hungary Kft. között azon határozat tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amellyel e hivatal az Upfield Hungaryt arra kötelezte, hogy módosítsa egy Magyarországon forgalmazott termék címkézését.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1169/2011 rendelet
Az 1169/2011 rendelet „Tárgy és hatály” című 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„Ez a rendelet alapul szolgál az élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó magas szintű fogyasztóvédelem biztosításához, figyelembe véve a fogyasztók felfogásában és tájékoztatási igényeikben kialakult különbségeket, ugyanakkor biztosítva a belső piac zökkenőmentes működését.”
E rendelet 2. cikke (2) bekezdésének f), n), o) és s) pontja pontosítja, hogy e rendelet alkalmazásában az „összetevő”, az „előírt név”, a „szokásos név” és a „tápanyag” kifejezés a következőket jelenti:
„f)
»összetevő«: minden anyag vagy termék, beleértve az aromákat, az élelmiszer‑adalékanyagokat és élelmiszerenzimeket is, vagy összetett összetevő bármely összetevőjét is, amelyet élelmiszer előállításánál vagy elkészítésénél használnak fel, és a késztermékben még jelen van, akár módosult formában is; […]
[…]
n)
»előírt név«: egy élelmiszernek a rá alkalmazandó uniós rendelkezésekben előírt neve, vagy ilyen uniós rendelkezések hiányában az abban a tagállamban alkalmazandó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekben előírt név, amellyel az élelmiszert a végső fogyasztónak vagy a vendéglátóknak, illetve közétkeztetőknek értékesítik;
o)
»szokásos név«: az élelmiszer értékesítésének helye szerinti tagállamban az élelmiszer neveként a fogyasztók által elfogadott név, amely név nem igényel további magyarázatot;
[…]
s)
»tápanyag«: az e rendelet XIII. melléklete A. részének 1. pontjában felsorolt fehérje, szénhidrát, zsír, rost, nátrium, vitamin és ásványi anyag, és a valamely ezen kategóriába tartozó vagy azok alkotórészét képező anyagok.”
Az említett rendelet „Általános célkitűzések” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Az élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatás a fogyasztók egészségének és érdekeinek magas szintű védelmére törekszik azáltal, hogy a végső fogyasztók számára alapot biztosít a megalapozott választáshoz és az élelmiszerek biztonságos felhasználásához, különös tekintettel az egészségügyi, gazdasági, környezetvédelmi, társadalmi és etikai szempontokra.”
Ugyanezen rendeletnek a „Tisztességes tájékoztatási gyakorlatok” című 7. cikkének (2) bekezdése különösen a következőket írja elő:
„Az élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásnak pontosnak, egyértelműnek és a fogyasztók számára könnyen érthetőnek kell lennie.”
Az 1169/2011 rendeletnek „A kötelező adatok felsorolása” című 9. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„A 10–35. cikknek megfelelően, és az e fejezetben foglalt kivételektől eltekintve a következő adatokat kötelező feltüntetni:
[…]
b)
az összetevők felsorolása;
[…]
l)
tápértékjelölés.”
E rendeletnek „Az élelmiszer neve” című 17. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Az élelmiszer megnevezése annak előírt neve. Ilyen név hiányában az élelmiszer megnevezése a szokásos neve, vagy amennyiben nincs szokásos neve, vagy a szokásos nevét nem használják, az élelmiszer leíró nevét kell feltüntetni.”
Az említett rendeletnek „Az összetevők felsorolása” című 18. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket pontosítja:
„(1)   Az összetevők felsorolását megfelelő kifejezés kezdi vagy előzi meg, amely az »összetevők« szóból áll vagy azt tartalmazza. A felsorolásnak tartalmaznia kell az élelmiszer összes összetevőjét, az élelmiszer előállításakor való felhasználásuk időpontjában mért tömegük szerinti csökkenő sorrendben.
(2)   Az összetevőket saját nevük szerint kell feltüntetni, adott esetben a 17. cikkben […] megállapított szabályoknak megfelelően.”
Ugyanezen rendeletnek a 9. cikk (1) bekezdésének l) pontjában említett tápértékjelölésre vonatkozó 30. cikkének (1) és (2) bekezdése az alábbiakat mondja ki:
„(1)   A kötelező tápértékjelölésnek a következőket kell tartalmaznia:
a)
energiatartalom; és
b)
zsír‑ és telítettzsírsav‑tartalom, szénhidráttartalom, cukortartalom, fehérjetartalom, valamint sótartalom.
[…]
(2)   A kötelező tápértékjelölés (1) bekezdésben említett tartalma kiegészíthető az alábbiak közül egy vagy több további tápanyag mennyiségének megjelölésével:
[…]
f)
a XIII. melléklet A. részének 1. pontjában felsorolt és a XIII. melléklet A. részének 2. pontjában foglalt meghatározás szerint jelentős mennyiségben jelen lévő vitaminok vagy ásványi anyagok.”
Az 1169/2011 rendelet „Beviteli referenciaértékek” című XIII. melléklete tartalmazza a vitaminok és ásványi anyagok felnőtteket illető napi beviteli referenciaértékeire vonatkozó A. részt, amelynek 1. pontja felsorolja a feltüntethető vitaminokat és ásványi anyagokat, valamint ezek táplálkozási referenciaértékeit. E vitaminok között szerepel többek között az A‑vitamin és a D‑vitamin.
Az 1925/2006 rendelet
Az 1169/2011 rendelettel módosított, a vitaminok, ásványi anyagok és bizonyos egyéb anyagok élelmiszerekhez való hozzáadásáról szóló, 2006. december 20‑i 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2006. L 404., 26. o.
; a továbbiakban: 1925/2006 rendelet) tartalmazza „A vitaminok és ásványi anyagok hozzáadására vonatkozó követelmények” című 3. cikket, amelynek (1) bekezdése kimondja, hogy „[a]z élelmiszerekhez csak az I. mellékletben felsorolt vitaminok és/vagy ásványi anyagok adhatók hozzá, a II. mellékletben felsorolt formában, az e rendeletben meghatározottaknak megfelelőn”.
E rendelet „Címkézés, kiszerelés és reklámozás” című 7. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„Azon termékeket, amelyekhez vitaminokat és ásványi anyagokat adtak hozzá, és e rendelet hatálya alá tartoznak, kötelező tápértékjelöléssel ellátni. Az ezen feltüntetendő információknak az [1169/2011] rendelet 30. cikkének (1) bekezdésében felsorolt adatokból, valamint a vitaminoknak és az ásványi anyagoknak az élelmiszerhez való hozzáadás utáni összes mennyiségéből kell állniuk.”
Az említett rendeletnek „Az élelmiszerekhez hozzáadható vitaminok és ásványi anyagok” című I. melléklete utal többek között az A‑vitaminra és a D‑vitaminra.
Ugyanezen rendelet II. melléklete az élelmiszerekhez adható vitamin‑ és ásványianyag‑vegyületek között az „A‑vitamin” cím alatt négy vitaminvegyületet említ, nevezetesen a retinolt, a retinol‑acetátot, a retinil‑palmitátot és a béta‑karotint. A „D‑vitamin” cím alatt két vitaminvegyület szerepel, nevezetesen a kolekalciferol és az ergokalciferol.
A magyar jog
Az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény 10. §‑ának (1) bekezdése szerint az élelmiszer csak akkor hozható forgalomba, ha jelölése magyar nyelven, közérthetően, egyértelműen, jól olvashatóan tartalmazza az e törvény végrehajtására kiadott jogszabályokban, valamint az Európai Unió közvetlenül alkalmazandó jogi aktusaiban meghatározott információkat az ott meghatározottak szerint.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az Upfield Hungary egy „Flora ProActiv, 35% zsírtartalmú margarin hozzáadott növényi szterinnel” elnevezésű terméket forgalmaz Magyarországon. E termék címkéjén szerepel többek között a „vitaminok (A, D)” jelölés.
A többek között a fogyasztóvédelem területén alkalmazandó szabályozás tiszteletben tartásának biztosításért felelős Somogy Megyei Kormányhivatal megállapította, hogy ez a jelölés nem felel meg az 1169/2011 rendelet rendelkezéseinek, mivel e rendelkezések értelmében az élelmiszerek címkézésén fel kell tüntetni az összetevők felsorolásában szereplő egyes összetevők saját nevét, és amennyiben ezek az összetevők vitaminok, a felhasznált vitaminvegyületek nevét kell általában feltüntetni. Következésképpen a Kormányhivatal határozatot hozott, amelyben az Upfield Hungaryt a szóban forgó termék címkézésének módosítására kötelezte.
Az Upfield Hungary e határozattal szemben keresetet indított, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig két okból megsemmisítette e határozatot. Egyrészt lényegében úgy ítélte meg, hogy az 1169/2011 rendelet nem határozza meg, hogy mi tekintendő általánosságban az élelmiszer‑összetevők „saját nevének”. Másrészt megjegyezte, hogy az 1925/2006 rendelet sem tartalmaz további rendelkezéseket az említett vitaminok, ásványi anyagok és egyéb anyagok nevéről, azonban a II. melléklete felsorolja többek között az élelmiszerekhez adható A‑vitamin és D‑vitamin különböző vegyületeit. E körülményekre tekintettel e bíróság arra a következtetésre jutott, hogy sem a szóban forgó két rendelet, sem pedig az uniós jog egyetlen más rendelkezése nem tiltja, hogy az élelmiszer címkéjén az „A‑vitamin” és a „D‑vitamin” megnevezés szerepeljen.
A Somogy Megyei Kormányhivatal ezt követően felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Kúriához (Magyarország), amelynek alátámasztása érdekében először is arra hivatkozik, hogy az 1169/2011 rendelet általános jelleggel előírja, hogy az élelmiszerek címkéjén az összetételüket alkotó egyes összetevők saját nevét kell feltüntetni, másodszor pedig arra, hogy konkrétan az olyan összetevők esetében, mint az A‑ és D‑vitamin, e saját név az adott élelmiszerhez hozzáadott vitaminvegyületnek felel meg, mindamellett hogy e vitaminvegyületnek szükségképpen az 1925/2006 rendelet II. melléklete értelmében az élelmiszerekhez adható vitaminvegyületek között kell szerepelnie.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ez az érvelés felveti azt a kérdést, hogy az 1169/2011 rendelet 18. cikkének (2) bekezdésében szereplő „saját név” fogalmát hogyan kell értelmezni az olyan összetevők esetében, mint a vitaminok. Mivel a nemzeti bíróságok ezzel kapcsolatos álláspontja nem egységes, szükségesnek tartja, hogy ezzel kapcsolatban kérdést intézzen a Bírósághoz.
E körülmények között a Kúria úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni [az 1169/2011] rendelet rendelkezéseit, különösen annak 18. cikk[ének] (2) bekezdését, hogy vitaminok élelmiszerhez történő hozzáadása esetén az élelmiszerek összetevőinek feltüntetése során a vitaminok nevének megjelölése mellett az élelmiszerekhez adható vitaminvegyületek szerinti megjelölést is fel kell tüntetni?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1169/2011 rendeletet, különösen pedig a 18. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely vitamin élelmiszerhez történő hozzáadása esetén az élelmiszer összetevőinek felsorolásában a vitamin nevének megjelölése mellett a felhasznált vitaminvegyületet is fel kell tüntetni.
E tekintetben elöljáróban meg kell jegyezni egyrészt, hogy az 1169/2011 rendelet különbséget tesz az „összetevő” és a „tápanyag” fogalma között.
E rendelet 2. cikke (2) bekezdésének f) pontja ugyanis pontosítja, hogy az „összetevő” fogalma alá tartozik „minden anyag vagy termék, beleértve az aromákat, az élelmiszer‑adalékanyagokat és élelmiszerenzimeket is, vagy összetett összetevő bármely összetevőjét is, amelyet élelmiszer előállításánál vagy elkészítésénél használnak fel, és a késztermékben még jelen van, akár módosult formában is”.
Ezzel párhuzamosan az említett rendelet 2. cikke (2) bekezdésének s) pontja kimondja, hogy a „tápanyag” fogalmába beletartozik az ugyanezen rendelet „XIII. melléklete A. részének 1. pontjában felsorolt fehérje, szénhidrát, zsír, rost, nátrium‑, vitamin és ásványi anyag”.
Másrészt az 1169/2011 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) és l) pontja előírja, hogy az Európai Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerekben található összetevőket és tápanyagokat két külön, kötelezően feltüntetendő adat tartalmazza, nevezetesen az „összetevők felsorolása” és a „tápértékjelölés”.
Az említett rendelet 18. cikkének (1) bekezdése értelmében e két kötelezően feltüntetendő adat közül az elsőnek magában kell foglalnia az érintett élelmiszer összes összetevőjét.
Az említett kötelezően feltüntetendő adatok közül a másodiknak pedig ugyanezen rendelet 30. cikke (1) bekezdésének megfelelően magában kell foglalnia az adott élelmiszer energia‑, zsír‑ és telítettzsírsav, szénhidrát‑, cukor‑, fehérje‑, valamint sótartalmát. Ezenkívül az említett cikk (2) bekezdése értelmében kiegészíthető többek között az ezen élelmiszerben jelentős mennyiségben jelen lévő vitaminok megjelölésével.
Ebből következik, hogy az 1169/2011 rendelet a vitaminokat főszabály szerint tápanyagnak minősíti, ennélfogva azok feltüntethetők az e rendelet 9. cikke (1) bekezdésének l) pontjában és 30. cikkében említett tápértékjelölésben, amennyiben jelentős mennyiségben vannak jelen az élelmiszerben, anélkül azonban, hogy ennek feltüntetése kötelező lenne.
Pontosítani kell azonban, hogy – amint azt a főtanácsnok az indítványának 32–34. pontjában megjegyezte – az ekként minősítés nem jelenti azt, hogy a vitaminok ugyanakkor ne minősülhetnének az 1169/2011 rendelet értelmében vett összetevőknek.
Éppen ellenkezőleg, az „összetevő” fogalma – amint az a jelen ítélet 25. pontjából következik – magában foglal minden olyan terméket, anyagot vagy összetevőt, amelyet valamely élelmiszer előállításánál vagy elkészítésénél „felhasználtak”, és amely a késztermékben „még jelen van”, ami a vitamin esetében is fennállhat.
Következésképpen valamely vitamin élelmiszerhez történő hozzáadása esetén azt kötelezően fel kell tüntetni az 1169/2011 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 18. cikkében előírt összetevők felsorolásában. Ezzel szemben azt nem kell szükségszerűen feltüntetni és számszerűsíteni az e rendelet 9. cikke (1) bekezdésének l) pontjában és 30. cikkében említett tápértékjelölésben.
Ami azt a kérdést illeti, hogy az ilyen vitamint milyen néven kell megjelölni az adott élelmiszeren feltüntetendő összetevők felsorolásában, meg kell jegyezni, hogy az 1169/2011 rendelet 18. cikkének (2) bekezdése értelmében az élelmiszerben jelen lévő összetevőket saját nevükön kell feltüntetni, adott esetben az e rendelet 17. cikkében megállapított szabályoknak megfelelően.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az 1169/2011 rendelet 17. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy az összetevők megnevezése vagy az érintett összetevő előírt neveként, vagy előírt név hiányában ezen összetevő szokásos neveként, vagy ilyen név hiányában, illetve ha a szokásos nevet nem használják, annak leíró neveként értendő.
Márpedig sem az 1169/2011 rendelet 18. cikkének (2) bekezdésében szereplő „saját névre” való hivatkozás, sem pedig az e rendelet 17. cikkének (1) bekezdésében szereplő „előírt névre”, „szokásos névre” és „leíró névre” való hivatkozás – önmagában és további szövegbeli pontosítás hiányában – nem teszi lehetővé azon név meghatározását, amely néven az Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerhez hozzáadott vitamint az ezen élelmiszer összetevőinek felsorolásában fel kell tüntetni.
E körülmények között a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően e rendelkezéseket úgy kell értelmezni, hogy a puszta szövegükön túlmenően figyelembe kell venni azok szövegkörnyezetét, valamint azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek azok részét képezik (2005. június 7‑iVEMW és társai ítélet,
C‑17/03
,
EU:C:2005:362
,
41.
pont; 2021. január 21‑iNémetország kontra Esso Raffinage ítélet,
C‑471/18 P
,
EU:C:2021:48
,
81.
pont).
E tekintetben, ami elsősorban a szóban forgó rendelkezések szövegkörnyezetét illeti, meg kell jegyezni egyrészt, hogy az 1169/2011 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének n), illetve o) pontja meghatározza az „előírt név” és a „szokásos név” fogalmát, pontosítva, hogy az előírt név „egy élelmiszernek a rá alkalmazandó uniós rendelkezésekben előírt neve, vagy ilyen uniós rendelkezések hiányában az abban a tagállamban alkalmazandó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekben előírt név, amellyel az élelmiszert a végső fogyasztónak vagy a vendéglátóknak, illetve közétkeztetőknek értékesítik”, a szokásos név pedig „az élelmiszer értékesítésének helye szerinti tagállamban az élelmiszer neveként a fogyasztók által elfogadott név, amely név nem igényel további magyarázatot”.
Másrészt e rendelet a 30. cikke (2) bekezdésének f) pontjában és XIII. melléklete A. részének 1. pontjában azokra a vitaminokra hivatkozik, amelyek a 9. cikke (1) bekezdésének l) pontjában előírt tápértékjelölésben feltüntethetők és számszerűsíthetők, amennyiben azok jelentős mennyiségben vannak jelen az Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerben. Márpedig, amint azt a főtanácsnok az indítványának 47. pontjában hangsúlyozta, e XIII. melléklet A. részének 1. pontja a szóban forgó vitaminokat „A‑vitamin”, „D‑vitamin”, illetve „E‑vitamin” megnevezéssel sorolja fel, azt azonban nem mondja ki, hogy e megnevezések az uniós jog értelmében vett előírt névnek minősülnének.
Harmadrészt, sem e rendelkezések, sem pedig az 1169/2011 rendelet más rendelkezése nem hivatkozik ezekre a vitaminokra más néven.
Negyedrészt, a vitaminok, ásványi anyagok és bizonyos egyéb anyagok élelmiszerekhez való hozzáadására vonatkozó nemzeti rendelkezések összehangolására irányuló 1925/2006 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „[a]z élelmiszerekhez csak az I. mellékletben felsorolt vitaminok és/vagy ásványi anyagok adhatók hozzá, a II. mellékletben felsorolt formában”. Amint az az I. mellékletből következik, a szóban forgó egyes vitaminok neve megfelel az 1169/2011 rendelet XIII. melléklete A. részének 1. pontjában említett, a jelen ítélet 39. pontjában felidézett megnevezéseknek, mindamellett azonban, hogy az Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerekhez csak a II. mellékletben kifejezetten felsorolt vitaminok adhatók hozzá.
Ötödrészt, az 1925/2006 rendeletnek mindazonáltal nem célja, hogy a tápértékjelölést vagy tágabb értelemben a fogyasztóknak az élelmiszerekben található vitaminok jelenlétével kapcsolatos tájékoztatását szabályozza, éppen ellenkezőleg, ezt a kérdést – amint az az említett rendelet 7. cikkének (3) bekezdéséből egyértelműen következik, és amint arra a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában rámutatott – kizárólag az 1169/2011 rendelet szabályozza. Az 1925/2006 rendelet II. mellékletében felsorolt vitaminvegyületek tehát nem tekinthetők a jelen ítélet 39. pontjában említett neveket kiegészítő neveknek, már csak azért sem, mivel e melléklet pontosítja, hogy pusztán az egyes érintett vitaminok különböző „vegyületeiről” van szó.
A fenti rendelkezések összességéből tehát az következik, hogy az 1169/2011 rendelet az Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerekben jelentős mennyiségben jelen lévő vitaminokat a 9. cikk (1) bekezdésének l) pontjában, a 30. cikkben és a XIII. mellékletben előírt tápértékjelölésben való feltüntetésük céljából „A‑vitamin”, „D‑vitamin”, illetve „E‑vitamin” megnevezésekkel jelöli.
E rendelet különböző rendelkezései egységes értelmezésének és alkalmazásának biztosítása érdekében úgy kell tekinteni, hogy az ilyen vitaminokat ugyanezen nevekkel kell megjelölni az említett rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 18. cikkében előírt, összetevők felsorolásában való feltüntetésük céljából is.
Másodsorban meg kell jegyezni, hogy az 1169/2011 rendelet célja különösen – amint az az 1. cikke (1) bekezdésének és 3. cikke (1) bekezdésének együttes olvasatából következik – a fogyasztók felfogásában kialakult különbségeket figyelembe véve az élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó magas szintű fogyasztóvédelem, valamint annak biztosítása, hogy a fogyasztók megalapozottan választhassanak (lásd ebben az értelemben: 2022. január 13‑iTesco Stores ČR ítélet,
C‑881/19
,
EU:C:2022:15
,
43.
és
44.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E célkitűzést tükrözi többek között az említett rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében foglalt azon követelmény, amely szerint az Unióban előállított vagy forgalmazott élelmiszerekről a fogyasztóknak nyújtott tájékoztatásnak pontosnak, világosnak és könnyen érthetőnek kell lennie.
E követelményt magát nemcsak a fogyasztók felfogásában kialakult különbségeket figyelembe véve, amint arra a jelen ítélet 45. pontja hivatkozik, hanem a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztót viszonyítási alapként figyelembe véve kell értékelni, amint az a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik (1998. július 16‑iGut Springenheide és Tusky ítélet,
C‑210/96
,
EU:C:1998:369
,
31.
pont; 2009. szeptember 10‑iSeveri ítélet,
C‑446/07
,
EU:C:2009:530
,
61.
pont).
Márpedig az említett cél és követelmény megerősíti a jelen ítélet 44. pontjában elfogadott értelmezést. Az ugyanis, hogy a vitaminokat következetesen és kizárólagosan „A‑vitamin” vagy „D‑vitamin” megnevezéssel tüntetik fel az 1169/2011 rendeletben előírt tápértékjelölésben és az összetevők felsorolásában, alkalmas arra, hogy pontos, világos és könnyen érthető tájékoztatást nyújtson a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó számára.
Ezzel szemben az, hogy a tápértékjelölésben kizárólag ezeket a neveket használják, és ezzel párhuzamosan az 1925/2006 rendelet II. mellékletében felsorolt olyan releváns vitaminvegyületeket, mint a „retinil‑acetát” vagy a „kolekalciferol”, az összetevők felsorolásában tüntetik fel, azzal a veszéllyel jár, hogy – tekintettel arra, hogy a nagyközönség számára a legtöbb ilyen vitaminvegyület viszonylag bonyolult, és azt nem igazán ismeri – az ilyen tájékoztatás bonyolultabbá, inkább technikai jellegűvé, következésképpen pedig kevésbé világossá és nehezebben érthetővé válik az átlagos fogyasztó számára.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1169/2011 rendeletet – különösen a 18. cikkének (2) bekezdésére figyelemmel – úgy kell értelmezni, hogy valamely vitamin élelmiszerhez történő hozzáadása esetén az élelmiszer összetevőinek felsorolásában a vitamin nevének megjelölése mellett nem kell feltüntetni a felhasznált vitaminvegyületet.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

A fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásáról, az 1924/2006/EK és az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a 87/250/EGK bizottsági irányelv, a 90/496/EGK tanácsi irányelv, az 1999/10/EK bizottsági irányelv, a 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2002/67/EK és a 2008/5/EK bizottsági irányelv és a 608/2004/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 1169/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet – különösen a 18. cikkének (2) bekezdésére tekintettel – úgy kell értelmezni, hogy valamely vitamin élelmiszerhez történő hozzáadása esetén az élelmiszer összetevőinek felsorolásában a vitamin nevének megjelölése mellett nem kell feltüntetni a felhasznált vitaminvegyületet.

Passer
Biltgen
Wahl
Kihirdetve Luxembourgban, a 2022. március 24‑i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
J. Passer
a hetedik tanács elnöke
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.