CELEX: 62020CJ0590
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Su gydytojo veikla susijusių įstatymų ir kitų teisės aktų koordinavimas
Direktyvos 75/363/EEB ir 82/76/EEB
Specializuotos medicinos studijos
Tinkamas atlygis
Direktyvos 82/76/EEB taikymas studijoms, kurios buvo pradėtos prieš jai įsigaliojant ir tęsiamos pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpiui

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl ESS 189 straipsnio trečios pastraipos ir 1982 m. sausio 26 d. Tarybos direktyvos 82/76/EEB, iš dalies keičiančios Direktyvą 75/362/EEB dėl diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią mediko kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas, ir Direktyvą 75/363/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių gydytojų veiklą, derinimo (
OL L 43, 1982, p. 21
) 13 ir 16 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Presidenza del Consiglio dei Ministri
(Ministrų Tarybos prezidiumas, Italija),
Ministero dell'Economia e delle Finanze
(Ekonomikos ir finansų ministerija, Italija), QA, JA,
Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca
(Švietimo, universitetų ir mokslinių tyrimų ministerija, Italija) ir
Ministero della Salute
(Sveikatos apsaugos ministerija, Italija) ginčą su UK ir kt. ir IG ir kt. (toliau – atitinkami gydytojai specialistai) dėl pareigos sumokėti jiems tinkamą atlyginimą, kaip apibrėžta 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 75/363/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių gydytojų veiklą, derinimo (
OL L 167, 1975, p. 14
), iš dalies pakeistos Direktyva 82/76/EEB (toliau – iš dalies pakeista Direktyva 75/363), ir dėl žalos, kurią jie mano patyrę dėl to, kad Direktyva 82/76 nebuvo tinkamai ir laiku perkelta į nacionalinę teisę, atlyginimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 75/363
Direktyvos 75/363 2 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad studijos, po kurių įteikiamas diplomas, pažymėjimas arba kitas gydytojo specialisto kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas, atitiktų bent tokius reikalavimus:
a)
patvirtintų, kad yra baigtos šešerių metų studijos pagal 1 straipsnyje minimą studijų kursą;
b)
jas sudaro teorinės ir praktinės studijos;
c)
jos yra dieninės, prižiūrimos kompetentingų institucijų ar įstaigų;
d)
jos vyksta universitetiniame centre, mokomojoje ligoninėje arba prireikus šiam tikslui kompetentingų institucijų arba organų patvirtintoje sveikatos įstaigoje;
e)
būsimieji gydytojai specialistai asmeniškai dalyvauja tų įstaigų veikloje ir vykdo jos įsipareigojimus.“
Šios direktyvos 3 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Nepažeisdamos 2 straipsnio 1 dalies c punkto principinės nuostatos dėl dieninių studijų ir kol bus priimtas Tarybos sprendimas pagal 3 dalį, valstybės narės gali leisti vykdyti neakivaizdines (vakarines) specializuotas studijas tomis sąlygomis, kurios patvirtintos kompetentingų nacionalinių institucijų, kai dieninės studijos nebūtų tinkamos dėl pagrįstų priežasčių.
2.   Visas specializuotų studijų laikotarpis negali būti sutrumpintas remiantis 1 dalimi. Tokių studijų lygis negali būti žemesnės kokybės dėl to, kad mokomasi neakivaizdinėse (vakarinėse) studijose arba verčiamasi privačia apmokama profesine veikla.
3.   Ne vėliau kaip po ketverių metų nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos Taryba, atsižvelgusi į situacijos persvarstymą ir remdamasi Komisijos pasiūlymu, taip pat atsižvelgdama į tai, kad tam tikromis aplinkybėmis, kurios turėtų būti nagrinėjamos dėl kiekvienos specialybės atskirai, turi likti galimybė mokytis neakivaizdinių (vakarinių) studijų programose, sprendžia, ar 1 ir 2 dalių nuostatos turėtų likti tokios, kokios yra, ar būti iš dalies keičiamos.“
Minėtos direktyvos 7 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„Valstybės narės, pagal kurių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas pranešimo apie šią direktyvą metu pripažįstamos neakivaizdinės (vakarinės) specializuotos studijos, nepaisydamos 2 straipsnio 1 dalies c punkto ir 3 straipsnio ir laikydamos tai pereinamojo laikotarpio priemone, gali ir toliau taikyti tas nuostatas tiems būsimiems gydytojams, kurie pradėjo specializuotas studijas praėjus ne daugiau kaip ketveriems metams nuo pranešimo apie šią direktyvą. Šis laikotarpis gali būti pratęstas, jeigu Taryba nėra priėmusi 3 straipsnio 3 dalyje numatyto sprendimo.“
Apie Direktyvą 75/363 valstybėms narėms pranešta 1976 m. birželio 20 d.
Direktyva 82/76
Pagal Direktyvos 82/76 9 straipsnio 1 dalį Direktyvos 75/363 2 straipsnio 1 dalies c punktas buvo pakeistas taip:
„Valstybės narės užtikrina, kad studijos, po kurių įteikiamas diplomas, pažymėjimas arba kitas gydytojo specialisto kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas, atitiktų bent tokius reikalavimus:
<…>
c)
jos yra dieninės, pagal priedo 1 punktą prižiūrimos kompetentingų institucijų ar įstaigų;
<…>“
Pagal Direktyvos 82/76 10 straipsnį Direktyvos 75/363 3 straipsnis buvo pakeistas taip:
„1.   Nepažeisdamos 2 straipsnio 1 dalies c punkto principinės nuostatos dėl dieninių studijų ir kol bus priimtas Tarybos sprendimas pagal 3 dalį, valstybės narės gali leisti neakivaizdines (vakarines) specializuotas studijas tomis sąlygomis, kurios patvirtintos kompetentingų nacionalinių institucijų, kai dieninės studijos nebūtų tinkamos dėl pagrįstų asmeninių priežasčių.
2.   Neakivaizdinės (vakarinės) studijos vyksta pagal priedo 2 punktą, o jų kokybė yra lygiavertė dieninių studijų kokybei. Tokių studijų lygis negali būti žemesnės kokybės dėl to, kad mokomasi neakivaizdinių (vakarinių) studijų programose arba verčiamasi privačia apmokama profesine veikla.
Bendra studijų trukmė negali būti sutrumpinta dėl to, kad jos yra neakivaizdinės (vakarinės).
3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, vėliausiai iki 1989 m. sausio 25 d. nusprendžia, ar 1 ir 2 dalių nuostatas palikti tokias, kokios yra, ar jas iš dalies pakeisti, dar kartą išnagrinėjusi padėtį ir atsižvelgdama į tai, kad neakivaizdinių (vakarinių) studijų galimybė turėtų likti tam tikromis aplinkybėmis, kurias reikia apsvarstyti dėl kiekvienos specialybės atskirai.“
Pagal Direktyvos 82/76 12 straipsnį Direktyvos 75/363 7 straipsnis buvo pakeistas taip:
„Valstybės narės, pagal kurių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas pranešimo apie [Direktyvą 75/363] metu pripažįstamos neakivaizdinės (vakarinės) specializuotos studijos, nepaisydamos 2 straipsnio 1 dalies c punkto ir 3 straipsnio ir laikydamos tai pereinamojo laikotarpio priemone, gali ir toliau taikyti tas nuostatas tiems būsimiems gydytojams, kurie pradėjo mokytis specializuotų studijų programose vėliausiai nuo 1983 m. gruodžio 31 d.
Kiekviena priimančioji valstybė narė turi teisę reikalauti, kad pirmojoje pastraipoje minimi gavėjai kartu su diplomais, pažymėjimais ir kitais kvalifikaciją patvirtinančiais dokumentais pateiktų pažymėjimą, patvirtinantį, kad penkerių metų laikotarpiu bent trejus metus iš eilės iki šio pažymėjimo išdavimo dienos jie teisėtai vertėsi konkrečios srities praktika.“
Direktyvos 82/76 13 straipsniu Direktyva 75/363 buvo papildyta priedu „Dieninės ir neakivaizdinės (vakarinės) specializuotos medicinos studijos“. Šiame priede buvo nurodyta:
„1.   Dieninės specializuotos medicinos studijos
Šios studijos vyksta tam tikruose kompetentingų institucijų pripažintuose punktuose.
Jos turi apimti dalyvavimą padalinio, kuriame vyksta studijos, visų rūšių medicinos veiklose, įskaitant darbą pagal iškvietimą (budėjimą), taip, kad rengiamas specialistas kompetentingų institucijų nustatyta tvarka paskirtų visą savo profesinę veiklą praktiniam ir teoriniam mokymuisi visą darbo savaitę ir visus metus. Už tokį darbą turi būti atitinkamai atlyginama.
Šios studijos gali būti pertrauktos dėl tam tikrų priežasčių, pavyzdžiui, dėl karinės tarnybos, mokslinių užduočių, nėštumo arba ligos. Bendras studijų laikas negali būti sutrumpintas.
2.   Neakivaizdinės (vakarinės) specializuotos medicinos studijos
Šios studijos atitinka visus dieninių studijų reikalavimus, kurie skiriasi tik galimybe apriboti dalyvavimą medicinos veiklose skirtą laiką, kuris gali būti dvigubai trumpesnis, nei numatyta 1 punkto antroje pastraipoje.
Kompetentingos institucijos užtikrina, kad visa neakivaizdinių (vakarinių) specializuotų studijų trukmė ir kokybė nebūtų mažesnės už dieninių.
Neakivaizdinių (vakarinių) studijų metu mokamas tinkamas atlyginimas.“
Direktyvos 82/76 14 straipsnyje buvo numatyta:
„Neakivaizdinės (vakarinės) specializuotos medicinos studijos, pradėtos iki 1983 m. sausio 1 d. pagal [Direktyvos 75/363] 3 straipsnį, gali būti baigtos pagal tą direktyvą.“
Direktyvos 82/76 16 straipsnyje išdėstyta:
„Valstybės narės iki 1982 m. gruodžio 31 d. imasi būtinų priemonių, kad įgyvendintų šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.“
Apie Direktyvą 82/76 valstybėms narėms buvo pranešta 1982 m. sausio 29 d., ir ji įsigaliojo tą pačią dieną remiantis EEB sutarties 191 straipsnio antra pastraipa.
Iš dalies pakeista Direktyva 75/363 1993 m. balandžio 15 d. buvo panaikinta 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/16/EEB, skirta padėti laisvam gydytojų judėjimui ir jų diplomų, pažymėjimų ir kitų kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų pripažinimui (
OL L 165, 1993, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 86); pastaroji direktyva buvo panaikinta 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (
OL L 255, 2005, p. 22
).
Italijos teisė
Direktyva 82/76 į Italijos teisę buvo perkelta 1991 m. rugpjūčio 8 d.
decreto legislativo n. 257 – Attuazione della direttiva n. 82/76/CEE del Consiglio del 26 gennaio 1982, recante modifica di precedenti direttive in tema di formazione dei medici specialisti, a norma dell’art. 6 della legge 29 dicembre 1990, n. 428
(Įstatyminis dekretas Nr. 257, kuriuo, remiantis 1990 m. gruodžio 29 d. Įstatymo dėl Bendrijos intereso 6 straipsniu, perkeliama 1982 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 82/76/EEB, kuria iš dalies keičiamos ankstesnės direktyvos dėl specializuotų medicinos studijų) (GURI, Nr. 191, 1991 m. rugpjūčio 16 d., toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 257). Šis įstatyminis dekretas įsigaliojo praėjus penkiolikai dienų po jo paskelbimo, paskui buvo pakeistas 1999 m. rugpjūčio 17 d.
decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 93/16/CEE in materia di libera circolazione dei medici e di reciproco riconoscimento dei loro diplomi, certificati ed altri titoli e delle direttive 97/50/CE, 98/21/CE, 98/63/CE e 99/46/CE che modificano la direttiva 93/16/CEE
(Įstatyminis dekretas Nr. 368, kuriuo perkeliama Direktyva 93/16/EEB, skirta padėti laisvam gydytojų judėjimui ir jų diplomų, pažymėjimų ir kitų kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų pripažinimui, ir direktyvos 97/50/EB, 98/21/EB, 98/63/EB ir 99/46/EB, kuriomis iš dalies keičiama Direktyva 93/16/EEB) (GURI, Nr. 250, 1999 m. spalio 23 d., paprastasis priedas)
Įstatyminio dekreto Nr. 257 8.2 straipsnyje buvo numatyta, kad jo nuostatos taikomos nuo 1991–1992 akademinių metų.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Visi atitinkami gydytojai specialistai baigė specializuotas medicinos studijas Italijoje. Kai kurie iš šių gydytojų pradėjo studijas prieš 1982 m., kiti – vėliau.
2008 m. balandžio 16 d. minėti gydytojai specialistai pareiškė
Tribunale di Roma
(Romos teismas, Italija) ieškinius Ministrų Tarybos prezidiumui, Švietimo, universitetų ir mokslinių tyrimų ministerijai, Sveikatos ministerijai bei Ekonomikos ir finansų ministerijai; jie prašo priteisti iš šių institucijų sumokėti jiems tinkamą atlyginimą, kaip tai suprantama pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 priedą, už jų baigtų specializuotų medicinos studijų laikotarpį, ir atlyginti žalą, kurią jie mano patyrę dėl to, kad Direktyva 82/76 nebuvo tinkamai ir laiku perkelta į nacionalinę teisę.
2012 m. priimtu sprendimu
Tribunale di Roma
(Romos teismas) atmetė šiuos reikalavimus.
Dėl šio sprendimo pateikti apeliaciniai skundai
Corte d'appello di Roma
(Romos apeliacinis teismas, Italija); šis teismas 2016 m. rugsėjo 27 d. sprendimu paliko galioti minėtą sprendimą, kiek jis susijęs su atitinkamais gydytojais specialistais, kurie į rezidentūrą įstojo iki 1983–1984 akademinių metų, ir gydytojais, kurie studijavo pagal iš dalies pakeistoje Direktyvoje 75/363 nenurodytas rezidentūros programas.
Šį teismo sprendimą Ministrų Tarybos prezidiumas apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui –
Corte Suprema di Cassazione
(Kasacinis Teismas, Italija). Be to, dėl minėto sprendimo keli atitinkami gydytojai specialistai pateikė priešpriešinį kasacinį skundą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad pagrindinės bylos susijusios su teisinio režimo, taikomo gydytojams specialistams, kurie į rezidentūrą įstojo iki 1983 m. sausio 1 d. ir baigė studijas po šios datos, vertinimu. Šis teismas nurodo, kad, paskelbus 2018 m. sausio 24 d. Sprendimą Pantuso ir kt. (
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
), juo remdamasis jis išskyrė galimas skirtingas gydytojų specialistų situacijas. Konkrečiau kalbant, gydytojai specialistai, įstoję į rezidentūrą prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76, neturėtų teisės gauti jokio atlyginimo už savo studijų laikotarpį.
Šiomis aplinkybėmis įvairios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo kolegijos skirtingai aiškina, ar specializuotas medicinos studijas baigę gydytojai, kaip antai atitinkami gydytojai specialistai, gali pagal Sąjungos teisę reikalauti atlyginimo už studijų, pradėtų prieš įsigaliojant Direktyvai 82/76, laikotarpį.
Tokiomis aplinkybėmis
Corte suprema di cassazione
(Kasacinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal [ESS] 189 straipsnio trečią pastraipą ir [Direktyvos 82/76] 13 ir 16 straipsnius negalimas toks aiškinimas, pagal kurį [šios direktyvos] 13 straipsnyje numatyta teisė į tinkamą atlyginimą tiek dienine, tiek neakivaizdine (vakarine) forma studijuojantiems gydytojams rezidentams, jeigu įvykdomi visi kiti ES teisės aktuose ir jurisprudencijoje nustatyti reikalavimai, suteikiama ir tiems gydytojams, kurie į rezidentūrą įstojo iki 1982 metų ir studijavo 1983 m. sausio 1 d.?
2.
Ar dėl to teisę į žalos, patirtos dėl Italijos valstybės vėlavimo perkelti minėtą [Direktyvą 82/76] į nacionalinę teisę, atlyginimo dalį, susijusią tik su laikotarpiu po 1983 m. sausio 1 d., turi ir minėti gydytojai?“
Procesas Teisingumo Teisme
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė Teisingumo Teismo šią bylą nagrinėti pagal pagreitintą procedūrą, kaip numatyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje. Grįsdamas savo reikalavimą šis teismas teigia: atsižvelgiant į tai, kad įvairios
Corte suprema di cassazione
(Kasacinis Teismas) kolegijos skirtingai aiškina nagrinėjamoje byloje taikytinus Sąjungos teisės aktus, ir į tai, kad šiame teisme šiuo metu nagrinėjama daug bylų, taigi egzistuoja didelis ir nuolatinis netikrumas dėl teisminės apsaugos, taikomos teisėms, kurias suinteresuotieji asmenys kildina iš Sąjungos teisės, apimties, reikia pripažinti, kad egzistuoja interesas greitai išsklaidyti abejones dėl teisingo šių teisės nuostatų aiškinimo ir taip pašalinti didelius neaiškumus dėl esminių nacionalinės svarbos klausimų, įskaitant konstitucinius klausimus, kaip antai tuos, kuriais grindžiami prejudiciniai klausimai.
Kaip nurodyta Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu arba išimties tvarka savo iniciatyva Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, gali nuspręsti nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta.
2020 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, nusprendė atmesti prašymą nagrinėti pagal pagreitintą procedūrą.
Iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad vien tai, jog yra daug asmenų ar teisinių situacijų, kuriuos gali paveikti sprendimas, nacionalinio teismo turimas priimti po kreipimosi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, savaime negali būti išimtinė aplinkybė, kuri galėtų pateisinti pagreitintos procedūros taikymą. Tas pats pasakytina apie didelį bylų, kurių narinėjimas gali būti sustabdytas, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, skaičių (2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo OTP Jelzálogbank ir kt.,
C‑932/19
,
EU:C:2021:673
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad vien teisės subjektų suinteresuotumas, nors ir teisėtas, kuo greičiau nustatyti iš Sąjungos teisės kylančių teisių apimtį negali įrodyti, kad egzistuoja išimtinė aplinkybė, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalį (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf,
C‑938/19
,
EU:C:2021:908
,
punktas).
Taip pat reikia patikslinti, kad vien skirtingo Sąjungos teisės nuostatos aiškinimo nacionaliniuose teismuose nepakanka, kad būtų galima pateisinti prašymo priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjimą pagal pagreitintą procedūrą. Būtinybė užtikrinti vienodą visų nuostatų, kurios yra jos teisės sistemos dalis, taikymą Europos Sąjungoje yra neatsiejama nuo bet kokio prašymo, pateikto pagal SESV 267 straipsnį (2021 m. rugsėjo 2 d.OTP Jelzálogbank ir kt.,
C‑932/19
,
EU:C:2021:673
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nors jau nuspręsta, kad, jeigu byloje kyla didelių abejonių, susijusių su esminiais nacionalinės konstitucinės teisės ir Sąjungos teisės klausimais, atsižvelgiant į konkrečias tokios bylos aplinkybes, gali būti būtina ją nagrinėti greitai, kaip nurodyta Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje (2018 m. spalio 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Wightman ir kt.,
C‑621/18
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2018:851
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad šio sprendimo 25 punkte nurodytos aplinkybės, iš esmės susijusios su suinteresuotųjų asmenų teisių, kylančių iš nagrinėjamų Sąjungos teisės nuostatų, teisminės gynybos apimtimi, yra būtent tokios, ir jomis galima pateisinti prašymo nagrinėjimą pagal pagreitintą procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia reikia priminti, kad, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2021 m. spalio 26 d. Sprendimo PL Holdings,
C‑109/20
,
EU:C:2021:875
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 2 straipsnio 1 dalies c punktą, 3 straipsnio 1 ir 2 dalis ir priedą reikia aiškinti taip: už visą dieninių arba neakivaizdinių (vakarinių) specializuotų medicinos studijų laikotarpį, kuris prasidėjo 1982 m. ir tęsėsi iki 1990 m., turi būti mokamas tinkamas atlyginimas, kaip jis suprantamas pagal šį priedą (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad pagal tas pačias nuostatas atlyginimas turi būti mokamas už tokių studijų laikotarpį nuo 1983 m. sausio 1 d. iki šių studijų pabaigos (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktą).
Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori išsiaiškinti, ar siekiant atlyginti žalą, padarytą tinkamai ir laiku neperkėlus Direktyvoje 82/76 nustatytos pareigos mokėti atlyginimą, Teisingumo Teismo priimtas Sąjungos teisės išaiškinimas taikytinas ir iki Direktyvos 82/76 įsigaliojimo 1982 m. sausio 29 d. pradėtoms studijoms, tęsiamoms po to, kai 1983 m. sausio 1 d. baigėsi šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas. Iš tiesų, kitaip nei byloje, kurioje priimtas 2018 m. sausio 24 d. Sprendimas Pantuso ir kt. (
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
), kai kurie iš atitinkamų gydytojų specialistų įstojo į rezidentūrą prieš 1982 m., taigi prieš įsigaliojant Direktyvai 82/76.
Tokiomis aplinkybėmis pateiktus klausimus (jie nagrinėtini kartu), reikia suprasti taip, kad jais iš esmės siekiama nustatyti, ar iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 2 straipsnio 1 dalies c punktą, 3 straipsnio 1 ir 2 dalis ir priedą reikia aiškinti taip: už dieninių arba neakivaizdinių (vakarinių) gydytojo specialisto studijų, kurios buvo pradėtos prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76 ir tęsiamos po to, kai 1983 m. sausio 1 d. baigėsi šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, laikotarpį turi būti sumokėtas tinkamas atlyginimas, kaip tai suprantama pagal šį priedą, ir ar tokiu atveju toks tinkamas atlyginimas turi būti sumokėtas už visą studijų laikotarpį, ar tik nuo tos dienos, kai baigiasi minėtas terminas.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal ankstesniame punkte nurodytas nuostatas, kurios 1993 m. balandžio 15 d. buvo panaikintos Direktyva 93/16, už dienines arba neakivaizdines (vakarines) studijas, kurias užbaigus įteikiamas diplomas, pažymėjimas ar kitas gydytojo specialisto kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas, paprastai turi būti mokamas tinkamas atlyginimas (2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktas).
Valstybių narių pareiga užtikrinti tinkamą atlyginimą taikoma tik visoms valstybėms narėms bendroms medicinos specialybėms arba dviem arba daugiau jų, kurios nurodytos 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 75/362/EEB dėl diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią mediko kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas (
OL L 167, 1975, p. 1
), 5 arba 7 straipsniuose (2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, ši pareiga mokėti atlyginimą studijų pagal rezidentūros programą laikotarpiu, numatyta iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 priede, pati savaime yra besąlygiška ir pakankamai tiksli (2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Ši Direktyvoje 75/363 iš pradžių nenumatyta pareiga buvo įvesta Direktyva 82/76, kuri įsigaliojo 1982 m. sausio 29 d. ir kurios valstybės narės pagal jos 16 straipsnį turėjo pradėti laikytis vėliausiai nuo 1982 m. gruodžio 31 d. (2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktas).
Svarstant, ar dieninių arba neakivaizdinių (vakarinių) gydytojo specialisto studijų, kurios buvo pradėtos prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76 ir tęsiamos po to, kai 1983 m. sausio 1 d. baigėsi šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, laikotarpis patenka į šios direktyvos
ratione temporis
taikymo sritį, reikia prisiminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją nauja teisės norma taikoma nuo akto, kuriame ji įtvirtinta, įsigaliojimo, ir, nors ji netaikoma galiojant ankstesniam įstatymui atsiradusioms ir galutinai susiklosčiusioms teisinėms situacijoms, taikoma būsimoms jų pasekmėms ir naujoms teisinėms situacijoms. Kitaip yra tik tuo atveju, jei nauja teisės norma priimama kartu su specialiomis nuostatomis, kuriomis nustatomos konkrečios jos taikymo laiko atžvilgiu sąlygos ir numatoma, kad ji galioja atgaline data (šiuo klausimu žr. 2019 m. sausio 15 d. Sprendimo E. B.,
C‑258/17
,
EU:C:2019:17
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo aspektu reikia pripažinti, kad užsiregistravus specializuotoje mokymo įstaigoje prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76, siekiant studijuoti tuo metu galiojusiomis sąlygomis, susidariusi teisinė padėtis visiškai susiformavo prieš įsigaliojant šiai direktyvai.
Taigi, Direktyvoje 82/76 nesant atitinkamų konkrečių nuostatų, tokia registracija ir su ja susiję studijų laikotarpiai iki šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos negali būti įtraukiami į šios direktyvos taikymo sritį (pagal analogiją žr. 2019 m. sausio 15 d. Sprendimo E.B.,
C‑258/17
,
EU:C:2019:17
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Į Direktyvos 82/76 taikymo sritį pateko tik tos prieš įsigaliojant šiai direktyvai atliktos registracijos pasekmės, kurios atsirado pasibaigus šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, t. y. nuo 1983 m. sausio 1 d. (pagal analogiją žr. 2019 m. sausio 15 d. Sprendimo E.B.,
C‑258/17
,
EU:C:2019:17
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto tokios registracijos į studijas, kurios buvo tęsiamos po 1983 m. sausio 1 d., t. y. pasibaigus šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, pasekmės egzistavo visą studijų laikotarpį po šios datos.
Taigi gydytojo, užsiregistravusio specializuotoje medicinos mokymo įstaigoje iki 1982 m. sausio 29 d., padėtis turi būti laikoma tokia, kuri susiklostė prieš įsigaliojant Direktyvai 82/76, bet kurios būsimas pasekmes reglamentuoja ši direktyva nuo 1983 m. sausio 1 d., kai baigėsi jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas.
Atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 34 punkto, už visus 1982 m. pradėtų dieninių ir neakivaizdinių (vakarinių) rezidentūros studijų laikotarpius nuo 1983 m. sausio 1 d. iki jų pabaigos turi būti tinkamai atlyginama pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 priedą, tokia pareiga mokėti atlyginimą tokiomis pačiomis sąlygomis taikoma ir studijoms, pradėtoms prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76.
Iš tiesų Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad Direktyvos 82/76 12 ir 14 straipsnių pereinamojo laikotarpio taisyklės negali būti laikomos laiko atžvilgiu apribojusiomis pareigą mokėti gydytojams tinkamą atlyginimą už jų neakivaizdines (vakarines) specializuotas medicinos studijas (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
ir
punktus).
Dėl atitinkamų gydytojų specialistų galimybės gauti tinkamą žalos atlyginimą, žalą patyrus dėl to, kad gydytojo specialisto dieninių ar neakivaizdinių (vakarinių) studijų, kurios buvo pradėtos prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76 ir tęsiamos po to, kai 1983 m. sausio 1 d. pasibaigė jos perkėlimo terminas, laikotarpiu Direktyva 82/76 nebuvo perkelta į nacionalinę teisę, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad jei šios direktyvos numatyto tikslo negalima pasiekti aiškinant, kai atsižvelgiama į visą nacionalinę teisę ir taikomi joje pripažinti aiškinimo metodai, pagal Sąjungos teisę valstybės narės turi atlyginti žalą, kurią sukėlė privatiems asmenims dėl šios direktyvos neperkėlimo, jeigu įvykdytos trys sąlygos, t. y. pažeista teisės norma privatiems asmenims suteikiamos teisės, kurių turinį galima identifikuoti, pažeidimas yra pakankamai apibrėžtas ir yra tiesioginis priežastinis ryšys tarp valstybei tenkančios pareigos ir nukentėjusiųjų asmenų patirtos žalos (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 24 d. Sprendimo Pantuso ir kt.,
C‑616/16 ir C‑617/16
,
EU:C:2018:32
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar įvykdytos sąlygos, kad pagal Sąjungos teisę kiltų šios valstybės narės atsakomybė.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti, kad iš dalies pakeistos Direktyvos 75/363 2 straipsnio 1 dalies c punktą, 3 straipsnio 1 ir 2 dalis ir priedą reikia aiškinti taip: už dieninių arba neakivaizdinių (vakarinių) specializuotų medicinos studijų, kurios buvo pradėtos prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76 ir tęsiamos po to, kai 1983 m. sausio 1 d. baigėsi šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, laikotarpį nuo 1983 m. sausio 1 d. iki tų studijų pabaigos turi būti sumokėtas tinkamas atlyginimas, kaip tai suprantama pagal šį priedą, su sąlyga, kad šios studijos susijusios su Direktyvos 75/362 5 arba 7 straipsnyje nurodyta visoms valstybėms narėms bendra medicinos specialybe arba dviem ar daugiau tokių specialybių.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 75/363/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių gydytojų veiklą, derinimo, iš dalies pakeistos 1982 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 82/76/EEB, 2 straipsnio 1 dalies c punktą, 3 straipsnio 1 ir 2 dalis ir priedą reikia aiškinti taip: už dieninių arba neakivaizdinių (vakarinių) specializuotų medicinos studijų, kurios buvo pradėtos prieš 1982 m. sausio 29 d. įsigaliojant Direktyvai 82/76 ir tęsiamos po to, kai 1983 m. sausio 1 d. baigėsi šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas, laikotarpį nuo 1983 m. sausio 1 d. iki tų studijų pabaigos turi būti sumokėtas tinkamas atlyginimas, kaip tai suprantama pagal šį priedą, su sąlyga, kad šios studijos susijusios su 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 75/362/EEB dėl diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią mediko kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas, 5 arba 7 straipsnyje nurodyta visoms valstybėms narėms bendra medicinos specialybe arba dviem ar daugiau tokių specialybių.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.