CELEX: 62019CJ0363
Előzetes döntéshozatal
Élelmiszer‑biztonság
Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások
1924/2006/EK rendelet
5. és 6. cikk
Az állítások tudományos igazolása
Általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok
A 10. cikk (1) bekezdése
A 28. cikk (5) bekezdése
Átmeneti szabályozás
A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatai
2005/29/EK irányelv
A 3. cikk (4) bekezdése
A 2005/29 irányelv rendelkezései és a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok különös vonatkozásait szabályozó egyéb uniós szabályok közötti kapcsolat

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2008. január 15‑i 107/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i 1924/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2006. L 404., 9. o.
; helyesbítés:
HL 2007. L 12., 3. o.
; a továbbiakban: 1924/2006 rendelet) 10. cikkének (1) bekezdésével és 28. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. és 6. cikkének, valamint a belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) (
HL 2005. L 149., 22. o.
) 3. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Konsumentombudsmannen (fogyasztóvédelmi ombudsman, Svédország; a továbbiakban: KO) és a Mezina AB között az ez utóbbi által alkalmazott, egészségre vonatkozó állítások uniós és nemzeti joggal való összeegyeztethetőségének a tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1924/2006 rendelet
Az 1924/2006 rendelet (14) és (17) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(14)
Az egyes tagállamokban az élelmiszerek címkézésekor és reklámozása során számos olyan, jelenleg is alkalmazott állítás használatos, amelyek olyan anyagokkal kapcsolatosak, amelyek kedvező volta nem igazolt, vagy amelyeket illetően pillanatnyilag nincsen kellő tudományos egyetértés. Biztosítani kell, hogy az anyag, amelyre az állítás vonatkozik, valóban rendelkezzen kedvező táplálkozási vagy élettani hatással.
[…]
(17)
A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások alkalmazásával kapcsolatban elsősorban a tudományos megalapozottságot kell figyelembe venni, és az élelmiszeripari vállalkozóknak igazolniuk kell a feltüntetett állításokat. Az állításoknak az összes rendelkezésre álló tudományos adat és a bizonyítékok értékelése révén tudományosan bizonyítottnak kell lenniük.”
Az 1924/2006 rendelet „Tárgy, hatály és fogalommeghatározások” című I. fejezetében található „Tárgy és hatály” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   E rendelet összehangolja a tagállamok azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, amelyek az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokra vonatkoznak, a belső piac hatékony működése érdekében, magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása mellett.
(2)   Ezt a rendeletet a kereskedelmi kommunikációban – a végső fogyasztónak ilyen formában szolgáltatott élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában – szereplő, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások tekintetében kell alkalmazni.
[…]”
Az 1924/2006 rendelet „Általános elvek” című II. fejezete e rendelet 3–7. cikkét foglalja magában.
Az e rendelet „Valamennyi állításra vonatkozó általános elvek” című 3. cikke a következőket írja elő:
„A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokat csak akkor lehet az [Unión] belül forgalomba hozott élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában alkalmazni, amennyiben az adott állítások megfelelnek e rendelet előírásainak.
Az [élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20‑i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2000. L 109., 29. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 75.o.) és a megtévesztő reklámra vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1984. szeptember 10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv (
HL 1984. L 250., 17. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227.o.)] irányelv sérelme nélkül, a tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások alkalmazása:
a)
nem lehet valótlan, félreérthető vagy megtévesztő;
[…]”
Az említett rendeletnek az „Általános feltételek” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások alkalmazása csak a következő feltételek teljesülése esetén megengedett:
a)
általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok igazolják, hogy az állítás tárgyát képező tápanyag vagy egyéb anyag jelenléte, hiánya vagy csökkentett mennyisége az élelmiszerben vagy élelmiszercsoportban bizonyítottan kedvező táplálkozási vagy élettani hatással bír;
[…]
(2)   A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások alkalmazása csak akkor megengedett, ha az átlagfogyasztótól elvárható, hogy megértse az állításban kifejtett kedvező hatásokat.
[…]”
Ugyanezen rendeletnek „Az állítások tudományos alátámasztása” című 6. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokat általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokra kell alapozni, és azokkal kell alátámasztani.
(2)   A tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítást alkalmazó élelmiszeripari vállalkozónak az állítás alkalmazását igazolnia kell.
(3)   A tagállamok illetékes hatóságai kérhetik, hogy az élelmiszeripari vállalkozó vagy a terméket forgalomba hozó személy mutassa be az e rendeletnek való megfelelést igazoló valamennyi vonatkozó tényezőt és adatot.”
Az 1924/2006 rendelet „Egészségre vonatkozó állítások” című IV. fejezete e rendelet 10–19. cikkét foglalja magában.
E rendelet „Különös feltételek” című 10. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Tilos az egészségre vonatkozó állítások alkalmazása, kivéve ha azok a II. fejezetben foglalt általános követelményeknek és az e fejezetben foglalt különös követelményeknek megfelelnek, ha azokat e rendelettel összhangban engedélyezik, és ha azok a 13. és 14. cikkben meghatározott engedélyezett állítások listáján szerepelnek.
[…]
(3)   A tápanyag vagy az élelmiszer – általában az egészségre vagy az egészséggel kapcsolatos jó közérzetre gyakorolt – általános, nem részletezett [helyesen: nem egyedi] kedvező hatásaira való hivatkozás csak akkor közölhető, ha azt a 13. vagy 14. cikkben meghatározott listában szereplő egészségre vonatkozó egyedi állítás is kíséri.
[…]”
Az említett rendeletnek az „Egészségre vonatkozó állítások, amelyek nem a betegségek kockázatának csökkentésével, illetve a gyermekek fejlődésével és egészségével kapcsolatosak” című 13. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Az egészségre vonatkozó olyan állítások, amelyek az alábbiak leírását vagy említését tartalmazzák:
a)
a tápanyag vagy egyéb anyag szerepe a növekedésben, fejlődésben és a szervezet működésében; vagy
[…]
és amelyeket feltüntetnek a (3) bekezdésben meghatározott listán, a 15–19. cikkben megállapított eljárások lefolytatása nélkül is alkalmazhatók, amennyiben:
i.
általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokon alapulnak; és
ii.
az átlagos fogyasztó számára jól érthetőek.
(2)   A tagállamok 2008. január 31‑ig a Bizottság rendelkezésére bocsátják az állítások (1) bekezdésben említett listáját a rájuk vonatkozó feltételekkel és a vonatkozó tudományos alátámasztásra való hivatkozásokkal együtt.
(3)   A Bizottság az [Európai Élelmiszerbiztonsági Hatósággal (EFSA)] folytatott konzultációt követően – legkésőbb 2010. január 31‑ig – a 25. cikk (3) bekezdésében említett ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárásnak megfelelően elfogadja az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló, engedélyezett állítások (1) bekezdésben említett közösségi listáját és az állítások alkalmazására vonatkozó valamennyi szükséges feltételt [helyesen: a 25. cikk (3) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárásnak megfelelően, e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosításaként elfogadja az (1) bekezdésben említett engedélyezett állítások közösségi listáját és az ezen állítások alkalmazásához szükséges összes feltételt].
[…]”
Az 1924/2006 rendelet „Általános és záró rendelkezések” című V. fejezetében foglalt, „Átmeneti intézkedések” című 28. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 13. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokat – a 24. cikkben említett védintézkedések elfogadásának sérelme nélkül – e rendelet hatálybalépése időpontjától a 13. cikk (3) bekezdésében említett lista elfogadásáig lehet alkalmazni az élelmiszeripari vállalkozók saját felelőssége mellett, feltéve hogy az állítások megfelelnek e rendeletnek és a rájuk vonatkozó hatályos nemzeti rendelkezéseknek.”
A 2005/29 irányelv
A 2005/29 irányelv (10) preambulumbekezdése értelmében:
„Biztosítani kell az ezen irányelv és a hatályos [uniós] jog közötti összhangot, különösen akkor, amikor egyes különös ágazatokra a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó, részletes rendelkezéseket kell alkalmazni […] Ennek megfelelően ezt az irányelvet csak abban az esetben kell alkalmazni, ha nincsenek olyan különös [uniós] jogi rendelkezések, amelyek a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok sajátos vonatkozásait szabályozzák, úgymint a tájékoztatási követelmények és a tájékoztatás fogyasztók felé történő megjelenítésének módjára vonatkozó szabályok. Ez az irányelv biztosítja a fogyasztók védelmét abban az esetben, ha [uniós] szinten nincs külön ágazati jogszabály, és megtiltja, hogy a termékek természetére vonatkozóan a kereskedők téves benyomást keltsenek. […] Ez az irányelv […] kiegészíti a fogyasztók gazdasági érdekeit sértő kereskedelmi gyakorlatokra alkalmazandó [uniós] vívmányokat.”
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
d)
»az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott kereskedelmi gyakorlatai« (a továbbiakban: »kereskedelmi gyakorlatok«): a kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével [helyesen: népszerűsítésével], értékesítésével vagy szolgáltatásával;
[…]”
Az említett irányelv „Hatály” című 3. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Ezt az irányelvet az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során, a fogyasztókkal szemben folytatott, az 5. cikkben meghatározott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni.
[…]
(3)   Ez az irányelv nem érinti a termékek egészségi és biztonsági vonatkozásaira alkalmazandó [uniós] vagy nemzeti szabályokat.
(4)   Az ezen irányelv és a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok különös vonatkozásait szabályozó egyéb [uniós] szabályok közötti összeütközés esetén az utóbbiak az irányadók, és e különös vonatkozások tekintetében azokat kell alkalmazni.
[…]”
Ugyanezen irányelvnek „A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tilalma” című 5. cikke értelmében:
„(1)   Tilos tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat alkalmazni.
(2)   A kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, amennyiben:
a)
ellentétes a szakmai gondosság követelményeivel,
és
b)
a termékkel kapcsolatban jelentősen torzítja vagy torzíthatja azon átlagfogyasztó gazdasági magatartását, akihez eljut vagy aki a címzettje, illetve – amennyiben a kereskedelmi gyakorlat egy bizonyos fogyasztói csoportra irányul – a csoport átlagtagjának a gazdasági magatartását.
(3)   Azon kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek valószínűsíthetően csak a fogyasztóknak egy, e kereskedelmi gyakorlattal vagy az annak alapjául szolgáló termékkel szemben szellemi vagy fizikai fogyatékosságuk, koruk vagy hiszékenységük miatt különösen kiszolgáltatott, egyértelműen azonosítható csoportjának gazdasági magatartását torzítják jelentősen – és oly módon, hogy azt a kereskedőnek észszerűen előre kellene látnia –, az adott csoport átlagtagja szempontjából kell értékelni. Ez nem érinti azokat a megszokott és jogszerű reklámtevékenységeket, amelyek túlzó vagy nem szó szerint értendő kijelentéseket alkalmaznak.
(4)   Különösen tisztességtelen az a kereskedelmi gyakorlat, amely:
a)
a 6. és 7. cikkben meghatározott módon megtévesztő,
vagy
b)
a 8. és 9. cikkben meghatározott módon agresszív.
(5)   Az I. melléklet tartalmazza azoknak a kereskedelmi gyakorlatoknak a felsorolását, amelyek minden körülmény között tisztességtelennek minősülnek. Ugyanezt a felsorolást kell alkalmazni minden tagállamban, és a felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”
A svéd jog
A 2005/29 irányelvet a svéd jogrendbe átültető marknadsföringslagen (2008:486) (a kereskedelmi gyakorlatokról szóló [2008:486] törvény) 5. §‑a úgy rendelkezik, hogy „bármely promóciós intézkedésnek meg kell felelnie a helyes kereskedelmi gyakorlatnak”.
E törvény 10. §‑a előírja:
„A kereskedő promóciós intézkedései nem tartalmazhatnak a saját vagy más kereskedő tevékenységével kapcsolatos téves információkat vagy megtévesztő kijelentéseket.
A fenti első bekezdés különösen a következőkkel kapcsolatos kijelentésekre vonatkozik:
1.
az áru létezése, természete, mennyisége, minősége és egyéb lényeges jellemzői;
[…]”
A kérdést előterjesztő bíróság megállapításaiból kitűnik, hogy az állandó nemzeti ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a promóciós állítások valódiságára vonatkozó bizonyítási teher az érintett kereskedőt terheli, és a tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások tekintetében megkövetelt bizonyítási szint „viszonylag magas”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Mezina olyan természetes gyógymódok és étrend‑kiegészítők fejlesztésével és értékesítésével foglalkozik, amelyek között található a gyömbért, csipkebogyót és tömjénfát tartalmazó Movizin complex, az articsókát és gyermekláncfüvet tartalmazó Macoform, és a fekete áfonyát tartalmazó Vistavital.
Az 1924/2006 rendelet értelmében vett „élelmiszerek” kategóriájába tartozó e termékek értékesítése keretében a Mezina az egészségre vonatkozóan a következő állításokat alkalmazza:
„Movizin complex – az Ön ízületeire”; „A gyömbér segíthet az ízületek mozgékonyságának a fenntartásában, valamint hozzájárulhat az energiához és vitalitáshoz”; „A csipkebogyó segíthet az ízületek mozgékonyságának a fenntartásában”; „A csipkebogyó, amely segíthet abban, hogy védjem az ízületeimet, és hozzájárulhat azok szilárdságának a fenntartásához”; „Tömjénfa – E fa gyantáját, különösen Indiában, sokáig az ízületek mozgékonyságának és természetes rugalmasságának az elősegítésére használták”; „Mindig ügyelek arra, hogy bevegyek egy napi Movizin‑adagot, amelyben a tömjénfa segít az ízületi komfortérzet fenntartásában”.
„Macoform – a gyomor egyensúlya”; „Az articsóka hozzájárulhat a rendes emésztéshez, és elősegíti a gyomor komfortérzetét”; „A gyermekláncfű elősegítheti a fiziológiás pH egyensúlyát, és hozzájárulhat a rendes bélműködéshez.”
„Vistavital – a jó látás megőrzése”; „A fekete áfonya elősegíti a szem vérellátását, a retina működését, és hozzájárul a szem rendes működésének fenntartásához”; „Fekete áfonya – Segít a retina rendes működésének fenntartásában”.
A KO a Patent‑och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätthoz (a stockholmi körzeti bíróság mellett eljáró szabadalmi és kereskedelmi bíróság, Svédország) fordult annak érdekében, hogy ez utóbbi tiltsa meg a Mezinának az egészségre vonatkozó ezen állításoknak az alapügyben szóban forgó termékek érékesítése során történő alkalmazását.
Először is, ami a valamely konkrét anyagra (gyömbér, csipkebogyó, tömjénfa, articsóka, gyermekláncfű és fekete áfonya) utaló, egészségre vonatkozó állításokat illeti, a KO emlékeztet arra, hogy azok az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében foglalt átmeneti szabályozás hatálya alá tartoznak, mivel a Bizottság még nem foglalt állást az ezen állításoknak az e rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvételére irányuló kérelmekről. Mindazonáltal a KO azt állítja, hogy az említett állítások, amelyek közül egyesekkel kapcsolatban egyébként az EFSA kedvezőtlen véleményt adott, nem felelnek meg az említett rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében foglalt követelményeknek, mivel azok nemcsak ugyanezen rendelet 3. cikke második bekezdésének a) pontjával, valamint 5. és 6. cikkével, hanem a releváns nemzeti rendelkezésekkel, a jelen esetben a (2008:486) törvény 5. és 10. §‑ával is ellentétesek.
A Mezina ugyanis nem bizonyította, hogy a tápanyagoknak az alapeljárásban szóban forgó termékekben való jelenléte olyan kedvező élettani hatással jár, mint amelyet az 1924/2006 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében véve az általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok igazolnak, nem is adott elő olyan tudományos bizonyítékokat, amelyek e rendelet 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően tanúsítják annak rendelkezéseinek a betartását, és azt sem bizonyította, hogy az egészségre vonatkozó állítások az említett rendelet 3. cikke második bekezdésének a) pontjára tekintettel nem valótlanok, félreérthetőek vagy megtévesztőek.
Másodszor, ami az egészségre vonatkozó olyan állításokat illeti, amelyek nem egy konkrét anyagra hivatkoznak („Movizin complex – az Ön ízületeire”, „Macoform – a gyomor egyensúlya” és „Vistavital – a jó látás megőrzése”), a KO elsődlegesen arra hivatkozik, hogy azok egyedi állításoknak minősülnek, így – mivel nem képezték semmiféle, az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvétel iránti kérelem tárgyát – nem engedélyezhetők. Másodlagosan, abban az esetben, ha ezeket az állításokat az e rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében vett, egészségre vonatkozó általános, nem egyedi állításoknak kellene tekinteni, azok akkor sem lennének engedélyezhetők, mivel azokat nem kísérik az említett rendelet 13. cikkének (3) bekezdése vagy ugyanezen rendelet 28. cikkének (5) bekezdése alapján engedélyezett, egészségre vonatkozó egyedi állítások.
Ellenkérelmében a Mezina a kereset elutasítását kéri.
A valamely konkrét anyagra hivatkozó, egészségre vonatkozó állításokat illetően a Mezina azt állítja, hogy az 1924/2006 rendelet 28. cikke (5) bekezdése átmeneti rendelkezéseinek hatálya alá tartozó, egészségre vonatkozó állításokra – a KO állításával ellentétben – nem vonatkozhatnak magasabb bizonyítási követelmények, mint amelyeknek a Bizottság által engedélyezett, egészségre vonatkozó állításoknak meg kell felelniük. Különösen, nem lenne észszerű megkövetelni az élelmiszeripari vállalkozótól, hogy az említett átmeneti rendelkezések hatálya alá tartozó, egészségre vonatkozó állítások tekintetében más tudományos iratokat mutasson be, mint amelyek alapján az e rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvétel iránti kérelmet benyújtották.
Az egészségre vonatkozó azon állításokkal kapcsolatban, amelyek nem valamely konkrét anyagra hivatkoznak, a Mezina azzal érvel, hogy azok nem egyedi állításoknak minősülnek, és hogy mivel azokat az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdése alapján engedélyezendő egyedi állítások kísérik, azok megfelelnek az e rendelet 10. cikkének (3) bekezdésében előírt feltételeknek.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az egészségre vonatkozó olyan állításokkal kapcsolatban, mint amelyek az alapügyben szerepelnek, és amelyek valamely tápanyagnak vagy egyéb anyagnak a növekedésben, fejlődésben és a szervezet működésében fennálló szerepét írják le vagy említik, az 1924/2006 rendelet 13. cikke előírja, hogy ezek az állítások – amennyiben szerepelnek a Bizottság által összeállított listán – előzetes engedélyezés nélkül is alkalmazhatók, amennyiben azok általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokon alapulnak, és az átlagos fogyasztó számára jól érthetőek.
Mivel a Bizottság által összeállítandó, engedélyezett állítások listája az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében meghatározott 2010. január 31‑ei időpontig még nem fejeződött be, a kérdést előterjesztő bíróság a valódiságra vonatkozó bizonyítási teherre és az e listára még fel nem vett ilyen állítások tekintetében megkövetelt bizonyítási szintre kérdez rá.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében előírt átmeneti szabályozás keretében úgy tűnik, hogy e rendelet 6. cikkének megfogalmazása arra utal, hogy az egészségre vonatkozó állítás valódiságára vonatkozó bizonyítási teher az élelmiszeripari vállalkozót vagy a termék forgalomba hozataláért felelős személyt terheli. E tekintetben hangsúlyozza, hogy a „bizonyítottan” kifejezés e rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában történő használata azt sugallja, hogy az említett rendelet a bizonyítási terhet szabályozza, anélkül azonban, hogy megjelölné azt a személyt, akinek bizonyítania kell az állítások valódiságát.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az e rendelkezésekben szereplő, „elfogadott tudományos bizonyítékokra” való hivatkozás arra enged következtetni, hogy az 1924/2006 rendelet szabályozza az egészségre vonatkozó állítások tekintetében megkövetelt bizonyítási szintet is.
Megjegyzi, hogy e rendelet azonban nem tartalmaz különös rendelkezéseket ez említett rendelet valamely nemzeti eljárásban történő alkalmazása esetén követendő eljárásra vonatkozóan, különösen a bizonyításfelvétellel és a benyújtott bizonyítékok bizonyító erejével kapcsolatos kérdésekkel kapcsolatban. Ilyen esetben és a tagállamok eljárási autonómiája alapján a tagállamok belső jogrendjének feladata tehát pótolni a jogszabályok hallgatását, tiszteletben tartva az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.
A kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt azt kérdezi, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok területén alkalmazandó, a 2005/29 irányelv átültetésének keretében elfogadott nemzeti szabályok alkalmazhatók‑e annak ellenére, hogy az 1924/2006 rendelet olyan különös szabályokat tartalmaz, amelyek elsőbbséget élveznek és alkalmazandók a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok e különös vonatkozásaira, amint azt a Bíróság a gyógyszerszabályozás területén megállapította (2015. július 16‑iAbcur ítélet,
C‑544/13 és C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
80.
és
81.
pont).
E tekintetben megjegyzi, hogy még ha az egészségre vonatkozó állítás általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokon alapul is, az ilyen állítás olyan kétértelmű vagy ellentmondásos üzenetet tartalmazhat, amely nem engedélyezhető, így az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében említett átmeneti szabályozás hatálya alá tartozó, egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatban nem vélelmezhető, hogy azok megfelelnek az e rendelet és a 2005/29 irányelv rendelkezéseinek.
E körülmények között a Patent‑och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (a stockholmi körzeti bíróság mellett eljáró szabadalmi és kereskedelmi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A bizonyítási terhet az 1924/2006 rendelet 10. cikke (1) bekezdésével és 28. cikke (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. és 6. cikke szabályozza, vagy pedig a nemzeti jog alapján kell megállapítani abban az esetben, amikor a nemzeti bíróságnak azt kell eldöntenie, hogy meg nem engedett, egészségre vonatkozó állításokat tüntettek‑e fel olyan helyzetben, ahol a szóban forgó, egészségre vonatkozó állítások olyan állításnak felelnek meg, amelyre az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése szerinti kérelem vonatkozik, de a kérelem engedélyezéséről vagy annak megtagadásáról még nem született döntés?
2)
Amennyiben az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a bizonyítási terhet az 1924/2006 rendelet rendelkezései szabályozzák: a bizonyítási terhet az egészségre vonatkozó, adott állítást tevő kereskedő viseli, vagy pedig az a hatóság, amely arra kéri a nemzeti bíróságot, hogy a kereskedőt tiltsa el az állítás további feltüntetésétől?
3)
Olyan tényállás esetén, mint amely az első kérdésben szerepel, a bizonyítási követelményeket az 1924/2006 rendeletnek a 10. cikke (1) bekezdésével és 28. cikke (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. és 6. cikke szabályozza, vagy azokat a nemzeti jognak megfelelően kell meghatározni, amikor a nemzeti bíróságnak azt kell eldöntenie, hogy meg nem engedett, egészségre vonatkozó állításokat tettek‑e?
4)
Amennyiben a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a bizonyítási követelményeket az 1924/2006 rendelet rendelkezései szabályozzák: milyen bizonyítási követelmények állnak fenn?
5)
Az első négy kérdésre adandó választ érinti‑e az a tény, hogy az 1924/2006 rendelet (köztük a rendelet 3. cikkének a) pontja) és a 2005/29 irányelv együttesen alkalmazható a nemzeti bíróság előtti eljárásban?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első, második, harmadik és negyedik kérdésről
Elöljáróban meg kell jegyezni egyrészt, hogy noha az alapeljárás egyszerre érint egészségre vonatkozó olyan állításokat, amelyek nem hivatkoznak semmiféle konkrét anyagra („Movizin complex – az Ön ízületeire”, „Macoform – a gyomor egyensúlya” és „Vistavital – a jó látás megőrzése”), és konkrét anyagra hivatkozó, egészségre vonatkozó állításokat (gyömbér, csipkebogyó, tömjénfa, articsóka, gyermekláncfű és fekete áfonya), csak ez utóbbi, egészségre vonatkozó állítások szolgáltak az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvétel iránti kérelem alapjául, és képezik a kérdést előterjesztő bíróság első négy kérdésének tárgyát.
Másrészt a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy az egészségre vonatkozó, valamely konkrét anyagra hivatkozó állítások az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében vett, egészségre vonatkozó egyedi állításoknak minősülnek, és hogy azok azon állítások kategóriájába tartoznak, amelyek e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében véve valamely tápanyagnak vagy egyéb anyagnak a növekedésben, fejlődésben és a szervezet működésében fennálló szerepét írják le vagy említik. A Bíróság tehát ezen előfeltevés fényében – amelynek vizsgálata mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata – válaszol az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első négy kérdésre.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy az első, második, harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az 1924/2006 rendelet 5. cikkének (1) bekezdését, 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, 10. cikkének (1) bekezdését, valamint 28. cikkének (5) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az ezen utóbbi rendelkezésben előírt átmeneti szabályozás keretében az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos bizonyítási terhet és megkövetelt bizonyítási szintet az említett rendelet szabályozza, és, igenlő válasz esetén, mik az ebből eredő követelmények.
A jelen ügyben, mivel a Bizottság még nem foglalt állást az egészségre vonatkozó, alapügyben szóban forgó állításoknak az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvétele iránti kérelmekkel kapcsolatban, azok az e rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében előírt átmeneti szabályozás hatálya alá tartoznak (lásd ebben az értelemben: 2017. november 23‑iBionorica és a Diapharm kontra Bizottság ítélet,
C‑596/15 P és C‑597/15 P
,
EU:C:2017:886
,
88.
pont).
Az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy az e rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett lista elfogadásáig az említett rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokat alkalmazni lehet „az élelmiszeripari vállalkozók saját felelőssége mellett, feltéve hogy az állítások megfelelnek e rendeletnek és a rájuk vonatkozó hatályos nemzeti rendelkezéseknek”.
Az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében foglalt átmeneti szabályozás hatálya alá tartozó, egészségre vonatkozó állításoknak az e rendeletnek való megfelelőségére vonatkozó követelményt illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet 10. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy tilos az egészségre vonatkozó állítások alkalmazása, kivéve ha azok megfelelnek többek között az említett rendelet II. fejezetében foglalt általános követelményeknek.
Márpedig az 1924/2006 rendelet II. fejezetének részét képező 5. cikkének (1) bekezdése értelmében az egészségre vonatkozó állítás alkalmazása többek között csak akkor megengedett, ha az állítás tárgyát képező tápanyag vagy egyéb anyag jelenléte „általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok alapján megállapított” kedvező táplálkozási vagy élettani hatással bír.
Hasonlóképpen, az 1924/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése pontosítja, hogy az egészségre vonatkozó állításokat „általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokra kell alapozni, és azokkal kell alátámasztani”.
Így az uniós jogalkotó azáltal, hogy mind az 1924/2006 rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében, mind 6. cikkének (1) bekezdésében előírta, hogy az egészségre vonatkozó állításokat „általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokkal” kell igazolni, meghatározta az e tekintetben megkövetelt bizonyítási szintet.
Az „általánosan elfogadott tudományos bizonyítékok” kifejezés alkalmazása azt jelenti, hogy az ilyen bizonyítékok nem korlátozódhatnak hiedelmekre, népbölcsességből származó hallomásokra, vagy akár a tudományos közösséghez nem tartozó személyek észrevételeire vagy tapasztalataira.
Éppen ellenkezőleg, az ilyen kifejezés használata azt jelenti, hogy az egészségre vonatkozó állításoknak objektív és tudományos tényeken kell alapulniuk, és hogy – különösen – azon anyagok előnyeivel kapcsolatban, amelyekkel az egészségre vonatkozó ezen állítások kapcsolatosak, kellő tudományos egyetértésnek kell fennállnia, amint azt az 1924/2006 rendelet (14) preambulumbekezdése említi. Ezenkívül, és amint e rendelet (17) preambulumbekezdése megköveteli, az egészségre vonatkozó állításoknak „az összes rendelkezésre álló tudományos adat és a bizonyítékok értékelése révén tudományosan bizonyítottnak kell lenniük”.
A bizonyítási terhet illetően meg kell állapítani egyrészt, hogy az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy az e rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében említett lista elfogadásáig az egészségre vonatkozó állításokat „az élelmiszeripari vállalkozók saját felelőssége mellett” lehet alkalmazni, másrészt pedig, hogy az említett rendelet 6. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítást alkalmazó élelmiszeripari vállalkozónak az állítás alkalmazását igazolnia kell”.
Az alapeljárás alperese azonban azzal érvel, hogy az 1924/2006 rendeletet nem lehet úgy értelmezni, hogy az megköveteli az érintett élelmiszeripari vállalkozótól, hogy nyújtsa be saját bizonyítékait, és maga készítsen tudományos tanulmányokat, vagy azokat megfelelő intézményekkel készítesse el.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy bár az 1924/2006 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése és 6. cikkének (2) bekezdése nem ír elő ilyen követelményt, arra kötelezik az érintett élelmiszeripari vállalkozót, hogy igazolni tudja az általa alkalmazott, egészségre vonatkozó állítást.
Az előterjesztett bizonyítékok lehetnek azok, amelyek az 1924/2006 rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt listára való felvétel iránti kérelem alátámasztására készült iratokban szerepelnek, vagy származhatnak más forrásokból, feltéve hogy e bizonyítékok kellő tudományos értékkel bírnak.
Így az 1924/2006 rendelet 28. cikkének (5) bekezdésében megállapított átmeneti szabályozás keretében azon élelmiszeripari vállalkozónak, aki úgy dönt, hogy egészségre vonatkozó állítást alkalmaz, saját felelőssége mellett ismernie kell az ezen állítás tárgyát képező anyag egészségre gyakorolt hatásait (lásd ebben az értelemben: 2014. április 10‑iEhrmann ítélet,
C‑609/12
,
EU:C:2014:252
,
43.
pont), ami azt jelenti, hogy tudja bizonyítani e hatások valódiságát, és hogy ő viseli a bizonyítási terhet.
Egyébiránt, noha az 1924/2006 rendelet az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos bizonyítási terhet és megkövetelt bizonyítási szintet szabályozza, az említett rendelet nem szabályozza a bizonyítás módjait, sem pedig e bizonyítékok megszerzésének módjait. Ebből következik, amint a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte, hogy e kérdések az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve alkalmazásának sérelme nélkül továbbra is a nemzeti jog hatálya alá tartoznak.
A fentiekre tekintettel az első, második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1924/2006 rendelet 5. cikkének (1) bekezdését, 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, 10. cikkének (1) bekezdését, valamint 28. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ezen utóbbi rendelkezésben előírt átmeneti szabályozás keretében az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos bizonyítási terhet és megkövetelt bizonyítási szintet az említett rendelet szabályozza, amely megköveteli az érintett élelmiszeripari vállalkozótól, hogy általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokkal igazolni tudja az általa alkalmazott állításokat. Ezen állításoknak olyan objektív elemeken kell alapulniuk, amelyekre vonatkozóan kellő tudományos egyetértés áll fenn.
Az ötödik kérdésről
Ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy mely rendelkezéseket kell alkalmazni az 1924/2006 rendeletben és a 2005/29 irányelvben megállapított szabályok közötti összeütközés esetén.
E tekintetben a 2005/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy ezen irányelvet az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során a fogyasztókkal szemben folytatott, ezen irányelv 5. cikkében meghatározott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni. Ezen irányelv 2. cikkének d) pontja a „kereskedelmi gyakorlatokat” úgy határozza meg, mint „a kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő [népszerűsítésével], értékesítésével vagy szolgáltatásával”.
Amint a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, a 2005/29 irányelvet különösen széles tárgyi hatály jellemzi, amely kiterjed minden olyan kereskedelmi gyakorlatra, amely közvetlenül kapcsolódik valamely terméknek a fogyasztó részére történő népszerűsítéséhez, értékesítéséhez vagy szolgáltatásához (2015. július 16‑iAbcur ítélet,
C‑544/13 és C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
74.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Meg kell azonban állapítani, hogy a 2005/29 irányelv 3. cikkének (3) bekezdése értelmében ez az irányelv „nem érinti a termékek egészségi és biztonsági vonatkozásaira alkalmazandó [uniós] vagy nemzeti szabályokat”, és hogy az említett irányelv 3. cikkének (4) bekezdése szerint „[a]z ezen irányelv és a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok különös vonatkozásait szabályozó egyéb [uniós] szabályok közötti összeütközés esetén az utóbbiak az irányadók, és e különös vonatkozások tekintetében azokat kell alkalmazni”.
E rendelkezésekből tehát az következik, hogy a 2005/29 irányelv csak egyrészt a termékek egészségére és biztonságára vonatkozó különös uniós vagy nemzeti rendelkezések, másrészt pedig – amint ezen irányelv (10) preambulumbekezdéséből következik – a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok sajátos vonatkozásait szabályozó különös uniós rendelkezések – mint a tájékoztatási követelmények vagy a tájékoztatás fogyasztók felé történő megjelenítésére vonatkozó szabályok – hiányában alkalmazandó. Ezenkívül ugyanezen preambulumbekezdés pontosítja, hogy a 2005/29 irányelv biztosítja a fogyasztók védelmét abban az esetben, ha uniós szinten nincs külön ágazati jogszabály, és megtiltja, hogy a termékek természetére vonatkozóan a kereskedők téves benyomást keltsenek.
Mivel az 1924/2006 rendelet különös szabályokat tartalmaz az egészségre vonatkozó, címkén feltüntetett állításokra, az Unió piacán forgalomba hozott élelmiszerek megjelenítésére és az ezekkel kapcsolatos reklámokra vonatkozóan, e rendelet különös szabálynak minősül az olyan általános szabályokhoz képest, amelyek a fogyasztókat védik a vállalkozások olyan tisztességtelen gyakorlataival szemben, mint amelyeket a 2005/29 irányelv ír elő (lásd analógia útján: 2015. július 16‑iAbcur ítélet,
C‑544/13 és C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
80.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ebből következik, hogy a 2005/29 irányelv rendelkezései és az 1924/2006 rendelet rendelkezései, különösen az e rendelet II. fejezetének rendelkezései közötti összeütközés esetén az említett rendelet rendelkezései elsőbbséget élveznek és alkalmazandók a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok e különös vonatkozásaira (lásd analógia útján: 2015. július 16‑iAbcur ítélet,
C‑544/13 és C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
81.
pont).
Következésképpen az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1924/2006 rendelet rendelkezései és a 2005/29 irányelv rendelkezései közötti összeütközés esetén e rendelet rendelkezései elsőbbséget élveznek és alkalmazandók az egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos, említett rendelet értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A 2008. január 15‑i 107/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i 1924/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdését, 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, 10. cikkének (1) bekezdését, valamint 28. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ezen utóbbi rendelkezésben előírt átmeneti szabályozás keretében az e rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos bizonyítási terhet és megkövetelt bizonyítási szintet az említett rendelet szabályozza, amely megköveteli az érintett élelmiszeripari vállalkozótól, hogy általánosan elfogadott tudományos bizonyítékokkal igazolni tudja az általa alkalmazott állításokat. Ezen állításoknak olyan objektív elemeken kell alapulniuk, amelyekre vonatkozóan kellő tudományos egyetértés áll fenn.

2)
A 107/2008 rendelettel módosított 1924/2006 rendelet rendelkezései és a belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) rendelkezései közötti összeütközés esetén e rendelet rendelkezései elsőbbséget élveznek és alkalmazandók az egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos, említett rendelet értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: svéd.