CELEX: 62019CJ0563
Överklagande
Konkurrens
Konkurrensbegränsande samverkan
Marknaden för återvinning av bilbatterier
2006 års tillkännagivande om samarbete
Punkt 26
Partiell immunitet
Nya sakförhållanden som ökar överträdelsens allvar eller varaktighet
Sakförhållanden som Europeiska kommissionen har kännedom om
Nedsättning av bötesbeloppet
Rangordning för nedsättningen
Kronologisk ordning

Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA och Harz-Metall GmbH har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 23 maj 2019, Recylex m.fl./kommissionen (
T‑222/17
,
EU:T:2019:356
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen klagandenas talan om nedsättning av de böter som de påförts genom kommissionens beslut C(2017)900 final av den 8 februari 2017 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF (AT.40018 – Återvinning av bilbatterier) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
Förordning nr (EG) 1/2003
I artikel 23.2 första stycket a och 23.3 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 och 102 FEUF] (
EGT L 1, 2003, s. 1
) föreskrivs följande:
”2.   Kommissionen får genom beslut ålägga företag och företagssammanslutningar böter, om de uppsåtligen eller av oaktsamhet
a)
överträder artikel [101] eller artikel [102 FEUF] …
…
3.   När bötesbeloppet fastställs, skall hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått.”
2002 års meddelande om samarbete
I punkt 23 b sista stycket i kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (
EGT C 45, 2002, s. 3
) (nedan kallat 2002 års meddelande om samarbete) föreskrevs följande:
”Om ett företag lämnar in bevismaterial som gäller för kommissionen tidigare okända sakförhållanden som har ett direkt samband med den misstänkta kartellens betydelse och varaktighet, kommer kommissionen inte att beakta dessa element när den avgör vilka böter som skall åläggas det företag som tillhandahållit detta bevismaterial.”
2006 års tillkännagivande om samarbete
Punkterna 8, 10, 11 och 12 a i kommissionens tillkännagivande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (
EUT C 298, 2006, s. 17
) (nedan kallat 2006 års tillkännagivande), vilka återfinns i avdelning II i detta tillkännagivande, med rubriken ”Immunitet mot böter”, har följande lydelse:
”(8)
Kommissionen kommer att bevilja immunitet mot böter som annars skulle ha ålagts ett företag som meddelar sitt deltagande i en misstänkt kartell som påverkar gemenskapen, om det företaget är det första att inkomma med upplysningar och bevismaterial som enligt kommissionen ger den möjlighet att
(a)
utföra en målinriktad inspektion med anledning av en misstänkt kartell … eller
(b)
konstatera en överträdelse av artikel [101 FEUF] i samband med en misstänkt kartell.
…
(10)
Immunitet enligt punkt 8 a kommer inte att beviljas, om kommissionen vid ingivandet redan hade tillräckliga bevis för att anta ett beslut att utföra en inspektion med anledning av den misstänkta kartellen eller redan hade utfört en sådan inspektion.
(11)
Immunitet enligt punkt 8 b kommer enbart att beviljas under förutsättning att två villkor är uppfyllda, nämligen att kommissionen vid ingivandet inte hade tillräckligt med bevismaterial för att konstatera en överträdelse av artikel [101 FEUF] i samband med en misstänkt kartell, och att inget företag beviljats villkorlig immunitet mot böter enligt punkt 8 a i samband med denna kartell. För att vara berättigat till immunitet skall ett företag vara först med att lägga fram samtida, komprometterande bevis för kartellen och en företagsredogörelse som innehåller de uppgifter som anges i punkt 9 a, som gör det möjligt för kommissionen att konstatera en överträdelse av artikel [101 FEUF].
(12)
Utöver de villkor som anges i 8 a, 9 och 10 eller i punkterna 8 b och 11 måste företaget alltid uppfylla samtliga nedanstående villkor för att immunitet mot böter skall kunna beviljas:
(a)
Företaget skall ställa sig till förfogande för äkta …, löpande och fullständigt samarbete från det att ansökan inges och under hela loppet av kommissionens administrativa förfarande. …”
Punkterna 23–26 i 2006 års tillkännagivande, vilka återfinns i avdelning III med rubriken ”Nedsättning av böter”, har följande lydelse:
”(23)
Företag som avslöjar sitt deltagande i en misstänkt kartell som påverkar [unionen] och som inte uppfyller villkoren i avsnitt II ovan kan beviljas nedsättning av böter som annars skulle ha ålagts dem.
(24)
För att uppfylla villkoren måste ett företag förse kommissionen med bevis för den misstänkta överträdelsen som har ett betydande mervärde jämfört med dem som kommissionen redan har samlat in. Dessutom måste företaget uppfylla alla de villkor som anges i punkterna 12 a–12 c ovan.
(25)
Begreppet ’mervärde’ avser i vilken grad bevismaterialet som sådant eller genom sin detaljrikedom stärker kommissionens möjligheter att bevisa den misstänkta kartellen. I sin bedömning tillmäter kommissionen i allmänhet skriftliga bevis från den period som uppgifterna gäller ett större kvalitativt värde än bevis som framställs senare. Komprometterande bevis som är direkt relevanta för klargörandet av sakförhållandena kommer generellt att kvalitativt värderas högre än bevis som endast indirekt är relevanta. På samma sätt påverkas värdet av de inlämnade bevisen mot andra företag också av i hur stor utsträckning de måste bekräftas med bevis från andra källor. Övertygande bevisning kommer således att tillmätas ett större värde än bevis, till exempel redogörelser, som måste bekräftas om de ifrågasätts.
(26)
Kommissionen kommer i de slutliga beslut som fattas i slutet av det administrativa förfarandet att avgöra hur stor nedsättning av böterna ett företag skall beviljas jämfört med de böter som annars skulle ha ålagts.
–
Det första företaget som lämnar bevis med betydande mervärde beviljas en nedsättning på 30–50 %.
–
Det andra företaget som lämnar bevis med betydande mervärde beviljas en nedsättning på 20–30 %.
–
Övriga företag som lämnar bevis med betydande mervärde beviljas en nedsättning på högst 20 %.
För att bestämma nivån av ersättning inom dessa kategorier kommer kommissionen att beakta tidpunkten för inlämnandet av bevismaterialet som uppfyller villkoren i punkt 24 och i vilken omfattning det representerar mervärde.
Om den som ansöker om nedsättning av böter är den första som lämnar in övertygande bevis i den mening som avses i punkt 25, vilka kommissionen använder för att fastställa nya sakförhållanden som ökar överträdelsens allvar eller varaktighet, kommer kommissionen inte att beakta sådana nya sakförhållanden när den fastställer böter som skall åläggas det företag som lämnade in bevisen.”
Bakgrund till tvisten och det omtvistade beslutet
Recylex, Fonderie et Manufacture de Métaux och Harz-Metall (nedan gemensamt kallade Recylex) är företag etablerade i Frankrike, Belgien respektive Tyskland, verksamma inom sektorn för produktion av återvunnet bly och andra produkter.
Sedan Johnson Controls Inc., Johnson Controls Tolling GmbH & Co. KG och Johnson Controls Recycling GmbH (nedan gemensamt kallade JCI) den 22 juni 2012 ingett en ansökan om immunitet mot böter med stöd av 2006 tillkännagivande, inleddes en utredning avseende Recylex, JCI och två andra företagskoncerner, nämligen Campine NV och Campine Recycling NV (nedan gemensamt kallade Campine), samt Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH och Société de traitement chimique des métaux SAS (nedan gemensamt kallade Campine Eco-Bat), angående en kartell inom sektorn för köp av förbrukade bilbatterier. Den 13 september 2012 beviljade kommissionen JCI villkorlig immunitet med stöd av punkt 18 i nämnda tillkännagivande.
Mellan den 26 och den 28 september 2012 genomförde kommissionen oanmälda inspektioner i de berörda företagens lokaler i Belgien, Tyskland och Frankrike.
Eco-Bat och Recylex ingav den 27 september 2012, respektive den 23 oktober 2012, ansökningar om immunitet mot böter eller, i andra hand, nedsättning av bötesbeloppet, och i samband med dessa ansökningar tillhandahöll de företagsredogörelser och skriftlig bevisning. Den 4 december 2012 ingav Campine i sin tur en ansökan om nedsättning av böter.
Den 24 juni 2015 inledde kommissionen det administrativa förfarandet mot JCI, Recylex, Eco-Bat och Campine och översände det tillhörande meddelandet om invändningar. Genom en skrivelse daterad samma dag underrättade kommissionen Eco-Bat och Recylex om sin preliminära slutsats att de bevis som dessa företag hade lämnat hade ett betydande mervärde, i den mening som avses i punkterna 24 och 25 i 2006 års tillkännagivande om samarbete, och att kommissionen således ämnade nedsätta det bötesbelopp som företagen skulle komma att påföras. Kommissionen underrättade även Campine om att den inte hade för avsikt att nedsätta bötesbeloppet för detta företag.
I det omtvistade beslutet av den 8 februari 2017 konstaterade kommissionen att Recylex, JCI, Campine och Eco-Bat i strid med artikel 101 FEUF hade deltagit i en kartell som utgjorde en enda, fortlöpande överträdelse inom sektorn för inköp av förbrukade bilbatterier under perioden från den 23 september 2009 till den 26 september 2012, vilken bestod i avtal och/eller samordnade förfaranden som syftade till att samordna priser.
Genom detta beslut ålade kommissionen Recylex solidariskt betalningsansvar för böter till ett belopp om 26739000 euro, för dess deltagande i den konstaterade överträdelsen under perioden från den 23 september 2009 till den 26 september 2012. Av beslutet framgick även att överträdelsen omfattade flera medlemsstater, däribland Frankrike.
I detta sammanhang uttalade sig kommissionen om tillämpningen av 2006 års tillkännagivande om samarbete med avseende på de företag som bar ansvaret för denna överträdelse.
För det första beviljade kommissionen JCI immunitet mot böter enligt punkt 8 a i nämnda tillkännagivande, efter att ha konstaterat att samarbetet från företagets sida uppfyllde villkoren i punkt 12 i nämnda tillkännagivande.
För det andra fann kommissionen att Eco-Bat var det första företaget som lämnat in bevis med betydande mervärde, och beviljade således Eco-Bat den maximala nedsättningen av böterna med 50 procent enligt punkt 26 första stycket första strecksatsen i 2006 års tillkännagivande om samarbete.
För det tredje beviljade kommissionen Recylex nedsättning av böterna med 30 procent i enlighet med punkt 26 första stycket andra strecksatsen i 2006 års tillkännagivande om samarbete, med motiveringen att Recylex var det andra företaget som lämnat in bevis med betydande mervärde, särskilt angående kartellens ursprung, ett flertal konkurrensbegränsande kontakter som andra företag undanhållit, det multilaterala mötet i Windhagen i september 2009 (nedan kallat mötet i Windhagen), vilket utgjorde startpunkten för överträdelsen, samt flertalet telefonsamtal och skriftväxlingar mellan Recylex och dess konkurrenter.
Kommissionen godtog inte de argument som Recylex hade anfört för att beviljas en mer omfattande nedsättning av böterna på 30–50 procent. Kommissionen ansåg visserligen att Recylex var det första företag som hade lämnat uppgifter om mötet i Windhagen, men påpekade likväl att dessa uppgifter endast avsåg frågor av organisatorisk art, och att den i samband med inspektionen hos Campine redan hade inhämtat ”övertygande bevis” angående mötes dagordning och vad som framkommit där. Kommissionen godtog inte heller Recylex argument att företaget var först med att ge in bevis avseende kartellens geografiska utbredning och att den även omfattade Frankrike. Härvidlag framhöll kommissionen att den redan hade tillgång till uppgifter om kartellens geografiska utbredning, inklusive Frankrike.
För det fjärde och avslog kommissionen slutligen Campines ansökan om nedsättning av böterna.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 18 april 2017 väckte Recylex, med stöd av artikel 263 FEUF, talan om nedsättning av det bötesbelopp som företaget påförts genom det omtvistade beslutet. Till stöd för sin talan åberopade företaget sex grunder. Den första och den andra grunden avsåg en felaktig tillämpning av tredje stycket i punkt 26 i 2006 års tillkännagivande om samarbete. I detta avseende gjorde Recylex i huvudsak gjort gällande att företaget borde ha beviljats partiell immunitet mot böter i enlighet med detta stycke vad gäller den bevisning som framlagts avseende dels att överträdelsen inletts vid mötet i Windhagen (första grunden), dels att överträdelsen i geografiskt hänseende även omfattade Frankrike (den andra grunden). Inom ramen för den fjärde grunden hävdade Recylex att kommissionen hade gjort en felaktig tillämpning av första stycket i punkt 26 i nämnda tillkännagivande, genom att inte ha beviljat Recylex en nedsättning av bötesbeloppet motsvarande 50 procent. De tre övriga grunder som åberopades vid tribunalen saknar relevans för prövningen av överklagandet.
Genom den överklagade domen ogillade tribunalen talan i dess helhet.
Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
Recylex har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen i den del de böter som klagandena påförts genom det omtvistade beslutet därigenom fastställs och i den del klagandena förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna,
–
ogiltigförklara det omtvistade beslutet i den del klagandena påförs böter till ett belopp om 26739000 euro,
–
nedsätta de böter som klagandena påförts, i enlighet med de grunder för överklagandet som godtas, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, inklusive kostnaderna avseende förfarandet vid tribunalen.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta Recylex att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Den första grundens första del och den andra grunden
Parternas argument
Genom den första delen av den första grunden för överklagandet, vilken riktar sig mot punkterna 79–99 i den överklagade domen och avser en felaktig rättstillämpning, har Recylex hävdat att tribunalens resonemang är inkonsekvent och otydligt vad gäller de rättsliga kriterier som är tillämpliga vid beviljande av partiell immunitet enligt punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete.
Genom den andra grunden för överklagandet, vilken riktar sig mot punkterna 100–108 i den överklagade domen, har Recylex även gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av kriterierna för att bevilja partiell immunitet enligt punkt 26 tredje stycket i nämnda tillkännagivande, då den ansåg att Recylex inte kunde göra anspråk på sådan immunitet eftersom kommissionen redan kände till de sakförhållanden som omfattades av de uppgifter företaget hade lämnat, det vill säga dels att ett möte hade ägt rum i Windhagen, dels att kartellen i geografiskt hänseende även omfattade Frankrike. Recylex anser att företaget har rätt till sådan immunitet, eftersom kommissionen inte kunde styrka dessa sakförhållanden med hjälp av det bevismaterial som den redan förfogade över. Enligt Recylex var det irrelevant huruvida dessa sakförhållanden tidigare var okända för kommissionen eller ej.
Till stöd för detta argument har Recylex anfört att ordalydelsen i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete skiljer sig från motsvarande bestämmelse i 2002 års meddelande om samarbete, det vill säga punkt 23 b sista stycket i detta meddelande, där det uttryckligen hänvisades till ”för kommissionen tidigare okända sakförhållanden”. Kriteriet avseende kommissionens kännedom om de aktuella sakförhållandena, vilket var relevant inom ramen för 2002 års meddelande om samarbete, är således inte längre tillämpligt enligt 2006 års tillkännagivande om samarbete. Det ska härvidlag göras en jämförelse mellan bevisvärdet av de uppgifter som det aktuella företaget har lämnat och värdet av de uppgifter som redan fanns i kommissionens akt.
Kommissionen anser att denna argumentation inte kan godtas.
Domstolens bedömning
Det kan inledningsvis konstateras att från och med det att 2006 års tillkännagivande om samarbete offentliggjordes i
Europeiska unionens officiella tidning
, den 8 december 2006, ersatte det 2002 års meddelande om samarbete. Punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete ersatte följaktligen punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete.
Det ska härvidlag noteras att i punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete föreskrevs att ”[o]m ett företag lämnar in bevismaterial som gäller för kommissionen tidigare okända sakförhållanden som har ett direkt samband med den misstänkta kartellens betydelse och varaktighet, kommer kommissionen inte att beakta dessa element när den avgör vilka böter som skall åläggas det företag som tillhandahållit detta bevismaterial”. I punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete föreskrivs att ”[o]m den som ansöker om nedsättning av böter är den första som lämnar in övertygande bevis …, vilka kommissionen använder för att fastställa nya sakförhållanden som ökar överträdelsens allvar eller varaktighet, kommer kommissionen inte att beakta sådana nya sakförhållanden när den fastställer böter som skall åläggas det företag som lämnade in bevisen”.
I 2002 års meddelande om samarbete hänvisades det således uttryckligen till ”för kommissionen tidigare okända sakförhållanden” som har ”ett direkt samband med den misstänkta kartellens betydelse och varaktighet”, medan i 2006 års tillkännagivande om samarbete hänvisas det till ”nya sakförhållanden som ökar överträdelsens allvar eller varaktighet”.
I sin rättspraxis avseende punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete har domstolen funnit att för att kunna beviljas sådan partiell immunitet som föreskrevs i denna bestämmelse fordrades att två villkor var uppfyllda. För det första skulle företaget vara det första som bevisade tidigare okända sakförhållanden för kommissionen. För det andra skulle dessa sakförhållanden, vilka skulle ha en direkt inverkan på den misstänkta kartellens allvar eller varaktighet, göra det möjligt för kommissionen att komma fram till nya slutsatser angående överträdelsen (dom av den 9 juni 2016, Repsol Lubricantes y Especialidades m.fl./kommissionen,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Domstolen har tidigare preciserat att uttrycket ”för kommissionen … okända sakförhållanden” är otvetydigt och gör det möjligt att göra en restriktiv tolkning av punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete, på så sätt att bestämmelsen endast omfattar de fall då ett företag som deltagit i en kartell förser kommissionen med nya uppgifter om överträdelsens allvar eller varaktighet (dom av den 9 juni 2016, Repsol Lubricantes y Especialidades m.fl./kommissionen,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Domstolen har även slagit fast att den betydelse som detta uttryck ges, ska vara sådan att den kan garantera de syften som eftersträvas i punkt 23 b sista stycket i nämnda meddelande, och i synnerhet effektiviteten av programmet för förmånlig behandling, vars ändamål består i att de företag som gjort sig skyldiga till överträdelser ska anmäla detta, så att dessa överträdelser upphör snabbt och fullständigt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juni 2016, Repsol Lubricantes y Especialidades m.fl./kommissionen,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Härvidlag har domstolen funnit att bestämmelses ändamålsenliga verkan måste säkerställas, vilket innebär att när ett företag, i syfte att beviljas total immunitet mot böter enligt 2002 års meddelande om samarbete, har varit först med att förse kommissionen med bevismaterial som möjliggjort för kommissionen att fastställa en överträdelse av artikel 101 FEUF, men då företaget har underlåtit att lämna upplysningar till stöd för att överträdelsen har haft en längre varaktighet än vad som framgår av bevismaterialet, ger den aktuella bestämmelsen ett incitament för andra företag som har deltagit i överträdelsen att vara det första att lämna sådana upplysningar genom möjligheten att beviljas partiell immunitet mot böter (dom av den 9 juni 2016, 2016, Repsol Lubricantes y Especialidades m.fl./kommissionen,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det kan konstateras att de skillnader som finns mellan lydelsen i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete och lydelsen i punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete inte kan resultera i att domstolens restriktiva tolkning av sistnämnda bestämmelse inte ska tillämpas på den förstnämnda av dessa bestämmelser. Den omständigheten att uttrycket ”tidigare okända sakförhållanden” i punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete inte uttryckligen återges i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete kan inte motivera en annan tolkning av sistnämnda bestämmelse.
Det följer nämligen av punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete att för att det berörda företaget ska kunna göra anspråk på partiell immunitet måste det förse kommissionen med bevis avseende nya sakförhållanden som kan öka den aktuella överträdelsens allvar eller varaktighet. Det rör sig om faktiska omständigheter som kompletterar eller utökar de som kommissionen redan känner till och som ändrar överträdelsens materiella eller tidsmässiga räckvidd i förhållande till vad kommissionen tidigare konstaterat. Det är endast i förhållande till sådana omständigheter, vilka utvidgar överträdelsens ursprungliga omfattning, som partiell immunitet kan komma i fråga.
Såsom tribunalen med rätta påpekade i punkt 86 i den överklagade domen ändrar formuleringen i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete inte logiken bakom partiell immunitet, såsom denna har tolkats i rättspraxis mot bakgrund av formuleringen i punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete.
Under dessa omständigheter ska punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete tolkas så, att den avser fall där ett företag som deltagit i en kartell förser kommissionen med avgörande bevis som gör det möjligt för den att styrka nya sakförhållanden avseende överträdelsens allvar eller varaktighet, bestämmelsen är däremot inte tillämplig på de fall där företaget endast har tillhandahållit uppgifter som gör det möjligt att förstärka bevisen för överträdelsens existens.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 59–62 i sitt förslag till avgörande stöds denna tolkning av systematiken i punkt 26 i 2006 års tillkännagivande om samarbete. Angående de sakförhållanden som kommissionen redan känner till förhåller det sig nämligen så, att redan den omständigheten att ett företag inkommer med bevismaterial med ett betydande mervärde kan föranleda att bötesbeloppet ska nedsättas i enlighet med punkt 26 första stycket, jämförd med punkterna 24 och 25 i 2006 års tillkännagivande om samarbete. Sådan partiell immunitet som avses i punkt 26 tredje stycket ska således förbehållas det företag som lämnar uppgifter om nya sakförhållanden som tidigare var okända för kommissionen.
Generaladvokaten har med fog påpekat i punkt 63 i sitt förslag till avgörande att denna tolkning även är förenlig med det syfte som eftersträvas genom bestämmelsen om partiell immunitet i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete, vilket är identiskt med det syfte som tidigare eftersträvades med punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete, såsom det redogjorts för i punkterna 32 och 33 ovan. Punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete syftar till att ge företagen incitament att samarbeta fullt ut med kommissionen, även om de inte beviljats villkorlig immunitet enligt punkt 8 i 2006 års tillkännagivande om samarbete. I avsaknad av den regel som föreskrivs i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete skulle dessa företag, när de tillhandahåller för kommissionen tidigare okända bevis avseende överträdelsens allvar och varaktighet, nämligen frukta att de riskerar att drabbas av en höjning av de böter som de kan komma att påföras.
Såsom tribunalen påpekade i punkt 88 i den överklagade domen ska det erinras om att domstolen, vid tolkningen av punkt 23 b sista stycket i 2002 års meddelande om samarbete, har slagit fast att när de uppgifter ett företag lämnat avser sakförhållanden som inte tidigare var okända för kommissionen ska företagets ansökan om partiell immunitet avslås, utan att det är nödvändigt att jämföra bevisvärdet av dessa uppgifter med bevisvärdet av de uppgifter som andra företag har lämnat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 april 2015, LG Display et LG Display Taiwan/kommissionen,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
, punkt
). Denna slutsats gör sig även gällande i samband med punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete, i fråga om bevis som inte rör ”nya sakförhållanden” i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse.
Det kan följaktligen konstateras att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tolkade och tillämpade de krav som uppställs i punkt 26 tredje stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete, eftersom kommissionen redan kände till mötet i Windhagen och kartellens geografiska utbredning innan Recylex ingav sin ansökan om partiell immunitet.
När det gäller den invändning från Recylex som återges i punkt 23 ovan, angående påståendet att tribunalens resonemang i punkterna 79–99 i den överklagade domen är inkonsekvent och otydligt, är det tillräckligt att konstatera att tribunalen i dessa punkter i den överklagade domen på ett tillfredsställande sätt redogjorde för skälen till varför det omtvistade beslutet fastställdes i den del klagandena inte beviljades partiell immunitet enligt punkt 26 tredje stycket i detta tillkännagivande, vilket även generaladvokaten har påpekat i punkterna 46–56 i sitt förslag till avgörande.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den första grundens första del eller den andra grunden.
Den första grundens andra och tredje del
Parternas argument
Genom den andra delen av den första grunden för överklagandet har Recylex gjort gällande att tribunalen uppenbart missuppfattade de handskrivna anteckningar som en anställd vid Campine hade upprättat och som beslagtogs vid inspektionen av företagets lokaler, tolkade mot bakgrund av de uppgifter som JCI lämnat i samband med sin ansökan om immunitet av den 22 juni 2012, eftersom tribunalen i punkt 95 i den överklagade domen ansåg att denna bevisning gjorde det möjligt för kommissionen att styrka att mötet i Windhagen hade ägt rum och att överträdelsen inleddes vid detta möte. Recylex har för det första gjort gällande att de uppgifter som JCI lämnat inte nämner något om ett kartellmöte eller andra konkurrensbegränsande kontakter som ägt rum i september 2009, och dessa uppgifter antyder inte heller att kartellen inleddes vid just denna tidpunkt. Recylex har vidare påpekat att dessa anteckningar hänvisade till ett annat datum än det kommissionen uppgett, det vill säga den 24 och inte den 23 september 2009, att anteckningarna innehåller knappast några uppgifter om mötesdeltagarna eller mötets art, och slutligen att Campine under hela det administrativa förfarandet konsekvent förnekat att innehållet dessa anteckningar var av konkurrensbegränsande natur.
Genom den tredje delen av den första grunden för överklagandet har Recylex gjort gällande att tribunalen underlät att beakta att det ankommer på kommissionen att styrka förekomsten av de faktiska omständigheter som utgör en överträdelse. De handskrivna anteckningar som upprättats av en av Campines anställda, även jämförda med de uppgifter som JCI tillhandahållit, utgör inte en exakt och samstämmig bevisning för att en överträdelse skett vid mötet i Windhagen. Genom att dra slutsatsen att dessa anteckningar gjorde det möjligt för kommissionen att styrka att detta möte ägt rum åsidosatte tribunalen bevisbördereglerna.
Enligt kommissionen kan de argument som Recylex har anfört i detta sammanhang dels inte tas upp till prövning, i den mån de utgör en begäran om omprövning av bevisningen, dels inte vinna framgång.
Domstolens bedömning
Utan att det är nödvändigt att pröva frågan huruvida Recylex argument utgör en begäran om omprövning av bevisningen eller ej, och därmed huruvida en sådan begäran kan tas upp till prövning, ska det noteras att Recylex grundar sig på en uppenbart felaktig tolkning av den överklagade domen, särskilt punkterna 85–97, eftersom denna tolkning förutsätter att tribunalen prövade huruvida de handskrivna anteckningar som beslagtagits vid inspektionen av Campines lokaler, i ljuset av de uppgifter som JCI redan tillhandahållit, i sig var tillräckliga för att styrka datumet för mötet i Windhagen och vad som framkommit vid detta möte såsom startpunkt för överträdelsen.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 81–84 i sitt förslag till avgörande framgår det nämligen tydligt av punkterna 93–97 i den överklagade domen att tribunalen endast konstaterade att dessa handskrivna anteckningar, i ljuset av de uppgifter som JCI lämnat, gjorde det möjligt för kommissionen att få kännedom om att mötet i Windhagen hade ägt rum och att det var ett möte av konkurrensbegränsande natur. I motsats till vad Recylex har hävdat uttalade sig tribunalen inte över huvud taget om huruvida det på grundval av endast dessa anteckningar var möjligt att styrka datumet för mötet i Windhagen och vad som framkommit vid detta möte.
I detta hänseende ska det understrykas att Recylex i sitt överklagande inte har bestridit att de handskrivna anteckningarna och de uppgifter som JCI lämnat gjorde det möjligt för kommissionen att få kännedom om mötet i Windhagen.
Recylex har visserligen hävdat att tribunalen borde ha jämfört de uppgifter som kommissionen redan hade tillgång till och de uppgifter som Recylex tillhandahållit, varvid en sådan jämförelse borde ha föranlett kommissionen att dra slutsatsen att de uppgifter som den förfogade över vid tidpunkten för Recylex ansökan om partiell immunitet inte kunde styrka mötets förekomst och art, men det kan likväl konstateras att tribunalen i punkt 97 i den överklagade domen fann att de argument som Recylex hade åberopat i detta avseende var verkningslösa. Av de skäl som det redogjorts för i punkt 40 ovan hade tribunalen fog för denna slutsats, eftersom det inte var nödvändigt att göra en sådan jämförelse.
Domstolen konstaterar följaktligen att det är uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra och den tredje delen av den första grunden, vilket mot bakgrund av övervägandena i punkt 43 ovan innebär att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser någon del av den första grunden.
Den tredje grunden
Parternas argument
Genom sin tredje grund, som riktar sig mot punkterna 136–154 i den överklagade domen, har Recylex gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av punkt 26 första stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete, när den fann att varken ordalydelsen eller systematiken i detta tillkännagivande gav stöd för tolkningen att för det fall att två företag har tillhandahållit bevis med ett betydande mervärde träder det företag som var det andra att tillhandahålla sådana uppgifter i det första företagets ställe, för det fall att samarbetet från sistnämnda företags sida inte uppfyller kraven i punkt 12 i 2006 års tillkännagivande. Tribunalen gjorde sig följaktligen skyldig till felaktig rättstillämpning när den, i punkt 153 i den överklagade domen, fann att det var riktigt av kommissionen att inte bevilja Recylex en nedsättning av böterna med 30–50 procent i enlighet med punkt 26 första stycket första strecksatsen i 2006 års tillkännagivande trots att Eco-Bat – enligt Recylex – hade åsidosatt sin samarbetsskyldighet genom att endast lämna ofullständiga och vilseledande uppgifter om den konstaterade överträdelsens geografiska omfattning.
Det framgår av lydelsen, systematiken i och syftena med 2006 års tillkännagivande om samarbete att ett företag vars samarbete inte uppfyller kraven i punkt 12 i detta tillkännagivande inte ska beaktas vid den rangordning som ska ställas upp enligt i punkt 26 första stycket, vilket innebär att det inte blir aktuellt över huvud taget att rangordna ett sådant företag.
Kommissionen har gjort gällande att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje grunden.
Domstolens bedömning
Det följer av punkt 24 i 2006 års tillkännagivande om samarbete att för att ett företag ska kunna beviljas en nedsättning av böterna enligt punkt 26 första stycket i detta tillkännagivande måste företaget förse kommissionen med bevis för den misstänkta överträdelsen som har ett betydande mervärde jämfört med de bevis som kommissionen redan har samlat in, och företaget måste dessutom uppfylla samtliga villkor som anges i punkt 12 i nämnda tillkännagivande, vilket bland annat innebär att det ska ställa sig till förfogande för äkta, löpande och fullständigt samarbete under hela det administrativa förfarandet.
Ett företag kan således nekas nedsättning av böterna om det inte agerar på ett sätt som uppfyller kraven i punkt 12 i detta tillkännagivande. Den omständigheten att ett sådant företag inte kan göra anspråk på en nedsättning av böterna kan dock inte leda till att de företag som senare inkommer med bevis med ett betydande mervärde kan ersätta det förstnämnda företaget i den kronologiska rangordning som anges i punkt 26 första stycket i 2006 års tillkännagivande om samarbete.
Härvidlag kan det konstateras att det inte finns någon bestämmelse i 2006 års tillkännagivande om samarbete som kan läggas till grund för en sådan ändrad rangordning som Recylex har åberopat i förevarande fall. Punkt 26 första stycket i detta tillkännagivande innehåller endast ett kronologiskt kriterium, såtillvida att det fastställs en skala för nedsättning av böterna, vilka uteslutande grundas på i vilken ordning företagen i fråga har försett kommissionen med bevis med ett betydande mervärde. Inte heller punkterna 23, 24, 29 och 30 i 2006 års tillkännagivande om samarbete innehåller några bestämmelser som kan läggas till grund för en sådan ändrad rangordning. Varken ordalydelsen i dessa punkter eller systematiken i 2006 års tillkännagivande om samarbete ger det andra företaget enligt denna rangordning, det vill säga Recylex, rätt att träda i det första företagets, det vill säga Eco-Bats, ställe av det skälet att sistnämnda företag inte uppfyller villkoren i punkt 12 i nämnda tillkännagivande.
En motsatt tolkning, såsom den som förespråkats av Recylex, kan inte heller godtas mot bakgrund av de ändamål som eftersträvas genom programmen för förmånlig behandling, vilka, såsom tribunalen påpekade i punkt 148 i den överklagade domen, syftar till att skapa ett klimat av osäkerhet bland deltagarna i en konkurrensbegränsande samverkan för att uppmuntra dessa att anmäla samverkan till kommissionen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 januari 2016, DHL Express (Italy) och DHL Global Forwarding (Italy),
C‑428/14
,
EU:C:2016:27
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att uppnå detta ändamål bör företagen nämligen ges incitament att samarbeta så snabbt och effektivt som möjligt med kommissionen i dess utredningsarbete. Att godta att de företag som inte varit snabbast med att samarbeta kan ges en ny plats i denna rangordning av det skälet att ett annat företag inte uppfyller villkoren i punkt 12 i 2006 års tillkännagivande om samarbete skulle motverka tillkännagivandets ändamål bestående i att påskynda avvecklingen av karteller.
Domstolen konstaterar följaktligen att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 136–154 i den överklagade domen slog fast att Recylex inte kunde beviljas den högsta nedsättningen av böterna, det vill säga 30–50 procent, eftersom Recylex enligt det omtvistade beslutet var det andra företag som ingett bevis med ett betydande mervärde i den mening som avses i punkt 26 första stycket andra strecksatsen i 2006 års tillkännagivande om samarbete.
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje grunden.
Eftersom överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser någon av de tre grunder som Recylex har åberopat, ska överklagandet ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 138.1 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Recylex ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Recylex har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA och Harz-Metall GmbH ska ersätta rättegångskostnaderna.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.