CELEX: 62016TJ0586
Civildienests
Ierēdņi
Paaugstināšana amatā
2015. gada paaugstināšana amatā
Novērtējuma ziņojumu neesamība slimības atvaļinājuma dēļ
Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi

Tiesvedības priekšvēsture
Prasītājs,
Guillaume Vincenti
, ir Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) ierēdnis, kura pakāpe ir AST 7. Šī pakāpe viņam ir kopš 2009. gada 1. aprīļa. Kopš 2013. gada 10. jūnija viņš ir slimības atvaļinājumā.
Vērtējums, kas attiecībā uz prasītāju tika veikts novērtējuma ziņojumos par 2009., 2010., 2011. un 2012. gadu, parāda, ka, “aplūkojot kopumā, novērtētais sniegums, kompetence un rīcības aspekti atbilst ieņemamajam amatam nepieciešamajam līmenim”. Viņa pamatotās prombūtnes dēļ viņa novērtējuma ziņojumi par 2013. un 2014. gadu, kas attiecīgi bija par laikposmiem no 2013. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim un no 2014. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, turpretim netika pabeigti.
Prasītāja pakāpei piemērojamais paaugstināšanas slieksnis ir 9 punkti. Ar 2014. gada 21. jūlija vēstuli
EUIPO
iecēlējinstitūcija informēja prasītāju, ka viņam pienākošos punktu skaits paaugstināšanai amatā uz 2014. gadu ir ticis galīgi noteikts 9,25 punktu apmērā.
Ar 2015. gada 27. aprīlī darbiniekiem nosūtītu paziņojumu
EUIPO
uzsāka 2015. gada paaugstināšanu amatā un informēja darbiniekus, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 110. pantu tas ierēdņiem pēc analoģijas piemēro Komisijas 2013. gada 16. decembra Lēmumu C(2013) 8968
final
par Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem (turpmāk tekstā – “45. panta VĪN”). Ar šo paziņojumu tas arī informēja savus darbiniekus, ka ir izstrādāti darba norādījumi, lai noregulētu
EUIPO
ietvaros veicamās paaugstināšanas amatā kārtību (turpmāk tekstā – “darba norādījumi”).
Veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā,
EUIPO
Vadības konsultatīvā komiteja neiekļāva prasītāja vārdu paaugstināšanai amatā izvirzīto ierēdņu sarakstā. 2015. gada 25. jūnijā minētais saraksts tika publicēts
EUIPO
tīmekļa vietnē.
2015. gada 2. jūlijā prasītājs pārsūdzēja šo Vadības konsultatīvās komitejas lēmumu Apvienotajā paaugstināšanas amatā komitejā (turpmāk tekstā – “APAK”) un lūdza iekļaut viņa vārdu paaugstināšanai amatā izvirzīto ierēdņu sarakstā.
2015. gada 24. jūlijā, izskatījusi prasītāja lietu, APAK pieņēma ieteikumus iecēlējinstitūcijai. Šajos ieteikumos APAK ieteica neapmierināt prasītāja lūgumu. Pamatojoties uz darba norādījumiem, tā uzskatīja, ka tad, kad ierēdnis atgriezīsies savā darba vietā, būs jāizstrādā novērtējuma ziņojums un ar atpakaļejošu spēku jāpiešķir paaugstināšanas amatā punkti, kā arī jāveic nopelnu izvērtējums. Šie ieteikumi netika pieņemti vienbalsīgi. Divi Personāla komitejas iecelti APAK locekļi norādīja, ka neviens juridisks pamats neļaujot atkāpties no 45. panta VĪN skaidrā formulējuma un ka, pēc viņu domām, darba norādījumu interpretācija, ar kuru bija pamatoti minētie ieteikumi, esot atkāpe no šo VĪN 3. panta skaidrās nozīmes.
2015. gada 24. jūlijā iecēlējinstitūcija publicēja to ierēdņu sarakstu, kas ir tikuši paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, un prasītāja vārds tajā nebija iekļauts.
Ar 2015. gada 18. augustā atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniegtu sūdzību prasītājs apstrīdēja
EUIPO
2015. gada 24. jūlija lēmumu par ierēdņu saraksta, kas ir tikuši paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, apstiprināšanu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Ar 2015. gada 8. decembra lēmumu iecēlējinstitūcija sūdzību noraidīja (turpmāk tekstā – “lēmums par sūdzības noraidīšanu”).
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 18. martā, prasītājs cēla šo prasību. Šī prasība tika reģistrēta ar numuru F‑16/16.
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 6. jūlija Regulas (ES, Euratom) Nr. 2016/1192 par to, lai Vispārējai tiesai nodotu kompetenci pirmajā instancē izskatīt domstarpības starp Eiropas Savienību un tās darbiniekiem (
OV 2016, L 200, 137. lpp.
), 3. pantu šī lieta tika nodota Vispārējai tiesai tādā stāvoklī, kādā tā bija 2016. gada 31. augustā. Tā tika reģistrēta ar numuru T‑586/16 un piešķirta trešajai palātai.
2017. gada 8. martā Vispārējā tiesa, veicot procesa organizatorisko pasākumu, aicināja
EUIPO
atbildēt uz vairākiem jautājumiem. 2017. gada 28. martā
EUIPO
izpildīja šo pasākumu.
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt
EUIPO
2015. gada 24. jūlija lēmumu, ar kuru
EUIPO
, veicot 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūru, nav paaugstinājis prasītāju augstākā pakāpē (AST 8), neiekļaujot viņa vārdu to ierēdņu sarakstā, kas ir paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros;
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza trīs prasības pieteikumā kopā aplūkotus pamatus, pirmais no kuriem attiecas uz Civildienesta noteikumu 45. panta, 45. panta VĪN un
EUIPO
Lēmuma ADM‑05‑09 13. panta pārkāpumu, otrais – uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa, labas pārvaldības principa un viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kā arī faktu, uz kuriem ir balstīts apstrīdētais lēmums, sagrozīšanu un, treškārt, uz iecēlējinstitūcijas pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā: galvenokārt – neīstenojot savu rīcības brīvību saistībā ar viņa paaugstināšanu amatā un pakārtoti – atsakoties paaugstināt viņu amatā, ciktāl šāds atteikums pārsniedzot tās rīcības brīvību.
Vispirms, kā ir norādīts iepriekš 4. punktā, ierēdņiem piemērojamās tiesību normas, veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā, kuras
EUIPO
turklāt ir piemērojis, pēc analoģijas bija 45. panta VĪN. Tiesas sēdē, atbildot uz jautājumu par
EUIPO
Lēmuma ADM‑05‑09 nozīmīgumu šajā lietā, prasītājs, atzīdams, ka apstrīdētais lēmums nav balstīts uz šo
EUIPO
lēmumu, atsauca savus argumentus par šī lēmuma pārkāpumu, un par to ir izdarīta piezīme tiesas sēdes protokolā.
Par pirmo pamatu attiecībā uz Civildienesta noteikumu 45. panta un 45. panta VĪN 3. panta pārkāpumu
Prasītājs apgalvo, ka iecēlējinstitūcija esot pārkāpusi 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otro teikumu. Viņš uzskata, ka viņa ziņojumi neesot pabeigti tāda iemesla dēļ, par kuru viņš nav vainojams, proti, viņa slimības atvaļinājuma dēļ. Šīs tiesību normas formulējums neļaujot izslēgt viņa gadījumu no 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūras. Iecēlējinstitūcija esot kļūdaini nolēmusi, ka fakts, ka novērtējuma un paaugstināšanas amatā procedūras attiecībā uz viņu ir atliktas līdz viņa funkciju izpildes atsākšanai, neatņem viņam tiesības, kas viņam izriet no 43. un 45. panta. Šāda pieeja radot vairākas neērtības tostarp attiecīgā ierēdņa nāves vai pastāvīgas invaliditātes gadījumā. Līdzīgi – faktu, ka prasītājs nav varējis piedalīties attiecīgajā paaugstināšanas amatā procedūrā, iecēlējinstitūcija nedrīkstot attaisnot ar viņa salīdzinošo nopelnu novērtējuma neesamību, jo šis apstāklis uz viņu neesot attiecināms. Prasītājs uzskata, ka iecēlējinstitūcija šim nolūkam esot varējusi izmantot tās rīcībā esošu citu informāciju. Tādējādi, neievērdama 45. panta VĪN 3. pantu, iecēlējinstitūcija esot pārkāpusi Civildienesta noteikumu 45. pantu.
EUIPO
būtībā atbild, ka 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otrais teikums neattiecoties uz prasītāja situāciju, tas attiecoties, piemēram, uz gadījumu, ja, veicot paaugstināšanu amatā, saskaņā ar
EUIPO
darba norādījumiem novērtētājs atrodas prombūtnē, bet attiecīgais ierēdnis ir uz vietas. Šo interpretāciju apstiprinot tas, ka novērtējuma ziņojumi ir nepieciešami, lai pienācīgi veiktu ierēdņu, kuri var tikt paaugstināti amatā, nopelnu salīdzinošo pārbaudi, un tas izrietot arī no 45. panta VĪN 3. panta, kurā kā vispārēja prasība ir noteikts, ka šiem ziņojumiem ir jābūt galīgiem.
EUIPO
uzskata, ka, ņemot vērā, ka persona, kura atrodas slimības atvaļinājumā, parasti netiek uzskatīta par tādu, kas var apstrīdēt savu novērtējuma ziņojumu un ievērot procesuālos termiņus, tam esot bijis jāatliek prasītāja novērtējuma procedūras un atbilstoši šim pašam principam – saistībā ar viņu jāatliek paaugstināšanas amatā procedūra, lai nodrošinātu viņa procesuālās tiesības. Turklāt
EUIPO
uzskata, ka salīdzinošais nopelnu vērtējums, pamatojoties uz citu informāciju, nevis to, kas ir ietverta novērtējuma ziņojumos, varot tikt veikts tikai tad, ja nav citu iespēju, un to varot attaisnot tikai fakts, ka ir acīmredzams, ka neviens pienācīgā formā sastādīts ziņojums nav pieejams, jo attiecīgais ierēdnis neatgriežas savā darba vietā. Ņemot vērā rūpības pienākumu,
EUIPO
esot jānodrošina, lai lēmums par prasītāja paaugstināšanu amatā tiktu pieņemts pēc tam, kad viņam ir nodrošināta iespēja izteikt savu viedokli par saviem nopelniem. Turklāt
EUIPO
, atbildot uz Vispārējās tiesas noteikto procesa organizatorisko pasākumu, norāda, ka prasītāja interesēs drīzāk esot piedalīties novērtējuma intervijā un iziet visu novērtēšanas procedūru pilnībā, nevis tādu procedūru, kurā
EUIPO
izmantotu citu atbilstošu informāciju, jo attiecībā uz viņu esot tikusi veikta Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (
OLAF
) izmeklēšana, kura, lai gan tā ir tikusi uzsākta pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, skar attiecīgā novērtējuma veikšanas laikposmu. Tas piebilst, ka novērtējuma ziņojumi ar dialoga un pārsūdzības procedūras palīdzību nodrošinot personāla tiesību aizsardzību, un, ja nopelnu salīdzinošā pārbaude tiek balstīta uz citu pieejamo informāciju, tas tā varot nebūt.
Šajā lietā vispirms ir jānorāda, ka pamatojums, kam ir nozīme, lai novērtētu apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ir tas, kas ir norādīts lēmumā par sūdzības noraidīšanu. No šī lēmuma būtībā izriet, ka iecēlējinstitūcija ir uzskatījusi, ka 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otrais teikums attiecoties uz situācijām, kad ierēdņa novērtējuma ziņojums pats par sevi nav pabeigts, piemēram, novērtētāja vai novērtētāja apelācijas instancē prombūtnes dēļ brīdī, kad viņiem ir bijis paredzēts piedalīties novērtējuma procesā. Tādējādi tā ir uzskatījusi, ka šī tiesību norma neesot piemērojama prasītāja situācijai. Iecēlējinstitūcija turklāt ir norādījusi, ka prasītāja slimības atvaļinājuma dēļ viņam nesot bijis novērtējuma ziņojumu par 2013. un 2014. gadu un ka novērtējuma un paaugstināšanas amatā procedūras attiecībā uz viņu esot tikušas atliktas līdz viņa funkciju pildīšanas atsākšanai. Tā ir precizējusi, ka, ņemot vērā, ka prasītāja paaugstināšanas amatā procedūra viņa attaisnotās prombūtnes dēļ ir tikusi atlikta, viņa salīdzinošie nopelni pamatoti nesot ņemti vērā, veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā. Visbeidzot, iecēlējinstitūcija no iepriekš minētā ir secinājusi, ka prasītāja vārds pamatoti neesot iekļauts to ierēdņu sarakstā, kas ir tikuši paaugstināti amatā 2015. gadā.
Šajā ziņā, tā kā nav paredzēta atkāpe, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu Eiropas Komisijas 2013. gada 16. decembra Lēmums C(2013) 8985
final
par Civildienesta noteikumu 43. panta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem (turpmāk tekstā – “43. panta VĪN”) un 45. panta VĪN pēc analoģijas ir piemērojami
EUIPO
.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar 45. panta VĪN 2. pantu paaugstināšana amatā tiek veikta ik gadus.
Saskaņā ar 45. panta VĪN 3. pantu šajā paaugstināšanā amatā, kas tiek organizēta ik gadus, attiecībā uz ierēdni var tikt pieņemts lēmums par paaugstināšanu amatā, tas ir, viņš var tikt paaugstināts, ja viņš izpilda piecus kumulatīvus nosacījumus. Kā ir norādījis
EUIPO
, piektais no šiem nosacījumiem ir tas, ka ierēdņa novērtējuma ziņojumi ir kļuvuši galīgi, piemērojot 43. panta VĪN. Tomēr minētajā 3. pantā ir tieši paredzēts, ka “gadījumā, ja novērtējuma ziņojums nav pabeigts kavējuma dēļ, par kuru darbinieks nav vainojams, viņš piedalās paaugstināšanas amatā procedūrā, pamatojoties uz citu attiecīgo informāciju, kas kompensē novērtējuma ziņojuma neesamību, un tātad attiecībā uz viņu var tikt pieņemts lēmums par paaugstināšanu amatā”.
No šīs tiesību normas izriet, ka ierēdnis, kurš atbilst pirmajiem četriem 45. panta VĪN 3. panta nosacījumiem, bet kura novērtējuma ziņojums nav kļuvis galīgs, tomēr ir uzskatāms par tādu, kas var tikt paaugstināts amatā, ja minēto ziņojumu nav varēts pabeigt kavējuma dēļ, par kuru viņš nav vainojams. Šajā gadījumā attiecīgais ierēdnis piedalās paaugstināšanas amatā procedūrā, pamatojoties uz citu attiecīgo informāciju, kas papildina novērtējuma ziņojuma neesamību.
Šajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka nav apstrīdēts nedz tas, ka prasītāja novērtējuma ziņojumu par 2013. un 2014. gadu neesamības pamatā ir viņa slimības atvaļinājums, nedz arī tas, ka šis slimības atvaļinājums bija pamatota prombūtne.
Tādējādi ir jākonstatē, ka, ciktāl prasītāja slimības atvaļinājums bija pamatota prombūtne, viņš nav vainojams par to, ka nebija iespējams pabeigt viņa novērtējuma ziņojumus par 2013. un 2014. gadu, un tātad – par to neesamību. Turklāt
EUIPO
tiesas sēdē ir atzinis, ka prasītāja slimības atvaļinājums nebija apstāklis, par kuru viņš ir vainojams.
Šādā situācijā 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otrajā teikumā ir precizēts, ka ierēdnis var tikt paaugstināts amatā un viņam ir tiesības piedalīties ikgadējā paaugstināšanas amatā procedūrā, pamatojoties uz citu attiecīgu informāciju. Tādējādi, atsakoties atzīt prasītāja tiesības piedalīties 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūrā tā iemesla dēļ, ka viņa prombūtne, ko attaisno slimības atvaļinājums, nav ļāvusi sagatavot dažus no viņa novērtējuma ziņojumiem, iecēlējinstitūcija ir pārkāpusi minēto tiesību normu un ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Līdz ar to
EUIPO
veiktā 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otrā teikuma interpretācija, saskaņā ar kuru šī tiesību norma neesot piemērojama prasītāja situācijai, nav pareiza.
Šajā ziņā nevar tikt atbalstīta
EUIPO
argumentācija, atbilstoši kurai, kā parāda darba norādījumu III daļas a) punkts, prasītāja slimības atvaļinājuma laikā tam esot jāatliek viņa novērtējuma procedūra un tādējādi – paaugstināšanas amatā procedūra, lai nodrošinātu viņam saistībā ar šo novērtējuma procedūru piešķirtās procesuālās tiesības. Prasītāja situācijā, tas ir, tādā situācijā, kad novērtējuma ziņojumus šim nolūkam paredzētajā procedūrā nav varēts sagatavot nepieciešamajā laikā, lai tos varētu ņemt vērā attiecīgajā paaugstināšanas amatā procedūrā, prasītājam saskaņā ar 45. panta VĪN ir bijušas tiesības tikt uzskatītam par tādu, kas var tikt paaugstināts amatā, piedalīties šajā paaugstināšanas amatā procedūrā un tātad – piedalīties ierēdņu, kas ir paaugstināmi amatā saistībā ar 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūru, nopelnu salīdzinošajā vērtējumā, ņemot vērā citu attiecīgo informāciju, kura kompensē viņa novērtējuma ziņojumu neesamību.
Papildus ir jānorāda, ka darba norādījumi kā aģentūras lēmums, kas ir ticis paziņots visiem darbiniekiem un kas ir vērsts uz to, lai nodrošinātu attiecīgajiem ierēdņiem vienlīdzīgu attieksmi saistībā ar paaugstināšanu amatā, ir iekšējie norādījumi. Principā nekas neliedz iecēlējinstitūcijai, pieņemot vispārīgā rakstura iekšēju lēmumu, paredzēt noteikumus tai ar Civildienesta noteikumiem piešķirtās plašās rīcības brīvības īstenošanai. Tomēr iespēja izmantot šādus iekšējus norādījumus ir pakļauta dažiem ierobežojumiem, it īpaši pienākumam ievērot tiesību normu hierarhijas principu. Iekšējie norādījumi, tādi kā darba norādījumi, ir zemāka līmeņa normas, salīdzinot ar Civildienesta noteikumiem un to īstenošanai pieņemto regulējumu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2008. gada 30. janvāris, Strack/Komisija,
T‑85/04
,
EU:T:2008:18
,
37.
–
41.
punkts un tajos minētā judikatūra). Tādējādi
EUIPO
darba norādījumi tiesiski nedrīkst iekļaut normas, kas ir atkāpe no Civildienesta noteikumu normām vai 45. panta VĪN.
Tāpat nav pārliecinoša
EUIPO
argumentācija, saskaņā ar kuru ierēdņa dalība paaugstināšanas amatā procedūrā, pamatojoties uz citu informāciju, nevis to, kas ir ietverta novērtējuma ziņojumos, varot notikt tikai tad, ja nav citu iespēju. Pirmkārt, ir jākonstatē, ka
EUIPO
neprecizē, kāpēc prasītāja situācija nav bijusi situācija, kad nav “citu iespēju”, kas attaisno citas informācijas izmantošanu, kura kompensē viņa novērtējuma ziņojumu neesamību par 2013. un 2014. gadu. Turklāt, atbildot uz tiesas sēdē uzdotu jautājumu,
EUIPO
ir pieļāvis, ka tā veiktā 45. panta VĪN 3. panta piektā ievilkuma otrā teikuma interpretācija, ko it īpaši ilustrē darba norādījumi, nav bijusi paredzēta tādam gadījumam kā prasītāja gadījums, tas ir, attaisnotai prombūtnei ilgāk nekā vienu gadu. Šī interpretācija, ar ko
EUIPO
atsaka attiecīgā ierēdņa dalību konkrētā paaugstināšanas amatā procedūrā, kura būtu pamatota uz informāciju, kas kompensē viņa novērtējuma ziņojumus, un pakārto šo dalību viņa funkciju pildīšanas atsākšanai, neņem vērā situācijas, kurās ierēdnis neatsāk savu funkciju pildīšanu piemērotā laikā vai pat nekad neatsāk šo funkciju pildīšanu.
Otrkārt, iecēlējinstitūcijai paaugstināšana amatā ir jāveic ik gadus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 12. decembris, Morello/Komisija,
T‑338/00 un T‑376/00
,
EU:T:2002:314
,
111.
punkts) un tā, pamatojoties uz 45. panta VĪN, nedrīkst aizkavēt – šajā gadījumā pat uz vairākiem gadiem – ierēdņa, ja viņš var tikt paaugstināts amatā, dalību šajā paaugstināšanas amatā procedūrā.
Attiecībā uz saistībām, kas
EUIPO
esot uzliktas saistībā ar rūpības pienākumu, nodrošināt, lai personai tiktu dota iespēja izteikt savu viedokli par saviem nopelniem, šajā lietā ir jākonstatē, ka
EUIPO
nevienā brīdī nav centies radīt prasītājam situāciju, kurā tam būtu iespēja sniegt savu viedokli par saviem nopelniem.
EUIPO
, veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā, ir vienīgi prettiesiski aizkavējis prasītāja dalību paaugstināšanas amatā procedūrā viņa slimības atvaļinājuma dēļ, sagaidot viņa funkciju pildīšanas iespējamo atsākšanu. Katrā ziņā
EUIPO
nevar visos gadījumos pieņemt, ka ierēdnis, kas atrodas slimības atvaļinājumā, nav spējīgs lietderīgi paust savu viedokli par saviem nopelniem. Turklāt, lai gan, kā norāda
EUIPO
, novērtējuma ziņojumu sastādīšana ar dialoga un pārsūdzības procedūras palīdzību nodrošina darbinieku tiesību aizsardzību, un tas tā varētu nebūt, ja nopelnu salīdzinošā pārbaude tiktu balstīta uz citu informāciju, ir jāatgādina, ka par tādu lēmumu kā apstrīdētais lēmums var iesniegt sūdzību un pēc tam attiecīgajā gadījumā – celt prasību.
Šajā lietā prasītājs, lai gan būdams slimības atvaļinājumā, vispirms ar elektronisko pastu ir pienācīgi apstrīdējis to, ka viņa vārds nebija norādīts APAK piedāvātajā paaugstināšanai amatā izvirzīto ierēdņu sarakstā atbilstoši 45. panta VĪN 5. panta 7. punktam, pēc tam ir pienācīgi iesniedzis sūdzību pret apstrīdēto lēmumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam un pēc tam – cēlis šo prasību Vispārējā tiesā, un tas arī noraida
EUIPO
argumentu, saskaņā ar kuru tam esot bijis jāatliek prasītāja paaugstināšanas amatā procedūra, jo ierēdnis, kas atrodas slimības atvaļinājumā, parasti tiekot uzskatīts par tādu, kas nevar “pienācīgi izstrādāt un izklāstīt savus argumentus vai apstrīdēt lēmumus attiecībā uz savas karjeras attīstību”.
Visbeidzot,
EUIPO
arguments attiecībā uz to, ka attiecībā uz prasītāju tiekot veikta
OLAF
izmeklēšana, šajā lietā nav nozīmīgs. Ir jānorāda, pirmkārt, kā ir atzinis pats
EUIPO
, ka šī izmeklēšana ir uzsākta pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Otrkārt, lēmumā par sūdzības noraidīšanu nekas neliecina par to, ka prasītāja rīcība būtu apstrīdētā lēmuma pamats, jo
EUIPO
ir aizkavējis prasītāja dalību paaugstināšanas amatā procedūrā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, sagaidot viņa funkciju pildīšanas iespējamo atsākšanu.
No tā izriet, ka 45. panta VĪN 3. panta neievērošanai 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūrā attiecībā uz prasītāju ir katrā ziņā bijusi noteicošā ietekme uz šīs procedūras gaitu un uz lēmumu nepaaugstināt viņu amatā, ciktāl viņam nav ticis ļauts piedalīties minētajā paaugstināšanas amatā procedūrā.
Tādējādi apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, ciktāl prasītājs nav ticis ņemts vērā, veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā.
Pilnības labad Vispārējā tiesa uzskata, ka, lai nodrošinātu prasītājam viņa tiesības, viņa iespēja piedalīties 2015. gada paaugstināšanas amatā procedūrā ir jāpārskata. Tikai pēc šīs pārskatīšanas iecēlējinstitūcija attiecībā uz viņu varēs tiesiski pieņemt lēmumu un novērtēt, vai viņš ir vai nav ar atpakaļejošu spēku un papildu kārtā jāieraksta to ierēdņu sarakstā, kas ir paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros. Šajā ziņā
EUIPO
, atbildot uz Vispārējās tiesas veikto procesa organizatorisko pasākumu, kā arī tiesas sēdē ir precizējis, ka nav budžeta ierobežojumu tam, lai attiecīgajā gadījumā prasītājs tiktu ar atpakaļejošu spēku paaugstināts amatā papildus tiem ierēdņiem, kas ir paaugstināti 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros.
Par citiem prasītāja izvirzītajiem pamatiem un argumentiem
Ņemot vērā apstrīdētā lēmuma atcelšanu, kas ir jāveic, ievērojot pirmo pamatu, nav vajadzības izskatīt nedz otro pamatu par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa, labas pārvaldības principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kā arī faktu sagrozīšanu, nedz arī trešo pamatu par
EUIPO
pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neīstenojot savu rīcības brīvību. Turklāt nav jāizskata prasītāja pakārtoti norādītā argumentācija par to, ka viņš obligāti esot bijis jāpaaugstina, īstenojot 2015. gada paaugstināšanu amatā, un tātad esot bijis jāiekļauj to ierēdņu sarakstā, kas ir paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā
EUIPO
spriedums ir nelabvēlīgs, tam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītāja prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
nospriež:

1)
atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) 2015. gada 24. jūlija lēmumu, ar kuru ir izveidots to ierēdņu saraksts, kas ir paaugstināti amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, ciktāl
Guillaume Vincenti
nav ticis ņemts vērā, veicot 2015. gada paaugstināšanu amatā;

2)
EUIPO
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2017. gada 14. novembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.