CELEX: 62014TJ0742
Znamka Evropske unije
Postopek za ugotovitev ničnosti
Figurativna znamka Evropske unije CALCILITE
Prejšnja besedna znamka Evropske unije Calcilit
Relativni razlog za zavrnitev
Verjetnost zmede
Podobnost med proizvodi
Člen 8(1)(b) in člen 53(1)(a) Uredbe (ES) št. 207/2009
Upoštevna javnost
Javnost, ki je skupna zadevnim proizvodom

Dejansko stanje
Intervenientka Materis Paints Italia SpA (takrat Materis Coatings Italia SpA) je 15. maja 2006 pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) vložila zahtevo za registracijo znamke Evropske unije na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (
UL 2009, L 78, str. 1
).
Znamka, katere registracija se je zahtevala, je ta figurativni znak:
Proizvodi, za katere je bila prvotno zahtevana registracija, so iz razredov 2 in 19 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in so za vsakega od razredov opisani, kot sledi:
—
razred 2: „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala; naravne smole v surovem stanju; kovine v obliki folij in prahu za pleskarje, dekoraterje, tiskarje in umetnike“;
—
razred 19: „nekovinski gradbeni materiali; nekovinske toge cevi za gradbeništvo; asfalt, smola in bitumen; prenosne nekovinske zgradbe; nekovinski spomeniki“.
Prijava znamke Evropske unije je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 28/2008 z dne 14. julija 2008.
Po preizkusu prijave znamke in med drugim ugovora proti njeni registraciji, ki ga je na podlagi člena 41 Uredbe št. 207/2009 vložila tožeča stranka Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH, je bil zadevni znak 9. februarja 2012 registriran kot znamka Evropske unije pod številko 5074745 za proizvode iz razreda 2 in 19, ki za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu:
—
razred 2: „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala; naravne smole v surovem stanju; kovine v obliki folij in prahu za pleskarje, dekoraterje, tiskarje in umetnike“;
—
razred 19: „ometi“.
Tožeča stranka je 13. februarja 2012 zoper znamko Evropske unije, registrirano pod številko 5074745, vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti na podlagi členov 53(1)(a) ter 8(1)(a) in (b) ter 8(5) Uredbe št. 207/2009.
Znamka, navedena v podporo zahtevi za ugotovitev ničnosti, je bila prejšnja besedna znamka Evropske unije Calcilit, registrirana 29. novembra 2000 pod številko 1234822 za proizvode iz razreda 1 in 19, ki za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu:
—
razred 1: „kristalni kalcijev karbonat kot polnilo“ (v nadaljevanju: CCCMC);
—
razred 19: „marmor v granulah, zrnih in prahu“.
Tožeča stranka je na sporočilo EUIPO z dne 20. februarja 2012 odgovorila z dopisom z dne 28. marca 2012, v katerem je navedla, da v podporo zahteve za ugotovitev ničnosti ne navaja člena 8(5) Uredbe št. 207/2009.
Zahteva za ugotovitev ničnosti je bila vložena zoper vse proizvode, navedene zgoraj v točki 5.
Oddelek za izbris je 7. marca 2013 zahtevo za ugotovitev ničnosti v delu, v katerem se nanaša na proizvod, ki je zajet s prejšnjo znamko in spada v razred 19, zavrnil na podlagi člena 57(2) Uredbe št. 207/2009. Zahtevo za ugotovitev ničnosti je zavrnil tudi v delu, v katerem se nanaša na proizvod, ki je zajet s prejšnjo znamko in spada v razred 1, in sicer na podlagi neobstoja enakosti v smislu člena 8(1)(a) Uredbe št. 207/2009 in podobnosti v smislu 8(1)(b) te uredbe tega proizvoda glede na proizvode, zajete s prijavljeno znamko.
Tožeča stranka je 23. aprila 2013 na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009 pri EUIPO vložila pritožbo zoper odločbo oddelka za ugovore, pri čemer ni več uveljavljala enakosti spornih proizvodov.
Četrti odbor za pritožbe pri EUIPO je z odločbo z dne 4. septembra 2014 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) pritožbo zavrnil.
Odbor za pritožbe je menil, da je bil dokaz resne in dejanske uporabe prejšnje besedne znamke Calcilit predložen v zvezi z CCCMC iz razreda 1, ne pa za proizvod „marmor v granulah, zrnih in prahu“ iz razreda 19.
Odbor za pritožbe je glede primerjave CCCMC in proizvodov, zajetih z izpodbijano znamko, ugotovil, da ti proizvodi niso podobni.
Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijano odločbo razveljavi v delu, v katerem se nanaša na proizvode iz razredov 2 in 19, ki za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu:
—
razred 2: „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala; naravne smole v surovem stanju“;
—
razred 19: „ometi“.
—
EUIPO naloži plačilo stroškov.
EUIPO in intervenientka Splošnemu sodišču predlagata, naj:
—
tožbo zavrne;
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v podporo svoji tožbi navaja en sam tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 53(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi z njenim členom 8(1)(b).
Tožeča stranka trdi, da je odbor za pritožbe napačno menil, da ni podobnosti med CCCMC in proizvodi, zajetimi z izpodbijano znamko iz razredov 2 in 19, ki za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu: „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala; naravne smole v surovem stanju“ in „ometi“.
CCCMC naj bi se običajno uporabljal kot polnilo za izdelavo proizvodov, zajetih z izpodbijano znamko, pri čemer naj bi bil ena od bistvenih sestavin nekaterih od njih. Podjetje ali več gospodarsko povezanih podjetij naj bi pogosto vzpostavilo vertikalno integracijo in hkrati tržilo sestavine proizvoda in sam končni proizvod. To bi lahko bilo tako v obravnavanem primeru, pri čemer bi bile stranke tožeče stranke, ki so proizvajalci barve, ki pri njej kupujejo CCCMC prejšnje znamke Calcilit, ki jo zelo dobro poznajo, vsekakor vznemirjene, ko bi ugotovile, da se je na trgu pojavila barva znamke Calcilit. Navedba odbora za pritožbe, da med končnimi proizvodi in proizvodi, ki to niso, ne more biti podobnosti, naj torej ne bi bila dokazana.
Poleg tega naj bi odbor za pritožbe spregledal, da verjetnost zmede obstaja tudi za industrijske subjekte, ki so kupci tako CCCMC kot barv in drugih sredstev za prevleko, ki jih uporabljajo za izdelavo svojih proizvodov.
Tožeča stranka izpodbija ugotovitev iz izpodbijane odločbe, da je CCCMC surovina. CCCMC naj bi bil polizdelek, prilagojen za potrebe proizvodnje različnih kupcev. Povezava med CCCMC in proizvodi, zajetimi z izpodbijano znamko, naj bi bila zato tesnejša od povezave med temi proizvodi in pravo surovino, kot je marmor.
Poleg tega naj ne bi bilo dokazano, da so proizvodi, zajeti z izpodbijano znamko, končni proizvodi. Bili naj bi vmesni proizvodi v številnih industrijskih postopkih. Trditev odbora za pritožbe, da so proizvodi, zajeti z izpodbijano znamko, namenjeni javnosti, ki jo sestavljajo končni potrošniki, proizvodi, zajeti s prejšnjo znamko, pa strokovnjakom industrijskega sektorja, naj zato ne bi bila utemeljena. Tožeča stranka trdi, da je mogoče prekrivanje, zlasti pri kupcih proizvodov, ki jih zajemata sporni znamki.
Tožeča stranka glede primerjave CCCMC in naravnih smol v surovem stanju trdi, da sta proizvoda podobna, ker sta komplementarna in imata enak namen, saj se oba uporabljata pri proizvodnji lepil, in da sta torej namenjena isti javnosti.
Tožeča stranka glede CCCMC in ometov trdi, da med njimi obstaja velika podobnost, ker je prvi pogosto bistvena sestavina drugih, ne glede na to, da ti proizvodi spadajo v različna razreda.
Nazadnje, tožeča stranka trdi, da zaradi povprečnega razlikovalnega učinka prejšnje znamke Calcilit, izrazite podobnosti nasprotujočih si znakov in jasne podobnosti proizvodov obstaja verjetnost zmede med nasprotujočima si znakoma. Trdi, da so pogoji za uporabo člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 izpolnjeni in da je treba zato izpodbijano odločbo razveljaviti.
EUIPO izpodbija trditve tožeče stranke.
Natančneje, EUIPO glede primerjave CCCMC in proizvodov „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“ navaja, da čeprav je prvi proizvod, ker je surovina, lahko sestavina drugih, ki so končni proizvodi, povezava med temi proizvodi ni dovolj tesna, da bi jih lahko šteli za podobne. EUIPO izpodbija trditve tožeče stranke, da CCCMC ni surovina in da se proizvodi, zajeti z izpodbijano znamko, ne tržijo vedno kot končni proizvodi. Trdi, da zadevnih proizvodov zaradi njihove različne narave ni mogoče šteti niti za zamenljive niti za konkurenčne. Dodaja, da se razlikujejo tudi glede na njihov namen, ker se en proizvod običajno uporablja v proizvodnji drugih proizvodov, medtem ko slednje običajno kupijo končni potrošniki za uporabo pri dekoraciji. EUIPO trdi, da so v skladu s sodno prakso obdelane surovine bistveno drugačne od končnih proizvodov, ki vsebujejo ali so opremljeni s temi surovinami, glede na njihovo naravo, cilj in namen, in da proizvodov, ki so v takem razmerju, ni mogoče šteti za komplementarne. Dodaja, da tožeča stranka ni dokazala, da obstajajo družbe, ki proizvajajo surovine, kot je proizvod, zajet s prejšnjo znamko, in tržijo končne proizvode, kot so ti, zajeti z izpodbijano znamko. EUIPO izpodbija trditev tožeče stranke, da se kupci CCCMC in kupci proizvodov, zajetih s prijavljeno znamko, prekrivajo, in trdi, da potencialni kupci iz industrijskega sektorja vsekakor zaznavajo razliko med zadevnimi proizvodi.
Dalje, EUIPO glede primerjave CCCMC in naravnih smol v surovem stanju trdi, da je namen teh proizvodov, čeprav je oba mogoče uporabljati kot vmesna proizvoda pri proizvodnji lepil, drugačen, ker se prvi uporablja kot polnilo, drugi pa kot lepilo. Poleg tega naj ta proizvoda ne bi bila niti komplementarna niti konkurenčna.
EUIPO glede primerjave CCCMC in ometov na koncu trdi, da imajo ti proizvodi, čeprav je prvi res lahko ena od sestavin drugih, drugačno naravo, delovanje in način uporabe. Dodaja, da se trditve, navedene v okviru primerjave CCCMC in proizvodi „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“, uporabijo tudi v zvezi s tem.
EUIPO ugotavlja, da zaradi neobstoja podobnosti med zadevnimi proizvodi eden od pogojev za verjetnost zmede ni izpolnjen in da je odbor za pritožbe pritožbo torej pravilno zavrnil.
Intervenientka trditve tožeče stranke izpodbija.
Natančneje, trdi, da je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da si proizvodi, zajeti z nasprotujočima si znamkama, niso podobni. Navaja, da je tožeča stranka v upravnem postopku menila, da je CCCMC surovina. Trdi, da je dejansko tako, in na tej podlagi sklepa, da CCCMC ni podoben proizvodom, zajetim z izpodbijano znamko, saj so ti namenjeni končnim potrošnikom. Sklicuje se na sodno prakso Sodišča Evropske unije, v skladu s katero to, da se en proizvod uporablja za izdelavo drugega, ne zadošča za to, da bi se proizvoda štela za podobna. Trdi, da se zadevni proizvodi razlikujejo glede na zadevno javnost in distribucijske kanale. Intervenientka glede trditve tožeče stranke, ki se nanaša na možnost vertikalne integracije med podjetji, ki tržijo različne vrste zadevnih proizvodov, trdi, da ta ni podprta. Napotuje na argumente, na podlagi katerih je odbor za pritožbe ugotovil, da zadevni proizvodi niso podobni. Trdi, da je odbor za pritožbe pravilno izključil možnost verjetnosti zmede glede zadevnih proizvodov zaradi razlik med njihovim namenom, distribucijskimi kanali, uporabniki in načini uporabe.
Uvodne ugotovitve
Zadevni proizvodi
Najprej je treba poudariti, da tožeča stranka ne izpodbija ugotovitev odbora za pritožbe v zvezi z nezadostnim dokazom o uporabi prejšnje znamke za proizvod „marmor v granulah, zrnih in prahu“ iz razreda 19. Tožeča stranka tudi ne izpodbija ugotovitve, navedene v točki 31 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero so proizvodi iz razreda 2, zajeti z izpodbijano znamko, ki jih je treba primerjati s proizvodi, zajetimi s prejšnjo znamko, zgolj proizvodi, ki so predmet registracije, ne pa vsi elementi iz abecednega seznama, ki se nanašajo na ta razred.
Poleg tega tožeča stranka v svojih stališčih pojasnjuje, da predlaga razveljavitev izpodbijane odločbe v delu, v katerem je odbor za pritožbe v njej ugotovil nepodobnost proizvodov, zajetih s prejšnjo znamko, in proizvodov, zajetih s prijavljeno znamko, iz razreda 2 in 9, ki ustrezajo temu opisu:
—
razred 2: „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala; naravne smole v surovem stanju“;
—
razred 19: „ometi“.
Tožeča stranka torej ne izpodbija ugotovitev odbora za pritožbe, ki se nanašajo na „kovine v obliki folij in prahu za pleskarje, dekoraterje, tiskarje in umetnike“, zajete s prijavljeno znamko.
Iz navedenih ugotovitev izhaja, da so proizvodi, ki so predmet razprave v fazi tožbe pred Splošnim sodiščem, proizvodi, navedeni zgoraj v točki 34, za izpodbijano znamko, za prejšnjo znamko pa CCCMC.
Ugled prejšnje znamke
Tožeča stranka v tožbi trdi, da je njena prejšnja znamka Calcilit med kupci CCCMC, ki so proizvajalci barv, mavca in drugih ometov, zelo znana, in se v zvezi s tem sklicuje na analogijo z znamko Caparol, ki naj bi bila znana za barve, lake in omete.
Te trditve, s katerimi se pred Splošnim sodiščem uveljavlja, da je prejšnja znamka znamka z ugledom, je treba zavreči kot nedopustne na podlagi člena 188 Poslovnika Splošnega sodišča, v skladu s katerim vloge, ki jih stranke vložijo v okviru postopka pred Splošnim sodiščem, ne morejo spreminjati predmeta spora pred odborom za pritožbe.
Tožeča stranka je v upravnem postopku po tem, ko se je v okviru razlogov za zahtevo za ugotovitev ničnosti sklicevala na ugled svoje prejšnje znamke, v dopisu z dne 28. marca 2012 namreč izrecno navedla, da se v podporo tej zahtevi ne sklicuje na člen 8(5) Uredbe št. 207/2009.
Verjetnost zmede
V skladu s členom 53(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 8(1)(b) te uredbe se znamka Evropske unije na predlog imetnika prejšnje znamke razglasi za nično, če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo znamko in enakosti ali podobnosti proizvodov ali storitev, ki jih znamki označujeta, obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem prejšnja znamka uživa varstvo.
V skladu z ustaljeno sodno prakso verjetnost zmede obstaja takrat, kadar bi javnost lahko verjela, da zadevni proizvodi ali storitve izvirajo iz istega podjetja ali iz gospodarsko povezanih podjetij. V skladu z isto sodno prakso je treba verjetnost zmede presojati celovito, in sicer glede na to, kako zadevne znake in proizvode ali storitve dojema upoštevna javnost, ob upoštevanju vseh dejavnikov, upoštevnih v obravnavani zadevi, zlasti medsebojne odvisnosti med podobnostjo znakov in podobnostjo označenih proizvodov ali storitev (glej sodbi z dne 29. septembra 1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, točke 16, 17 in 29 ter navedena sodna praksa, in z dne 9. julija 2003, Laboratorios RTB/UUNT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, točke od 30 do 33 in navedena sodna praksa).
Celovita presoja verjetnosti zmede namreč zajema določeno soodvisnost upoštevanih dejavnikov in predvsem podobnost znamk in podobnost označenih proizvodov ali storitev. Tako lahko majhno podobnost med označenimi proizvodi ali storitvami nadoknadi večja podobnost med znamkami in obratno (sodbi z dne 29. septembra 1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, točka
, in z dne 14. decembra 2006, Mast-Jägermeister/UUNT – Licorera Zacapaneca (VENADO z okvirjem in drugi),
T‑81/03, T‑82/03 in T‑103/03
,
EU:T:2006:397
, točka
).
Upoštevna javnost
V skladu s sodno prakso je treba v okviru celovite presoje verjetnosti zmede upoštevati povprečnega potrošnika zadevne kategorije proizvodov, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren. Upoštevati je treba tudi dejstvo, da se lahko pozornost povprečnega potrošnika spreminja glede na kategorijo zadevnih proizvodov ali storitev (glej sodbo z dne 13. februarja 2007, Mundipharma/UUNT – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba opozoriti, da je treba pri primerjavi navedenih proizvodov upoštevati le javnost, ki je skupna zadevnim proizvodom. V skladu s sodno prakso upoštevno javnost namreč sestavljajo potrošniki, ki lahko uporabljajo proizvode prejšnje znamke in proizvode izpodbijane znamke (sodbe z dne 24. maja 2011, ancotel/UUNT – Acotel (ancotel.),
T‑408/09
, neobjavljena,
EU:T:2011:241
, točka
; z dne 4. februarja 2013, Hartmann/UUNT – Protecsom (DIGNITUDE),
T‑504/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:57
, točka
; z dne 2. oktobra 2013, Cartoon Network/UUNT – Boomerang TV (BOOMERANG),
T‑285/12
, neobjavljena,
EU:T:2013:520
, točka
; z dne 26. junija 2014, Basic/UUNT – Repsol YPF (basic),
T‑372/11
,
EU:T:2014:585
, točka
, in z dne 22. januarja 2015, Novomatic/UUNT – Simba Toys (AFRICAN SIMBA),
T‑172/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:40
, točka
).
V obravnavanem primeru ni sporno, da je strokovna javnost in natančneje strokovna javnost industrijskega sektorja edina javnost, ki lahko uporablja proizvod, zajet s prejšnjo znamko, torej CCCMC. Kot je to razvidno iz njegovega imena in trditev strank, je CCCMC proizvod, ki se uporablja kot polnilo pri izdelavi številnih proizvodov, kot so plastični proizvodi, papir, prevleke, barve in ometi. Ni sporno, da CCCMC ni namenjen niti posameznikom niti strokovni javnosti neindustrijskega sektorja, kar v bistvu izhaja iz izpodbijane odločbe.
Iz tega sledi, da upoštevna javnost za presojo verjetnosti zmede nikakor ne more biti širša od strokovne javnosti industrijskega sektorja.
Po tej prvi ugotovitvi je treba za ugotovitev obstoja upoštevne javnosti še vedno preveriti, ali in v kolikšni meri ta strokovna javnost industrijskega sektorja uporablja tudi proizvode izpodbijane znamke.
Vendar kot je navedeno v nadaljevanju, odbor za pritožbe, ki določitvi upoštevne javnosti ni namenil posebne pozornosti, tega vprašanja v fazi primerjave proizvodov ni ustrezno obravnaval vsaj v zvezi z delom zadevnih proizvodov.
Preizkus tožbe je treba nadaljevati v okviru primerjave proizvodov, ki jo je začel odbor za pritožbe.
Primerjava proizvodov
– Glede proizvodov „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“
V točkah od 33 do 37 obrazložitve izpodbijane odločbe je odbor za pritožbe po tem, ko je navedel nekatere ugotovitve, ki se nanašajo na naravo in namen proizvodov, ki se primerjajo, v bistvu navedel, da se CCCMC razlikuje od „barv, firnežev, lakov; sredstev za zaščito proti rji in sredstev za konzerviranje lesa; barvilnih sredstev; jedkal“, ker je CCCMC surovina, medtem ko so navedeni proizvodi končni, in ker je CCCMC namenjen industriji ter izdelavi končnih proizvodov, medtem ko „barve, firneže, lake; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“ kupujejo predvsem končni potrošniki, ki so strokovnjaki ali del široke javnosti, za dekoracijo in zaščito.
Vendar je treba v zvezi s to presojo na eni strani poudariti, da opredelitev proizvoda kot končnega proizvoda ne izključuje, da se lahko ta proizvod v industriji uporablja kot sestavina, surovina ali komponenta za izdelavo drugega proizvoda. Pojem končni proizvod namreč označuje proizvod, ki je pripravljen za trženje. Uporabi se torej lahko za proizvode, ki se tržijo v industriji. Poleg tega ta pojem, tudi če se uporabi v ožjem smislu za razlikovanje med izdelanimi proizvodi in nepredelanimi surovinami, ne omogoča utemeljitve stališča odbora za pritožbe. Ugotoviti je namreč treba, da je izdelan proizvod lahko sestavina, surovina ali komponenta drugega izdelanega proizvoda.
Dalje, na podlagi tega, da je odbor za pritožbe „barve, firneže, lake; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“ opredelil kot končne proizvode, nikakor ni mogoče izključiti, da se ti proizvodi lahko uporabljajo v industrijskem postopku izdelave drugih proizvodov. To, da se barve, firneži ali laki lahko prodajo posameznikom ali pleskarskim podjetjem v gradbenem sektorju, ne izključuje, da je tako označene proizvode mogoče tržiti industrijskim subjektom za izdelavo drugih proizvodov.
Na drugi strani je odbor za pritožbe neprepričljivo, vendar odločno in splošno navedel, da „barve, firneže, lake; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“ kupujejo „predvsem“ neindustrijski potrošniki za dekoracijo in zaščito.
Res je znano dejstvo, da so kupci nekaterih od teh proizvodov, in sicer „barv, firnežev, lakov; sredstev za zaščito proti rji in sredstev za konzerviranje lesa“, neindustrijski potrošniki, kot so pleskarska podjetja druge gradbene faze ali zasebniki, ki so sami svoji mojstri.
Vendar to znano dejstvo, ki se nanaša na pleskarska podjetja in široko javnost, nima nobene zveze z industrijskim sektorjem in ne vsebuje nobene informacije o proizvodih, ki jih lahko uporablja ta sektor. Na podlagi tega znanega dejstva torej ni mogoče skleniti, da potrošniki teh proizvodov ne morejo biti tudi industrijski subjekti.
Ker upoštevna javnost za presojo verjetnosti zmede nikakor ne more biti širša od strokovnjakov industrijskega sektorja (glej točko 46 zgoraj), bi moral odbor za pritožbe presoditi zgolj vprašanje, ali so strokovnjaki industrijskega sektorja, za katere ni sporno, da so uporabniki CCCMC, lahko uporabljali tudi proizvode, ki so označeni kot „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa“, za izdelavo svojih proizvodov.
Te ugotovitve veljajo
a fortiori
za „barvilna sredstva“ in „jedkala“, saj za te proizvode glede na to, da so sami po sebi tehnično zahtevnejši od številnih barv, firnežev in lakov, ni splošno znano, da so, kot je v bistvu navedel odbor za pritožbe, namenjeni pleskarskim podjetjem in široki javnosti.
Iz navedenih preudarkov izhaja, da je odbor za pritožbe v točkah od 34 do 37 obrazložitve izpodbijane odločbe, pri čemer ni opravil konkretnega preizkusa, ampak se je oprl na neupoštevne in vprašljive ugotovitve, v bistvu sklenil, da industrijska javnost, ki je potrošnik CCCMC, ni potrošnik proizvodov „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“.
Tožeča stranka odboru za pritožbe torej upravičeno očita v bistvu, da ni upošteval okoliščine, da strokovnjaki industrijskega sektorja, ki so uporabniki CCCMC, kupujejo tudi barve in druga sredstva za prevleko za izdelavo svojih končnih proizvodov. Ta očitek, ki ga je tožeča stranka, ne da bi se to izpodbijalo, podprla s primerom strokovnjakov industrije plastičnih proizvodov, velja ob upoštevanju navedb strank tudi za strokovnjake papirne industrije, barvne industrije in industrije ometov.
Nazadnje, odbor za pritožbe je, ker predhodno ni pravilno opredelil upoštevne javnosti za namen presoje verjetnosti zmede glede CCCMC in „barv, firnežev, lakov; sredstev za zaščito proti rji in sredstev za konzerviranje lesa; barvilnih sredstev; jedkal“, na podlagi neupoštevnih in vprašljivih ugotovitev ugotovil neobstoj podobnosti teh proizvodov in CCCMC.
V teh okoliščinah je treba edini tožbeni razlog tožeče stranke v delu, v katerem se nanaša na „barve, firneže, lake; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“, označene z izpodbijano znamko, sprejeti in izpodbijano odločbo razveljaviti v delu, v katerem se nanaša na te proizvode.
– Glede „naravnih smol v surovem stanju“
Odbor za pritožbe je v točki 39 obrazložitve izpodbijane odločbe navedel, da se narava, namen in uporaba naravnih smol v surovem stanju razlikujejo od narave, namena in uporabe CCCMC. Odbor za pritožbe je poudaril, da so te smole vnetljive lepljive viskozne snovi, ki jih izločajo nekatera drevesa, niso vodotopne in se uporabljajo pri izdelavi firnežev in lepil. Menil je, da je namen zadevnih proizvodov, čeprav sta oba surovini, ki ju je mogoče uporabiti v okviru izdelave firnežev in lepil, zelo različen, in sicer bodisi zagotoviti lepljivost in prilepljivost bodisi njihovo dodajanje v obliki polnila za goščenje, redčenje ali spremembo viskoznosti proizvodov.
Odbor za pritožbe je navedel tudi, da so družbe, ki pridobivajo naravne smole iz dreves in drugih rastlin, na splošno različne od družb, ki pridobivajo CCCMC iz kamna. Ta proizvoda naj tudi ne bi bila komplementarna. Njuna funkcija naj bi bila povsem drugačna, tako da naj si tudi ne bi konkurirala. Odbor za pritožbe je zato ugotovil, da si CCCMC in naravne smole v surovem stanju niso podobne (točka 40 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tožeča stranka trdi, da med CCCMC in naravnimi smolami v surovem stanju obstajajo tako tesne vezi, da je obstoj podobnosti med proizvodi mogoče ugotoviti enostavno. Ta proizvoda naj bi se namreč uporabljala kot vmesna proizvoda pri izdelavi lepil. Bila naj bi komplementarna, pri čemer naj bi imela enak namen, in sicer navedeno izdelavo lepil. Kupci teh proizvodov naj bi bili zato isti.
Prvič, poudariti je treba, da je drugače od presoje odbora za pritožbe, ki se nanaša na proizvode „barv, firnežev, lakov; sredstev za zaščito proti rji in sredstev za konzerviranje lesa; barvilnih sredstev; jedkal“, ki je bila obravnavana zgoraj, presoja odbora za pritožbe glede primerjave CCCMC in naravnih smol v surovem stanju pravilno osredotočena zgolj na vidik upoštevne javnosti, torej strokovne javnosti industrijskega sektorja. Izpodbijana odločba se namreč nanaša zgolj na uporabo teh proizvodov za izdelavo lepil, ki je industrijska uporaba.
Drugič, poudariti je treba, da drugače od vseh ali dela proizvodov, ki jih je odbor za pritožbe obravnaval v točkah od 33 do 38 obrazložitve izpodbijane odločbe in katerih možna sestavina je bil CCCMC, slednji ni vključen v izdelavo naravnih smol v surovem stanju, ki so, kot izhaja iz njihovega imena, surovi naravni proizvodi.
Tretjič, ni mogoče resno izpodbijati ugotovitve, da so iz razlogov, ki jih je odbor za pritožbe pravilno navedel v točki 39 obrazložitve izpodbijane odločbe in na katere je opozorjeno zgoraj v točki 62, naravne smole v surovem stanju in CCCMC proizvodi, ki so po naravi in namenu zelo različni. Med seboj si v ničemer ne konkurirajo. Navedbe tožeče stranke, da so ti proizvodi komplementarni, nikakor niso utemeljene.
Četrtič, tožeča stranka ne nasprotuje ugotovitvi odbora za pritožbe, da so družbe, ki pridobivajo naravne smole iz dreves, na splošno različne od družb, ki izdelujejo CCCMC iz kamna.
Glede na navedeno na podlagi okoliščine, ki jo navaja tožeča stranka, da ista javnost te proizvode uporablja za izdelavo istega proizvoda, torej lepila, ni mogoče ugotoviti podobnosti zadevnih proizvodov v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Upoštevna javnost, ki jo sestavljajo strokovnjaki industrijskega sektorja, bo brez težav opazila, da so ti proizvodi, čeprav so si v okviru njene industrijske dejavnosti izdelave lepil konkurenčni, popolnoma različni.
Iz navedenih preudarkov izhaja, da je treba edini tožbeni razlog tožeče stranke v delu, v katerem se nanaša na „naravne smole v surovem stanju“, označene z izpodbijano znamko, zavrniti.
– Glede „ometov“
Odbor za pritožbe je v točki 41 obrazložitve izpodbijane odločbe navedel, da so ometi okrasni mavčni materiali za nanos na stene zgradb ali za utrditev dimnih poti v gradnji. Poudaril je, da ti proizvodi sicer lahko med drugimi sestavinami vsebujejo tudi CCCMC, vendar so njihova narava, delovanje in način uporabe drugačni. Ti proizvodi naj bi se namreč uporabljali v gradbenem sektorju za okrasne in dekorativne namene, medtem ko naj bi bil CCCMC surovina, ki se doda različnim končnim proizvodom, da bi se omejila poraba dražjih veznih materialov ali da bi se okrepile oziroma izboljšale lastnosti nekaterih mešanih materialov. Poleg tega naj ometov ne bi pridobivala ista podjetja, prav tako naj ne bi bili namenjeni isti vrsti potrošnikov. Odbor za pritožbe je zato ugotovil, da ti proizvodi in CCCMC niso podobni.
Tožeča stranka izpodbija stališče odbora za pritožbe, pri čemer trdi, da je podobnost med CCCMC in ometi velika. Ometi iz apna, ki spadajo pod „omete“, naj bi bili tako sestavljeni predvsem iz apna kot polnila, pri čemer je apno sinonim za kalcijev karbonat. Delež kalcijevega karbonata v mavčni masi naj bi lahko dosegal do 70 %. Tudi kalcijev karbonat, ki se uporablja kot polnilo za mavec, naj bi spadal pod CCCMC.
Poudariti je treba, da tožeča stranka kljub neizpodbijani navedbi, da ometi vsebujejo proizvode, ki vsebujejo CCCMC, ne izpodbija presoje odbora za pritožbe, da je javnost, ki so ji ometi namenjeni, različna od javnosti, ki ji je namenjen CCCMC.
Tako ni sporno, da je CCCMC proizvod, namenjen zgolj strokovni javnosti industrijskega sektorja, katerega dejavnost je v obravnavanem primeru izdelava ometov, medtem ko so ometi, ki jih ta sektor izdeluje, namenjeni gradbenim podjetjem in glede na okoliščine primera široki javnosti.
V teh okoliščinah, iz katerih je razvidno, da CCCMC in ometi nimajo skupne javnosti, je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da ni mogoče šteti, da so ti proizvodi podobni v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
Te presoje ni mogoče ovreči s trditvijo tožeče stranke, da bodo proizvajalci mavca in drugih ometov, ki jim je tožeča stranka dobavljala CCCMC pod svojo znamko Calcilit, ko bodo videli omete, ki jih tretja oseba trži pod znamko z enakim imenom, vsekakor mislili, da je en in isti proizvajalec v okviru vertikalne gospodarske integracije in pod isto krovno znamko začel proizvajati in prodajati hkrati CCCMC in omete iz CCCMC.
Ta trditev namreč temelji na nespoštovanju sodne prakse, navedene zgoraj v točki 44, v skladu s katero javnost, ki jo je treba upoštevati v okviru presoje zadevnih proizvodov, sestavljajo potrošniki, ki lahko uporabljajo proizvode prejšnje znamke in proizvode izpodbijane znamke. Vendar tožeča stranka ni niti dokazala niti zatrjevala, da industrijski subjekti v sektorju proizvodnje ometov, ki so v zvezi s to proizvodnjo potrošniki CCCMC, pri tej proizvodnji uporabljajo tudi omete.
Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba edini tožbeni razlog tožeče stranke v delu, v katerem se nanaša na proizvode „ometov“, označenih z izpodbijano znamko, zavrniti.
Sklep
Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov je treba tožbi deloma ugoditi in izpodbijano odločbo razveljaviti v delu, v katerem je odbor za pritožbe glede proizvodov „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“, označenih z izpodbijano znamko, ugotovil neobstoj podobnosti s CCCMC. V preostalem se tožba zavrne.
Stroški
V skladu s členom 134(3) Poslovnika vsaka stranka, če uspe samo deloma, nosi svoje stroške. Vendar lahko Splošno sodišče, če se zdi to glede na okoliščine v zadevi upravičeno, odloči, da ena stranka poleg svojih stroškov nosi tudi del stroškov druge stranke.
Ker nobena od strank ni v celoti uspela s tožbenimi razlogi, je treba v obravnavanem primeru odločiti, da vsaka nosi svoje stroške.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:

1.
Odločba četrtega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 4. septembra 2014 (zadeva R 753/2013‑4) se razveljavi v delu, v katerem se nanaša na proizvode „barve, firneži, laki; sredstva za zaščito proti rji in sredstva za konzerviranje lesa; barvilna sredstva; jedkala“, označene z izpodbijano znamko.

2.
V preostalem se tožba zavrne.

3.
Družba Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO in družba Materis Paints Italia SpA nosijo vsak svoje stroške.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. julija 2016.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.