CELEX: 62020CJ0340
Преюдициално запитване
Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС)
Ограничителни мерки срещу Ислямска република Иран
Регламент (ЕО) № 423/2007
Замразяване на финансовите средства на лица, образувания или структури, определени от Съвета на Европейския съюз като участващи в ядреното разпространение
Понятия „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“
Възможност за налагане на обезпечителна мярка върху замразени финансови средства и икономически ресурси
Вземане, което предхожда замразяването на активите и няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, букви з) и й) и член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 423/2007 на Съвета от 19 април 2007 година относно ограничителни мерки срещу Иран (
ОВ L 103, 2007 г., стр. 1
), на член 1, букви з) и и) и член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 423/2007 (
ОВ L 281, 2010 г., стр. 1
), както и на член 1, букви й) и к) и член 23, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010 (
ОВ L 88, 2012 г., стр. 1
).
Запитването е отправено в рамките на спор между Bank Sepah, дружество, установено в Техеран (Иран), от една страна, и Overseas Financial Limited и Oaktree Finance Limited, установени в щата Делауеър (Съединени щати), от друга страна, по повод възможността за налагане, без предварително разрешение от компетентния национален орган, на обезпечителни мерки върху замразени в рамките на ограничителни мерки срещу Ислямска република Иран финансови средства и икономически ресурси.
Правна уредба
Международното право
С оглед на оказване на натиск върху Ислямска република Иран, за да преустанови чувствителни по отношение на разпространението ядрени дейности и разработването на системи за ядрено оръжие, на 23 декември 2006 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации (наричан по-нататък „Съветът за сигурност“) приема на основание член 41 от глава VII от Устава на Организацията на обединените нации Резолюция 1737 (2006), с която се въвеждат някои ограничителни мерки срещу тази държава.
Съгласно точки 2 и 12 от посочената резолюция Съветът за сигурност:
„2.
Реши
в този контекст, че Иран трябва да преустанови незабавно чувствителните по отношение на разпространението ядрени дейности […].
[…]
12.
Реши
, че всички държави трябва да замразят финансовите средства, другите финансови активи и икономически ресурси, които се намират на тяхна територия към датата на приемане на настоящата резолюция или към всеки по-късен момент и които са притежавани или контролирани от лица или образувания, посочени в приложението, както и от други лица или образувания, които Съветът или Комитетът [по санкциите] биха могли да определят като участващи във, пряко свързани със или подкрепящи чувствителни от гледна точка на разпространението ядрени дейности на Иран и разработването на системи за ядрено оръжие, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или под тяхно ръководството, или от образувания, които са притежавани или контролирани от тях, включително чрез незаконни средства […] и
освен това реши
, че всички държави са длъжни да вземат мерки, така че техните граждани или което и да било лице или образувание на тяхна територия да не могат да предоставят на посочените лица или образувания финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси, нито да разрешават използването на такива активи или ресурси в тяхна полза“.
С Резолюция 1747 (2007) от 24 март 2007 г. Съветът за сигурност вписва Bank Sepah в списъка на образуванията, участващи в ядрени дейности и в дейности, свързани с балистични ракети, на Иран, чиито активи трябва да бъдат замразени.
Правото на Съюза
Обща позиция 2007/140/ОВППС
За да изпълни Резолюция 1737 (2006), Съветът на Европейския съюз приема Обща позиция 2007/140/ОВППС от 27 февруари 2007 година относно ограничителните мерки срещу Иран (
ОВ L 61, 2007 г., стр. 49
).
Съображения 1 и 9 от тази обща позиция гласят:
„(1)
На 23 декември 2006 г. Съветът за сигурност […] прие Резолюция 1737 (2006) („Резолюция 1737 (2006) на ССООН“), като настоя пред Иран да прекрати незабавно някои ядрени дейности, имащи отношение към разпространението на ядрено оръжие, и въведе някои ограничителни мерки срещу Иран.
[…]
(9)
Резолюция 1737 (2006) на ССООН, освен това, налага замразяване на финансови средства, други финансови активи и икономически ресурси, притежавани, държани или контролирани директно или индиректно от лица или структури, посочени от Съвета за сигурност или от Комитета [по санкциите] като заети, пряко свързани или поддържащи ядрените дейности на Иран, имащи отношение към разпространението на ядрено оръжие или разработването на системи за доставка на ядрено оръжие, от лица или структури, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от структури, притежавани или контролирани от тях, включително чрез незаконни средства; тя налага и задължение никакви финансови средства, финансови активи или икономически ресурси да не бъдат отпускани на или в полза на такива лица или структури“.
Член 5, параграф 1 от посочената обща позиция гласи:
„Всички финансови средства и икономически ресурси, които са притежавани, държани или контролирани директно или индиректно от:
а)
лица и структури, посочени в приложението към Резолюция 1737 (2006) на ССООН, както и допълнителни лица и структури, посочени от Съвета за сигурност или от Комитета [по санкциите] в съответствие с параграф 12 от Резолюция 1737 на ССООН; тези лица и структури са изброени в приложение I;
[…] се замразяват“.
Регламент № 423/2007
На основание на Обща позиция 2007/140 Съветът приема Регламент № 423/2007, който влиза в сила на 20 април 2007 г.
Съгласно съображение 3 от този регламент:
„[Предвидените в Обща позиция 2007/140 ограничителни] мерки попадат в обхвата на Договора за създаване на Европейската общност и поради това, по-специално с оглед осигуряване на еднаквото им прилагане от икономическите оператори във всички държави членки, е необходимо законодателство на Общността за тяхното прилагане дотолкова, доколкото това засяга Общността“.
Член 1, букви з) и й) от този регламент предвижда:
„Единствено по смисъла на настоящия регламент се прилагат следните дефиниции:
[…]
з)
„замразяване на финансови средства“ означава [всякакво действие по] предотвратяване на [всякакво] движение, прехвърляне, изменение, използване, достъп или боравене с финансови средства по всякакъв начин, който би могъл да доведе до промяна в техния обем, размер, местонахождение, собственост, притежание, вид, предназначение или друга промяна, която би позволила използване на средствата, включително управление на портфейл;
[…]
й)
„замразяване на икономически ресурси“ означава [всякакво действие по] предотвратяване на използването на икономически ресурси за получаване на финансови средства, стоки или услуги по всякакъв начин, включително, но не само, чрез тяхната продажба, отдаване под наем или ипотекиране“.
Член 7 от същия регламент предвижда:
„1.   Всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от лицата, субектите и органите, изброени в приложение IV, се замразяват. Приложение IV включва лицата, субектите и органите, посочени от Съвета за сигурност […] или Комитета по санкциите в съответствие с параграф 12 от Резолюция 1737 (2006) […]
[…]
3.   Финансови средства или икономически ресурси не се предоставят нито пряко, нито косвено, на или в полза на физически или юридически лица, субекти или органи, изброени в приложения IV и V.
4.   Съзнателното и преднамерено участие в дейности, чиито предмет или последици представляват пряко или косвено заобикаляне на мерките, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се забранява“.
Съгласно член 8 от Регламент № 423/2007:
„Чрез дерогация от член 7 компетентните органи на държавите членки, както са посочени в интернет страниците, дадени в приложение III, могат да разрешат освобождаване на някои замразени финансови средства или икономически ресурси, ако са изпълнени следните условия:
а)
финансовите средства или икономическите ресурси [са предмет] на [съдебна], административн[а] или арбитражн[а обезпечителна мярка], наложен[а] преди 23 декември 2006 г., или на съдебно, административно или арбитражно решение, издадено преди тази дата;
[…]“.
Член 9 от този регламент предвижда:
„Чрез дерогация от член 7 и при условие че е дължимо плащане от лице, субект или орган, изброени в приложение IV или V, съгласно договор, споразумение или задължение, което е било сключено от или произтича за съответното лице, субект или орган преди датата, на която това лице, субект или орган са посочени от Комитета по санкциите, Съветът за сигурност или Съветът, компетентните органи на държавите членки, както са посочени в интернет страниците в приложение III, могат да разрешат при условията, които смятат за уместни, освобождаване на замразени финансови средства или икономически ресурси, ако са изпълнени следните условия:
а)
съответният компетентен орган е установил, че:
i)
финансовите средства или икономическите ресурси се използват за плащане от лице, субект или орган, изброени в приложение IV или V;
ii)
договорът, споразумението или задължението не подпомагат производството, продажбата, закупуването, прехвърлянето, износа, вноса, транспортирането или употребата на стоки и технологии, изброени в приложения I и II; и
iii)
плащането не е в нарушение на член 7, параграф 3;
б)
ако се прилага член 7, параграф 1, съответната държава членка е уведомила Комитета по санкциите за това решение и за намерението си да издаде разрешително и Комитетът по санкциите не е възразил срещу това действие в срок от десет работни дни от уведомяването; и
в)
ако се прилага член 7, параграф 2, съответната държава членка е уведомила останалите държави членки и Комисията за това решение на своя компетентен орган и за намерението си да издаде разрешително най-малко две седмици преди издаването на разрешителното“.
Член 10 от посочения регламент гласи:
„1.   Чрез дерогация от член 7 компетентните органи на държавите членки, както са посочени в интернет страниците в приложение III, могат да разрешат, при условията, които смятат за уместни, освобождаване на замразени финансови средства или икономически ресурси или предоставяне на определени средства или икономически ресурси, ако са изпълнени следните условия:
a)
съответният компетентен орган е установил, че финансовите средства или икономическите ресурси са:
i)
необходими за удовлетворяване на основните нужди на лицата, изброени в приложение IV или V, и на членовете на семейството им, които са на тяхна издръжка, включително разходи за храна, наем или ипотека, лекарства и медицинско лечение, данъци, застрахователни премии и разходи за комунални услуги;
ii)
предназначени изцяло за плащане на приемливи професионални такси и възстановяване на направени разходи, свързани с предоставянето на правни услуги; или
iii)
предназначени изцяло за плащане на такси или разходи за услуги за обичайно държане или поддържане на замразени финансови средства или икономически ресурси; и
[…]
2.   Чрез дерогация от член 7 компетентните органи на държавите членки, както са посочени в интернет страниците в приложение III, могат да разрешат освобождаването на замразени финансови средства или икономически ресурси или предоставянето на замразени средства или икономически ресурси, след като определят, че средствата или икономическите ресурси са необходими за извънредни разходи, при условие че:
а)
ако разрешителното засяга лице, субект или орган, изброени в приложение IV, съответната държава членка е нотифицирала Комитета по санкциите за това решение и решението е било одобрено от същия, и
б)
ако разрешителното засяга лице, субект или орган, изброени в приложение V, компетентният орган е уведомил останалите компетентни органи на държавите членки и Комисията за своите мотиви за издаване на специално разрешително две седмици преди издаване на разрешителното.
[…]“.
След приемането на Резолюция 1747 (2007) Съветът приема Обща позиция 2007/246/ОВППС от 23 април 2007 година за изменение на Обща позиция 2007/140 (
ОВ L 106, 2007 г., стр. 67
).
Комисията приема Регламент (ЕО) № 441/2007 от 20 април 2007 година за изменение на Регламент № 423/2007 (
ОВ L 104, 2007 г., стр. 28
). С Регламент № 441/2007 Bank Sepah е включена в списъка в приложение IV към Регламент № 423/2007.
На 25 октомври 2010 г. Съветът приема Регламент № 961/2010, с който е отменен Регламент № 423/2007. Регламент № 961/2010 е отменен на свой ред с Регламент № 267/2012.
Член 1, букви з) и и) и член 16 от Регламент № 961/2010, както и член 1, букви й) и к) и член 23 от Регламент № 267/2012 по същество са идентични с член 1, букви з) и й) и с член 7 от Регламент № 423/2007. Наименованието на Bank Sepah е включено в списъците, съдържащи се в приложение VII към Регламент № 961/2010 и в приложение VIII към Регламент № 267/2012.
Френското право
Кодекс на гражданските изпълнителни производства
Член L. 521‑1 от Сode des procédures civiles d’exécution (Кодекса на гражданските изпълнителни производства) гласи:
„Изпълнителният запор може да се отнася до всички движими блага, материални или нематериални, които принадлежат на длъжника. С него се забранява на длъжника да се разпорежда с тях […]“.
Член L. 522‑1 от този кодекс предвижда:
„Кредиторът, който е получил или притежава изпълнително основание, с което се установява ликвидно и изискуемо вземане, може да поиска продажбата на запорираните блага до размера на вземането си“.
Член L. 523‑1 от посочения кодекс гласи:
„Когато запорът се отнася до вземане с предмет парична сума, в запорното съобщение се забранява на третото задължено лице да предава дължимата от него сума на длъжника до разрешения от съда размер или, когато такова разрешение не е необходимо, до размера на сумата, за която е наложен запорът. Запорът има последиците на предаването, предвидени в член 2350 от Гражданския кодекс“.
Съгласно член L. 531‑1 от Кодекса на гражданските изпълнителни производства:
„Възбрана или запор може да бъдат наложени с цел обезпечение върху недвижими имоти, търговски предприятия, акции, дялове от търговски дружества и ценни книжа“.
Член L 531‑2 от посочения кодекс има следната редакция:
„Вещите, върху които са наложени обезпечителен запор или обезпечителна възбрана, остават прехвърлими. Цената се заплаща и се разпределя при условията, определени с декрет на Държавния съвет.
В случай обаче на продажба на ценни книжа, вписани по сметка, която се поддържа и управлява от оправомощен посредник, цената може да се използва за придобиване на други ценни книжа, които тогава заместват продадените ценни книжа“.
Гражданският кодекс
Член 2333 от Сode civil (Гражданския кодекс) предвижда:
„Залогът е договор, с който залогодателят дава на кредитор право да се удовлетвори предпочтително пред останалите кредитори на залогодателя от цената на движима вещ или съвкупност от телесни движими вещи, съществуващи или бъдещи“.
[…]“.
Член 2350 от този кодекс гласи:
„Депозитът или предаването на парични суми или ценни книжа по разпореждане на съд като гаранция или обезпечение води до специалното им отреждане за удовлетворяване на кредитора, по чието искане е издадено разпореждането, и до възникване на право на предпочтително удовлетворяване по смисъла на член 2333“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
С решение от 26 април 2007 г. Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж, Франция) осъжда Bank Sepah да плати на Overseas Financial и на Oaktree Finance съответно сумите от 2500000 щатски долара (USD) (около 1800000 EUR) и 1500000 щатски долара (USD) (около 1100000 EUR), заедно със законната лихва, считано от тази дата.
След получени частични плащания между 2007 г. и 2011 г., на 2 декември 2011 г. Overseas Financial и Oaktree Finance искат от министъра на икономиката (Франция) да даде разрешение за освобождаване на остатъка от дължимата сума по силата на член 8 от Регламент № 423/2007. Overseas Financial и Oaktree Finance подават жалба за отмяна на мълчаливия отказ на искането им пред Tribunal administratif de Paris (Административен съд Париж, Франция). Последният отхвърля тази жалбата с решение от 21 октомври 2013 г.
На 17 май 2016 г. по молба на Overseas Financial и Oaktree Finance на Bank Sepah е връчена покана за доброволно изпълнение в рамките на образувано изпълнително производство, преди по молба на същите на 5 юли 2016 г. да бъдат запорирани нейни вземания към френска банка и намиращи се у последната дялове от търговски дружества и ценни книжа на Bank Sepah. С решение от 9 януари 2017 г. съдия-изпълнителят при Tribunal de grande instance de Paris (Окръжен съд Париж, Франция) валидира тези запори, както и техния размер, включително лихвите, наложени с решението от 26 април 2007 г. на Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж). Макар да счита, че трябва да плати присъдените суми за главница, Bank Sepah същевременно приема, че не дължи лихви и поради това оспорва изпълнителните действия пред този съдия-изпълнител. Тя изтъква по-специално, че не дължи лихви, тъй като счита, че е била възпрепятствана да плати дълга си поради форсмажорно обстоятелство, произтичащо от замразяването на активите ѝ с Регламент № 423/2007, което е довело до спиране на начисляването на тези лихви.
Тъй като посоченият съдия-изпълнител отхвърля тези доводи, Bank Sepah подава въззивна жалба. С решение от 8 март 2018 г. Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж) отхвърля тази жалба, с мотива че временната забрана за разпореждане с финансовите средства и икономическите ресурси на Bank Sepah не се е отразила върху начисляването на лихвите.
Освен това тази юрисдикция отбелязва, от една страна, че към обстоятелствата в разглеждания случай се прилага петгодишен давностен срок и от друга страна, че нищо не е забранявало на Overseas Financial и на Oaktree Finance да поискат предприемане на действия по изпълнение под формата на обезпечителни мерки, които можели да прекъснат погасителната давност. Тъй като такива мерки не са предприети преди поканата за доброволно изпълнение от 17 май 2016 г., лихвите, за които могат да претендират Overseas Financial и Oaktree Finance, следователно трябва да се сведат до тези, които текат от 17 май 2011 г., а именно пет години преди тази покана за доброволно изпълнение.
Както Bank Sepah, така и Overseas Financial и Oaktree Finance подават касационни жалби пред Cour de cassation (Касационен съд, Франция). Overseas Financial и Oaktree Finance оспорват посоченото въззивно решение по-специално в частта, която се отнася до петгодишния давностен срок за лихвите.
В това отношение запитващата юрисдикция счита, че разрешаването на спора в главното производство зависи от отговора на въпроса дали Overseas Financial и Oaktree Finance са могли да прекъснат погасителната давност, като предприемат действия по налагане на обезпечителни мерки или по принудително изпълнение върху замразените активи на Bank Sepah.
Тази юрисдикция отбелязва, че Регламент № 423/2007 и регламенти № 961/2010 и № 267/2012 не съдържат изрична забрана за кредитора да предприеме действия по налагане на обезпечителни мерки или по принудително изпълнение. Предвид дадените в тези актове определения на понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“, не може да се изключи възможността върху замразените активи да бъдат наложени мерки, които не са обхванати от никоя от забраните, посочени в тези определения.
По-специално тя иска да се установи дали е възможно без предварително разрешение да се предприемат мерки, които не водят до възлагане, като обезпечителния и изпълнителния запор. Всъщност, от една страна, обезпечителната мярка, независимо дали върху недвижим имот, а именно възбрана, върху търговско предприятие или акции и дялове от търговски дружества и ценни книжа, а именно запор, не поражда никакво задължение за притежателя на съответните вещи или вземания да ги прехвърля и не засяга правото му да избере лицето, на което да ги прехвърли. Единствената ѝ последица е, че при изпълнението върху вещите и вземанията, върху които е наложена, предпочтително от получената цена се удовлетворява вземането на този, който е поискал налагането на обезпечителната мярка. От друга страна, що се отнася до изпълнителните запори, те също не водят до възлагане, доколкото запорираните вещи, вземания и ценни книжа остават в патримониума на длъжника, като имат последиците на предаването, което пък води до специалното им отреждане за удовлетворяване на кредитора, по чието искане е издадено разпореждането, и до възникване на право на предпочтително удовлетворяване съгласно Гражданския кодекс.
Запитващата юрисдикция обаче иска да се установи дали такива мерки не биха довели до промяна на „предназначението“ на финансовите средства, предмет на тези мерки, по смисъла на определението на понятието „замразяване на финансови средства“ или по-общо, дали те не биха могли да позволят „използване“ на замразените финансови средства и икономически ресурси по смисъла на регламенти № 423/2007, № 961/2010 и № 267/2012. Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали за отговора на този въпрос е от значение обстоятелството, че основанието за възникването на вземането няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда замразяването на активите на Bank Sepah.
При тези обстоятелства Cour de cassation (Касационен съд, Франция) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 1, букви з) и й) и член 7, параграф 1 от Регламент […] № 423/2007, член 1, букви и) и з) и член 16, параграф 1 от Регламент […] № 961/2010, както и член 1, букви к) и й) и член 23, параграф 1 от Регламент […] № 267/2012 да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени активи, без предварително разрешение от компетентния национален оран, на мярка, която не води до възлагане, като обезпечителния или изпълнителния запор, предвидени от френския кодекс на гражданските изпълнителни производства […]?
2)
От значение ли е за отговора на първия въпрос обстоятелството, че основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане към лицето или образуванието, чиито активи са замразени, няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006) […]?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007 във връзка с член 1, букви з) и й) от този регламент, член 16, параграф 1 от Регламент № 961/2010 във връзка с член 1, букви з) и и) от последния регламент и член 23, параграф 1 от Регламент № 267/2010 във връзка с член 1, букви й) и к) от последния регламент трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени в рамките на общата външна политика и политика на сигурност финансови средства или икономически ресурси, без предварително разрешение от компетентния национален орган, на обезпечителни мерки, които учредяват в полза на съответния кредитор право да му бъде платено преди останалите кредитори, дори ако вследствие на такива мерки имуществото не излиза извън патримониума на длъжника.
В самото начало следва да се отбележи, че тъй като посочените в предходната точка разпоредби на регламенти № 961/2010 и № 267/2012 по същество са идентични с член 1, букви з) и й) и с член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007, съображенията във връзка с разпоредбите на последния регламент се прилагат и за разпоредбите на първите два регламента.
Следва да се отбележи, че член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007 предвижда, че всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от лицата, субектите и органите, изброени в приложение IV към този регламент, се замразяват.
Понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“ са определени съответно в член 1, буква з) и в член 1, буква й) от този регламент.
Член 1, буква з) от Регламент № 423/2007 определя понятието „замразяване на финансови средства“ като „[всякакво действие по] предотвратяване на [всякакво] движение, прехвърляне, изменение, използване, достъп или боравене с финансови средства по всякакъв начин, който би могъл да доведе до промяна в техния обем, размер, местонахождение, собственост, притежание, вид, предназначение или друга промяна, която би позволила използване на средствата, включително управление на портфейл“.
От това определение следва, че замразяването на финансови средства има за цел да ограничи максимално операциите, които могат да бъдат извършени по отношение на замразените финансови средства, което се установява от големия брой посочени хипотези и от употребата на думата „всякакво“. Що се отнася до средствата за ограничаване на тези операции, те също са определени разширително от законодателя на Съюза.
Предходните съображения важат и по отношение на понятието „замразяване на икономически ресурси“. Всъщност това понятие е определено в член 1, буква й) от Регламент № 423/2007 като „[всякакво действие по] предотвратяване на използването на икономически ресурси за получаване на финансови средства, стоки или услуги по всякакъв начин, включително, но не само, чрез тяхната продажба, отдаване под наем или ипотекиране“.
От това следва, че понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“, посочени в Регламент № 423/2007, са много широко дефинирани.
Що се отнася до мерки като разглежданите в главното производство, които учредяват в полза на съответния кредитор право да му бъде платено преди останалите кредитори, следва да се констатира, както отбелязва генералният адвокат в точки 55—61 от заключението си, че такива мерки водят до промяна на предназначението на замразените финансови средства и могат да позволят използване на замразените икономически ресурси за получаване на финансови средства, стоки или услуги.
От това следва, че такива мерки попадат в обхвата на понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“ по смисъла на член 1, букви з) и й) и член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007.
Обстоятелството, че вследствие на такива мерки имуществото не излиза извън патримониума на длъжника, не може да постави под въпрос този извод.
Всъщност, от една страна, понятието „замразяване на финансови средства“ обхваща всяко използване на финансови средства, което води по-специално до промяна в предназначението на тези средства, дори ако вследствие на такова използване на средствата имуществото не излиза от патримониума на длъжника.
От друга страна, що се отнася до определението на понятието „замразяване на икономически ресурси“, в него се посочва примерно използването на икономически ресурси чрез тяхното ипотекиране. Вследствие на такава мярка обаче имуществото не излиза от патримониума на длъжника.
Следователно се налага изводът, че самите определения на понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“ обхващат по-специално мерки, вследствие на които имуществото не излиза от патримониума на длъжника.
Това тълкуване се подкрепя от целите на Регламент № 423/2007, с който се налагат приетите срещу Ислямска република Иран ограничителни мерки.
В това отношение следва да се отбележи, че съгласно съображение 3 от Регламент № 423/2007 този регламент осигурява прилагането на Обща позиция 2007/140, приета с цел да се осъществят в Европейския съюз целите на Резолюция 1737 (2006), и в този смисъл Регламентът е предназначен да осигури изпълнението на тази резолюция. Следователно за целите на тълкуването на Регламента трябва да се вземат предвид текстът и целта на споменатата резолюция (решение от 21 декември 2011 г., Afrasiabi и др.,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, т.
).
Както от текста на Резолюция 1737 (2006), по-конкретно на точки 2 и 12 от нея, така и от текста на Обща позиция 2007/140, по-конкретно на съображения 1 и 9 от нея, следва, че ограничителните мерки срещу Ислямска република Иран са превантивни, в смисъл че имат за цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие в тази държава (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2011 г., Afrasiabi и др.,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, т.
).
Следователно целта на мерките за замразяване на финансови средства и икономически ресурси е да се избегне възможността замразеният актив да бъде използван за получаването на финансови средства, стоки или услуги, които могат да допринесат за ядреното разпространение в Иран, за противодействие на което са приети Резолюция 1737 (2006), Обща позиция 2007/140 и Регламент № 423/2007 (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2011 г., Afrasiabi и др.,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, т.
).
Както посочва генералният адвокат в точка 50 от заключението си, за да се постигнат тези цели, е не само законно, но и абсолютно необходимо определенията на понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“ да бъдат изведени чрез широко тълкуване, защото става въпрос да се възпрепятства всяко използване на замразените активи, което би позволило да се заобиколят разглежданите регламенти и да се използват слабостите в системата.
С оглед на гореизложените съображения следва да се констатира, че замразяването на финансови средства и икономически ресурси, предвидено в член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007 във връзка с член 1, букви з) и й) от този регламент, не допуска налагането върху замразени активи на обезпечителни мерки, които учредяват в полза на съответния кредитор право да му бъде платено преди останалите кредитори, дори ако вследствие на такива мерки имуществото не излиза извън патримониума на длъжника.
Следва също да се поясни, че макар член 7 от Регламент № 423/2007 да установява принципа на замразяване на финансовите средства и икономическите ресурси на включените в списъка лица и образувания във връзка и с тези мерки, компетентният национален орган все пак може да издаде предварително разрешение в съответствие с дерогациите, предвидени в членове 8—10 от този регламент, ако установените в тези разпоредби условия са изпълнени.
С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007 във връзка с член 1, букви з) и й) от този регламент, член 16, параграф 1 от Регламент № 961/2010 във връзка с член 1, букви з) и и) от последния регламент и член 23, параграф 1 от Регламент № 267/2010 във връзка с член 1, букви й) и к) от последния регламент трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени в рамките на общата външна политика и политика на сигурност финансови средства или икономически ресурси, без предварително разрешение от компетентния национален орган, на обезпечителни мерки, които учредяват в полза на съответния кредитор право да му бъде платено преди останалите кредитори, дори ако вследствие на такива мерки имуществото не излиза извън патримониума на длъжника.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали е от значение за отговора за първия въпрос обстоятелството, че основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане към лицето или към образуванието, чиито финансови средства или икономически ресурси са замразени, няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006).
В това отношение следва да се отбележи, че определенията на понятията „замразяване на финансови средства“ и „замразяване на икономически ресурси“, съдържащи се в член 1, букви з) и й) от Регламент № 423/2007 и в съответните разпоредби на регламенти № 961/2010 и № 267/2012, не провеждат разграничение в зависимост от основанието за възникване на вземането, което следва да се събере от лицето или образуванието, обект на ограничителни мерки.
Освен това в член 7, параграф 1 от Регламент № 423/2007 и в съответните разпоредби на регламенти № 961/2010 и № 267/2012 не се прави разграничение и в зависимост от основанието за възникване на това вземане, в случай на замразяване на финансови средства или икономически ресурси.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 68 от заключението си, при тези обстоятелства възможността за налагане на мярка върху замразени активи следва да се прецени единствено в зависимост от правните последици, които произтичат от нея, а не в зависимост от основанието за възникване на свързаното с тази мярка вземане.
Важно е да се добави, че членове 8—10 от Регламент № 423/2007, които предвиждат и конкретизират ограничителните условия, при които някои мерки, ефектът от които влиза в противоречие със замразяването на финансови средства и икономически ресурси, могат да бъдат разрешавани от компетентните национални органи, не се отнасят до случаи, при които основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006).
Освен това, ако бъде взето предвид обстоятелството, че основанието за възникване на вземането няма нищо общо с тази програма и предхожда Резолюция 1737 (2006), би следвало във всеки конкретен случай да се установява наличието на такова обстоятелство, което би довело до реални опасности от заобикаляне на замразяването на финансови средства и икономически ресурси и би поставило държавите членки пред деликатни проблеми във връзка с прилагането (вж. по аналогия решение от 11 октомври 2007 г., Möllendorf и Möllendorf-Niehuus,
C‑117/06
,
EU:C:2007:596
, т.
).
Освен това Съдът вече е постановил, че значимостта на целите, преследвани с акт на Съюза за въвеждане на режим на ограничителни мерки, може да обоснове отрицателните последици, дори ако са значителни, за определени оператори, включително за тези, които не носят никаква отговорност за положението, довело до приемане на съответните мерки, но са засегнати, по-специално що се отнася до правото им на собственост (вж. по аналогия решение от 3 септември 2008 г., Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия,
C‑402/05 P и C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, т.
и цитираната съдебна практика).
С оглед на гореизложеното на втория въпрос следва да се отговори, че обстоятелството, че основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане към лицето или образуванието, чиито финансови средства или икономически ресурси са замразени, няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006), не е от значение за отговора на първия въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 423/2007 на Съвета от 19 април 2007 година относно ограничителни мерки срещу Иран, във връзка с член 1, букви з) и й) от Регламент № 423/2007, член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 423/2007, във връзка с член 1, букви з) и и) от Регламент № 961/2010, и член 23, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010, във връзка с член 1, букви й) и к) от Регламент № 267/2012, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени в рамките на общата външна политика и политика на сигурност финансови средства или икономически ресурси, без предварително разрешение от компетентния национален орган, на обезпечителни мерки, които учредяват в полза на съответния кредитор право да му бъде платено преди останалите кредитори, дори ако вследствие на такива мерки имуществото не излиза извън патримониума на длъжника.

2)
Обстоятелството, че основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане към лицето или образуванието, чиито финансови средства или икономически ресурси са замразени, няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006) от 23 декември 2006 г. на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, не е от значение за отговора на първия преюдициален въпрос.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.