CELEX: 62018CJ0427
Apelācija
Civildienests
Ierēdņi un darbinieki
Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)
Atalgojums
Civildienesta noteikumi
110. pants
Eiropas Savienības personāls, kas pilda pienākumus trešajā valstī
X pielikums
1. panta trešā daļa un 10. pants
Piemaksa par dzīves apstākļiem
Ikgadējā novērtēšana un pārskatīšana
Samazinājums personālam, kas pilda pienākumus Etiopijā
Vajadzība iepriekš pieņemt vispārīgos īstenošanas noteikumus
Apjoms

Ar savu apelācijas sūdzību Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. aprīļa spriedumu lietā
Alba Aguilera
u.c./EĀDD (T‑119/17, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2018:183
), ar kuru tā ir atcēlusi EĀDD ģenerāldirektora budžeta un administrācijas jautājumos 2016. gada 19. aprīļa lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) par Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pantā paredzētās piemaksas par dzīves apstākļiem noteikšanu – 2016. finanšu gads (ADMIN(2016) 7), jo tajā noteikts no 2016. gada 1. janvāra samazināt piemaksu par dzīves apstākļiem (turpmāk tekstā – “PDA”), kas tiek izmaksāta Eiropas Savienības personālam, kurš pilda pienākumus Etiopijā, no 30 % uz 25 % no pamatsummas.
Atbilstošās tiesību normas
Civildienesta noteikumi
Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”), redakcijā, kas ir piemērojama strīdam, 1.b panta a) punktā ir precizēts, ka tad, ja Civildienesta noteikumos nav noteikts citādi, EĀDD šajos noteikumos uzskata par Savienības iestādi.
Civildienesta noteikumu VIII b sadaļā ir tikai 101.a pants. Šajā pantā ir paredzēts, ka, neskarot pārējos Civildienesta noteikumu noteikumus, X pielikumā ir izklāstīti īpaši noteikumi, kas piemērojami ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešajā valstī.
Civildienesta noteikumu 110. pants, kurš ir ietverts to IX sadaļā par pārejas un nobeiguma noteikumiem, nosaka:
“1.   Katras iestādes iecēlējinstitūcija pēc apspriešanās ar Personāla komiteju un Civildienesta noteikumu komiteju pieņem vispārīgos noteikumus, ar kuriem īsteno šos Civildienesta noteikumus.
2.   Komisijas pieņemtos īstenošanas noteikumus, lai ieviestu šos Civildienesta noteikumus, tostarp 1. punktā minētos vispārīgos īstenošanas noteikumus, pēc analoģijas piemēro aģentūrām. [..]
[..]
3.   Lai pieņemtu noteikumus, iestādēm savstarpēji vienojoties, aģentūras neuzskata par iestādēm. [..]
4.   Noteikumus, ar kuriem ievieš šos Civildienesta noteikumus, tostarp 1. punktā minētos vispārīgos īstenošanas noteikumus, kā arī noteikumus, kas pieņemti pēc iestāžu iecēlējinstitūciju savstarpējas vienošanās, dara zināmus darbiniekiem.
[..]”
Civildienesta noteikumu X pielikuma “Īpaši noteikumi, kas piemērojami ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešā valstī” 1. nodaļā “Vispārīgi noteikumi” ir šī pielikuma 1.–3. pants.
Šī pielikums 1. pantā ir noteikts:
“Šajā pielikumā ir izklāstīti īpaši [un atkāpes ietveroši] noteikumi, kas piemērojami Eiropas Savienības ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešā valstī.
[..]
Vispārīgus izpildes [īstenošanas] noteikumus pieņem saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu.”
Šī paša pielikuma 2. panta otrajā daļā ir precizēts:
“Iecēlējinstitūcija šādu pārcelšanu veic atbilstoši īpašai procedūrai, ko dēvē par “rotācijas procedūru”, attiecībā uz kuru tā pēc apspriešanās ar Personāla komiteju nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus.”
Atbilstoši Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantam:
“Saskaņā ar rotācijas procedūru ierēdni, kas norīkots darbā trešā valstī, ar iecēlējinstitūcijas lēmumu var uz laiku atkal iecelt viņa amatā iestādes mītnē vai kādā citā dienesta vietā [Savienībā]; [..] Atkāpjoties no 1. panta pirmās daļas, iecēlējinstitūcija, ņemot vērā vispārīgos izpildes [īstenošanas] noteikumus, var pieņemt lēmumu, ka šā pagaidu norīkojuma laikā uz ierēdni attiecas daži noteikumi šajā pielikumā, izņemot tā 5., 10. un 12. pantu.”
Šī pielikuma 5. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Pēc apspriešanās ar Personāla komiteju iecēlējinstitūcija nosaka sīki izstrādātus noteikumus 1. punkta piemērošanai. [..]”
Šī pielikuma 10. pantā ir noteikts:
“1.   [PDA] nosaka kā procentuālo daļu no atsauces summas atkarībā no ierēdņa dienesta vietas. Minētā atsauces summa ietver kopējo pamatalgu, kā arī ekspatriācijas pabalstu, apgādnieka pabalstu un apgādājamā bērna pabalstu, atņemot no tiem obligātos atskaitījumus, kas minēti Civildienesta noteikumos vai noteikumos, kas pieņemti to īstenošanai.
Šādu piemaksu neizmaksā, ja ierēdnis strādā valstī, kurā dzīves apstākļi ir uzskatāmi par līdzvērtīgiem tiem apstākļiem, kādi parasti ir Eiropas Savienībā.
Attiecībā uz citām dienesta vietām [PDA] nosaka, ņemot vērā
inter alia
šādus parametrus:
–
sanitāros un ārstniecības apstākļus,
–
drošību,
–
klimatu,
–
nošķirtības pakāpi,
–
citus vietējos dzīves apstākļus.
Iecēlējinstitūcija, saņemot Personāla komitejas atzinumu, katru gadu pārskata un vajadzības gadījumā koriģē [PDA] katrā dienesta vietā.
[..]
3.   Iecēlējinstitūcija pieņem detalizētus šā panta piemērošanas noteikumus.”
Šī paša pielikuma 15. pantā ir noteikts:
“Ievērojot nosacījumus, ko formulējusi iecēlējinstitūcija, ierēdnis saņem izglītības pabalstu faktisko izglītības izmaksu segšanai [..].”
Atbilstoši Civildienesta noteikumu X pielikuma 21. pantam:
“Ja ierēdnim ir jāmaina dzīvesvieta, lai izpildītu Civildienesta noteikumu 20. panta noteikumus, [..] iestāde atbilstoši iecēlējinstitūcijas paredzētajiem nosacījumiem un atkarībā no tā, kādu mājvietu var nodrošināt dienesta vietā, sedz [konkrētas izmaksas].”
Šī pielikuma 23. panta ceturtā daļa ir formulēta šādi:
“Iecēlējinstitūcija paredz detalizētus šā panta piemērošanas noteikumus. Mājokļa pabalsts nekādā gadījumā nepārsniedz ierēdnim radušās izmaksas.”
PDNK
Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības, redakcijā, kas piemērojama strīdam (turpmāk tekstā – “PDNK”), 10. panta 5. punktā ir precizēts, ka Civildienesta noteikumu VIII b sadaļa pēc analoģijas ir piemērojama pagaidu darbiniekiem, kuri pilda pienākumus trešajā valstī.
Turklāt PDNK 118. pantā ir paredzēts, ka Civildienesta noteikumu X pielikums pēc analoģijas ir piemērojams līgumdarbiniekiem, kuri pilda pienākumus trešajās valstīs, neskarot to, ka konkrētos apstākļos ir piemērojams tā 21. pants.
EĀDD lēmumi
Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos 2013. gada 17. decembra lēmums par Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pantā minēto piemaksu par dzīves apstākļiem un papildu piemaksu (HR DEC(2013) 013) (turpmāk tekstā – “2013. gada 17. decembra lēmums”) attiecas uz Civildienesta noteikumiem un PDNK, it īpaši šo 10. pantu, un tajā ir norāde, ka tas ir pieņemts pēc apspriešanās ar Personāla komiteju. Tās vienīgajā apsvērumā ir teiks, ka tā mērķis ir pieņemt iekšējās norādes, tostarp par PDA.
Šī lēmuma 1. pantā ir noteikts:
“Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta 1. punktā noteiktos rādītājus novērtē [iecēlējinstitūcija], kas tostarp var balstīties uz informāciju, ko snieguši uzticami starptautiski privāti vai publiski avoti, dalībvalstis, kā arī Savienības pārstāvniecības un Savienības iestādes un organizācijas.”
Saskaņā ar minētā lēmuma 2. panta pirmo daļu:
“Pēc EĀDD un Komisijas Personāla komiteju atzinuma saņemšanas [iecēlējinstitūcija] nosaka [PDA] procentuālo daļu, kas attiecas uz dažādām ierēdņu darba vietām [..]. Šīs procentuālās daļas tiek sadalītas astoņās kategorijās [..], atkarībā no rādītājiem, [..].”
Šī paša lēmuma 7. pantā piemēru veidā ir uzskaitīti parametri, kas tostarp tiek ņemti vērā PDA noteikšanā un kas atbilst Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta 1. punkta trešajā daļā norādītajiem parametriem. Tajā būtībā ir arī paredzēts, ka, lai precizētu izmantoto metodoloģiju, EĀDD pieņems pamatnostādnes, saskaņojot ar Komisijas atbildīgajiem dienestiem un pēc apspriešanās ar
ad hoc
tehnisko grupu, kurā ir iekļauti administrācijas locekļi, kā arī EĀDD un Komisijas pārstāvji, kurus ieceļ to iestādes personāla komiteja.
2013. gada 17. decembra lēmuma 12. pantā ir precizēts, ka tā normas pēc analoģijas ir piemērojamas pagaidu darbiniekiem, kā arī līgumdarbiniekiem un ka tas stājas spēkā 2014. gada 1. janvārī.
Pamatojoties uz šo lēmumu, it īpaši uz tā 2. un 7. pantu, kā arī uz Civildienesta noteikumu X pielikumu, it īpaši tā 8. un 10. pantu, pēc apspriešanās ar EĀDD Personāla komiteju un Komisijas Personāla komiteju tika pieņemts EĀDD
ad interim
administratīvā ģenerāldirektora 2014. gada 3. decembra lēmums EEAS DEC(2014) 049 par pamatnostādnēm it īpaši attiecībā uz PDA noteikšanas metodoloģiju (turpmāk tekstā – “2014. gada 3. decembra lēmums”).
Apstrīdētais lēmums it īpaši attiecas uz 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumiem, un tajā norādīts, ka tas ir pieņemts pēc apspriedes ar EĀDD Personāla komiteju un Komisijas centrālās personāla komitejas ārpussavienības nodaļu. Šī lēmuma preambulas pirmajā apsvērumā tostarp ir norādīts, ka “[PDA] ikgadēja pārskatīšana un attiecīgā gadījumā ikgadējā korekcija aptver visas dienesta vietas, lai ņemtu vērā konteksta attīstību”, un ka šī pārskatīšana “ietver dzīves apstākļu analīzi dienesta vietās, lai noteiktu, vai tie ir vai turpina būt līdzvērtīgi parastajiem dzīves apstākļiem Savienībā”.
Ar minēto lēmumu iecēlējinstitūcija un institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, ir veikusi ikgadējo PDA pārskatīšanu par 2016. gadu. Ņemot vērā tehniskās grupas ieteikumus, tā tostarp ar 2016. gada 1. janvāri samazināja PDA likmi, kas tiek piemērota personālam, kurš pilda pienākumus Etiopijā, to samazinot no 30 % uz 25 %.
Tiesvedības priekšvēsture
Prasītāji pirmajā instancē –
R
.
Alba Aguilera
u.c. – ir Savienības ierēdņi vai pagaidu vai līgumdarbinieki, kuri apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā ir norīkoti darbā uz Etiopiju. Tā kā ar to PDA izmaksājamā likme Savienības personālam, kas norīkots uz šo valsti, tika samazināta,
R
.
Alba Aguilera
u.c. – katrs atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam – iecēlējinstitūcijai (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) vai institūcijai, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus, laikā no 2016. gada 13. jūlija līdz 18. jūlijam iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu, apstrīdot šo likmes samazināšanu.
Ar vienotu 2016. gada 9. novembra lēmumu šīs sūdzības tika noraidītas.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kurš iesniegts Vispārējās tiesas kancelejā 2017. gada 20. februārī,
R
.
Alba Aguilera
u.c. iesniedza prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to no 2016. gada 1. janvāra tika samazināta PDA, kuru izmaksā Eiropas Savienības personālam, kas pilda pienākumus Etiopijā, no 30 % uz 25 % no atsauces summas, piespriest EĀDD samaksāt fiksētu naudas summu, kas ir jānosaka Vispārējai tiesai
ex aequo et bono
, par radīto morālo kaitējumu un piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Savu atcelšanas prasījumu pamatojumam
R
.
Alba Aguilera
u.c. izvirzīja trīs pamatus. Pirmais pamats bija par pienākuma pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma vispārīgos īstenošanas noteikumus (turpmāk tekstā – “VĪN”) pārkāpumu, otrais pamats – par Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta pārkāpumu, jo metodē, ko EĀDD izmantoja 2014. gada 3. decembra lēmumā, lai noteiktu PDA apmēru dienesta vietā, esot ņemta vērā “reģionālā saskaņotība”, un trešais pamats – par acīmredzamām kļūdām Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pantā minēto kritēriju vērtējumā, nosakot konkrēto PDA.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa apmierināja pirmo tajā izvirzīto pamatu, atcēla apstrīdēto lēmumu lūgtajā apmērā, noraidīja tai iesniegtos prasījumus par zaudējumu atlīdzību un piesprieda EĀDD atlīdzināt zaudējumus.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
EĀDD prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un
–
piespriest
R
.
Alba Aguilera
u.c. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
R
.
Alba Aguilera
u.c. lūdz Tiesai:
–
galvenokārt – noraidīt prasību un piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un
–
pakārtoti – ja apelācijas sūdzība tiek apmierināta, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības pamatojumam EĀDD izvirza divus pamatus. Pirmais pamats ir par pieļauto tiesību kļūdu Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta interpretācijā, jo tajā ietvertais pienākums pieņemt VĪN atbilstoši Civildienesta noteikumu 110. pantam esot pienākums pieņemt VĪN visam šim pielikumam. Otrais pamats ir par pieļauto tiesību kļūdu minētā pielikuma 10. panta interpretācijā, jo tā esot tik neskaidra un neprecīza norma, ka pastāvot tās patvaļīgas piemērošanas risks, kas padara par obligātu VĪN pieņemšanu.
Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka ar saviem pamatiem EĀDD tikai vēršas pret tiem pārsūdzētā sprieduma pamatojuma punktiem, ar kuriem Vispārējā tiesa ir apmierinājusi prasību daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, tomēr nevēršoties pret tiem šī sprieduma pamatojuma punktiem, ar kuriem Vispārējā tiesa ir noraidījusi tai iesniegtos prasījumus par zaudējumu atlīdzību. Šādos apstākļos ar apelācijas sūdzību EĀDD lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu nevis pilnībā, bet tikai, ciktāl Vispārējā tiesa ir atcēlusi apstrīdēto lēmumu lūgtajā apmērā, un līdz ar to piespriedusi EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
EĀDD apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 30. un 31. punktā nospriežot, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešajā daļā paredzētais pienākums pieņemt VĪN atbilstoši Civildienesta noteikumu 110. pantam nozīmē pienākumu pieņemt visa šī pielikuma VĪN, jo šis 1. pants atrodas tā vispārīgajos noteikumos, esot pieļāvusi tiesību kļūdu minētā 1. panta interpretācijā.
Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas piemērojamība esot atkarīga no apstākļa, vai tā normās ir vai nav paredzētas īpašas procedūras šī pielikuma normu piemērošanai, un, neesot šādam regulējumam – no šo normu precizitātes pakāpes vai nepieciešamības, lai tām tiek pievienoti un izstrādāti VĪN. Vispārējās tiesas nostājas rezultātā tiekot grozītas minētajā pielikumā noteiktās procedūras konkrētu piemērošanas noteikumu pieņemšanai, zūd jēga tā normām, kuras ir pašpietiekamas, un tiesas ceļā tām tiek piešķirts nepilnīgs raksturs, kāds tām ne vienmēr ir.
Civildienesta noteikumu X pielikuma pārbaudē esot konstatēts, ka tikai tā 3. pantā ir skaidri paredzēts, ka iecēlējinstitūcija var lemt, “pamatojoties uz [VĪN]”. Šī pielikuma 10. pantā esot izmantota atšķirīga terminoloģija, no kuras izrietot, ka Savienības likumdevējam nebija nodoma pieprasīt identisku procedūru. Tā 1. punkta ceturtajā daļā esot paredzēts, ka “iecēlējinstitūcija, saņemot Personāla komitejas atzinumu,” katru gadu pārskata PDA un vajadzības gadījumā to koriģē, un tā 3. punktā esot paredzēts, ka iecēlējinstitūcija “pieņem detalizētus šā [10.] panta piemērošanas noteikumus”. Tieši šādā perspektīvā tikuši pieņemti 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumi pēc attiecīgās apspriešanās pirmā lēmuma gadījumā – ar Personāla komiteju un otrā lēmuma gadījumā – ar EĀDD un Komisijas Personāla komiteju.
Civildienesta noteikumu visa X pielikuma analīze pierādot, ka tajā ir paredzēti dažādi lēmumu veidi un dažādas piemērošanas pasākumu pieņemšanas procedūras, proti, tās, kuras ir VĪN un kurām ir nepieciešama apspriešanās ar personāla komiteju un Civildienesta noteikumu komitejas atzinums, tās, kas ir piemērošanas noteikumi, kuri ir jāpieņem iecēlējinstitūcijai pēc Personāla komitejas atzinuma, un tās, kas ir noteikumi vai nosacījumi, kuri jānosaka iecēlējinstitūcijai, nepastāvot pienākumam apspriesties ar personāla komiteju. Ja Savienības likumdevēja nodoms būtu bijis pienākumu pieņemt VĪN padarīt par piemērojamu visiem Civildienesta noteikumu X pielikuma noteikumiem, tas to būtu skaidri norādījis, izmantojot vienveidīgu terminoloģiju visā šajā pielikumā, un nebūtu paredzējis specifiskas un atšķirīgas procedūras attiecībā uz atsevišķām tā normām.
Vispārējās tiesas veiktai interpretācijai būtu paradoksālas sekas, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 2., 5. un 10. panta īstenošana nozīmētu, ka vispirms ir jāpieņem VĪN, kas prasa apspriešanos ar personāla komiteju, un pēc tam vēlreiz jāsaņem tās atzinums, lai veiktu noteiktus īpašus piemērošanas pasākumus. Šai komitejai būtu jāsniedz savs viedoklis divas reizes par vienu un to pašu lietu. Tāds nevar būt bijis Savienības likumdevēja nodoms. Turklāt šāda interpretācija atņemtu jebkādu lietderīgo iedarbību citām šī pielikuma normām, kurās Savienības likumdevējs ir skaidri paredzējis no VĪN pieņemšanas atšķirīgus mehānismus.
Vienīgā iespējamā Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas interpretācija būtu tāda, ka, tā kā šī pielikuma atbilstošā norma prasa, lai tiktu pieņemti VĪN, tam jānotiek atbilstoši Civildienesta noteikumu 110. pantā noteiktajai procedūrai.
Turklāt EĀDD norāda, ka ar pirmo pamatu netiek grozīts nedz Vispārējā tiesā izskatāmā strīda priekšmets, nedz arī tas veido jaunu pamatu. Tādēļ tas esot pieņemams. Pienākuma pieņemt VĪN apjomu lietas dalībnieki esot apsprieduši prasītāju pirmajā instancē izvirzītā pirmā pamata ietvaros, kuri šajā statusā turklāt esot noteikuši strīda priekšmetu. EĀDD piebilst, ka katrā ziņā, pat pieņemot, ka pirmais apelācijas sūdzības pamats ir jāuzskata par jaunu, tam nevar liegt tiesības apstrīdēt argumentāciju, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka VĪN ir nepieciešami visam Civildienesta noteikumu X pielikumam, jo šī argumentācija pirmo reizi ir atklājusies pārsūdzētajā spriedumā.
R
.
Alba Aguilera
u.c. galvenokārt apgalvo, ka pirmais pamats esot nepieņemams. Pienākums pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN, ko Vispārējā tiesa atgādināja pārsūdzētā sprieduma 30.–33. punktā, esot balstīts uz pastāvīgo judikatūru, kuru EĀDD pirmajā instancē neesot apstrīdējis, kā tas izrietot no pārsūdzētā sprieduma 25. punkta un no EĀDD Vispārējā tiesā iesniegtā iebildumu raksta 16. punkta. Pārsūdzētā sprieduma 27. punktā esot noteikts, ka EĀDD ir tikai apgalvojis, ka 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumi veidojot šī pielikuma 10. panta VĪN vai jebkurā ziņā varot būt tiem pielīdzināmi. Tomēr Vispārējā tiesa nosprieda, ka šāda pielīdzināšana nebija iespējama, jo EĀDD nebija saņēmis Civildienesta noteikumu komitejas atzinumu, piemērojot Civildienesta noteikumu 110. pantu, ko EĀDD šajā apelācijas sūdzībā neapstrīd. Turklāt EĀDD nav norādījis, ka pārsūdzētā sprieduma 25. punktā Vispārējā tiesa esot sagrozījusi tā argumentāciju.
Tādējādi EĀDD pirmo reizi Tiesā apstrīd, ka tam bijis pienākums pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN, izpildot to 1. panta trešo daļu. Taču EĀDD nebija atļauts grozīt strīda priekšmetu, citādi tam jāvēršas Tiesā ar plašāku strīdu nekā tas, kuru izskatījusi Vispārējā tiesa. Turklāt runa nav par elementu, kas atklājies pirmo reizi pārsūdzētajā spriedumā, jo šis pienākums tika noteikts jau Civildienesta tiesas 2014. gada 25. septembra spriedumā Osorio u.c./EĀDD (
F‑101/13
,
EU:F:2014:223
) un apstiprināts 2016. gada 17. marta spriedumā Vanhalewyn/EĀDD (
T‑792/14 P
,
EU:T:2016:156
). Turklāt pirmstiesas stadijas laikā esot ticis norādīts tas, ka EĀDD nav izpildījis šos spriedumus, pieņemot VĪN pirms pieņemt lēmumu, ar ko nosaka attiecīgās PDA apmēru. Tādējādi pārsūdzētajā spriedumā nekas nav ticis “atklāts”.
Katrā ziņā pirmais pamats neesot pamatots. Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. pants pieder pie tā iedaļas par vispārējiem noteikumiem, un šī panta trešā daļa ir izteikta vispārīgos jēdzienos. No tā izrietot, ka Savienības likumdevējs noteicis pienākumus pieņemt VĪN visam šim pielikumam. Tātad šī 1. panta trešā daļa esot šķērslis tam, lai EĀDD samazinātu prasītāju pirmajā instancē saņemto PDA apmēru, iepriekš nepieņemot VĪN, ar kuriem tiek organizēta minētā pielikuma 10. panta īstenošana, kā Vispārējā tiesa to pamatoti esot konstatējusi pārsūdzētajā spriedumā.
EĀDD arguments par to, ka Savienības likumdevējs reizēm ir precizējis, ka VĪN pieņemšana ir nepieciešama konkrēti noteiktai tiesību normai, nepamatojot tā nostāju. Proti, ja Savienības likumdevējs patiesi būtu gribējis ierobežot pienākumu pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN līdz konkrētām šī pielikuma normām, tas būtu to precizējis.
Turklāt pārējos EĀDD norādītos argumentus nevarot pieņemt. Pirmkārt, tam, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantā ir konkrēti paredzēts pieņemt šī panta VĪN, neesot nozīmes, kā Vispārējā tiesa jau ir konstatējusi 2014. gada 25. septembra sprieduma Osorio u.c./EĀDD (
F‑101/13
,
EU:F:2014:223
) 24. un 25. punktā. Proti, tā kā Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantā ir paredzēta atkāpe no šī pielikuma 1. panta pirmās daļas, kas attiecas uz minētā pielikuma normām, šajā 3. pantā minētie VĪN nevar atsaukties uz VĪN, kas paredzēti šī 1. panta trešajā daļā, nedz līdz ar to arī uzskatīt par pienākuma pieņemt visa X pielikuma VĪN, kas izriet no minētā 1. panta trešās daļas, neizpildi. Otrkārt, tas, ka šī pielikuma 10. pantā ir noteikts pienākums pieņemt šīs normas “piemērošanas noteikumus”, neaizliedzot, kā Civildienesta tiesa jau esot nospriedusi šī sprieduma 26. punktā, ka tie ir VĪN formā Civildienesta noteikumu 110. panta izpratnē. Treškārt, nav paradoksāli vienlaikus paredzēt visa minētā pielikuma VĪN pieņemšanu un to, ka jāsaņem arī Personāla komitejas atzinums pirms ikgadējās PDA apmēra pārskatīšanas katrā dienesta vietā.
Tiesas vērtējums
–
Par pieņemamību
Tā kā
R
.
Alba Aguilera
u.c. apstrīd pirmā pamata pieņemamību, pamatojoties uz to, ka tas ir jauns un groza Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu, kas attiecoties nevis uz jautājumu, vai EĀDD varēja pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN, izpildot to 1. panta trešo daļu, bet gan tikai uz to, vai EĀDD bija izpildījis šo pienākumu un vai 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumi veidoja šādus VĪN vai varēja tikt tiem pielīdzināti, jāatgādina, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē ir vienīgi izvērtēt juridisko risinājumu, kāds pirmajā instancē rasts attiecībā uz izskatītajiem pamatiem. Lietas dalībnieks tādējādi nevar pirmo reizi Tiesā atsaukties uz pamatu, kuru tas varēja izvirzīt iepriekš Vispārējā tiesā, bet to nav darījis, jo tas nozīmētu, ka tas varētu Tiesai, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, lūgt risināt strīdu, kas ir plašāks par to, kuru ir izskatījusi Vispārējā tiesa (spriedumi, 1994. gada 1. jūnijs, Komisija/Brazzelli Lualdi u.c.,
C‑136/92 P
,
EU:C:1994:211
,
59.
punkts, kā arī 2016. gada 18. februāris, Padome/Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
116.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā, protams, pārsūdzētā sprieduma 25. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka “EĀDD neapstrīd to, ka no 2016. gada 17. marta sprieduma Vanhalewyn/EĀDD (
T‑792/14 P
,
EU:T:2016:156
) izriet, ka tam bija pienākums pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN, ņemot vērā, ka no šī pielikuma 1. panta trešās daļas izrietošais pienākums attiecas arī uz noteikumiem, ar ko reglamentē PDA”. Turklāt, kā norāda
R
.
Alba Aguilera
u.c., EĀDD neapgalvo, ka šajā punktā Vispārējā tiesa esot sagrozījusi tā argumentāciju.
Tomēr, pirmkārt, no pārsūdzētā sprieduma 26. un 27. punkta izriet, ka Vispārējā tiesā EĀDD būtībā apstrīdēja to, ka šajā lietā būtu piemērojams 2016. gada 17. marta spriedums Vanhalewyn/EĀDD (
T‑792/14 P
,
EU:T:2016:156
). Taču tas nevar liegt šim lietas dalībniekam apelācijas tiesvedībā apstrīdēt šo Civildienesta noteikumu X pielikuma normu interpretāciju, kuru pārsūdzētajā spriedumā sniegusi Vispārējā tiesa – būtībā uz šī sprieduma pamata.
Otrkārt, sava prasības pieteikuma Vispārējai tiesai 26. punktā
R
.
Alba Aguilera
u.c. pirmā pamata pamatojumam norādīja, ka “Civildienesta noteikumu X pielikuma [1. panta] trešajā daļā ir skaidri paredzēts attiecīgās iestādes pienākums pieņemt visa Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN”, turklāt pasvītrojot izteicienu “visa Civildienesta noteikumu X pielikuma”. Viņi šo argumentāciju atkārtoja šī prasības pieteikuma 33. punktā, atbilstoši kuram “EĀDD kavējums izpildīt savu pienākumu visa Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN pieņemšanā nekādā veidā nav pamatots”.
Vispārējā tiesa ir pārņēmusi šo argumentāciju pārsūdzētā sprieduma 24. punktā, kurā tā izklāstīja, ka “[prasītāji pirmajā instancē] norāda, ka EĀDD nevar atsaukties uz to, ka 2016. gada 17. marta spriedums Vanhalewyn/EĀDD (
T‑792/14 P
,
EU:T:2016:156
) ir ticis pasludināts tikai [..] nedaudz kā mēnesi pirms [apstrīdētā] lēmuma pieņemšanas, ņemot vērā, [..] ka jebkurā gadījumā pienākums pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN parādās [šī] pielikuma 1. panta trešajā daļā”.
Taču tiesvedībās par tiesiskumu Savienības tiesā lietas dalībnieki ir tie, kuriem pieder procesa virzīšanas iniciatīva un kuri norobežo strīda priekšmetu (spriedums, 2017. gada 14. novembris, British Airways/Komisija,
C‑122/16 P
,
EU:C:2017:861
,
87.
punkts). Tātad
R
.
Alba Aguilera
u.c. nevar pamatoti norādīt, ka ar pirmo pamatu EĀDD iesniegusi Tiesai plašāku strīdu nekā tas, kuru tie bija iesnieguši Vispārējā tiesā.
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 30. punktā, uz kuru attiecas pirmais pamats, Vispārējā tiesa nosprieda, ka, “lai gan Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants, kurš ir [apstrīdētā] lēmuma juridiskais pamatojums, neietver nekādu tiešu regulējumu, kas paredzētu pieņemt VĪN, tomēr šāds pienākums ir skaidri noteikts Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešajā daļā, kura ir [1.] nodaļā “Vispārīgi noteikumi” ar šī pielikuma īpašajiem un atkāpes ietverošajiem noteikumiem, kas piemērojami ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešā valstī”.
No tā Vispārējā tiesa šī sprieduma 31. punktā – uz kuru arī attiecas pirmais pamats – secina, ka “Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas normas ir vispārpiemērojamas un VĪN, kuru pieņemšana tajā ir paredzēta, attiecas uz Civildienesta noteikumu X pielikumu kopumā, tostarp uz noteikumiem, kas reglamentē Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pantā paredzēto PDA piešķiršanu”. Šinī pat punktā tā piebilda, ka “līdz ar to, Savienības iestādei, kura īsteno minētos noteikumus, ir pienākums pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN saskaņā ar minētā pielikuma 1. panta trešo daļu”, šo “pienākumu pieņemt visa Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN” Vispārējā tiesa turklāt atgādina minētā sprieduma 42. punktā.
Turklāt no šī paša sprieduma kopumā izriet, ka, galvenokārt pamatojoties uz šo Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas interpretāciju, Vispārējā tiesa apmierināja tajā izvirzīto pirmo pamatu.
Taču Tiesa atkārtoti ir nospriedusi, ka prasītājs ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, tajā izvirzot pamatus, kuri ir radušies no paša pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa (spriedumi, 2007. gada 29. novembris, Stadtwerke Schwäbisch Hall u.c./Komisija,
C‑176/06 P
, nav publicēts,
EU:C:2007:730
,
17.
punkts, kā arī 2018. gada 6. septembris, Čehijas Republika/Komisija,
C‑4/17 P
,
EU:C:2018:678
,
24.
punkts).
No iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats ir pieņemams.
–
Par lietas būtību
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešo daļu “[VĪN] pieņem saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu”. Šajā 110. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “katras iestādes iecēlējinstitūcija pēc apspriešanās ar Personāla komiteju un Civildienesta noteikumu komiteju pieņem [VĪN], ar kuriem īsteno šos Civildienesta noteikumus”.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru, kas būtībā ir atgādināta Vispārējās tiesas 28. punktā, vārdkopa “[VĪN]”, kura figurē Civildienesta noteikumu 110. panta 1. punktā, vispirms attiecas uz VĪN, kas ir tieši paredzēti konkrētās īpašās Civildienesta noteikumu normās. Ja tas nav noteikts skaidri, tad pienākums pieņemt īstenošanas noteikumus, uz kuriem attiecas formālās šīs normas prasības, ir pieņemams tikai izņēmuma gadījumos, proti, kad Civildienesta noteikumi it tik neskaidri un neprecīzi, ka tos nevar piemērot bez patvaļības riska (spriedums, 1965. gada 8. jūlijs, Willame/Komisija,
110/63
,
EU:C:1965:71
,
815.
punkts).
Šajā gadījumā, kā tas jau ir izklāstīts šī sprieduma 51. un 52. punktā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 30. un 31. punktā būtībā ir nospriedusi, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir tiesību norma, ar kuru ir tieši noteikts pienākums pieņemt visa Civildienesta noteikumu X pielikuma VĪN, ieskaitot tā 10. pantu, iepriekšējā šī sprieduma punktā atgādinātās judikatūras nozīmē, ka ar šo 1. panta trešo daļu tātad ir noteikts pienākums pieņemt šī 10. panta VĪN, pirms tiek pieņemt lēmums, ar kuru pārskata tiem Savienības ierēdņiem un darbiniekiem piemērojamo PDA, kuri pilda pienākumus trešajā valstī, atbilstoši Civildienesta noteikumu 110. pantā paredzētajai procedūrai.
Tādējādi, kā norāda EĀDD un kā izriet no šiem pārsūdzētā sprieduma punktiem, Vispārējā tiesa šajā ziņā ir balstījusies uz apstākli, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir viens no to vispārīgiem noteikumiem.
Tomēr no šī apstākļa nevar secināt, ka šai normai ir tāda piemērojamība, kādu Vispārējā tiesa tai ir piešķīrusi.
Proti, jākonstatē, ka šī pielikuma 3. pantā īpašā veidā ir sniegta atsauce uz VĪN pieņemšanu, lai gan tā 10. panta 3. punktā ir tikai paredzēts, ka šī 10. panta piemērošanas kārtību noteiks iecēlējinstitūcija, un šī paša 10. panta 1. punkta ceturtajā daļā ir noteikts, ka iecēlējinstitūcija katru gadu pēc Personāla komitejas atzinuma saņemšanas pārskata katrai dienesta vietai noteikto PDA un vajadzības gadījumā to koriģē. Līdzīgā veidā Civildienesta noteikumu X pielikuma 2. pantā ir precizēts, ka rotācijas procedūras kārtību nosaka iecēlējinstitūcija pēc Personāla komitejas atzinuma saņemšanas, šī pielikuma 5. panta 2. punktā ir norādīts, ka tā 1. punkta piemērošanas noteikumus nosaka iecēlējinstitūcija pēc Personāla komitejas atzinuma saņemšanas, un minētā pielikuma 23. panta ceturtajā daļā ir precizēts, ka šī panta piemērošanas noteikumus nosaka iecēlējinstitūcija. Savukārt 15. un 21. pantā ir paredzēts, ka tie attiecas uz pabalstiem, kurus piešķir attiecīgajam personālam ar iecēlējinstitūcijas noteiktajiem nosacījumiem.
Tādējādi no šo noteikumu kopīgas interpretācijas izriet, ka Civildienesta noteikumu X pielikumā ir atsauce ne tikai uz VĪN pieņemšanu, bet arī uz “piemērošanas kārtību” vai arī uz citu veidu aktiem, attiecībā uz kuriem dažkārt ir precizēts, ka tie var tikt pieņemti tikai pēc Personāla komitejas atzinuma. Taču Civildienesta noteikumu 110. panta, it īpaši tā 2. punkta pirmās daļas, kā arī tā 3. un 4. punkta, formulējums parāda, ka šī panta 1. punktā paredzētie “VĪN”, kuru pieņemšanai katras iestādes iecēlējinstitūcijai ir jāapspriežas ar Personāla komiteju un jāsaņem Civildienesta noteikumu komitejas atzinumu, ir īpaša Civildienesta noteikumu īstenošanas normu kategorija, kas atšķiras no noteikumiem, kuri pieņemti, iestādēm savstarpēji vienojoties, un kuri atšķiras arī no citiem to īstenošanas noteikumiem vai kārtības.
No tā izriet, ka ar dažādām Civildienesta noteikumu un to X pielikuma normām izveidotā sistēma paredz, ka VĪN ir jānošķir no citām Civildienesta noteikumu īstenošanas normām, tādām kā šī pielikuma 10. panta 3. punktā paredzētie piemērošanas noteikumi.
Turklāt jākonstatē, ka, ņemot vērā Civildienesta noteikumu 110. panta 1. punktā paredzēto prasību, saskaņā ar kuru VĪN var tikt pieņemti tikai pēc apspriešanās ar personāla komiteju un Civildienesta noteikumu komitejas atzinuma, Vispārējās tiesas veiktās Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas interpretācijas sekas ir procesuālo prasību, kurām ir identisks mērķis, pārklāšanās.
Šāda interpretācija vismaz daļēji atņem lietderīgo iedarbību Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta 3. punktam, jo šajā pēdējā minētajā normā ir paredzētas zemākas procesuālas prasības šī panta piemērošanas noteikumu pieņemšanai nekā tās, kas izriet no Civildienesta noteikumu 110. panta 1. punkta, kā to būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 41. un 42. punktā.
Tāpat Vispārējās tiesas izmantotā interpretācija apdraud citu šī pielikuma normu lietderīgo iedarbību, attiecībā uz kurām Savienības likumdevējs ir paredzējis, ka jāievēro īpaša īstenošanas noteikumu pieņemšanas procedūra, kas nav Civildienesta noteikumu 110. panta 1. punktā minētā.
Savukārt šī sprieduma 61.–66. punktā norādīto elementu mērķis ir pierādīt, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai gan atbilstoši šī sprieduma 57. punktā atgādinātajai judikatūrai šī pielikuma normas VĪN pieņemšana ir obligāta, šajā 1. panta trešajā daļā ir precizēta procedūra, kas jāievēro to pieņemšanai, proti, tā, kuru ievieš ar Civildienesta noteikumu 110. pantu.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantā ir paredzēts, ka, “ņemot vērā [VĪN]”, iecēlējinstitūcija var nolemt, ka, atkāpjoties no šī pielikuma 1. panta pirmās daļas, uz ierēdni, kurš ir norīkots darbā trešajā valstī un kurš uz laiku tiek pārcelts darbā ar savu amatu uz galveno biroju vai citu dienesta vietu Savienībā, šīs pagaidu pārcelšanas laikā turpina attiekties daži minētā pielikuma noteikumi.
Taču, ja pienākums pieņemt visu Civildienesta noteikumu X pielikuma normu VĪN jau izrietētu no tā 1. panta 3. punkta – kā Vispārējā tiesa ir nospriedusi pārsūdzētajā spriedumā –, tad nebūtu lietderīgi ieviest šo skaidro precizējumu šajā 3. pantā. Šajā ziņā
R
.
Alba Aguilera
u.c. sniegtais minētā 3. panta lasījums, kas ir izklāstīts šī sprieduma 44. punktā, nebūtu pieņemams. Protams, šī paša 3. panta pēdējais teikums ievieš atkāpi no šī pielikuma 1. panta pirmās daļas. Tomēr šajā 1. panta pirmajā daļā ir norādīts, ka minētajā pielikumā ir izklāstīti īpaši un atkāpes ietveroši noteikumi, kas piemērojami Savienības ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešajā valstī. Tādējādi tajā tiek noteikts šī paša pielikuma
ratione personae
.
Tātad šīs atkāpes mērķis ir nevis atkāpties no Civildienesta noteikumu X pielikuma “noteikumiem”, tostarp no to 1. panta trešās daļas, kuras rezultātā šī pielikuma 3. pants, kā viņi to apgalvo, tiktu izslēgts no šī pielikuma 1. panta trešās daļas piemērošanas jomas, bet gan vienīgi ļaut iecēlējinstitūcijai noteiktos apstākļos paplašināt minētā pielikuma
ratione personae
piemērošanas jomu, pārsniedzot tikai no 1. panta 1. punkta piemērošanas jomas izrietošo piemērošanas jomu.
Turpinājumā ir jākonstatē, kā ģenerāladvokāts to ir darījis secinājumu 48.–54. punktā, ka tas, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas piemērošanas joma ir ierobežota līdz procesuālai atsaucei, neatņem šai tiesību normai tās lietderīgo iedarbību. It īpaši, pirmkārt, šī atsauce jebkurā ziņā paliek šī pielikuma 3. panta lietderīgais iemesls. Otrkārt, šī atsauce ir atbilstīga arī gadījumā, kad ir jākonstatē, ka viens no minētā pielikuma noteikumiem nav bijis pietiekami skaidrs un precīzs līdz tādam apmēram, lai to nevarētu piemērot patvaļīgi, un ka līdz ar to ir nepieciešams pieņemt šī noteikuma VĪN.
Visbeidzot, faktu, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir tikai procesuāla atsauce, lai precizētu metodoloģiju, saskaņā ar kuru būtu jāpieņem iespējamie VĪN, apstiprina sagatavošanas darbi, kuru rezultātā Civildienesta noteikumos tika iekļauts šis pielikums.
Sākotnēji Priekšlikuma Padomes regulai (EEK), ar ko nosaka īpašus noteikumus un atkāpes, kas piemērojami Eiropas Kopienu ierēdņiem, kuri pilda pienākumus valstī, kura nav Eiropas Kopienu daļa (COM(86) 83, galīgā redakcija) (
OV 1986, C 74, 11. lpp.
), ko Komisija iesniedza Padomei 1986. gada 6. martā, 1. pantā bija ietverta viena daļa, kas tagad būtībā atbilst Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta pirmajai daļai, un vairākos šī priekšlikuma noteikumos bija skaidri paredzēta VĪN pieņemšana. It īpaši tāds bija gadījums ar tā 3. pantu, kurš būtībā atbilst Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantam, bet arī ar 10. pantu, kurš, tāpat kā Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants, bija par PDA. Tādējādi šajā 10. panta priekšlikumā bija paredzēts, ka “[VĪN], kas minēti [šajā pantā un saskaņā ar kuriem jānosaka PDA,] nosaka atlīdzības procentuālās daļas noteikšanai izmantotos parametrus, kā arī to vietu sarakstu un attiecīgās likmes, kurām šāds pabalsts tiek piešķirts”.
Tomēr 1986. gada 12. septembra rezolūcija, ar ko tika noslēgta Eiropas Parlamenta konsultācijas procedūra par iepriekšējā punktā minēto regulas priekšlikumu (dokuments A2‑83/86) un kas pievienota 1986. gada 12. septembra seansa protokolam (
OV 1986, C 255, 213
. un 245. lpp.), un šajā ziņā Parlamenta piedāvātais grozītais teksts pierāda, ka šī pēdējā minētā iestāde piedāvāja iekļaut precizējumu, kurš pašreiz ir Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa, jo tā uzskatīja, ka šāds grozījums ir nepieciešams, “lai [..] precizētu nosacījumus, ar kādiem var pieņemt īstenošanas noteikumus”.
1986. gada 23. oktobrī, prezentējot Padomei grozīto priekšlikumu Padomes regulai, ar ko nosaka īpašus noteikumus un atkāpes, kas piemērojami Eiropas Kopienu ierēdņiem, kuri pilda pienākumus valstī, kura nav Eiropas Kopienu daļa (COM(86) 565, galīgā redakcija) (
OV 1986, C 284, 8. lpp.
), kurā būtībā tika pārņemts šis Parlamenta priekšlikums, Komisija akceptēja Parlamenta piedāvātos grozījumus.
Taču šīs regulas redakcijā, kuru galu galā pieņēma Padome, proti, Padomes Regulā (Euratom, EOTK, EEK) Nr. 3019/87 (1987. gada 5. oktobris), ar ko nosaka īpašus noteikumus un atkāpes, kas piemērojami Eiropas Kopienu ierēdņiem, kuri pilda pienākumus valstī (
OV 1987, L 286, 3. lpp.
), ar kuru X pielikums no šīs regulas izrietošajā redakcijā tika pievienots Civildienesta noteikumiem, pirmkārt, Parlamenta priekšlikums, kurš pašreiz ir šī pielikuma 1. panta trešajā daļā, tika saglabāts tādā teksta redakcijā, kādu šī iestāde tika piedāvājusi. Otrkārt, visas atsauces uz VĪN pieņemšanu minētā pielikuma 10. pantā tika svītrotas, jo Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants redakcijā, kas izriet no iepriekšējā punktā minētā grozītā regulas priekšlikuma, tomēr tika pārrakstīts un precizēts, lai tajā būtu ietverts gan to parametru saraksts, kas tiek ņemti vērā, nosakot PDA, gan koeficienti, kuri ietekmējuši šos parametrus, to vērtība, kā arī mērogs, saskaņā ar kuru atlīdzība tika noteikta kā procentuāla daļa no atsauces summas, sākot no 10 % – ja kopējā vērtība bija noteikta nulles apmērā, līdz 35 % – ja šī vērtība bija lielāka par astoņi. Bija arī paredzēts – kā šīs normas pašreiz spēkā esošajā redakcijā –, ka iecēlējinstitūcija katrai dienesta vietai noteikto PDA katru gadu pārskata un vajadzības gadījumā koriģē pēc Personāla komitejas atzinuma saņemšanas.
Tādējādi no sagatavošanas darbiem, kuru rezultātā X pielikums tika iekļauts Civildienesta noteikumos, skaidri izriet, ka, pirmkārt, tiesību norma, kas tagad ir tās 1. panta trešajā daļā un kas kopš Regulas Nr. 3019/87 nav tikusi grozīta, tika iekļauta tikai ar mērķi precizēt procedūru, kura jāievēro, pieņemot šī pielikuma VĪN, un ka, otrkārt, Savienības likumdevējs ir skaidri vēlējies izslēgt to, ka VĪN pieņemšana būtu nepieciešama, it īpaši attiecībā uz minētā pielikuma 10. pantu.
Šajā ziņā ir svarīgi vēl norādīt, ka līdz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris), ar ko groza [Civildienesta] noteikumus un [PDNK] (
OV 2013, L 287, 15. lpp.
), pieņemšanai Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta redakcija, kas izrietēja no Regulas Nr. 3019/87, būtībā palika nemainīga. Tomēr no 2014. gada 1. janvāra tas tika aizstāts ar pašreiz spēkā esošo redakciju atbilstoši Regulas Nr. 1023/2013 1. panta 70. punkta e) apakšpunktam, un tas saskaņā ar šīs regulas 27. apsvērumu ir darīts, lai “modernizētu to darbinieku darba nosacījumus, kuri ir nodarbināti trešās valstīs, un attiecībā uz viņu nodarbināšanu panākt lielāku rentabilitāti, vienlaikus ietaupot izmaksas, [..] un [ka būtu paredzēta] iespēja [..] iekļaut plašāku parametru klāstu, lai noteiktu [PDA], neietekmējot vispārējo izmaksu ietaupīšanas mērķi”.
Šajā nolūkā Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta redakcija, kas izriet no Regulas Nr. 3019/87, tika vienkāršota. Būtībā vērā ņemamo parametru saraksts, lai noteiktu PDA, tika padarīts par piemēru sarakstu, precizējumi par koeficientiem, par šo parametru vērtībām un par atsauces summas procentuālajām daļām tika dzēsti un tika pievienots 3. punkts, saskaņā ar kuru iecēlējinstitūcija nosaka šī panta piemērošanas noteikumus.
Turklāt šī Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta aizstāšana stājās spēkā tajā pašā dienā kā Civildienesta noteikumu 110. panta aizstāšana, kas tika izdarīta ar Regulas Nr. 1023/2013 1. panta 59. punktu, kura jaunajā versijā ir precizēti dažādi Civildienesta noteikumu izpildnormu veidi, kas var tikt pieņemti.
Tātad no šīs pēdējās minētās likumdošanas attīstības skaidri izriet – ja Savienības likumdevējs, vienkāršojot šīs normas saturu, būtu paredzējis noteikt par obligātu Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN – nevis piemērošanas noteikumu – pieņemšanu, tas to būtu skaidri norādījis.
Tādējādi šī sprieduma 42.–44. punktā izklāstītā argumentācija, ko
R
.
Alba Aguilera
u.c. ir izvirzījuši pārsūdzētā sprieduma pamatojumam, ir jānoraida, jo tā ir tiešā pretrunā Savienības likumdevēja nodomam.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, pārsūdzētā sprieduma 30. un 31. punktā nospriežot, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir norma, ar ko nosaka tiešu pienākumu pieņemt VĪN visam šim pielikumam, un no tā secinot, ka EĀDD esot bijis jāpieņem minētā pielikuma 10. panta VĪN, pirms tas tiesiski drīkstēja pieņemt apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
Līdz ar to pirmais apelācijas pamats ir pamatots. Tomēr, ciktāl saskaņā ar šī sprieduma 57. punktā atgādināto judikatūru pienākums pieņemt VĪN Civildienesta noteikumu 110. panta izpratnē, ja šajā ziņā tas nav skaidri noteikts, tomēr var tikt pieļauts, tā kā attiecīgā Civildienesta noteikumu norma nav pietiekami skaidra un precīza tādā mērā, ka tajā nav izslēgta tās patvaļīga piemērošana, un ciktāl ar otro [apelācijas] pamatu EĀDD apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir arī nospriedusi, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants atbilst šim noteikumam, tādējādi pieļaujot otru tiesību kļūdu, pirms atcelt pārsūdzēto spriedumu lūgtajā apmērā, ir jāizskata otrais pamats.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
EĀDD, atsaucoties uz pārsūdzētā sprieduma 28., 29. un 38. punktu, norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants ir tāda norma, kas prasa pieņemt VĪN, jo tā neesot pietiekami skaidra un precīza tādā apmērā, lai izslēgtu patvaļīgas piemērošanas risku. Pieņemot īstenošanas noteikumus attiecībā uz PDA, Civildienesta noteikumu šī pielikuma 10. panta 1. punkta ceturtajā daļā ir skaidri noteikts, ka ir jāsaņem Personāla komitejas atzinums, un tas tā esot noticis, pieņemot 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumus. Šis posms pats par sevi ļaujot novērst jebkādu risku, ka administrācija nosaka obligātos PDA likmju noteikšanas kritērijus, lai panāktu tai vēlamo rezultātu. Šī 10. panta, kurā noteikti parametri, kas jāņem vērā, nosakot PDA, un ar ko ievieš tā ikgadējo pārvērtēšanu, detalizētības pakāpe pati par sevi pierādot, ka tā nevar tikt patvaļīgi piemērota.
Līdz ar to otrais apelācijas pamats ir pieņemams. Tā kā Savienības likumdevējs skaidri neparedz pienākumu pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN un tā kā šīs normas raksturs neuzliek pienākumu pieņemt VĪN, tiks noskaidrots, ka nepastāv pienākums pieņemt šī pielikuma 10. panta VĪN
R
.
Alba Aguilera
u.c. norādītajā izpratnē. Otrais pamats neattiecoties ne uz jautājumu par iespēju apspriesties ar Civildienesta noteikumu komiteju vai pat uz tās atzinuma atbilstību, ne arī tas nozīmējot pieprasīt no
R
.
Alba Aguilera
u.c. pierādījumu par negatīvu faktu.
R
.
Alba Aguilera
u.c. galvenokārt norāda, ka šis otrais pamats ir neefektīvs. Tā kā Vispārējā tiesa pamatoti nosprieda, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešajā daļā ir skaidri paredzēts EĀDD pienākums pieņemt šī pielikuma 10. panta VĪN, šī 10. panta apgalvotajai skaidrībai nav nozīmes.
Katrā ziņā otrais apelācijas pamats neesot pamatots. Proti, VĪN pieņemšana nozīmējot, ka Civildienesta noteikumu komitejas atzinums var ietekmēt iecēlējinstitūcijas lēmumu. Pieprasījums iesniegt negatīvu pierādījumu, proti, ka apstrīdētajam lēmumam varētu būt citāds saturs, ja būtu bijuši pieņemti VĪN, nevar tikt pieņemts un liegtu lietderīgo iedarbību pienākumam apspriesties ar šo komiteju.
Tiesas vērtējums
Tā kā
R
.
Alba Aguilera
u.c. galvenokārt apstrīd otrā pamata efektivitāti, ir jānorāda, ka viņu argumentācija šajā ziņā balstās uz premisu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa esot pareizi nospriedusi, ka Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešā daļa ir norma, ar kuru tiek tieši noteikts pienākums pieņemt VĪN visiem šī pielikuma noteikumiem, tai skaitā tā 10. pantam, šī sprieduma 57. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē. Tomēr no pirmā pamata analīzes izriet, ka šī premisa ir kļūdaina.
To ievērojot, jākonstatē, ka ar otro pamatu EĀDD būtībā apgalvo – Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 38. punktā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka neatkarīgi no pienākuma pieņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta VĪN, kas, tāprāt, izrietot no tā 1. panta trešās daļas, šī 10. panta raksturs prasa arī to, lai, pirms varētu tiesiski pieņemt lēmumu par PDA apmēra pārskatīšanu, ir jāpieņem šī 10. panta VĪN.
Protams, šī 38. punkta pirmajā teikumā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka “ārējas un starpiestāžu struktūras, kāda ir Civildienesta noteikumu komiteja, atzinums ir nepieciešams, lai garantētu, ka kritēriji, atbilstoši kuriem tiek izlemts par dzīves apstākļiem trešajās valstīs, tiek noteikti abstrakti un neatkarīgi no jebkādas procedūras, kuras priekšmets ir pārskatīt PDA apmēru, lai novērstu, ka šo kritēriju izvēli ietekmē administrācijas iespējami gribētais rezultāts”.
Tomēr no visa pārsūdzētā sprieduma lasījuma, it īpaši no tā 30., 31., 33. un 40. punkta, izriet, ka Vispārējā tiesa apstrīdētā lēmuma atcelšanā ir balstījusies nevis uz otro no tiem gadījumiem, kas minēts šī sprieduma 57. punktā atgādinātajā judikatūrā, bet uz apstākli, ka – atbilstoši tās izvēlētajai interpretācijai – Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. punkta trešajā daļā ir noteikts skaidrs pienākums pieņemt VĪN visiem šī pielikuma noteikumiem, to skaitā tā 10. pantam.
Turklāt, kā norādīts pārsūdzētā sprieduma 34. punktā, 35. punktā, 38. punkta otrajā teikumā un 39. punktā, Vispārējās tiesas izklāstītie apsvērumi šajā 38. punktā ir par jautājumu, vai 2013. gada 17. decembra un 2014. gada 3. decembra lēmumus var uzskatīt par VĪN Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas izpratnē. Tātad tie nav saistīti ar šī pielikuma 10. panta raksturu, bet gan ar interpretāciju, kādu tā ir sniegusi šai 1. panta trešajai daļai. Turklāt, kā jau būtībā ticis konstatēts šī sprieduma 48. punktā, pirmais Vispārējai tiesai iesniegtais atcelšanas pamats ir tikai par pirmo no tiem gadījumiem, kas minēti šī sprieduma 57. punktā atgādinātajā judikatūrā.
Otrais apelācijas pamats līdz ar to balstās uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma izpratni un tādēļ ir jānoraida kā nepamatots.
Tomēr, tā kā pirmais apelācijas pamats ir pamatots un Vispārējās tiesas izvēlētais vērtējums, kura kļūdainais raksturs ir konstatēts šajā pamatā, ir – kā tas ir tostarp norādīts šī sprieduma 92. punktā – apstrīdētā lēmuma atcelšanas pamats, pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) un 3) punkts ir jāatceļ.
Par prasību Vispārējā tiesa
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai, ja Vispārējās tiesas spriedums tiek atcelts, tā var pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Vispārējā tiesā.
Šajā lietā no apelācijas sūdzības pārbaudes izriet, ka pirmais
R
.
Alba Aguilera
u.c. izvirzītais pamats pirmajā instancē, saskaņā ar kuru EĀDD atbilstoši Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešajai daļai bija pienākums pieņemt šī pielikuma 10. panta VĪN pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, nav pamatots.
Tomēr, tā kā Vispārējā tiesa ir apmierinājusi šo pamatu un atcēlusi apstrīdēto lēmumu, ciktāl tai tika lūgts, nepārbaudot otro un trešo tajā izvirzīto pamatu, Tiesa nolemj, ka lieta nav izskatāmā stāvoklī. Tādēļ lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana ir jāatliek.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. aprīļa sprieduma Alba Aguilera u.c./EĀDD (
T‑119/17
,
EU:T:2018:183
) rezolutīvās daļas 1) un 3) punktu.

2)
Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

3)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.