CELEX: 62016TJ0586
Javni uslužbenci
Uradniki
Napredovanje
Napredovalno obdobje 2015
Neobstoj poročil o delu zaradi bolniškega dopusta
Splošne določbe za izvajanje člena 45 Kadrovskih predpisov

Dejansko stanje
Tožeča stranka, Guillaume Vincenti, je uradnik Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) v nazivu AST 7. V tem nazivu je od 1. aprila 2009. Na bolniškem dopustu je od 10. junija 2013.
Ocena, ki jo je tožeča stranka dobila v vseh ocenjevalnih poročilih za ocenjevalna obdobja 2009, 2010, 2011 in 2012, je pokazala, da „učinkovitost, usposobljenost in elementi vedenja, ki so bili ocenjevani, v celoti ustrezajo [so ustrezali] ravni, ki je zahtevana za delovno mesto“. Zaradi njene upravičene odsotnosti z dela pa njeni ocenjevalni poročili za ocenjevalni obdobji 2013 in 2014, ki se nanašata na obdobja od 1. januarja do 31. decembra 2013 in od 1. januarja do 31. decembra 2014, nista bili dokončani.
Prag za napredovanje v nazivu tožeče stranke je 9 točk. Organ za imenovanja pri EUIPO (v nadaljevanju: OI) je z dopisom z dne 21. julija 2014 tožečo stranko obvestil, da je bilo število točk za napredovanje v letu 2014, ki jih je bila deležna, dokončno določeno na 9,25 točk.
EUIPO je z okrožnico z dne 27. aprila 2015 uslužbence seznanil o začetku napredovalnega obdobja 2015 in jih obvestil, da v skladu s členom 110 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) za uradnike smiselno uporablja Sklep Komisije C(2013) 8968 final z dne 16. decembra 2013 o splošnih določbah za izvajanje člena 45 Kadrovskih predpisov (v nadaljevanju: SDI za člen 45). S to okrožnico je svoje zaposlene prav tako obvestil, da so bila pripravljena navodila za delo, da se določijo podrobni pogoji za napredovanje znotraj EUIPO (v nadaljevanju: navodila za delo).
Upravno-posvetovalni odbor pri EUIPO v okviru napredovalnega obdobja 2015 imena tožeče stranke ni vključil na seznam uradnikov, predlaganih za napredovanje. Ta seznam je bil 25. junija 2015 objavljen na spletnem mestu EUIPO.
Tožeča stranka je 2. julija 2015 izpodbijala to odločbo upravno‑posvetovalnega odbora pri skupnem odboru za napredovanje (v nadaljevanju: SON) in slednjemu predlagala, naj se njeno ime vključi na seznam uradnikov, predlaganih za napredovanje.
SON je 24. julija 2015, potem ko je preučil primer tožeče stranke, sprejel priporočilo za OI. V njem je predlagal, naj se predlogu tožeče stranke ne ugodi. Menil je, da bi bilo treba v skladu z navodili za delo po vrnitvi uradnika na svoje delovno mesto pripraviti ocenjevalno poročilo, retroaktivno dodeliti točke za napredovanje in izvesti primerjavo uspešnosti. To priporočilo ni bilo sprejeto soglasno. Dva člana SON, ki ju je imenoval odbor uslužbencev, sta tudi navedla, da ni pravne podlage za odstopanje od jasnega besedila SDI za člen 45 in da je razlaga navodil za delo, na katerih temelji to priporočilo, po njunem mnenju odstopala od jasnega pomena člena 3 SDI.
OI je 24. julija 2015 objavil seznam uradnikov, ki so napredovali v napredovalnem obdobju 2015, ki imena tožeče stranke ni vključeval.
Tožeča stranka je s pritožbo, vloženo 18. avgusta 2015 na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov, izpodbijala odločbo EUIPO z dne 24. julija 2015 o sestavi seznama uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
OI je pritožbo zavrnil z odločbo z dne 8. decembra 2015 (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi pritožbe).
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 18. marca 2016 v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vložila to tožbo. Ta tožba je bila vpisana pod opravilno številko F‑16/16.
V skladu s členom 3 Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. julija 2016 o prenosu pristojnosti za odločanje o sporih med Evropsko unijo in njenimi uslužbenci na prvi stopnji na Splošno sodišče (
UL 2016, L 200, str. 137
) je bila ta zadeva prenesena na Splošno sodišče v stanju, v kakršnem je bila 31. avgusta 2016. Vpisana je bila pod opravilno številko T‑586/16 in dodeljena tretjemu senatu.
Splošno sodišče je v okviru ukrepa procesnega vodstva 8. marca 2017 pozvalo EUIPO, naj odgovori na več vprašanj. EUIPO se je 28. marca 2017 odzval na ta ukrep.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
razglasi ničnost odločbe EUIPO z dne 24. julija 2015 o nenapredovanju tožeče stranke v višji naziv (AST 8) v napredovalnem obdobju 2015, ker njeno ime ni bilo vključeno na seznam uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015;
–
EUIPO naloži plačilo stroškov.
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo v celoti zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v podporo svoji tožbi navaja tri tožbene razloge, ki se v tožbi obravnavajo skupaj in se nanašajo, prvič, na kršitev člena 45 Kadrovskih predpisov, člena 3 SDI za člen 45 in člena 13 odločbe EUIPO ADM‑05‑09, drugič, na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj, načela dobrega upravljanja, njene pravice do obrambe in na izkrivljanje dejstev, na katerih temelji izpodbijana odločba, in tretjič, na očitno napako pri presoji, ki jo je storil OI, primarno s tem, da je zavrnil izvajanje svoje diskrecijske pravice v zvezi njenim napredovanjem, in, podredno s tem, da je zavrnil njeno napredovanje, ker naj bi takšna zavrnitev prekoračila njegovo diskrecijsko pravico.
Uvodoma, kot je bilo navedeno zgoraj v točki 4, so bile določbe, ki se uporabijo in ki jih je poleg tega za svoje uradnike uporabil EUIPO v napredovalnem obdobju 2015, po analogiji določbe SDI za člen 45. Tožeča stranka, ki je bila na obravnavi zaslišana v zvezi z upoštevnostjo odločbe EUIPO ADM‑05‑09 za to zadevo, je ob priznavanju, da izpodbijana odločba ni temeljila na tej odločbi EUIPO, umaknila trditev v zvezi s kršitvijo te odločbe, kar je bilo zabeleženo v zapisniku o obravnavi.
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 45 Kadrovskih predpisov in člena 3 SDI za člen 45
Tožeča stranka trdi, da je OI kršil člen 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45. Meni, da njena poročila niso bila dokončana zaradi okoliščin, za katere ni odgovorna, in sicer bolniškega dopusta. Na podlagi besedila te določbe njenega primera ni mogoče izključiti iz postopka napredovanja za leto 2015. OI naj bi napačno menil, da naj zaradi odloga postopkov njenega ocenjevanja in njenega napredovanja do njene vrnitve na delovno mesto ne bi bila prikrajšana za pravice na podlagi členov 43 in 45 Kadrovskih predpisov. Tak pristop naj bi imel številne pomanjkljivosti, zlasti v primeru smrti ali trajne invalidnosti zadevnega uradnika. OI prav tako ne more utemeljiti okoliščine, da tožeča stranka ni mogla sodelovati v zadevnem postopku napredovanja, ker ni bila izvedena primerjava uspešnosti, saj tožeči stranki ni mogoče pripisati teh okoliščin. Po mnenju tožeče stranke bi lahko OI v ta namen uporabil druge informacije, s katerimi razpolaga. OI naj bi kršil člen 45 Kadrovskih predpisov s tem, ko ni upošteval člena 3 SDI za člen 45.
EUIPO v bistvu odgovarja, da se člen 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45 ne nanaša na primer tožeče stranke, temveč se nanaša na okoliščino, na primer, da je v napredovalnem obdobju ocenjevalec odsoten, zadevni uradnik pa prisoten v skladu z njegovimi navodili za delo. V prid takšni razlagi govori okoliščina, da so ocenjevalna poročila potrebna za zagotovitev pravilne izvedbe primerjave uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo, kar naj bi izhajalo tudi iz člena 3 SDI za člen 45, ki na splošno zahteva, da ta poročila postanejo dokončna. Ker se po mnenju EUIPO za osebo na bolniškem dopustu načeloma ne šteje, da je v položaju, da bi lahko izpodbijala svoje ocenjevalno poročilo in upoštevala postopkovne roke, je bil primoran prekiniti postopke ocenjevanja tožeče stranke in posledično prekiniti tudi postopek njenega napredovanja, da bi zagotovil njene postopkovne pravice. EUIPO poleg tega meni, da je primerjavo uspešnosti na podlagi drugih informacij, kot so tiste, ki so navedene v ocenjevalnih poročilih, mogoče izvesti samo kot skrajni ukrep in bi jo bilo mogoče upravičiti samo, če bi postalo jasno, da ne bo na razpolago nobeno ustrezno poročilo, saj se zadevni uradnik ne bo vrnil na svoje delovno mesto. EUIPO bi moral v skladu s svojo dolžnostjo skrbnega ravnanja zagotoviti, da je bila odločitev o napredovanju tožeče stranke sprejeta po tem, ko ji je dal možnost, da poda mnenje o svoji uspešnosti. EUIPO je poleg tega v odgovoru na ukrep procesnega varstva, ki ga je sprejelo Splošno sodišče, menil, da je v interesu tožeče stranke, da lahko sodeluje v ocenjevalnem razgovoru in sledi celotnemu postopku ocenjevanja, kot pa postopku, v katerem bi EUIPO navedel druge veljavne informacije, ker je tožeča stranka predmet preiskave Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF), ki se – čeprav je bil začet po sprejetju izpodbijane odločbe – nanaša na zadevno obdobje ocenjevanja. Dodaja, da ocenjevalna poročila zagotavljajo zaščito pravic uslužbencev na podlagi dialoga in v pritožbenem postopku, kar nujno ne velja, če primerjava uspešnosti temelji na drugih razpoložljivih informacijah.
V obravnavanem primeru je treba najprej navesti, da je upoštevna utemeljitev za presojo zakonitosti izpodbijane odločbe tista, ki je vsebovana v odločbi o zavrnitvi pritožbe. Iz te odločbe je v bistvu razvidno, da se člen 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45 po mnenju OI nanaša na položaje, v katerih ocenjevalno poročilo uradnika ni bilo dokončano, na primer zaradi odsotnosti ocenjevalca oziroma drugostopenjskega ocenjevalca v času, ko sta bila pozvana k ukrepanju v postopku ocenjevanja. Zato je menil, da se ta določba ni uporabljala za primer tožeče stranke. OI je dalje navedel, da tožeča stranka zaradi bolniškega dopusta ni imela ocenjevalnih poročil za leti 2013 in 2014 in da sta bila postopka ocenjevanja in napredovanja, ki se nanašata nanjo, prekinjena do njene vrnitve na delo. Ker je bil postopek napredovanja tožeče stranke prekinjen zaradi njene upravičene odsotnosti, se primerjava njene uspešnosti upravičeno ni upoštevala v napredovalnem obdobju 2015. Nazadnje je OI na podlagi navedenega sklenil, da ime tožeče stranke upravičeno ni bilo vključeno na seznam uradnikov, ki napredujejo v letu 2015.
V zvezi s tem se v skladu s členom 110 Kadrovskih predpisov, ker ni določenega odstopanja, Sklep Komisije C(2013) 8985 final z dne 16. decembra 2013 o splošnih določbah za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov (v nadaljevanju: SDI za člen 43) in SDI za člen 45 smiselno uporabljata za EUIPO.
Spomniti je treba, da se v skladu s členom 2 SDI za člen 45 postopek napredovanja izvede vsako leto.
Med tem postopkom, ki se izvede vsako leto, je uradnik lahko predmet odločbe o napredovanju, torej lahko napreduje, če izpolni pet kumulativnih pogojev v skladu s členom 3 SDI za člen 45. Peti izmed teh pogojev, kot je navedel EUIPO, se nanaša na to, da so ocenjevalna poročila uradnika postala dokončna na podlagi SDI za člen 43. Vendar ta člen 3 izrecno določa, da „v primerih, v katerih ocenjevalno poročilo ni [bilo] dokončano zaradi zamude, ki je ni [bilo] mogoče pripisati zaposlenemu, slednji izjemoma lahko sodeluje v postopku napredovanja na podlagi drugih veljavnih informacij, ki nadomestijo ocenjevalno poročilo in je lahko zato predmet odločbe o napredovanju.“
Na podlagi te določbe se za uradnika, ki izpolnjuje prve štiri pogoje iz člena 3 SDI za člen 45, vendar njegovo ocenjevalno poročilo ni postalo dokončno, kljub temu šteje, da lahko napreduje, če to poročilo ni moglo biti dokončano zaradi zamude, ki mu je ni mogoče pripisati. Zadevni uradnik v tem primeru sodeluje v postopku napredovanja na podlagi drugih veljavnih informacij, ki nadomestijo ocenjevalno poročilo.
V obravnavani zadevi je iz spisa razvidno, da ni sporno, da ocenjevalni poročili tožeče stranke za leti 2013 in 2014 ne obstajata zaradi njenega bolniškega dopusta in da je ta bolniški dopust pomenil upravičeno odsotnost.
Ugotoviti je torej treba, da tožeči stranki zato, ker je njen bolniški dopust pomenil upravičeno odsotnost, ni mogoče pripisati okoliščine, da ni bilo mogoče dokončati njenih ocenjevalnih poročil za leti 2013 in 2014 in zato njun neobstoj. EUIPO je sicer na obravnavi priznal, da bolniški dopust tožeče stranke ni bila okoliščina, ki bi jo bilo mogoče pripisati tožeči stranki.
V takem primeru člen 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45 določa, da uradnik lahko napreduje in ima pravico sodelovati v letnem postopku napredovanja na podlagi drugih veljavnih informacij. OI je kršil to določbo in napačno uporabil pravo s tem, da tožeči stranki ni priznal pravice do udeležbe v postopku napredovanja za leto 2015, ker zaradi njene upravičene odsotnosti zaradi bolniškega dopusta ni bilo mogoče sestaviti nekaterih njenih ocenjevalnih poročil.
Razlaga člena 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45, ki jo je podal EUIPO, v skladu s katero se ta določba ne nanaša na položaj tožeče stranke, je zato napačna.
V zvezi s tem trditvi EUIPO – kot je prikazano v oddelku III(a) navodil za delo – da je moral prekiniti postopek ocenjevanja, posledično pa postopek napredovanja tožeče stranke v času njenega bolniškega dopusta, da se ji zagotovijo postopkovne pravice, ki jih ima v tem postopku ocenjevanja, ni mogoče pritrditi. V položaju, v kakršnem je tožeča stranka, in sicer, ko ni bilo mogoče pravočasno pripraviti ocenjevalnih poročil v za ta namen predpisanem postopku, da bi jih bilo mogoče upoštevati v zadevnem postopku napredovanja, je bila tožeča stranka v skladu s SDI za člen 45 upravičena, da se šteje, da lahko napreduje, da sodeluje v tem postopku napredovanja in da posledično sodeluje pri izvedbi primerjave uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo v napredovalnem obdobju 2015, ob upoštevanju drugih veljavnih informacij, ki nadomestijo neobstoječa ocenjevalna poročila.
Ugotoviti je treba tudi, da so navodila za delo – kot sklep, ki ga agencija posreduje vsem zaposlenim in ki naj bi zadevnim uradnikom zagotovil enako obravnavanje pri napredovanju – notranje smernice. Načeloma nič ne nasprotuje temu, da OI s splošnim internim sklepom določi pravila za izvajanje široke diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi Kadrovskih predpisov. Vendar za možnost uporabe takih notranjih smernic veljajo nekatere omejitve, zlasti pa obveznost upoštevanja načela hierarhije predpisov. Notranje smernice, kot so navodila za delo, so predpis, ki je hierarhično podrejen Kadrovskim predpisom in določbam za njihovo izvajanje (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 30. januarja 2008, Strack/Komisija,
T‑85/04
,
EU:T:2008:18
, točke od 37 do 41 in navedena sodna praksa). Posledično navodila za delo EUIPO ne morejo zakonito določati pravil, ki bi odstopala od določb Kadrovskih predpisov ali od SDI za člen 45.
Prav tako ne prepričajo trditve EUIPO, da bi bila udeležba uradnika v postopku napredovanja na podlagi drugih informacij, kot so tiste, ki so navedene v ocenjevalnih poročilih, mogoča samo kot skrajni ukrep. Na eni strani je treba ugotoviti, da EUIPO ni pojasnil, zakaj položaj tožeče stranke ni bil položaj za „skrajni ukrep“, ki bi upravičil uporabo drugih informacij, ki nadomestijo neobstoječi ocenjevalni poročili za leti 2013 in 2014. Poleg tega je EUIPO v odgovoru na vprašanje na obravnavi priznal, da njegova razlaga člena 3, peta alinea, drugi stavek, SDI za člen 45, kot je med drugim prikazana v navodilih za delo, ni bila določena za primer, kakršen je primer tožeče stranke, in sicer, ko gre za upravičeno odsotnost, daljšo od enega leta. Ta razlaga, na podlagi katere EUIPO zavrne udeležbo zadevnega uradnika v zadevnem postopku napredovanja na podlagi drugih informacij, ki nadomestijo ta neobstoječa ocenjevalna poročila, in jo pogojuje z vrnitvijo na delovno mesto, ne upošteva primerov, ko se uradnik na delovno mesto ne vrne dovolj zgodaj, oziroma se morebiti na delovno mesto nikoli ne vrne.
Na drugi strani mora OI vsako leto izvesti postopek napredovanja (glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2002, Morello/Komisija,
T‑338/00 in T‑376/00
,
EU:T:2002:314
, točka
) in v postopku napredovanja ne more, v tem primeru za več let, odložiti udeležbe uradnika, ki lahko napreduje, v skladu s SDI za člen 45.
Glede dolžnosti EUIPO, da na podlagi svoje dolžnosti skrbnega ravnanja zagotovi, da ima oseba možnost izraziti mnenje glede svoje uspešnosti, je treba v tem primeru ugotoviti, da EUIPO nikdar ni poskušal tožeči stranki dati priložnost, da se izrazi glede svoje uspešnosti. EUIPO je zaradi bolniškega dopusta tožeče stranke, napačno, le odložil njeno udeležbo v postopku napredovanja za napredovalno obdobje 2015, ker je čakal na njeno morebitno vrnitev na delovno mesto. Vendar EUIPO ne more v vseh primerih domnevati, da uradnik na bolniškem dopustu ni sposoben učinkovito izraziti mnenja glede svoje uspešnosti. Poleg tega, čeprav bi sestava ocenjevalnih poročil, kot navaja EUIPO, zagotovila zaščito pravic uslužbencev na podlagi dialoga in v pritožbenem postopku, kar ne bi moglo veljati za primerjavo uspešnosti na podlagi drugih informacij, je treba spomniti, da je zoper odločbo, kakršna je izpodbijana odločba, mogoče vložiti pritožbo, pozneje pa – odvisno od primera – tožbo.
V tem primeru je tožeča stranka, čeprav je bila na bolniškem dopustu, po elektronski pošti najprej ustrezno izpodbijala okoliščino, da njeno ime ni bilo vključeno na seznam uradnikov, ki so bili SON predlagani za napredovanje v skladu s členom 5(7) SDI za člen 45, nato pa je v skladu s členom 90(2) Kadrovskih predpisov veljavno vložila pritožbo zoper izpodbijano odločbo, ki ji je sledila ta tožba pri Splošnem sodišču, kar prav tako izključuje trditev EUIPO, da je moral prekiniti postopek napredovanja tožeče stranke, ker se za uradnika na bolniškem dopustu načeloma šteje, da ni v položaju, da bi lahko „premislil in predstavil svoje trditve ali na ustrezen način izpodbijal odločbe v zvezi z razvojem njegove kariere“.
Nazadnje trditev EUIPO, da je tožeča stranka predmet preiskave urada OLAF, v obravnavanem primeru ni upoštevna. Na eni strani je treba namreč navesti, da se je – kot je priznal EUIPO – ta preiskava začela po sprejetju izpodbijane odločbe. Na drugi strani v odločbi o zavrnitvi pritožbe ni ničesar, kar bi nakazovalo na to, da je bilo ravnanje tožeče stranke razlog za izpodbijano odločbo, ker je EUIPO le odložil udeležbo tožeče stranke v postopku napredovanja za napredovalno obdobje 2015, ker je čakal na njeno morebitno vrnitev na delovno mesto.
Iz tega sledi, da je kršitev člena 3 SDI za člen 45 v postopku napredovanja za leto 2015, ki se nanaša na tožečo stranko, odločilno vplivala na potek tega postopka in na odločitev o njenem nenapredovanju, saj ji v tem postopku napredovanja ni bilo omogočeno sodelovanje.
Zato je treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično v delu, v katerem se tožeče stranke v napredovalnem obdobju 2015 ni upoštevalo.
Podredno, Splošno sodišče meni, da je treba zato, da tožeča stranka znova pridobi svoje pravice, ponovno preučiti možnost njene udeležbe v postopku napredovanja za leto 2015. OI bo šele po izvedbi takšne ponovne preučitve lahko veljavno sprejel odločitev v zvezi s tožečo stranko in ocenil, ali jo je treba dodatno retroaktivno vključiti na seznam uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015. EUIPO je v zvezi s tem v odgovoru na ukrep procesnega varstva, ki ga je sprejelo Splošno sodišče, in tudi na obravnavi navedel, da z vidika proračuna nič ne nasprotuje temu, da bi tožeča stranka, če je treba, napredovala retroaktivno poleg drugih uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015.
Preostali tožbeni razlogi in trditve tožeče stranke
Glede na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ki se zahteva v zvezi s prvim tožbenim razlogom, ni treba preučiti drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj, načela dobrega upravljanja in pravice do obrambe, ter tudi na izkrivljanje dejstev, niti tretjega tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, ki jo je storil EUIPO s tem, da je zavrnil izvajanje svoje diskrecijske pravice. Prav tako ni treba preveriti trditve, ki jo je tožeča stranka podala podredno in s katero zatrjuje, da bi v napredovalnem obdobju 2015 morala napredovati in bi jo zato morali vključiti na seznam uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se neuspeli stranki na predlog naloži plačilo stroškov. Ker EUIPO ni uspel, se mu v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:

1.
Odločba Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 24. julija 2015 o sestavi seznama uradnikov, ki napredujejo v napredovalnem obdobju 2015 se razglasi za nično v delu, v katerem Guillaume Vincenti ni bil upoštevan za napredovalno obdobje 2015.

2.
EUIPO se naloži plačilo stroškov.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 14. novembra 2017.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.