CELEX: 62021CJ0772
Előzetes döntéshozatal
Az euró pénzhamisítás elleni védelme
1338/2001/EK rendelet
A 6. cikk (1) bekezdése
A bankjegyek kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó pénzforgalmi szolgáltatók
EKB/2010/14 határozat
A 6. cikk (2) bekezdése
A forgalomképtelen euróbankjegyek felismerése
Automatikus forgalomképességi vizsgálat
Az Európai Központi Bank (EKB) weboldalán közzétett és időről időre módosított minimum‑előírások
Személyi hatály
A pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók kötelezettségeinek terjedelme
Kötelező erő
A jogbiztonság elve

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2012. szeptember 7‑i EKB/2012/19 európai központi banki határozattal (
HL 2012. L 253., 19. o.
) módosított, az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképesség szerinti vizsgálatáról, illetve visszaforgatásáról szóló, 2010. szeptember 16‑i EKB/2010/14 európai központi banki határozat (
HL 2010. L 267., 1. o.
; a továbbiakban: EKB/2010/14 határozat) 6. cikke (2) bekezdésének értelmezésére, valamint az Európai Központi Bank (EKB) honlapján közzétett „Az euróbankjegyek bankjegykezelő gépek általi automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírások” (a továbbiakban: automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások) című aktus érvényességére vonatkozik.
E kérelmet a „Brink’s Lithuania” UAB és a Lietuvos bankas (litván nemzeti bank) között azon határozat tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amellyel e nemzeti bank arra kötelezte a Brink’s Lithuaniát, hogy hozza meg az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a bankjegyvizsgáló gépeinek a visszaforgatandó euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó toleranciaszintje ne haladja meg az 5%‑ot.
Jogi háttér
Az 1338/2001 rendelet
A 2008. december 18‑i 44/2009/EK tanácsi rendelettel (
HL 2009. L 17., 22. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 104., 52. o.
) módosított, az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló, 2001. június 28‑i 1338/2001/EK tanácsi rendelet (
HL 2001. L 181., 6. o.
; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 152. o.; helyesbítés:
HL 2006. L 121., 56. o.
) (a továbbiakban: 1338/2001 rendelet) célja, hogy megállapítsa a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy az euróbankjegyeket és euróérméket olyan módon hozzák forgalomba, hogy biztosítsák a pénzhamisítás elleni védelmüket.
E rendelet (4) preambulumbekezdése az alábbiakat mondja ki:
„Az euro pénzhamisítás elleni védelmét célzó intézkedések a Közösséget a közös pénz tekintetében fennálló felelősségére tekintettel érintik. Az euro jogi védelmét az egyes tagállamok egyedül nem tudják kielégítően biztosítani, mivel az euro‑bankjegy és euro‑érmék a részt vevő tagállamok területén kívül is forgalomba kerülnek. Ezért olyan közösségi jogszabály elfogadása szükséges, amely intézkedéseket határoz meg arra nézve, hogy az euro‑bankjegyeket és euro‑érméket megfelelő feltételek mellett hozzák forgalomba annak érdekében, hogy biztosítsák az euro globális, eredményes és egységes védelmét azon tevékenységekkel szemben, amelyek a hitelét veszélyeztethetik, és ezzel összhangban megfelelő intézkedéseket kell elfogadni, hogy 2002. január 1. előtt minden a kellő időben készen álljon.”
Az említett rendelet „Bankjegyek és érmék kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó intézmények kötelezettségei” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A hitelintézetek, pénzforgalmi tevékenységük keretén belül az egyéb pénzforgalmi szolgáltatók, valamint a bankjegyek és érmék kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó minden más gazdasági szereplő, beleértve az alábbiakat:
[…]
–
a pénzszállítók,
[…]
kötelesek megbizonyosodni az általuk elfogadott és újraforgalmazni kívánt eurobankjegyek és ‑érmék hitelességéről, és ügyelni a hamisítványok felismerésére.
Az eurobankjegyek ellenőrzésére az Európai Központi Bank által meghatározott eljárásoknak megfelelően kerül sor.
Az első albekezdésben említett intézmények és gazdasági szereplők kötelesek kivonni a forgalomból azokat az általuk elfogadott eurobankjegyeket és euroérméket, amelyekről tudják vagy alapos okkal feltételezik, hogy hamisak. Ezeket haladéktalanul átadják a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak.
[…]
(2)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) bekezdésben említett intézményeket, amelyek nem teljesítik az említett bekezdés értelmében rájuk háruló kötelezettségeket, hatásos, arányos és visszatartó erejű szankciókkal sújtsák.
(3)   Az Európai Központi Bank által megállapított, az általa előírt eljárások alkalmazására vonatkozó határidők sérelme nélkül, a tagállamok legkésőbb 2011. december 31‑ig elfogadják az e cikk (1) bekezdése első albekezdésének alkalmazásához szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket. Erről haladéktalanul tájékoztatják a[z Európai] Bizottságot és az Európai Központi Bankot.”
Az EKB/2010/14 határozat
Az EKB/2010/14 határozat (2) preambulumbekezdése értelmében:
„Az eurobankjegyek integritásának védelme és a hamisítványok megfelelő felismerésének lehetővé tétele céljából meg kell őrizni a forgalomban lévő eurobankjegyek jó állapotát annak biztosítása érdekében, hogy valódiságuk egyszerűen és megbízhatóan ellenőrizhető legyen, ezért az eurobankjegyek forgalomképességét ellenőrizni kell. A hamisgyanús eurobankjegyeket mindezen túlmenően gyorsan fel kell ismerni, és át kell adni a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak.”
E határozat „Hatály” című 1. cikke a következőket írja elő:
„Az [1338/2001] rendelet 6. cikke (1) bekezdésének értelmében ez a határozat állapítja meg a hamis eurobankjegyek felismerésére és a valódi eurobankjegyek forgalomképességi vizsgálatára, illetve visszaforgatására vonatkozó közös szabályokat és eljárásokat.”
Az említett határozat „Fogalommeghatározások” című 2. cikke értelmében:
„Ennek a határozatnak az alkalmazásában:
1.
»NKB«: azon tagállamok nemzeti központi bankja, amelyek pénzneme az euro.
2.
»Pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók«: az [1338/2001] rendelet 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott intézmények és gazdasági szereplők.
3.
»Visszaforgatás«: a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók által a lakosságtól fizetéskor vagy bankszámlára való befizetéskor, illetve más pénzforgalmazótól/pénzfeldolgozótól kapott bankjegyek forgalomba való közvetlen vagy közvetett visszaforgatása.
4.
»Bankjegyvizsgáló gép«: ügyfél vagy alkalmazott által kezelt, az I. mellékletben meghatározott gép.
5.
»Bankjegyvizsgálógép‑típus«: a más bankjegyvizsgáló gépektől megkülönböztethető bankjegyvizsgáló gépek csoportja az I. mellékletben leírtak szerint.
6.
»Közös vizsgálati eljárások«: az EKB által meghatározott azon vizsgálati eljárások, amelyeket az NKB‑knak a bankjegyvizsgálógép‑típusok bevizsgálására használniuk kell.
[…]
11.
»Forgalomképtelen eurobankjegyek«: azok az eurobankjegyek, amelyeket a 6. cikkben említett forgalomképességi vizsgálaton visszaforgatásra alkalmatlannak minősítenek.
[…]”
Az EKB/2010/14 határozat „Általános elvek” című 3. cikkének (1) és (3)–(5) bekezdése a következőket mondja ki:
„(1)   A pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát az ebben a határozatban megállapított eljárásoknak megfelelően kell elvégezniük.
[…]
(3)   Az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát az NKB által sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgálógép‑típussal vagy képzett személyzet általi kézi vizsgálattal kell végezni.
(4)   Az eurobankjegyek ügyfél által kezelt gépeken vagy automata pénzkiadókon keresztül történő visszaforgatására csak akkor kerülhet sor, ha az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát egy NKB által sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgálógép‑típuson elvégezték és azokat valódinak és forgalomképesnek találták. Ez a követelmény azonban nem érvényesül azon eurobankjegyek esetében, amelyeket a pénzforgalmazóhoz/pénzfeldolgozóhoz az NKB vagy más olyan pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó szállított le, mely ilyen módon már elvégezte az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát.
(5)   A pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó a hamisítványok felismerésére és a valódi eurobankjegyek forgalomképességi vizsgálatára használt, alkalmazott által kezelt gépeket és ügyfelek által kezelt gépeket csak akkor helyezhet üzembe, ha a gépeket egy NKB sikeresen bevizsgálta, és azok szerepelnek az EKB weboldalán a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően. Amennyiben az NKB és a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó szigorúbb beállításokban nem állapodik meg, a gépeket kizárólag az EKB weboldalán szereplő gépek tekintetében felsorolt eurobankjegy‑címletek és ‑sorozatok vonatkozásában azokkal a szabványos gyári beállításokkal – beleértve azok frissítéseit is – kell használni, amelyeket a sikeres bevizsgáláskor használtak.”
Az EKB/2010/14 határozat „Forgalomképtelen eurobankjegyek felismerése” című 6. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(2)   A géppel végzett forgalomképességi vizsgálatot az EKB weboldalán szereplő, időről időre módosított minimum‑előírásoknak megfelelő, sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló géppel kell elvégezni.
(3)   Egy NKB az EKB tájékoztatása után szigorúbb előírásokat állapíthat meg egy vagy több eurobankjegy‑címlet vagy ‑sorozat tekintetében, ha az például az NKB tagállamában forgalomban lévő eurobankjegyek minőségromlása miatt indokolt. Ezeket a szigorúbb előírásokat az adott NKB weboldalán teszik közzé.”
Az említett határozatnak „Az eurorendszer bankjegyvizsgáló gépekre vonatkozó közös vizsgálati eljárásai” című 9. cikke értelmében:
„(1)   Az NKB‑k a bankjegyvizsgálógép‑típusokat a közös vizsgálati eljárásnak megfelelően vizsgálják be.
(2)   Az EKB a vizsgálati eredmények (3) bekezdésben említett érvényességi ideje alatt a weboldalán található jegyzékben a sikeresen bevizsgált összes bankjegyvizsgálógép‑típust feltünteti. Az EKB által meghatározott eljárásnak megfelelően törlik a jegyzékből azt a bankjegyvizsgálógép‑típust, mely ez idő alatt képtelenné válik az eurorendszer számára ismert összes eurobankjegy‑hamisítvány felismerésére.
(3)   Amennyiben valamely bankjegyvizsgálógép‑típus bevizsgálása sikeresen zárul, a vizsgálati eredmények a teljes euroövezetben érvényesek a bevizsgálás elvégeztének hónapja végétől számított egy éven át, amennyiben a típus továbbra is képes az eurorendszer számára ezen idő alatt ismertté váló valamennyi eurobankjegy‑hamisítvány felismerésére.
(4)   Az eurorendszer nem vonható felelősségre amiatt, ha a sikeresen bevizsgált valamely bankjegyvizsgálógép‑típus nem képes az eurobankjegyek IIa. vagy IIb. melléklet szerinti osztályozására és kezelésére.”
Ugyanezen határozatnak „Az eurorendszer ellenőrzési tevékenysége és korrekciós intézkedések” című 10. cikke kimondja:
„(1)   Az NKB‑k a nemzeti jog követelményei szerint az alábbiakra jogosultak: i. a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók telephelyén a bankjegyvizsgáló gépek ellenőrzése céljából helyszíni vizsgálat lefolytatása – beleértve az előzetes bejelentés nélkül végzett vizsgálatokat –, különösen a gépek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatra, valamint a hamisgyanús, illetve a nem egyértelműen valódinak minősített eurobankjegyekre és a számlatulajdonosra vonatkozó adatok összekapcsolásának és az adatok visszakereshetőségének biztosítására való képességének ellenőrzése; valamint ii. a bankjegyvizsgáló gépek üzemeltetésére és ellenőrzésére, a megvizsgált eurobankjegyek kezelésére, valamint a kézi valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó eljárások ellenőrzése.
[…]
(3)   Amennyiben valamely NKB valamely pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó esetében e határozat rendelkezéseinek be nem tartását észleli, úgy a pénzforgalmazót/pénzfeldolgozót korrekciós intézkedések meghatározott időn belül történő elfogadására kötelezi. A meg nem felelés kiküszöböléséig a kötelezést előíró NKB az EKB nevében megtilthatja a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó számára az érintett eurobankjegy‑címlet(ek) visszaforgatását. Ha a meg nem felelés oka a bankjegyvizsgálógép‑típus hibája, ennek következtében előfordulhat, hogy a típust törlik a 9. cikk (2) bekezdésében említett jegyzékből.
(4)   Amennyiben a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó a vizsgálat tekintetében az NKB‑val nem működik együtt, ezt meg nem felelésnek kell tekinteni.”
Az EKB/2012/19 határozat
Az EKB/2012/19 határozat (3) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az EKB/2010/14 határozat IIIa. mellékletében meghatározott, az eurobankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások a bankjegyvizsgáló gépek feladataira vonatkozó követelményeket határoznak meg. Erre tekintettel mindezek kizárólag a bankjegyvizsgálógép‑gyártók számára bírnak jelentőséggel, és nem gyakorolnak hatást az EKB/2010/14 határozatban meghatározott valódiság‑ és forgalomképesség szerint történő vizsgálatra vonatkozó eljárásokra, amelyeknek a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak kell megfelelniük. Tekintettel arra, hogy az automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások kívül esnek az EKB/2010/14 határozat hatályán, azokat a bankjegyvizsgáló gépek bevizsgálására, az adatgyűjtésre és az ellenőrzésre vonatkozó szabályok és eljárások közé szükséges integrálni.”
Az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások
Az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének eredeti változata „Az eurobankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírások” című IIIa. mellékletére hivatkozott. Ezt a mellékletet az EKB/2012/19 határozat hatályon kívül helyezte. E határozat hatálybalépése óta az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat az EKB weboldalán az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének megfelelően közzéteszik. Az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásoknak az alapeljárásra alkalmazandó változata többek között a következőket írta elő:
„A bankjegyvizsgáló gépek által végzett forgalomképességi vizsgálat elfogadható toleranciaszintje 5%. Ez annyit jelent, hogy a gép legfeljebb az eurobankjegyek 5%‑a tekintetében adhat tévesen forgalomképes minősítést.”
Az EKB/2010/NP16 iránymutatás
A 2012. szeptember 7‑i EKB/2012/NP20 iránymutatással módosított, a bankjegyvizsgáló gépek bevizsgálására, az adatgyűjtésre és az ellenőrzésre vonatkozó szabályokról és eljárásokról szóló, 2010. szeptember 16‑i EKB/2010/NP16 európai központi banki iránymutatás (a továbbiakban: EKB/2010/NP16 iránymutatás) bizalmas dokumentum, amelyhez csak az EKB és az NKB‑k férhetnek hozzá. A tárgyaláson a Bíróság kérésére az EKB az EKB/2010/NP16 iránymutatás nem bizalmas változatát csatolta az iratokhoz.
Az EKB/2010/NP16 iránymutatásnak „A bankjegyvizsgáló gépek bevizsgálása” című 2. cikkének (1) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A gyártók kérésére az NKB‑k a bankjegyvizsgálógép‑típusok hitelesítési vizsgálatait a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók általi beszerelés előtt és után végzik el.
[…]
(4)   Az NKB‑k a hitelesítési vizsgálatokat, az éves vizsgálatokat, valamint az ismételt vizsgálatokat […] az I. mellékletben meghatározott közös vizsgálati eljárásnak megfelelően végzik el.”
Ezen iránymutatásnak „Az automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások” című 2a. cikke a következőket írja elő:
„Az eurórendszer határozza meg az EKB/2010/14 határozat 6. cikke szerinti, a bankjegyvizsgáló gépek által végzett automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat, amelyeket a jelen iránymutatás IV. melléklete tartalmaz és az EKB honlapján közzétesznek.”
Az említett iránymutatás I. mellékletének 3.1.1. pontja szerint:
„A forgalomképességi vizsgálatot a legújabb vizsgálati módszerrel kell elvégezni. […] A forgalomképesség‑vizsgálati módszer a IV. mellékletben meghatározott típusú hibákat mutató euróbankjegyekből áll. […]”
Az EKB/2010/NP16 iránymutatás IV. melléklete többek között a következőképpen rendelkezik:
„Ez a melléklet állapítja meg az euróbankjegyek bankjegyvizsgáló gépek általi automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírásokat.
A forgalomképességi vizsgálat során forgalomképtelen minden olyan euróbankjegy, amely olyan tekintetben szenved hiányosságban, amelyre kötelező követelmény került megállapításra.
A bankjegyvizsgáló gépek által végzett forgalomképességi vizsgálat elfogadható toleranciaszintje 5%. Ez annyit jelent, hogy a gép legfeljebb az euróbankjegyek 5%‑a tekintetében adhat tévesen forgalomképes minősítést.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2018. december 18‑án a litván nemzeti bank tisztviselői helyszíni ellenőrzést folytattak le a Brink’s Lithuania Panevėžysben (Litvánia) található telephelyén. Ezen ellenőrzés során a tisztviselők ellenőrizték, hogy az említett telephelyen használt bankjegyvizsgáló gépek megfelelnek‑e a visszaforgatásra szánt pénz kezelésére vonatkozó követelményeknek. Különösen azt vizsgálták, hogy az említett gépek képesek‑e ellenőrizni az euróbankjegyek valódiságát és forgalomképességét. Márpedig az ellenőrzés kimutatta, hogy az egyik vizsgáló gép a vizsgálati csomagban lévő forgalomképtelen euróbankjegy 18,26%‑át válogatta le forgalomképesként. Egy második gép esetében ez az arány 13,91% volt. Ezeket az eredményeket ellenőrzési jelentésben rögzítették, amely mindazonáltal jelzi, hogy a szóban forgó gépek a bankjegyvizsgáló gépek olyan típusába tartoznak, amelyet már sikeresen bevizsgáltak, és amely szerepel az EKB honlapján.
A litván nemzeti bank főosztályának igazgatója, miután megállapította, hogy a Brink’s Lithuania megsértette az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat, amelyek megkövetelik, hogy az euróbankjegyek forgalomképességének vizsgálata során a toleranciaszint nem haladhatja meg az 5%‑ot, 2019. február 28‑i határozatával arra kötelezte e társaságot, hogy öt munkanapon belül tegye meg a jogsértés megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket.
E határozat értelmében a bankjegyvizsgáló gépeknek az euróbankjegyek valódiság és forgalomképesség szerinti vizsgálatának elvégzésére való képessége nemcsak e gépek gyártóitól függ, hanem azok felhasználóitól – nevezetesen a pénzforgalmazóktól/pénzfeldolgozóktól – is, különösen azok műszaki karbantartása tekintetében. Önmagában az a tény, hogy a gépeket az EKB/2010/14 határozat 3. cikkének (5) bekezdésében előírtaknak megfelelően szabványos gyári beállításokkal használják, nem tekinthető annak bizonyítékának, hogy a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó eleget tett kötelezettségeinek. Csak a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó telephelyén végzett ellenőrzésekből derülhet ki, hogy a vizsgálógépek megfelelő használata és karbantartása biztosított‑e, hogy a pénzkezelésre vonatkozó követelményeket megfelelően betartják‑e, és hogy e gépek tesztelésére megfelelő eljárásokat hajtanak‑e végre.
2019. március 29‑én a felperes lényegében annak pontosítását kérte az EKB‑tól, hogy az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások betartása a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat terheli‑e, vagy pedig csak azokra a gyártókra vonatkozik, akik a gépeiket a sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló gépek jegyzékében szeretnék szerepeltetni.
2019. április 17‑én az EKB válaszolt erre a kérésre, jelezve, hogy az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások a bankjegyvizsgálógép‑gyártóknak szólnak. Ezzel szemben a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók kizárólag arra kötelesek, hogy – amennyiben úgy döntenek, hogy a bankjegyhamisítványok és a forgalomképesség vizsgálata tekintetében az automatikus vizsgálatot választják – az automatikus vizsgálat céljából e minimum‑előírásoknak megfelelő bankjegyvizsgáló gépeket használják, mégpedig a szabványos gyári beállítással, anélkül hogy maguknak kellene ellenőrizniük, hogy e gépek megfelelnek‑e az említett előírásoknak.
Miután a Vilniaus apygardos administracinis teismas (vilniusi megyei közigazgatási bíróság, Litvánia) elutasította a 2019. február 28‑i határozat megsemmisítése iránti keresetét, a Brink’s Lithuania fellebbezést nyújtott be a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismashoz (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága), a jelen ügyben kérdést előterjesztő bírósághoz.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítása szerint nem vitatott, hogy a Brink’s Lithuaniát mint pénzszállítót az EKB/2010/14 határozat 2. cikkének (2) bekezdése értelmében pénzforgalmazónak/pénzfeldolgozónak kell tekinteni. Kétségei vannak azonban az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének értelmezésével és érvényességével kapcsolatban.
Először is úgy véli, hogy e rendelkezés szövegének egyes elemei azt sugallják, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásoknak megfelelően kell elvégezni, ami azt jelenti, hogy az automatikus vizsgálatnak a minimum‑előírások betartásától való függővé tétele folytán a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak biztosítaniuk kell, hogy ezt a vizsgálatot az említett előírások tiszteletben tartásával végzik el, és adott esetben saját kezdeményezésükre meg kell tenniük az ehhez szükséges valamennyi intézkedést. Ezt az értelmezést megerősíti az említett határozat által követett, az euróbankjegyek jó állapotban tartására irányuló célkitűzés, amely nem garantálható az adott bankjegyvizsgáló gépeknek a határozatban előírt szabványos gyári beállítással történő használata mellett.
Mindemellett a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók kötelesek biztosítani, hogy az automatikus vizsgálat az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások betartásával történjen, sértheti ugyanezen határozat 3. cikkének (5) bekezdését, amely kimondja, hogy a pénzforgalmazónak/pénzfeldolgozónak szabványos gyári beállítással kell használniuk gépüket. Amennyiben az említett pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak ügyelniük kellene arra, hogy az automatikus vizsgálatot az említett előírások betartásával végezzék, ez azt jelentené, hogy egy gép meghibásodása esetén a szabványos gyári beállítástól eltérő beállítást használhatnának. Ezenkívül ez az értelmezés jogbizonytalanságot eredményezne, mivel az említett pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók számára nehéz lenne meghatározni, hogy milyen módon tudnának eleget tenni e kötelezettségnek. Végül, ez az értelmezés sértené az EKB/2012/19 határozat (3) preambulumbekezdését, amely úgy szól, hogy az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások kizárólag a bankjegyvizsgálógép‑gyártók számára bírnak jelentőséggel, és nem gyakorolnak hatást az automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó eljárásokra, amelyeket a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak kell lefolytatniuk.
Másodszor, még ha az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdését úgy is kellene értelmezni, hogy az nem kötelezi a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat arra, hogy a bankjegyvizsgáló gépeiket az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásoknak megfelelően ellenőrizzék, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ez nem feltétlenül zárja ki, hogy a tagállamok az Európai Unió által meghatározott szabályozási kereten kívül előírhatnak ilyen kötelezettséget.
Harmadszor, arra az esetre, ha a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak be kell tartaniuk az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése szerint ezeket az előírásokat pusztán közzéteszik az EKB honlapján, és azok időről időre módosíthatók. Felmerül a kérdés, hogy az említett előírásoknak az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
történő közzététele hiányában ezek kötelező erejűnek tekinthetők‑e, és megalapozhatják‑e a pénzforgalmazókhoz/pénzfeldolgozókhoz címzett utasítás elfogadását, illetve hogy ezen okok miatt az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése összeegyeztethető‑e a jogbiztonság elvével és az EUMSZ 297. cikk (2) bekezdésével, és ennélfogva érvényes‑e.
E körülmények között a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdését, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végző pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak be kell tartaniuk az e rendelkezésben említett[, az automatikus vizsgálatra vonatkozó] minimum‑előírásokat?
2)
Amennyiben az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének megfelelően az abban említett[, az automatikus vizsgálatra vonatkozó] minimum‑előírásokat (a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra nem,) kizárólag a bankjegyvizsgálógép‑gyártókra kell alkalmazni, úgy kell‑e értelmezni az EKB/2010/14 határozat 3. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra vonatkozik az említett minimum‑előírások betartására vonatkozó kötelezettség?
3)
Összeegyeztethetőek‑e a jogbiztonság elvével és az EUMSZ 297. cikk (2) bekezdésével az euróbankjegyek bankjegyvizsgáló gép általi automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírások, tekintettel arra, hogy azok közzé vannak téve az EKB honlapján, és azok kötelezőek‑e a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra nézve, valamint hivatkozhatók‑e velük kapcsolatban?
4)
Ellentétes‑e a jogbiztonság elvével és az EUMSZ 297. cikk (2) bekezdésével, és ennélfogva érvénytelen‑e az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése annyiban, amennyiben akként rendelkezik, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírásokat közzéteszik az EKB honlapján és időnként módosítják azokat?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végző pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak be kell‑e tartaniuk az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az EKB/2010/14 határozat, amint az az 1. cikkéből kitűnik, az 1338/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdését hajtja végre, amely a pénzhamisítás elleni küzdelem céljából rögzíti az euróbankjegyek és ‑érmék hitelessége ellenőrzésének elvét, és e célból kötelezi a szakmai tevékenységként bankjegyek kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó intézményeket, beleértve pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat is arra, hogy az EKB által meghatározott eljárásoknak megfelelően ügyeljenek a hamisítványok felismerésére, és kivonják a forgalomból azokat az általuk elfogadott euróbankjegyeket és euróérméket, amelyekről tudják vagy alapos okkal feltételezik, hogy hamisak, és azokat haladéktalanul átadják a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak.
Az EKB az 1338/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadta az EKB/2010/14 határozatot, amelynek célja a (2) preambulumbekezdése szerint az euróbankjegyek integritásának védelme és a hamisítványok megfelelő felismerésének lehetővé tétele, ami feltételezi annak biztosítását, hogy a forgalomban lévő euróbankjegyek jó állapotban maradjanak, hogy valódiságuk egyszerűen és megbízhatóan ellenőrizhető legyen.
Amint azt a főtanácsnok az indítványának 62. pontjában hangsúlyozta, a többek között az EKB/2010/14 határozatban annak biztosítása érdekében meghatározott normatív keret, hogy csak jó állapotú euróbankjegyek kerüljenek újra forgalomba, lényegében három fő pilléren nyugszik, nevezetesen egyrészt az automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásoknak megfelelő bankjegyvizsgáló gépek gyártásán és konfigurációján, amelyeket a gyártó kérésére a valamely NKB által végzett sikeres bevizsgálást követően típusonként felsorolnak az EKB honlapján, másrészt a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra vonatkozó, különösen az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát illető kötelezettségek előírásán, harmadrészt pedig az NKB‑k ellenőrzési és felügyeleti hatáskörének elismerésén annak biztosítása érdekében, hogy az érintett jogalanyok teljesítsék a vonatkozó kötelezettségeiket.
A pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra rótt kötelezettségeket illetően e határozat 3. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát az ebben a határozatban megállapított eljárásoknak megfelelően kell elvégezniük.
E célból az említett határozat 3. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy az pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók eleget tehetnek az euróbankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó kötelezettségüknek oly módon, hogy képzett személyzet általi kézi vizsgálatot végeznek, vagy az NKB által sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló‑gép segítségével automatikus vizsgálatot végeznek. Ugyanezen határozat 3. cikkének (4) bekezdése értelmében az euróbankjegyeket illetően azonban kötelező automatikus vizsgálatot végezni az euróbankjegyek ügyfél által kezelt gépeken vagy automata pénzkiadókon keresztül történő visszaforgatása esetén, kivéve ha az euróbankjegyeket a pénzforgalmazóhoz/pénzfeldolgozóhoz az NKB vagy más olyan pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó szállította le, amely ilyen módon már elvégezte az euróbankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát.
Ami közelebbről az automatikus vizsgálat elvégzésének módját illeti, az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy az ilyen vizsgálatot „az EKB weboldalán szereplő, időről időre módosított minimum‑előírásoknak megfelelő, sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló géppel kell elvégezni”. Márpedig e rendelkezés nem pontosítja, hogy a hivatkozott minimum‑előírásokat a bankjegyek kezelésével és újraforgalmazásával foglalkozó intézményeknek tiszteletben kell‑e tartaniuk, vagy pedig csak azokra a gyártókra vonatkoznak, akik a gépeiket a sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló gépek jegyzékében szeretnék szerepeltetni.
Mindemellett az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a kontextust is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi (lásd ebben az értelemben többek között: 2022. december 22‑iLes Entreprises du Médicament ítéletet,
C‑20/22
,
EU:C:2022:1028
,
18.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben, ami az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének szövegét illeti, bizonyos nyelvi változatokban e szöveg nyelvtani szerkezete valóban azt sugallhatja, hogy a „minimum‑előírásoknak megfelelő” kifejezés az „elvégezni” igére vonatkozik, tehát az elvégzendő vizsgálat jellegének pontosítására szolgál.
Mindazonáltal, amint arra a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában és 15. lábjegyzetében rámutatott, más nyelvi változatokban, mint például a spanyol, az angol, a francia, az olasz és a portugál nyelvi változatokban e szöveg szerkezete inkább az ezzel ellentétes értelmezést támasztja alá, amely szerint e mondatrész azokra a bevizsgálásokra vonatkozik, amelyeknek a bankjegyvizsgáló gépeknek azt megelőzően meg kell felelniük, hogy a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók az EKB/2010/14 határozatból eredő kötelezettségeik teljesítése érdekében azokat használatba vehetnék, amennyiben az euróbankjegyek valódiság‑ és forgalomképességi vizsgálatát el kell végezniük vagy ilyen vizsgálat alkalmazása mellett döntöttek.
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében egy uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve e tekintetben nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben (lásd ebben az értelemben: 2021. január 26‑iHessischer Rundfunk ítélet,
C‑422/19 és C‑423/19
,
EU:C:2021:63
,
65.
pont).
Ugyanakkor az érintett nyelvi változattól függetlenül meg kell jegyezni, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint a „minimum‑előírásoknak megfelelően” kifejezés az elvégzett automatikus vizsgálatra vonatkozik, a szintén e rendelkezésben használt „sikeresen bevizsgált” kifejezést nagyrészt megfosztaná hatékony érvényesülésétől, mivel ez utóbbi már nem azt pontosítaná, hogy mely előírásokra tekintettel kell sikeresen bevizsgálni a bankjegyvizsgáló gépeket.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének szövege inkább arra utal, hogy az e rendelkezésben említett minimum‑előírások nem a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók által a tevékenységük során végzett automatikus forgalomképességi vizsgálatokra vonatkoznak, hanem azokra a bevizsgálásokra, amelyeknek a bankjegyvizsgáló gépeknek meg kell felelniük ahhoz, hogy azokat a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók használhassák.
Ezt az értelmezést végeredményben mind az EKB/2010/14 határozat 6. cikke (2) bekezdésének szövegkörnyezete, mind pedig az e rendelkezés által követett célkitűzések is megerősítik.
Egyrészt, ami e rendelkezés szövegkörnyezetét illeti, e határozat 3. cikkének (3)–(5) bekezdéséből kitűnik, hogy a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak az automatikus vizsgálatot az EKB‑nak az említett határozat 6. cikkének (2) bekezdésében említett minimum‑előírásainak megfelelően az NKB által sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgáló géppel kell elvégezniük, és hogy e gépeket az EKB weboldalán felsorolt euróbankjegy‑címletek és ‑sorozatok vonatkozásában a szabványos gyári beállításokkal – beleértve azok frissítéseit is – kell használni. Márpedig, ha az EKB annak biztosítására kívánta volna kötelezni a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat, hogy az elvégzett automatikus vizsgálat az említett minimum‑előírásoknak megfelelően történjen, nem lett volna szükséges sem azt előírni, hogy e célra kizárólag bizonyos bevizsgálásoknak megfelelő bankjegyvizsgáló gépeket használhatnak, sem pedig pontosítani azon feltételek, amelyek mellett e gépeket az ilyen vizsgálat elvégzése céljából használni kell. Ezzel szemben ezek a követelmények azt jelentik, hogy e gépek használatát az EKB/2010/14 határozat olyan eszköznek tekinti, amellyel a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók automatikus vizsgálat esetén eleget tesznek a bankjegyek forgalomképességének biztosítására vonatkozó kötelezettségüknek.
Másrészt, ami az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése által követett célkitűzéseket illeti, amint azt a főtanácsnok az indítványának 48–50. pontjában hangsúlyozta, meg kell jegyezni, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikke – mielőtt az EKB/2012/19 határozat módosította volna – előírta, hogy az euróbankjegyek forgalomképességi vizsgálatát az említett határozat IIIa. és IIIb. mellékletében említett minimum‑előírásoknak megfelelően kell elvégezni. Közelebbről a IIIa. melléklet állapította meg „az eurobankjegyek bankjegyvizsgáló gépek általi automatikus forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat”, míg a IIIb. melléklet „az eurobankjegyek képzett személyzet általi kézi forgalomképességi vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírásokat”. Márpedig, amint az a (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, az EKB/2012/19 határozat hatályon kívül helyezte az EKB/2010/14 határozat IIIa. mellékletét azzal a kifejezett céllal, hogy az euróbankjegyek forgalomképességének automatikus vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírásokat, amelyek addig nem tartoztak az EKB/2010/14 határozat hatálya alá, belefoglalják a bankjegyvizsgáló gépek bevizsgálására, az adatgyűjtésre és az ellenőrzésre vonatkozó szabályok és eljárások körébe. Ezzel párhuzamosan az ezen minimum‑előírásokra való hivatkozást beépítették az EKB/2010/NP16 iránymutatásba, amely a bankjegyvizsgálógép‑típusok bevizsgálására vonatkozó szabályokat és eljárásokat határozza meg. Azóta ezen iránymutatás 2. cikkének az említett iránymutatás 2a. cikkével, I. mellékletének 3.1.1 pontjával és IV. mellékletével összefüggésben értelmezett (1) és (4) bekezdéséből az következik, hogy az említett minimum‑előírások az ilyen típusú gépek bevizsgálására vonatkoznak.
Ezenkívül az EKB/2012/19 határozat (3) preambulumbekezdése egyértelműen kimondja, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatára vonatkozó minimum‑előírások „kizárólag a bankjegyvizsgálógép‑gyártók számára bírnak jelentőséggel, és nem gyakorolnak hatást az EKB/2010/14 határozatban meghatározott valódiság‑ és forgalomképesség szerint történő vizsgálatra vonatkozó eljárásokra, amelyeknek a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak kell megfelelniük”.
Következésképpen az EKB/2012/19 határozatból kitűnik, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdését annak egyértelművé tétele érdekében módosították, hogy az e rendelkezésben említett minimum‑előírások kizárólag a gyártók által a bankjegyvizsgálógép‑típuson végzett bevizsgálásokra alkalmazandók.
Ebből következik, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése nem kötelezi arra az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végző pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat, hogy maguk ügyeljen arra, hogy az e rendelkezésben említett minimum‑előírások betartása mellett végezzék el az automatikus vizsgálatot. Ezeket az előírásokat ezzel szemben a gyártóknak be kell tartaniuk, ha azt kívánják, hogy az általuk gyártott valamely géptípust az EKB honlapján akként tüntessék fel, mint amely alkalmas a bizonyos euróbankjegy‑címletek és ‑sorozatok forgalomképességének és valódiságának vizsgálatára.
Ugyanakkor, amint azt a főtanácsnok az indítványának 66–68. pontjában lényegében kiemelte, meg kell állapítani, hogy az említett pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók továbbra is kötelesek eleget tenni az EKB/2010/14 határozatban rájuk rótt kötelezettségeknek, ideértve különösen az e határozat 3. cikkének (1) bekezdéséből és 10. cikkének (1) bekezdéséből eredő azon kötelezettségeket, hogy automatikus forgalomképességi vizsgálatokat végezzenek, és az általuk használt bankjegyvizsgáló gépek ellenőrzésére vonatkozó eljárásokat vezessenek be.
Márpedig e kötelezettségek szükségképpen magukban foglalják, hogy e pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak olyan bankjegyvizsgáló gépeket kell használniuk, amelyek alkalmasak ezen vizsgálatok elvégzésére, és különösen a forgalomképtelen vagy megromlott állapotú euróbankjegyek felismerésére, ami feltételezi annak biztosítását, hogy a felhasznált gépek az euróbankjegyek forgalomképességi vizsgálatára alkalmas működési, karbantartási és beállítási állapotban legyenek. Ellenkező esetben az említett pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók nem teljesítenék az 1338/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése által rájuk rótt általánosabb, a hamisítás elleni küzdelemben való részvételre vonatkozó kötelezettséget.
Következésképpen az a pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó, akinek bankjegyvizsgáló gépei nem tartják be az EKB minimum‑előírásai által meghatározott 5%‑os toleranciaszintet, nem tagadhatja meg az NKB által a telephelyén tartott helyszíni vizsgálatot követően őt a helyzet orvoslására – az EKB/2010/14 határozat 10. cikkének (3) bekezdése alapján – felszólító határozat teljesítését.
A fentiek megfontolásokra tekintettel az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben említett minimum‑előírások nem vonatkoznak a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra, amikor az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végzik. Ugyanakkor ugyanezen határozat 3. cikkének (1) bekezdését és 10. cikkének (1) bekezdését az 1338/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket az NKB által végzett ellenőrzés során feltárt azon helyzetet orvosolására, hogy bankjegyvizsgáló gépeik nem képesek az euróbankjegyek forgalomképtelen állapotának 5%‑os toleranciaszint alatti felismerésére.
A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy abban az esetben, ha az első kérdésre adott válaszból az következne, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdésében említett minimum‑előírások kizárólag a bankjegyvizsgálógép‑gyártókra vonatkoznak, e 6. cikk (2) bekezdését e határozat 3. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha valamely tagállam az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálata során a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat e minimum‑előírások betartására kötelezi.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 133. cikkben említett, az euró közös pénzként történő alkalmazásához szükséges intézkedések a monetáris politika területére tartoznak, amely tekintetében az Unió az EUMSZ 3. cikk (1) bekezdésének c) pontja értelmében kizárólagos hatáskörrel rendelkezik. Márpedig, amint az az 1338/2001 rendelet (4) preambulumbekezdéséből következik, az euró pénzhamisítás elleni védelmére vonatkozó közös szabályok és eljárások, amelyek közé az euróbankjegyek és euróérmék forgalomképességének vizsgálatára vonatkozó szabályok és eljárások is tartoznak, e pénz használatához szükséges intézkedéseknek minősülnek.
Mivel az Unió következésképpen kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a bankjegyek valódiságának és forgalomképességének vizsgálatára, a tagállamok e téren nem fogadhatnak el rendelkezéseket anélkül, hogy erre az uniós jog felhatalmazná őket. Márpedig az EKB/2010/14 határozat nem hatalmazta fel a tagállamokat arra, hogy az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálata során saját kezdeményezésükre előírják a pénzforgalmazók/pénzfeldolgozók számára az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdésében hivatkozott EKB minimum‑előírások betartását.
Kétségtelen, hogy az említett határozat 6. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi az NKB számára, hogy szigorúbb előírásokat állapítson meg egy vagy több euróbankjegy‑címlet vagy ‑sorozat tekintetében. Ez a lehetőség azonban – amint az a „szigorúbb előírások” kifejezés használatából kitűnik – azon követelmények tartalmára korlátozódik, amelyeknek a gépeknek az egy vagy több euróbankjegy‑címlet vagy ‑sorozat kezelése céljából meg kell felelniük. Ennélfogva nem jogosíthatja fel az NKB‑t arra, hogy az EKB által az ugyanezen határozat 6. cikkének (2) bekezdésében említett minimum‑előírások személyi hatályát kiterjessze azáltal, hogy a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat annak biztosítására kötelezi, hogy az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, sikeresen bevizsgált bankjegyvizsgálógép‑típussal végzett automatikus vizsgálat esetén ezt a vizsgálatot az említett minimum‑előírások betartásával végezzék.
Következésképpen az EKB/2010/14 határozat 3. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha valamely tagállam az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálata során a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat az EKB által az ezen 6. cikk (2) bekezdésében említett minimum‑előírások betartására kötelezi.
A harmadik és a negyedik kérdésről
Harmadik és negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások, valamint az EKB/2010/14 határozat 6. cikkének (2) bekezdése összeegyeztethető‑e a jogbiztonság elvével, valamint az EUMSZ 297. cikk (2) bekezdésével, amennyiben ezen 6. cikk (2) bekezdése azt írja elő, hogy az említett előírásokat közzéteszik az EKB honlapján, és azokat időről időre módosítják.
E tekintetben nem vitatott, hogy az alapeljárás egy NKB és egy pénzforgalmazó/pénzfeldolgozó között folyik. Márpedig az első kérdésre adott válaszból kitűnik, hogy az automatikus vizsgálatra vonatkozó minimum‑előírások nem vonatkoznak a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra, amikor az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végzik. Következésképpen a harmadik és a negyedik kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A 2012. szeptember 7‑i EKB/2012/19 európai központ banki határozattal módosított, az eurobankjegyek valódiság‑ és forgalomképesség szerinti vizsgálatáról, illetve visszaforgatásáról szóló, 2010. szeptember 16‑i EKB/2010/14 európai központi banki határozat 6. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezésben hivatkozott minimum‑előírások nem vonatkoznak a pénzforgalmazókra/pénzfeldolgozókra, amikor az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálatát végzik.
Ugyanakkor az EKB/2012/19 határozattal módosított EKB/2010/14 határozat 3. cikkének (1) bekezdését és 10. cikkének (1) bekezdését a 2008. december 18‑i 44/2009/EK tanácsi rendelettel módosított, az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló, 2001. június 28‑i 1338/2001/EK tanácsi rendelet 6. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
az említett pénzforgalmazóknak/pénzfeldolgozóknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket az olyan tagállam, amelynek pénzneme az euró, nemzeti központi bankja által végzett ellenőrzés során feltárt azon helyzet orvosolására, hogy bankjegyvizsgáló gépeik nem képesek az euróbankjegyek forgalomképtelen állapotának 5%‑os toleranciaszint alatti felismerésére.

2)
Az EKB/2012/19 határozattal módosított EKB/2010/14 határozat 3. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes, ha valamely tagállam az euróbankjegyek automatikus forgalomképességi vizsgálata során a pénzforgalmazókat/pénzfeldolgozókat az Európai Központi Bank ezen 6. cikk (2) bekezdésében említett minimum‑előírásainak betartására kötelezi.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: litván.