CELEX: 62016CJ0111
Преюдициално запитване
Земеделие
Генетично модифицирани храни и фуражи
Спешни мерки
Национална мярка, целяща забрана за отглеждане на генетично модифицирана царевица тип MON 810
Запазване или продължаване на мярката
Регламент (ЕО) № 1829/2003
Член 34
Регламент (ЕО) № 178/2002
Членове 53 и 54
Условия за прилагане
Принцип на предпазните мерки

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 34 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 година относно генетично модифицираните храни и фуражи (
ОВ L 268, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 41, стр. 3 и поправка в
OB L 57, 2015 г., стр. 18
), както и на членове 53 и 54 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (
ОВ L 31, 2002 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 8, стр. 68).
Запитването е отправено в рамките на наказателно производство, образувано срещу Giorgio Fidenato, както и срещу Leandro и Luciano Taboga, в което те са обвинени, че са организирали насаждения от генетично модифицирана царевица тип MON 810, в нарушение на националната правна уредба, забраняваща отглеждането на такава.
Правна уредба
Регламент № 1829/2003
Съображения 1—3 от Регламент № 1829/2003 имат следния текст:
„(1)
Свободното движение на безопасни и здравословни хранителни продукти и фуражи е съществен аспект на вътрешния пазар и допринася съществено за здравето и благосъстоянието на гражданите и на техните социални и икономически интереси.
(2)
За провеждане на политиките на Общността трябва да бъдат гарантирани високо равнище на защита на човешкия живот и здраве.
(3)
С цел опазване на човешкото и здраве и здравето на животните, храните и фуражите, които се състоят, съдържат или са произведени от генетично модифицирани организми […], трябва да бъдат подлагани на оценка за безопасност чрез процедурата на Общността, преди да бъдат пуснати на пазара в рамките на Общността“.
По силата на член 1, букви a) и б) от този регламент целта на същия, в съответствие с общите принципи, постановени в Регламент № 178/2002, е в частност да предостави база за гарантиране на високо ниво на защита на човешкия живот и здраве, здравето и благосъстоянието на животните, интересите на околната среда и потребителите по отношение на генетично модифицирани храни и фуражи, докато гарантира ефективното функциониране на вътрешния пазар, както и да установи процедури на Общността за даване на разрешение и надзор на генетично модифицирани храни и фуражи.
Член 34 от посочения регламент е озаглавен „Спешни мерки“ и предвижда:
„Когато е очевидно, че продуктите, разрешени или в съответствие с настоящия регламент, могат да представляват сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда […], мерките трябва да бъдат предприети в съответствие с процедурите, предвидени в членове 53 и 54 от Регламент [№ 178/2002]“.
Регламент № 178/2002
Съображения 20 и 21 от Регламент № 178/2002 имат следното съдържание:
„(20)
За да се гарантира опазване на здравето в Общността, се прибягваше до принципа на предохранителните мерки, с което се създаваха пречки за свободното движение на храни и фуражи. Поради това е необходимо да се приеме единна основа в цялата Общност за прилагането на този принцип.
(21)
При конкретни обстоятелства, когато е налице риск за здравето или живота, а продължава да съществува научна несигурност, принципът на предохранителните мерки осигурява механизъм за определяне на мерки за управление на риска или други действия, с които да се осигури избраната от Общността висока степен на опазване на здравето“.
Съгласно член 6 от този регламент:
„1.   За да се постигне общата цел за висока степен на опазване на живота и здравето на човека, законодателството в областта на храните се основава на анализ на риска, освен когато това не е подходящо предвид обстоятелствата или естеството на мярката.
2.   Анализът на риска се основава на наличните научни доказателства и се извършва по независим, обективен и прозрачен начин.
3.   Управлението на риска отчита резултатите от [оценката] на риска, и по-специално становищата на [Европейския орган за безопасност на храните], посочени в член 22, други основателни за разглеждания въпрос фактори и принципа [на предпазните] мерки[, когато] условията, определени в член 7, параграф 1, [са приложими,] с оглед постигане на определените в член 5 общи цели на законодателството в областта на храните“.
Член 7 от посочения регламент е озаглавен „Принцип на предохранителните мерки“ и гласи:
„1.   При специфични обстоятелства, когато след оценка на наличната информация, се установи възможност за вредни за здравето ефекти и при наличие на научна несигурност, до придобиването на допълнителна научна информация за извършване на по-всеобхватен анализ на риска, могат да се приемат временни мерки за управление на риска, които са необходими за гарантиран[е] на избраната от Общността висока степен на опазване на здравето.
2.   Приетите въз основа на параграф 1 мерки трябва да са съразмерни и не по-ограничителни за търговията, отколкото е необходимо за постигането на избраната от Общността висока степен на опазване здравето, като се отчита тяхната техническа и икономическа изпълнимост и други фактори, които се считат за законосъобразни във връзка с разглеждания въпрос. Мерките се преразглеждат в приемлив срок, в зависимост от естеството на установения риск за живота или здравето и вида на необходимата научна информация за изясняване на научната несигурност и за провеждането на по-всеобхватна оценка на риска“.
Текстът на член 53 от Регламент № 178/2002, озаглавен „Спешни мерки за храни и фуражи, които произхождат от Общността или са внесени от трета страна“, е следният:
„1.   Когато е очевидно, че дадена храна или фураж, които произхождат от Общността или са внесени от трета страна, има вероятност да представляват сериозен риск за здравето на човека и животните или околната среда, и че този риск не може да бъде задоволително овладян чрез предприетите от заинтересованата/ите държава/и членка/и мерки, Комисията, в съответствие с процедурата, предвидена в член 58, параграф 2, по своя инициатива или по искане на държава членка, незабавно приема една или повече от следните мерки, в зависимост от сериозността на ситуацията:
a)
за храни и фуражи с произход от Общността:
i)
спиране на пускането на пазара или употребата на въпросните храни;
ii)
спиране на пускането на пазара или употребата на въпросните фуражи;
iii)
определяне на специални условия за въпросните храни и фуражи;
iv)
всяка друга подходяща временна мярка.
б)
за храни и фуражи, внесени от трета страна:
i)
спиране на вноса на въпросните храни и фуражи от цялата или от част от територия на съответната трета страна, и по целесъобразност, от третата страна на транзитно преминаване;
ii)
определяне на специални условия за въпросните храни и фуражи от цялата или от част от територия на съответната трета страна;
iii)
всяка друга подходяща временна мярка.
2.   Въпреки това, в спешни ситуации Комисията може временно да приема посочените в параграф 1 мерки след консултации със заинтересованата/ите държава/и членка/и и да информира останалите държави членки.
[…]“.
Член 54 от този регламент, озаглавен „Други спешни мерки“, предвижда:
„1.   Когато държава членка официално информира Комисията за необходимостта от предприемане на спешни мерки, и когато Комисията не е предприела действия в съответствие с член 53, държавата членка може да предприема временни защитни мерки. В такъв случай тя незабавно информира останалите държави членки и Комисията.
2.   В срок от 10 работни дни Комисията представя въпроса за разглеждане от [Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните] с оглед продължаване, изменение или отмяна на националните временни защитни мерки.
3.   Държав[ата] членк[а] мо[же] да продължава[…] да прилага[…] националните си временни защитни мерки до приемането на мерки на Общността“.
Съгласно член 58, параграф 1 от посочения регламент:
„Комисията се подпомага от Комитет по продоволственото осигуряване и хранителната помощ […], който се състои от представители на държавите членки и се председателства от представител на Комисията. Комитетът е организиран на секции, които се занимават с въпроси от съответните им области на компетентност“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
С Решение от 22 април 1998 година относно пускането на пазара на генетично модифицирана царевица (Zea mays L. линия MON 810), на основание на Директива 90/220/ЕИО на Съвета (
ОВ L 131, 1998 г., стр. 32
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 24, стр. 143), Комисията разрешава пускането на пазара на царевица MON 810.
На 11 април 2013 г. италианското правителство иска Комисията да приеме съгласно процедурата, предвидена в член 53 от Регламент № 178/2002, спешните мерки по член 34 от Регламент № 1829/2003 с цел да се забрани отглеждането на тази царевица. В подкрепа на своето искане това правителство представя научни изследвания, проведени от Consiglio per la ricerca e la sperimentazione in agricoltura (Съвет за изследвания и експерименти в земеделието, Италия) (CRA) и от Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (Висш институт за защита и изследвания в областта на околната среда) (ISPRA).
В отговора си от 17 май 2013 г. Комисията заявява, че след като е извършила предварителна оценка на предоставените ѝ данни, не е установила спешна необходимост от приемане на мерки съгласно членове 53 и 54 от Регламент № 178/2002.
Въпреки това, за да осъществи по-задълбочен анализ на научните данни, предоставени от тази държава членка, на 29 май 2013 г. Комисията иска от Европейския орган по безопасност на храните да извърши оценка на тези доказателства до края на септември 2013 г.
Италианското правителство, с decreto Adozione delle misure d’urgenza ai sensi dell’art. 54 del regolamento (CE) n. 178/2002, concernente la coltivazione di varietà di mais geneticamente modificato MON 810 [Декрет за приемане на спешни мерки по член 54 от Регламент (ЕО) № 178/2002 относно отглеждането на сортове генетично модифицирана царевица MON 810] от 12 юли 2013 г. (GURI n
o
187 от 10 август 2013 г.), забранява отглеждането на сорта генетично модифицирана царевица MON 810.
На 24 септември 2013 г. Европейският орган по безопасност на храните издава Научно становище № 3371, в което се излага, че работната група по генетично модифицирани организми (наричани по-нататък „ГМО“) не е установила, в представената от италианското правителство документация в подкрепа на спешните мерки във връзка с царевица MON 810, нови научно основани доказателства, които да обосновават поисканите спешни мерки. Поради това тази група счита, че предходните ѝ заключения относно оценките на риска от царевица MON 810 остават приложими.
От предадената на Съда преписка, както и от уточненията, предоставени от Комисията в съдебното заседание, е видно, че същата е уведомила Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните за информирането от италианското правителство за предприетите от него временни защитни мерки, без обаче да му представи проект на решение за продължаване, изменение или отмяна на националните временни защитни мерки, съобразно член 54, параграф 2 от Регламент № 178/2002.
В този контекст срещу г‑н Fidenato, както и срещу г‑да Leandro и Luciano Taboga е образувано наказателно производство пред Tribunale di Udine (Районен съд Удине, Италия) за това, че към неконкретизирана дата са отглеждали сорт генетично модифицирана царевица, а именно тип MON 810, в нарушение на националната правна уредба, която забранява това.
На неуточнена дата съдия-следователят към Tribunale di Udine (Районен съд Удине) издава наказателно постановление за осъждане срещу заинтересованите лица.
Последните обжалват това постановление, като се позовават на незаконосъобразността на националната правна уредба, въз основа на която е прието, тъй като тази правна уредба е в нарушение на член 34 от Регламент № 1829/2003, както и на членове 53 и 54 от Регламент № 178/2002.
При тези условия Tribunale di Udine (Районен съд Удине) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Длъжна ли е Комисията съгласно член 54, параграф 1 от Регламент № 178/2002, когато получи искане от държава членка, дори да счита, че не са налице сериозни и очевидни рискове за здравето на хората и животните и за околната среда по отношение на определени храни или фуражи, да приеме спешни мерки съгласно член 53 от Регламент № 178/2002?
2)
Има ли право отправилата искането държава членка, когато Комисията ѝ съобщи отрицателната си оценка на нейните искания, в която оценка се отрича необходимостта от приемане на спешни мерки и по тази причина не се приемат спешните мерки съгласно член 34 от Регламент № 1829/2003, поискани от същата държава членка, да приеме съгласно член 53 от Регламент № 178/2002 временни спешни мерки?
3)
Могат ли съображения, свързани с принципа на предпазните мерки, [които нямат нищо общо с критериите за] сериозен и очевиден риск за здравето на хората, животните или за околната среда при използването на дадена храна или фураж, да обосноват приемането на временни спешни мерки от страна на държава членка съгласно член 34 от Регламент № 1829/2003?
4)
Може ли държава членка, при положение че е пределно ясно, че Комисията е преценила, че не са налице материалноправни условия за приемането на спешни мерки по отношение на храна или фураж, като впоследствие преценката ѝ се потвърждава от Научно становище на Европейския орган по безопасност на храните и тези оценки са предадени в писмена форма на отправилата искането държава членка, да остави в сила и/или да приведе отново в действие временните спешни мерки, когато е изтекъл периодът, за който са въведени?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с член 53 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че Комисията е длъжна да приеме спешни мерки съгласно последната разпоредба, когато държава членка я уведоми официално, съобразно член 54, параграф 1 от последния регламент, за необходимостта да вземе такива мерки, макар да не е очевидно, че продукт, разрешен или в съответствие с Регламент № 1829/2003, би могъл да представлява сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда.
И двата регламента, № 1829/2003 и № 178/2002, целят в частност да гарантират, в областта на храните, висока степен на опазване на здравето на човека и защита на интересите на потребителите, като същевременно се гарантира ефективното функциониране на вътрешния пазар.
Също така, както е видно от съображение 1 от Регламент № 1829/2003, макар свободното движение на безопасни и здравословни хранителни продукти и фуражи да е съществен аспект на вътрешния пазар, държавите членки могат да установяват забрана или ограничение за отглеждането на ГМО, разрешени по силата на Регламент № 1829/2003 и вписани в общия каталог на основание Директива 2002/53/ЕО на Съвета от 13 юни 2002 година относно общия каталог на сортовете от земеделски растителни видове (
ОВ L 193, 2002 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 43, стр. 139) в случаите, изрично предвидени от правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 6 септември 2012 г., Pioneer Hi Bred Italia,
C‑36/11
,
EU:C:2012:534
, т.
и
).
Сред тези изключения са по-конкретно мерките, взети в изпълнение на член 34 от Регламент № 1829/2003.
Съгласно член 34 от Регламент № 1829/2003, когато е очевидно, че продукт, разрешен или в съответствие с този регламент, може да представлява сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда, мерките трябва да бъдат предприети в съответствие с процедурите, предвидени в членове 53 и 54 от Регламент № 178/2002. В това отношение следва да се отбележи, че член 53 от Регламент № 178/2002 се отнася до спешните мерки, които могат да се приемат от Комисията, докато налагането на такива мерки от държавите членки попада под действието на член 54 от този регламент.
Следователно, когато не е установено, че продукт, разрешен или в съответствие с Регламент № 1829/2003, очевидно може да представлява сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда, Комисията не е длъжна в изпълнение на член 34 от този регламент във връзка с член 53 от Регламент № 178/2002 да предприема спешни мерки по смисъла на тези членове.
Обстоятелството, че приемането на такива мерки е било поискано от държава членка, няма въздействие върху правото на преценка, с което разполага Комисията в това отношение.
Предвид всички гореизложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с член 53 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че Комисията не е длъжна да приема спешни мерки по смисъла на последния член, когато държава членка я уведоми официално, в съответствие с член 54, параграф 1 от последния регламент, за необходимостта от предприемане на такива мерки, при положение че не е очевидно, че продукт, разрешен или в съответствие с Регламент № 1829/2003, може да представлява сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда.
По втория и четвъртия въпрос
С втория и четвъртия си въпрос, които трябва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с член 54 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че държава членка може, след като официално е уведомила Комисията за необходимостта от предприемане на спешни мерки, и когато последната не е предприела действия в съответствие с член 53 от Регламент № 178/2002, от една страна, да предприеме такива мерки на национално равнище, и от друга страна, да ги запази или продължи, докато Комисията не приеме на основание член 54, параграф 2 от последния регламент решение, с което налага тяхното продължаване, изменение или отмяна.
В това отношение трябва да се припомни, че член 34 от Регламент № 1829/2003 позволява на държава членка да предприеме спешни мерки по този член, ако спази, освен материалноправните условия, обявени в посочената разпоредба, и процедурните условия по член 54 от Регламент № 178/2002 (вж. в този смисъл решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др.
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
, т.
—
).
Според текста на член 54, параграф 1 от този регламент, когато държава членка официално информира Комисията за необходимостта от предприемане на спешни мерки и Комисията не е предприела действия в съответствие с член 53 от посочения регламент, държавата членка може да предприема временни защитни мерки.
Процедурните условия са уточнени в член 54, параграф 1, който, от една страна, задължава държавите членки да информират „официално“ Комисията за необходимостта от предприемане на спешни мерки, и от друга страна, в хипотезата, че тя не е предприела действия в съответствие с член 53, ги задължава да информират „незабавно“ Комисията и останалите държави членки за приетите временни защитни мерки. При това положение предвид спешния характер на действията на съответната държава членка и целта за опазване на общественото здраве, преследвана от Регламент № 1829/2003, член 54, параграф 1 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че налага предвиденото в него информиране на Комисията при спешен случай да се осъществи най-късно едновременно с приемането на спешните мерки от съответната държава членка (решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др.,
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
, т.
).
Член 54, параграф 3 от Регламент № 178/2002 предвижда впрочем, че държавите членки могат да продължават да прилагат приетите от тях спешни мерки до приемането на мерки от Европейския съюз.
Споменаването в този член на запазването на тези мерки трябва да се разбира като обхващащо и продължаването на посочените мерки, когато те са били приети временно. Всъщност, от една страна, от този регламент не произтича, че законодателят на Съюза е възнамерявал да ограничи начините, по които на съответната държава членка е позволено да запази в действие приетите мерки, и от друга страна, тълкуване в обратния смисъл би могло да възпрепятства овладяването на риска за здравето на хората, здравето на животните или околната среда, който могат да представляват храни или фуражи, които произхождат от Общността или са внесени от трета страна.
Въпреки това, както Съдът подчертава в точка 78 от решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др. (
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
), с оглед на структурирането на предвидената в Регламент № 1829/2003 система и целта да се избегнат изкуствени несъответствия при предприемането на действия във връзка със сериозен риск, оценката и управлението на очевиден и сериозен риск в крайна сметка трябва да попадат единствено в компетентността на Комисията и на Съвета на Европейския съюз, под контрола на съда на Съюза.
От това следва, че когато държавите членки приемат и прилагат спешните мерки по член 34 от Регламент № 1829/2003, ако към този момент на равнище Съюз няма прието решение, националните юрисдикции, които са сезирани с проверка на законосъобразността на тези национални мерки, са компетентни да преценят законосъобразността им с оглед на материалноправните условия по този член 34 и на процесуалните условия, изведени от член 54 от Регламент № 178/2002, а Съдът би могъл да гарантира еднаквото прилагане на правото на Съюза в рамките на преюдициалното производство, тъй като когато национална юрисдикция има съмнения относно тълкуването на разпоредба от правото на Съюза, тя може или трябва съгласно член 267, втора и трета алинея ДФЕС да отправи преюдициален въпрос до Съда (решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др.,
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение трябва да се отбележи, че от писменото становище, представено на Съда от Комисията, е видно, че на равнище Съюз не е било взето решение, обратно на предписаното от член 54, параграф 2 от Регламент № 178/2002, с оглед на продължаване, изменение или отмяна на посочената национална временна защитна мярка.
От тази разпоредба обаче следва, че в срок от 10 работни дни Комисията представя въпроса за разглеждане от създадения съгласно член 58, параграф 1 от този регламент Постоянен комитет по хранителната верига и здравето на животните, в съответствие с процедурата, предвидена в член 58, параграф 2 от посочения регламент с оглед на продължаване, изменение или отмяна на националните временни защитни мерки.
Когато обаче в определен случай Комисията е сезирала Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните и на равнище Съюз е прието решение, преценката от фактическа и правна страна по конкретния случай, съдържаща се в това решение, е обвързваща за всички органи на държавата членка, която е адресат на такова решение, съгласно член 288 ДФЕС, включително за юрисдикциите на тази държава членка, които преценяват законосъобразността на мерките, приети на национално равнище (вж. в този смисъл решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др.,
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
, т.
и цитираната съдебна практика).
Предвид всички гореизложени съображения на втория и четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с член 54 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че държава членка може, след като официално е уведомила Комисията за необходимостта от предприемане на спешни мерки и когато последната не е предприела действия в съответствие с член 53 от Регламент № 178/2002, от една страна, да предприеме такива мерки на национално равнище, и от друга страна, да ги запази или продължи, докато Комисията не приеме на основание член 54, параграф 2 от последния регламент решение, с което налага тяхното продължаване, изменение или отмяна.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с принципа на предпазните мерки трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на държавите членки възможността да приемат, съгласно член 54 от Регламент № 178/2002, временни спешни мерки, въз основа на този принцип, без да са изпълнени условията, предвидени в член 34 от Регламент № 1829/2003.
В това отношение трябва да се отбележи, че член 7 от Регламент № 178/2002 определя принципа на предохранителните мерки в законодателството в областта на храните. Параграф 1 от този член предвижда, че при специфични обстоятелства, когато след оценка на наличната информация се установи възможност за вредни за здравето ефекти и при наличие на научна несигурност, до придобиването на допълнителна научна информация за извършване на по-всеобхватен анализ на риска, могат да се приемат временни мерки за управление на риска, които са необходими за гарантиране на избраната от Съюза висока степен на опазване на здравето.
Член 34 от Регламент № 1829/2003 от своя страна обявява, както бе припомнено в точка 27 от настоящото решение, условията, по силата на които за продукт, разрешен или в съответствие с този регламент, може да се предприемат спешни мерки, като по този начин определя с точност степента на взискателност, на която се подчинява приемането на тези мерки.
Действително, ако — както отбелязва генералният адвокат в точка 78 от заключението си — принципът на предпазните мерки, формулиран в член 7 от Регламент № 178/2002, е общ принцип на законодателството в областта на храните, законодателят на Съюза е установил в член 34 от Регламент № 1829/2003 точно правило с оглед на предприемането на спешни мерки съобразно процедурите по членове 53 и 54 от Регламент № 178/2002.
Несъмнено, както посочва Съдът в точка 71 от решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др. (
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
), предвидените в член 54, параграф 1 от Регламент № 178/2002 условия, които трябва да са спазени при приемането на спешните мерки, трябва да се тълкуват по-конкретно с оглед на принципа на предпазните мерки, с цел да се осигури високо равнище на защита на живота и човешкото здраве, като едновременно с това се полагат усилия за осигуряване на свободното движение на безопасни и здравословни храни и фуражи — основен аспект на вътрешния пазар.
Въпреки това този принцип не може да се тълкува в смисъл, че позволява да се изключат или изменят, особено като се смекчат, разпоредбите, предвидени в член 34 от Регламент № 1829/2003.
В това отношение трябва да се подчертае, че както бе припомнено в точка 38 от настоящото решение, националните юрисдикции, сезирани с искане за проверка на законосъобразността на националните спешни мерки по член 34 от този регламент, са компетентни да преценят законосъобразността им с оглед на материалноправните условия по този член и на процесуалните условия, предвидени в член 54 от Регламент № 178/2002.
Следва впрочем да се констатира, както прави по същество генералният адвокат в точка 68 от заключението си, че временните мерки за управление на риска, които могат да бъдат приети въз основа на принципа на предпазните мерки и спешните мерки, предприети в изпълнение на член 34 от Регламент № 1829/2003, не се подчиняват на един и същ режим. Действително, от член 7 от Регламент № 178/2002 е видно, че приемането на тези временни мерки е обусловено от това след оценка на наличната информация да се установи възможност за вредни за здравето ефекти, но да е налице и научна несигурност. Обратно, член 34 от Регламент № 1829/2003 позволява да се приемат спешни мерки, когато „е очевидно“, че продукт, разрешен или в съответствие с последния регламент, може да представлява „сериозен“ риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда.
В това отношение Съдът е постановил в точки 76 и 77 от решение от 8 септември 2011 г., Monsanto и др. (
C‑58/10—C‑68/10
,
EU:C:2011:553
), че изразите „очевидно“ и „сериозен риск“ по смисъла на член 34 от Регламент № 1829/2003 трябва да се разбират като отнасящи се до значителен риск, явно поставящ в опасност здравето на хората, здравето на животните или околната среда. Този риск трябва да се установи въз основа на нови доказателства, основаващи се на надеждни научни данни. Действително, защитните мерки, приети на основание член 34, не биха могли да бъдат валидно мотивирани с чисто хипотетичен подход относно риска, основаващ се единствено на все още научно непотвърдени предположения. Напротив, подобни защитни мерки, въпреки временния им характер и дори да са превантивни по естеството си, могат да се приемат единствено ако се основават на възможно най-пълна оценка на рисковете, предвид особените обстоятелства на конкретния случай, които разкриват необходимостта от тези мерки.
Следва да се отбележи по-нататък, че както отбелязва генералният адвокат в точки 74—76 от заключението си, различията в текста във връзка със степента на (не)сигурност, която се изисква, за да се задейства член 34 от Регламент № 1829/2003, от една страна, и член 7 от Регламент № 178/2002, от друга, трябва да се разглеждат, като се отчита процедурното действие на тези разпоредби, а именно прилагането на член 34 от Регламент № 1829/2003 за продуктите, разрешени от него, а на член 7 от Регламент № 178/2002 — по отношение на цялото законодателство в областта на храните, включително по отношение на продукти, които никога не са преминавали през разрешителна процедура.
Вследствие на това, за да се избегне положение, при което член 7 от Регламент № 178/2002 намалява степента на несигурност, която се изисква от правилото по член 34 от Регламент № 1829/2003 за приемането на спешни мерки, такова самостоятелно прилагане на принципа на предпазните мерки, обявен в член 7 от Регламент № 178/2002, без да са спазени материалноправните условия, предвидени в член 34 от Регламент № 1829/2003 за приемането на предвидените в последната разпоредба спешни мерки, не може да бъде прието.
Предвид гореизложеното на третия въпрос трябва да се отговори, че член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с принципа на предпазните мерки, обявен в член 7 от Регламент № 178/2002, трябва да се тълкува в смисъл, че не предоставя на държавите членки възможността да приемат, съгласно член 54 от Регламент № 178/2002, временни защитни мерки само въз основата на този принцип, без да са спазени материалноправните условия, предвидени в член 34 от Регламент № 1829/2003.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Член 34 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 година относно генетично модифицираните храни и фуражи във връзка с член 53 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните трябва да се тълкува в смисъл, че Европейската комисия не е длъжна да приема спешни мерки по смисъла на последния член, когато държава членка я уведоми официално, в съответствие с член 54, параграф 1 от последния регламент, за необходимостта от предприемане на такива мерки, при положение че не е очевидно, че продукт, разрешен или в съответствие с Регламент № 1829/2003, може да представлява сериозен риск за здравето на хората, здравето на животните или околната среда.
2)
Член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с член 54 от Регламент № 178/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че държава членка може, след като официално е уведомила Европейската комисия за необходимостта от предприемане на спешни мерки, и когато последната не е предприела действия в съответствие с член 53 от Регламент № 178/2002, от една страна, да предприеме такива мерки на национално равнище, и от друга страна, да ги запази или продължи, докато Комисията не приеме на основание член 54, параграф 2 от последния регламент решение, с което налага тяхното продължаване, изменение или отмяна.
3)
Член 34 от Регламент № 1829/2003 във връзка с принципа на предпазните мерки, обявен в член 7 от Регламент № 178/2002, трябва да се тълкува в смисъл, че не предоставя на държавите членки възможността да приемат, съгласно член 54 от Регламент № 178/2002, временни защитни мерки само въз основата на този принцип, без да са спазени материалноправните условия, предвидени в член 34 от Регламент № 1829/2003.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.