CELEX: 62021CJ0405
Előzetes döntéshozatal
Fogyasztóvédelem
93/13/EGK irányelv
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek
A 3. cikk (1) bekezdése és a 8. cikk
Valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének értékelési szempontjai
A felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben előidézett jelentős egyenlőtlenség
Az eladó vagy szolgáltató jóhiszeműségének követelménye
Az irányelvben előírtnál magasabb szintű védelem biztosításának lehetősége

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL 2011. L 304., 64. o.
) módosított, a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (
HL 1993. L 95., 29. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.; a továbbiakban: 93/13 irányelv) 3. cikke (1) bekezdésének, valamint 8. és 8a. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a fogyasztó, FV és a szlovén jog szerint létrejött bank, a NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR d.d. között egy hitelszerződés és az e szerződéshez kapcsolódó jogi aktusok tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 93/13 irányelv tizenkettedik és tizenhatodik preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„mivel […] a tagállamok nemzeti jogszabályainak jelenlegi állapotában csak egy részleges harmonizáció tervezhető; mivel ez az irányelv csak a kifejezetten nem egyedi szerződési feltételekkel foglalkozik; mivel a tagállamok számára meg kell hagyni azt a lehetőséget, hogy a Szerződés rendelkezéseinek tiszteletben tartásával saját nemzeti jogszabályaikban az ebben az irányelvben előírtaknál szigorúbb rendelkezésekkel biztosítsanak magasabb szintű védelmet a fogyasztóknak;
[…]
mivel a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének a rögzített általános ismérvek alapján történő megítélését, különösen a felhasználók közötti szolidaritást figyelembe vevő közszolgáltatási értékesítési és szolgáltatási tevékenységekben ki kell egészíteni a különféle érintett érdekeltségek átfogó kiértékelését biztosító eszközökkel; mivel ez a jóhiszeműség követelményét valósítja meg; mivel a jóhiszeműség megítélésében különös figyelmet fordítanak a szerződő felek alkupozíciójának erősségére, arra, hogy ösztönözték‑e valamilyen módon a fogyasztót a feltétel elfogadására, és hogy az árut vagy szolgáltatást a fogyasztó külön megrendelésére bocsátották‑e a fogyasztó rendelkezésére; mivel a jóhiszeműséggel kapcsolatosan támasztott elvárást az eladó vagy a szolgáltató kielégíti, ha a másik féllel szemben, akinek törvényes érdekeit szem előtt kell tartania, méltányosan és tisztességesen jár el”.
Ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.”
Az említett irányelv 5. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„Olyan szerződések esetében, amelyekben a fogyasztónak ajánlott valamennyi feltétel vagy a feltételek némelyike írásban szerepel, ezeknek a feltételeknek világosnak [helyesen: feltételeknek mindig világosnak] és érthetőnek kell lenniük. Ha egy feltétel értelme kétséges, akkor a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés az irányadó. […]”
Ugyanezen irányelv 8. cikke a következőket mondja ki:
„A tagállamok az ezen irányelv által szabályozott területen elfogadhatnak vagy hatályban tarthatnak a Szerződéssel összhangban lévő szigorúbb rendelkezéseket annak érdekében, hogy a fogyasztóknak magasabb szintű védelmet biztosítsanak.”
A 93/13 irányelv 8a. cikkének (1) és (2) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„(1)   Amennyiben egy tagállam a 8. cikkel összhangban rendelkezéseket fogad el, arról, valamint annak minden későbbi változásáról tájékoztatja a Bizottságot, így különösen, ha az említett rendelkezések:
–
a tisztességtelenség vizsgálatát kiterjesztik az egyedi tárgyalások tárgyát képező szerződési feltételekre és az ár vagy díjazás megfelelőségére, vagy
–
a tisztességtelennek tekintendő szerződési feltételek felsorolását tartalmazzák.
(2)   A Bizottság az (1) bekezdésben említett tájékoztatást a fogyasztó és a kereskedő számára – többek között az e célra létrehozott és fenntartott internetes honlapon keresztül – könnyen hozzáférhetővé teszi.”
A szlovén jog
A Zakon o varstvu potrošnikov (a fogyasztóvédelemről szóló törvény, Uradni list RS, 98/04. sz., egységes szerkezetbe foglalt változat; a továbbiakban: ZVPot) 24. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A szerződési feltételek tisztességtelennek minősülnek, amennyiben:
–
a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéznek elő a fogyasztó kárára, vagy
–
a szerződés teljesítését a fogyasztó számára indokolatlanul hátrányossá teszik, vagy
–
annak révén a szerződés teljesítése jelentősen különbözik a fogyasztó észszerű várakozásaitól, vagy
–
sértik a jóhiszeműség és tisztesség elvét.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2007. szeptember 19‑én a NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR és FV édesanyja hitelszerződést kötött. FV – mivel édesanyja elhunyt – 2014. július 21‑én tartozásátvállalási szerződés alapján kötelezettséget vállalt arra, hogy visszafizeti a hitelszerződés fennmaradó részét az alapeljárás alperesének. Ez utóbbi szerződésben a hitelfelvevő 149220 svájci frank (CHF) (a szerződés megkötésének időpontjában hozzávetőleg 89568 euró) összegű kölcsönt vett fel 240 hónapos futamidőre.
Az említett hitelszerződés nem tartalmaz az alkalmazandó árfolyamra vonatkozó rendelkezéseket. Ugyanakkor e szerződés 12. cikke értelmében az árfolyamkockázatot teljes egészében a hitelfelvevő vállalja.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a jelen ügyben az árfolyamkockázat bekövetkezett, mivel a hitelfelvevőnek 2018. január 29‑én még 72049,58 eurót kellett visszafizetnie az alapeljárás alperese részére.
2018. április 9‑én FV keresetet indított az Okrožno sodišče v Mariboru (maribori regionális bíróság, Szlovénia) előtt többek között az alapügyben szóban forgó hitelszerződés semmisségének megállapítása iránt, és ebben az euró és a svájci frank árfolyamának változásaira hivatkozott. Miután e bíróság elutasította e keresetet, FV fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő Višje sodišče v Mariboruhoz (maribori fellebbviteli bíróság, Szlovénia).
E bíróság szerint az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása lényegében attól függ, hogy a ZVPot 24. cikkének (1) bekezdése megfelel‑e a 93/13 irányelv szövegének és célkitűzéseinek. Konkrétabban e bíróság arra keresi a választ, hogy ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdését lehet‑e oly módon átültetni a nemzeti jogba, hogy a „jóhiszeműség” és a „jelentős egyenlőtlenség” feltételei egymástól elkülönüljenek, és egymástól függetlenek legyenek oly módon, hogy az előtte folyamatban lévő ügy körülményei között ne kelljen megvizsgálnia, hogy az alapeljárás alperese jóhiszeműen járt‑e el.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 93/13 irányelv tizenkettedik és tizenhatodik preambulumbekezdésének, valamint 8. és 8a. cikkének együttes olvasatából az következik, hogy a tagállamok elfogadhatnak olyan rendelkezéseket, amelyek magasabb szintű védelmet biztosítanak a fogyasztók számára, mint ez az irányelv, és hogy ebben az esetben az ilyen rendelkezéseket be kell jelenteni a Bizottságnak. Márpedig álláspontja szerint a Szlovén Köztársaság nem jelentette be a Bizottságnak a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett feltételekre vonatkozó rendelkezéseket.
Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából nem tűnik ki a 93/13 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének olyan egyértelmű értelmezése, amely alapján dönthetne arról, hogy a nemzeti jog releváns rendelkezésének értelmezése és alkalmazása összeegyeztethető‑e ezen irányelv céljaival. A kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt rámutat, hogy a Vrhovno sodišče (legfelsőbb bíróság, Szlovénia) több határozatából is az következik, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt két feltételt együttes feltételnek kell tekinteni, ami ellentétes a fogyasztó érdekeivel, és a fogyasztó számára a nemzeti jog által garantáltnál alacsonyabb szintű védelmet biztosít. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ez az álláspont nem egyeztethető össze a Bíróság ítélkezési gyakorlatával, amely – amellett, hogy felhatalmazza a nemzeti legfelsőbb bíróságokat, hogy pontosítsák azokat a szempontokat, amelyeket maga a Bíróság határozott meg – nem teszi lehetővé, hogy megakadályozzák az alsóbb fokú bíróságokat abban, hogy biztosítsák a fogyasztók számára a 93/13 irányelv teljes érvényesülését, valamint hatékony jogorvoslati lehetőséget biztosítsanak jogaik védelme érdekében.
E körülmények között a Višje sodišče v Mariboru (maribori felsőbíróság, Szlovénia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [93/13] irányelv 8. és 8a. cikkével összefüggésben értelmezett 3. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal nem ellentétesek az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek a »jóhiszeműség« és a »jelentős egyenlőtlenség« két feltételét vagylagosnak (elkülönült, önálló és egymástól független feltételeknek) minősítik, és így valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megállapításához elegendő az említett két feltétel közül csupán az egyikhez kapcsolódó meghatározó tények fennállása?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi, hogy valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét úgy állapítsák meg, amennyiben e feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára, hogy ilyen esetben mindemellett nem vizsgálják az e 3. cikk (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelményét.
Rögtön pontosítani kell, hogy a 93/13 irányelv olyan mechanizmus létrehozására kötelezi a tagállamokat, amely biztosítja, hogy minden, egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel vizsgálható legyen e feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegének megítélése céljából. Ennek keretében a nemzeti bíróság feladata, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és 5. cikkében megállapított szempontokat figyelembe véve meghatározza, hogy az adott tényállás körülményeire tekintettel egy ilyen feltétel megfelel‑e a jóhiszeműség, az egyensúly és az átláthatóság ezen irányelvben támasztott követelményének (2019. november 7‑iProfi Credit Polska ítélet,
C‑419/18 és C‑483/18
,
EU:C:2019:930
,
53.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött szerződés valamely egyedileg meg nem tárgyalt kikötése tisztességtelen szerződési feltételnek tekintendő, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a feleknek e szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.
A „jóhiszeműség” és a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben a fogyasztó kárára előidézett „jelentős egyenlőtlenség” fogalmára hivatkozva a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése csak általános módon határozza meg azokat a tényezőket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek (2021. január 27‑iDexia Nederland ítélet,
C‑229/19 és C‑289/19
,
EU:C:2021:68
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság ily módon kimondta, hogy annak megállapításához, hogy valamely feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára, különösen a nemzeti jognak a felek ez irányú megállapodása hiányában irányadó szabályait kell figyelembe venni. Ilyen összehasonlító vizsgálat alapján ítélheti meg a nemzeti bíróság, hogy adott esetben a szerződés mennyiben hozza a hatályos nemzeti jogban szabályozottnál kedvezőtlenebb jogi helyzetbe a fogyasztót. Hasonlóképpen célszerűnek tűnik e fogyasztó jogi helyzetének vizsgálata abból a szempontból, hogy milyen eszközök állnak a rendelkezésére a nemzeti szabályozás alapján ahhoz, hogy megszüntesse a tisztességtelen feltételek alkalmazását (2021. január 27‑iDexia Nederland ítélet,
C‑229/19 és C‑289/19
,
EU:C:2021:68
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Egyébiránt a jelentős egyenlőtlenség esetleges fennállásának vizsgálata nem korlátozódhat olyan mennyiségi jellegű gazdasági értékelésre, amely egyrészt a szerződés tárgyát képező ügylet teljes költségének, másrészt az említett feltétellel a fogyasztóra hárított költségeknek az összevetésén alapul. A jelentős egyenlőtlenség ugyanis eredhet önmagában abból, hogy kellően súlyos mértékben sérül a fogyasztónak mint az érintett szerződés felének az alkalmazandó nemzeti rendelkezések szerinti helyzete, akár úgy, hogy szűkebbé válik azon jogok tartalma, amelyek e rendelkezések alapján a szerződésből fakadóan megilletik, akár úgy, hogy korlátozzák e jogok gyakorlását, akár úgy, hogy olyan további kötelezettséggel terhelik, amelyet a nemzeti szabályok nem írnak elő (2021. január 27‑iDexia Nederland ítélet,
C‑229/19 és C‑289/19
,
EU:C:2021:68
,
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Azt a kérdést illetően, hogy tiszteletben tartották‑e a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelményét, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az irányelv tizenhatodik preambulumbekezdésére tekintettel a nemzeti bíróságnak ezt illetően meg kell vizsgálnia, hogy az eladó vagy szolgáltató a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhatta‑e, hogy utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt (2019. október 3‑iKiss és CIB Bank ítélet,
C‑415/11
,
EU:C:2013:164
,
50.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Így, amint az ezen irányelv tizenhatodik preambulumbekezdéséből következik, a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelménye olyan tényező, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy az eladó vagy szolgáltató tisztességesen és méltányosan járt‑e el a fogyasztóval szemben, akinek törvényes érdekeit szem előtt kell tartania. E preambulumbekezdésből az is kitűnik, hogy a jóhiszeműség értékelésénél különös figyelmet kell fordítani a felek alkupozíciójának erősségére, arra, hogy ösztönözték‑e valamilyen módon a fogyasztót a feltétel elfogadására, és hogy az árut vagy szolgáltatást a fogyasztó külön megrendelésére bocsátották‑e a fogyasztó rendelkezésére.
Egyébiránt a Bíróság korábban már pontosította, hogy a „jóhiszeműség” fogalma szorosan kapcsolódik valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének vizsgálatához (2021. november 17‑iUnión de Créditos Inmobiliarios végzés,
C‑79/21
, nem tették közzé,
EU:C:2021:945
,
38.
pont).
Következésképpen a nemzeti bíróság feladata, hogy az érintett ügy valamennyi körülményére tekintettel megvizsgálja először is a jóhiszeműség követelményének esetleges megsértését, másodszor pedig a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a fogyasztó kárára előidézett jelentős egyenlőtlenség esetleges fennállását (2019. október 3‑iKiss és CIB Bank ítélet,
C‑621/17
,
EU:C:2019:820
,
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő két tényező az érintett ügy valamennyi körülményére tekintettel megköveteli, hogy a nemzeti bíróság az e körülményekre jellemző szempontok alapján értékeljen, annak az ezt követő megállapítása céljából, hogy a szóban forgó feltétel tisztességtelen‑e, azzal a pontosítással, hogy ezen tényezőknek az e szempontok alapján történő értékelése nem zárja ki az e feltételek közötti kapcsolat fennállását.
Ezenkívül a szerződési feltételnek a 93/13 irányelv 5. cikke által megkövetelt átlátható jellege is az egyikét képezi azoknak a tényezőknek, amelyeket figyelembe kell venni a feltétel tisztességtelen jellegének a nemzeti bíróság által az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint elvégzendő értékelése keretében (lásd ebben az értelemben: 2021. június 10‑iBNP Paribas Personal Finance,
C‑609/19
,
EU:C:2021:469
,
62.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy dönthet‑e az alapeljárásban a szlovén szabályozás alapján anélkül, hogy megvizsgálná azt a kérdést, hogy az eladó vagy szolgáltató jóhiszeműen járt‑e el. Felmerül tehát a kérdés, hogy az, hogy a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenség keletkezett a fogyasztó kárára, elegendő lehet‑e az uniós jog tiszteletben tartása mellett valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megállapításához.
E tekintetben mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a 93/13 irányelv tizenkettedik preambulumbekezdése szerint az irányelv csak a tisztességtelen feltételekre vonatkozó nemzeti jogszabályok részleges és minimális harmonizációját valósítja meg, meghagyva a tagállamok számára azt a lehetőséget, hogy az EUM‑Szerződés rendelkezéseinek tiszteletben tartásával saját nemzeti jogszabályaikban az ezen irányelvben előírtaknál szigorúbb rendelkezésekkel biztosítsanak magasabb szintű védelmet a fogyasztóknak. Ezenkívül az említett irányelv 8. cikke értelmében a tagállamok az ezen irányelv által szabályozott területen elfogadhatnak vagy hatályban tarthatnak e Szerződéssel összhangban lévő szigorúbb rendelkezéseket annak érdekében, hogy a fogyasztóknak magasabb szintű védelmet biztosítsanak (2021. december 21‑iTrapeza Peiraios ítélet,
C‑243/20
,
EU:C:2021:1045
,
54.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy a 93/13 irányelvet a szlovén jogrendbe a ZVPot ültette át. Így a ZVPot 24. cikkének (1) bekezdése négy olyan, a „vagy” kötőszóval összekapcsolt esetet szabályoz, amelyekben egy szerződési feltétel tisztességtelennek minősül. Ezen esetek között szerepel az, ha a szerződési feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára (első franciabekezdés), valamint a jóhiszeműség és tisztesség elvének szerződéses kikötés általi megsértése (negyedik franciabekezdés).
Ebben az összefüggésben, tekintettel a szlovén kormánynak a „jóhiszeműség és tisztesség elvének” fogalmára vonatkozó írásbeli észrevételeire, hangsúlyozni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Bíróság – az uniós és nemzeti bíróságok hatáskörmegosztásának keretén belül – azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározott ténybeli és szabályozási hátteret köteles figyelembe venni, amelybe az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések illeszkednek, amint azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat meghatározza, és így az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek a tagállam által hivatkozott nemzeti jog értelmezésére tekintettel történő vizsgálata nem végezhető el (lásd ebben az értelemben: 2021. április 15‑iÉtat belge [Az átadásra vonatkozó határozatnál későbbi körülmények] ítélet,
C‑194/19
,
EU:C:2021:270
,
26.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Végezetül, amint arra a jelen ítélet 23. és 24. pontja emlékeztet, a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelményét ezen irányelv tizenhatodik preambulumbekezdésének fényében kell értelmezni.
Végül a 93/13 irányelv 8. cikke értelmében a tagállamok elvileg szabadon kiterjeszthetik az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében előírt védelmet (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 19‑iLovasné Tóth ítélet,
C‑34/18
, 36,
EU:C:2019:764
,
47.
pont), feltéve hogy az érintett nemzeti szabályozás biztosítja a fogyasztók magasabb szintű védelmét, és nem sérti a Szerződések rendelkezéseit (lásd ebben az értelemben: 2020. április 2‑i Condominio di Milano, via Meda ítélet,
C‑329/19
,
EU:C:2019:764
,
37.
pont).
Márpedig az olyan nemzeti szabályozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, a 93/13 irányelvvel elérni kívánt célkitűzéseket követi. Ezenkívül ezen irányelv 8. cikkének megfelelően alkalmas arra, hogy a fogyasztók számára az irányelv által meghatározottnál magasabb szintű hatékony védelmet biztosítson, amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, figyelembe véve az e területre vonatkozó nemzeti ítélkezési gyakorlatot is.
Egyébiránt, figyelembe véve a kérdést előterjesztő bíróság által felvetetteket, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a Bírósághoz benyújtott észrevételeiben jelezte, hogy a szlovén hatóságok a 93/13 irányelv 8a. cikke előírásainak megfelelően igenis tájékoztatták őt a szerződési feltételek tisztességtelen jellegére vonatkozó értékelés szempontjaival és módjaival kapcsolatos releváns szabályokról, így e rendelkezés a jelen ügyben nem befolyásolhatja a kért értelmezést.
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi, hogy valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét úgy állapítsák meg, amennyiben e feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára, hogy ilyen esetben mindemellett nem vizsgálják az e 3. cikk (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelményét.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkét

a következőképpen kell értelmezni:

e rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi, hogy valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét úgy állapítsák meg, amennyiben e feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára, hogy ilyen esetben mindemellett nem vizsgálják az e 3. cikk (1) bekezdése értelmében vett „jóhiszeműség” követelményét.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: szlovén.