CELEX: 62019CJ0938
Ennakkoratkaisupyyntö
Ympäristö
Direktiivi 2003/87/EY
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä
2 artiklan 1 kohta
Soveltamisala
3 artiklan e alakohta
Laitoksen käsite
Vaikutus päästöihin ja pilaantumiseen
Sivulaitokset, joista ei sellaisinaan aiheudu kasvihuonekaasupäästöjä
10 a artikla
Maksutta tapahtuvaa päästöoikeuksien jakoa koskeva siirtymäjärjestelmä
Tiedonkeruumalli
Korjattu kelpoisuussuhde
Laskentamenetelmä
Päätös 2011/278/EU
6 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta
Jäähdytyksen vienti merkittävälle hiilivuotoriskille alttiilla toimialalla toimivaan yksiköön

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY (
EUVL 2003, L 275, s. 32
), sellaisena kuin se on muutettuna 23.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY (
EUVL 2009, L 140, s. 63
; jäljempänä direktiivi 2003/87), ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan e alakohdan, Euroopan komission internetsivustolla olevassa Data Collection Templatessa (tiedonkeruumalli) tarkoitetun käsitteen ”corrected eligibility ratio” (korjattu kelpoisuussuhde) ja päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annetun komission päätöksen 2011/278/EU (
EUVL 2011, L 130, s. 1
) ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co. KG (jäljempänä EDW) ja Saksan liittotasavalta ja joka koskee kaasumoottoreilla toimivalle yhteistuotantolaitokselle, jossa on sivulaitoksina absortiojäähdyttimiä, maksutta jaettavia kasvihuonekaasujen päästöoikeuksia (jäljempänä päästöoikeudet).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2003/87
Direktiivin 2003/87 johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tällä direktiivillä rohkaistaan energiatehokkaampien ja vähemmän päästöjä tuotantoyksikköä kohden aiheuttavien tekniikoiden käyttöön, sähkön ja lämmön yhteistuotantoon tarkoitettu tekniikka mukaan lukien, kun taas hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla [annettavalla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä] edistetään erityisesti sähkön ja lämmön yhteistuotantoon tarkoitettuja tekniikoita.”
Kyseisen direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuviin päästöihin ja liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasuihin.”
Mainitun direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
b)
’päästöillä’ jonkin laitoksen lähteistä ilmaan päästettyjä kasvihuonekaasuja tai liitteessä I tarkoitettuun ilmailutoimintaan käytettävästä ilma-aluksesta ympäristöön päästettyjä tiettyjä tähän toimintaan liittyviä kaasuja;
– –
e)
’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti yhteydessä laitoksella suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen;
– –
u)
’sähköntuottajalla’ laitosta, joka on tuottanut 1 päivänä tammikuuta 2005 tai sen jälkeen sähköä myytäväksi kolmansille osapuolille ja jossa ei suoriteta muuta liitteessä I lueteltua toimintaa kuin polttoaineiden polttoa.”
Direktiivin 2003/87 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhteensovittaminen direktiivin 96/61/EY kanssa”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että jos laitokset harjoittavat [ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24.9.1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 96/61/EY [(
EYVL 1996, L 257, s. 26
)] liitteeseen I sisältyvää toimintaa, kasvihuonekaasujen päästöluvan myöntämisehdot ja -menettely sovitetaan yhteen mainitussa direktiivissä säädettyjen luvan myöntämisehtojen ja -menettelyn kanssa. Tämän direktiivin 5, 6 ja 7 artiklassa säädetyt vaatimukset voidaan sisällyttää direktiivissä [96/61] säädettyihin menettelyihin.”
Kyseisen direktiivin 10 a artiklassa, jonka otsikko on ”Yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevat yhteisön laajuiset siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Komissio hyväksyy viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2010 – – päästöoikeuksien jakamista koskevia yhteisön laajuisia ja täysin yhdenmukaistettuja täytäntöönpanotoimenpiteitä – –
– –
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuilla toimenpiteillä on siinä määrin kuin se on toteutettavissa määriteltävä unionin laajuiset ennakolta asetetut vertailuarvot sen varmistamiseksi, että oikeudet jaetaan tavalla, joka tarjoaa kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen ja energiatehokkaisiin tekniikkoihin liittyviä kannustimia, ja siten, että otetaan huomioon tehokkaimmat tekniikat, korvaavat ratkaisut, vaihtoehtoiset tuotantomenetelmät, tehokas yhteistuotanto, prosessikaasujen energian tehokas talteenotto, biomassan käyttö sekä hiilidioksidin talteenotto ja varastointi, jos tällaisia laitoksia on käytettävissä, ja ettei jaolla kannusteta päästöjen lisäämiseen. – –
– –
3.   Ellei 4 ja 8 kohdasta muuta johdu, ja sen estämättä, mitä 10 c artiklassa säädetään, päästöoikeuksia ei jaeta maksutta sähköntuottajille eikä hiilidioksidin talteenottolaitoksille, sen kuljetusputkistoille tai varastointipaikoille.
4.   Kaukolämpöä ja [hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta 11.2.2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä 2004/8/EY [(
EUVL 2004, L 52, 50
)] määritellyllä tehokkaalla yhteistuotannolla taloudellisesti perusteltavissa olevaan kysyntään vastaamiseksi tapahtuvaa lämmön tai jäähdytyksen tuotantoa varten jaetaan päästöoikeuksia maksutta. – –
– –
11.   Jollei 10 b artiklasta muuta johdu, tämän artiklan 4–7 kohdan mukaisesti maksutta jaettavien päästöoikeuksien määrä vuonna 2013 on 80 prosenttia 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä. Sen jälkeen maksutta jaettavaa määrää vähennetään vuosittain samansuuruisilla määrillä siten, että maksutta jaetaan 30 prosenttia vuonna 2020, jotta maksutta jakaminen pystytään lopettamaan kokonaan vuoteen 2027 mennessä.
12.   Jollei 10 b artiklasta muuta johdu, sellaisilla toimialoilla tai toimialojen osilla toimiville laitoksille, jotka ovat alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, jaetaan vuonna 2013 ja jokaisena sitä seuraavana vuonna vuoteen 2020 asti 1 kohdan mukaisesti maksutta päästöoikeuksia 100 prosenttia 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä.
– – ”
Kyseisen direktiivin 13 artiklan 1 kohdan mukaan kolmas päästökauppakausi on kahdeksan vuoden pituinen ja se ulottuu vuodesta 2013 vuoteen 2020 (jäljempänä kolmas päästökauppakausi).
Päätös 2011/278
Päätöksen 2011/278 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä päätöksessä tarkoitetaan:
a)
’vakiintuneella laitoksella’ mitä tahansa laitosta, joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivin [2003/87] liitteessä I mainittua toimintaa taikka toimintaa, joka kuuluu unionin järjestelmään ensimmäistä kertaa kyseisen direktiivin 24 artiklan mukaisesti, ja joka
i)
on saanut kasvihuonekaasujen päästöluvan ennen 30 päivää kesäkuuta 2011 tai
ii)
harjoittaa tosiasiassa toimintaa, on saanut kaikki asiaankuuluvat ympäristöluvat, mukaan luettuna tarvittaessa [ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 15.1.2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivissä 2008/1/EY [(
EUVL 2008, L 24, s. 8
)] tarkoitettu lupa, 30 päivään kesäkuuta 2011 mennessä ja on täyttänyt 30 päivään kesäkuuta 2011 mennessä kaikki muut kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä asetetut kriteerit, joiden perusteella laitoksella olisi ollut oikeus saada lupa kasvihuonekaasujen päästöön;
– –
c)
’lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalla laitoksen osalla’ tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluvaan laitoksen osaan kuulumattomia panoksia, tuotoksia ja niihin liittyviä päästöjä, jotka liittyvät mitattavissa olevan lämmön tuotantoon tai sen tuontiin unionin järjestelmään kuuluvasta laitoksesta tai muusta yksiköstä tai molempiin, kun tämä lämpö
–
käytetään laitoksen rajojen sisällä tuotteiden tuotantoon, mekaanisen energian tuotantoon, ei kuitenkaan sähkön tuotantoon tarkoitetun mekaanisen energian tuotantoon, tai lämmitykseen tai jäähdytykseen, lukuun ottamatta kulutusta sähköntuotantoa varten, tai
–
viedään laitokseen tai muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, lukuun ottamatta vientiä sähköntuotantoa varten;
– – ”
Kyseisen päätöksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Laitosten jakaminen osiin”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän päätöksen soveltamista varten jäsenvaltioiden on jaettava vaatimusten mukaisesti kukin laitos, joka voi saada päästöoikeuksia maksutta direktiivin [2003/87] 10 a artiklan nojalla, yhteen tai useampaan seuraavaan osaan:
a)
tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa;
b)
lämmön vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa;
c)
polttoaineen vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa;
d)
prosessipäästöjen piiriin kuuluva laitoksen osa.
Laitosten osien täytyy vastata mahdollisimman pitkälti laitoksen fyysisiä osia.
Lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvien laitosten osien, polttoaineen vertailuarvon piiriin kuuluvien laitosten osien ja prosessipäästöjen piiriin kuuluvien laitosten osien tapauksessa jäsenvaltioiden on määritettävä selvästi Euroopan yhteisön tilastollisen toimialaluokituksen (NACE) ja Prodcom-koodien pohjalta, hyödyttääkö kyseinen prosessi toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään [luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, 24.12.2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] päätöksessä 2010/2/EU [(
EUVL 2010, l 1,s. 10
)].
Jos unionin järjestelmään kuuluva laitos on tuottanut ja vienyt mittavissa olevaa lämpöä johonkin laitokseen tai johonkin muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, jäsenvaltioiden on katsottava, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kyseessä oleva prosessi tämän lämmön osalta ei hyödytä toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä [2010/2], jollei toimivaltainen viranomainen katso, että mitattavissa olevan lämmön kuluttaja kuuluu toimialalle tai toimialan osalle, jonka katsotaan olevan alttiin merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin se määritetään päätöksessä [2010/2].”
Mainitun päätöksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Lähtökohtatietojen kerääminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on kerättävä toiminnanharjoittajilta kunkin sellaisen vakiintuneen laitoksen osalta, jolle voidaan jakaa direktiivin [2003/87] 10 a artiklan nojalla maksutta päästöoikeuksia, mukaan luettuna vain ajoittain toimivat laitokset, erityisesti laitokset, joita pidetään varalla tai valmiudessa, ja laitokset, jotka toimivat kausiluonteisesti, 1 päivänä tammikuuta 2005 alkavan ja 31 päivänä joulukuuta 2008 päättyvän kauden tai tilanteen mukaan 1 päivänä tammikuuta 2009 alkavan ja 31 päivänä joulukuuta 2010 päättyvän kauden jokaiselta vuodelta kaikki olennaiset tiedot kustakin liitteessä [IV] mainitusta muuttujasta.
– –
5.   Jäsenvaltioiden on hankittava, kirjattava ja dokumentoitava tiedot sellaisella tavalla, että toimivaltainen viranomainen voi käyttää niitä asianmukaisella tavalla.
Jäsenvaltiot voivat vaatia toiminnanharjoittajaa käyttämään sähköistä lomaketta tai määrittää, missä tiedostomuodossa tiedot on toimitettava. Jäsenvaltioiden on kuitenkin hyväksyttävä se, että toiminnanharjoittaja käyttää mitä tahansa sähköistä lomaketta tai tiedostomuotoa, jonka komissio on julkaissut tai määrittänyt tämän artiklan mukaisiin tiedonkeruutarkoituksiin, paitsi jos jäsenvaltion lomake tai määrittelemä tiedostomuoto edellyttää vähintään samojen tietojen toimittamista.
– – ”
Päätöksen 2011/278 9 artiklan, jonka otsikko on ”Historiallinen tuotantotaso”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Lämpöön liittyvä historiallinen tuotantotaso viittaa mitattavan lämmön historialliseen mediaanituontiin unionin järjestelmään kuuluvasta laitoksesta tai sen tuotantoon taikka molempiin viiteajanjaksona, kun lämpö käytetään laitoksen rajojen sisällä tuotteiden tuotantoon tai mekaanisen energian tuotantoon, ei kuitenkaan sähkön tuotantoon tarkoitetun mekaanisen energian tuotantoon, lämmitykseen tai jäähdytykseen, lukuun ottamatta kulutusta sähköntuotantoa varten, taikka vientiin laitokseen tai muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, lukuun ottamatta vientiä sähköntuotantoa varten, ilmoitettuna terajouleina vuotta kohti.”
Kyseisen päätöksen 10 artiklassa, jonka otsikkona on ”Laitoskohtaisten päästöoikeuksien jakaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on laskettava 7 artiklan mukaisesti kerättyjen tietojen pohjalta joka vuosi kullekin alueellaan toimivalle vakiintuneelle laitokselle maksutta vuodesta 2013 alkaen 2–8 kohdan mukaisesti jaettavien päästöoikeuksien määrä.
2.   Tämän laskelman tekemistä varten jäsenvaltioiden on ensin määritettävä erikseen kullekin laitoksen osalle maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustava vuotuinen määrä seuraavasti:
– –
b)
sekä:
i)
kunkin lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kohdalla tiettynä vuotena maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän on vastattava liitteessä I mitattavissa olevan lämmön osalta vahvistettua lämmön vertailuarvoa kerrottuna lämpöön liittyvällä historiallisella tuotantotasolla mitattavissa olevan lämmön kulutuksen osalta;
– – ”
Päätökset 2010/2 ja 2014/746/EU
Päätöksen 2010/2 liitteessä olevassa 1.4 kohdassa lueteltujen toimialojen, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, joukossa mainitaan elektroniventtiilien, -putkien ja muiden elektronisten komponenttien valmistus, joka vastaa Euroopan yhteisön tilastollisen toimialaluokituksen (NACE) koodia 3210.
Luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, vuosiksi 2015–2019 27.10.2014 annetun komission päätöksen 2014/746/EU (
EUVL 2014, L 308, s. 114
), jolla kumottiin päätös 2010/2, liitteessä olevassa 1.14 kohdassa mainitaan myös tällaiselle riskille alttiiden toimialojen joukossa elektronisten komponenttien valmistus, joka vastaa sittemmin NACE-koodia 2611.
Delegoitu asetus (EU) 2019/331
Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten määrittämisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 19.12.2018 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2019/331 (
EUVL 2019, L 59, s. 8
) sisältää liitteen VII, jonka otsikko on ”Tietojen tarkkailumenetelmät”. Kyseisessä liitteessä olevan 7 kohdan otsikko on ”Säännöt mitattavissa olevan lämmön määrittämiseksi”, ja siihen sisältyy 7.1 kohta, jonka otsikko puolestaan on ”Periaatteet” ja jonka neljännessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lämpöä käytetään jäähdytykseen absorptiojäähdytysprosessin kautta, kyseinen jäähdytysprosessi on katsottava lämpöä kuluttavaksi prosessiksi.”
Direktiivi 96/61
Direktiivin 96/61, joka on kumottu ja korvattu direktiivillä 2008/1, 2 artiklassa, jonka otsikko oli ”Määritelmät”, säädettiin seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
2)
’pilaamisella’ aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle, tai että se vahingoittaa aineellista omaisuutta tai heikentää tai estää ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä;
3)
’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa paikalla suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen;
– –
5)
’päästöllä’ laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua;
– – ”
Direktiivi 2010/75/EU
Teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/75/EU (
EUVL 2010, L 334, s. 17
) johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, että sillä on laadittu uudelleen seitsemän direktiiviä, joihin kuului direktiivi 2008/1.
Direktiivin 2010/75 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
2)
’pilaamisella’ aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle, tai että se vahingoittaa aineellista omaisuutta tai heikentää tai estää ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä;
3)
’laitoksella’ kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I tai liitteessä VII olevassa osassa 1 mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää samassa paikassa tapahtuvaa toimintaa, joka on teknisesti sidoksissa mainituissa liitteissä lueteltuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen;
4)
’päästöllä’ laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua;
– – ”
Saksan oikeus
15.3.1974 annetun liittovaltion immissiosuojalain (Bundes-Immissionsschutzgesetz) (BGBl. 1974 I, s. 721), sellaisena kuin se oli voimassa 17.5.2013 (BGBl. 2013 I, s. 1274; jäljempänä BImSchG), 4 §:n, jonka otsikko on ”Luvat”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Sellaisten laitosten rakentamiseen ja toimintaan, jotka erityisominaisuuksiensa tai toimintansa vuoksi ovat erityisesti omiaan vaikuttamaan haitallisesti ympäristöön taikka aiheuttamaan vaaraa, merkittävää vahinkoa tai erityistä häiriötä yhteisölle tai naapurustolle, – – vaaditaan lupa – – ”
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupasta 21.7.2011 annetun lain (Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz, BGBl. 2011 I, s. 1475; jäljempänä TEHG) 2 §:ssä, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Tätä lakia sovelletaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainituista toiminnoista aiheutuviin, liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainittujen kasvihuonekaasujen päästöihin. Tätä lakia sovelletaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa mainittuihin laitoksiin myös silloin, kun ne ovat sellaisen laitoksen osia tai sivulaitoksia, jota ei mainita liitteessä 1 olevassa 2 osassa.
(2)   Liitteessä 1 olevan 2 osan 2–31 kohdassa tarkoitettujen laitosten osalta tätä lakia sovelletaan kaikkiin
1. toiminnan harjoittamisen kannalta välttämättömiin laitoksen osiin ja prosessivaiheisiin ja
2. sivulaitoksiin, jotka ovat sijainnillisessa ja toiminnallisessa yhteydessä edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin laitoksen osiin ja prosessivaiheisiin ja jotka ovat omiaan myötävaikuttamaan liitteessä 1 olevassa 2 osassa tarkoitettujen kasvihuonekaasujen syntymiseen.
Tämän momentin ensimmäistä virkettä sovelletaan mutadis mutandis liitteessä 1 olevan 2 osan 1 kohdassa tarkoitettuihin polttolaitoksiin.
– –
(4)   Jos liitteessä 1 olevan 2 osan 2–31 kohdassa tarkoitetuilla laitoksilla on oltava BimSchG:n 4 §:n 1 momentin kolmannen virkkeen mukainen lupa, laitokselle BimSchG:n mukaisesti myönnetyssä luvassa annettuja määräyksiä pidetään ratkaisevina edellä 2 ja 3 momentissa tarkoitettujen laitosten rajojen määrittämisen kannalta. Tämän momentin ensimmäistä virkettä sovelletaan mutatis mutandis liitteessä 1 olevan 2 osan 1 kohdassa tarkoitettuihin polttolaitoksiin. Edellä 1 momentin toisessa virkkeessä tarkoitetuissa tapauksissa ensimmäistä virkettä sovelletaan mutatis mutandis niihin BimSchG:n mukaisesti myönnetyssä luvassa annettuihin määräyksiin, jotka koskevat laitosten osia tai sivulaitoksia.”
TEHG:n 4 §:ssä, jonka otsikko on ”Päästölupa”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Laitoksen toiminnanharjoittaja tarvitsee luvan liitteessä 1 olevan 2 osan 1–32 kohdassa tarkoitetusta toiminnasta aiheutuviin kasvihuonekaasupäästöihin. Toimivaltainen viranomainen myöntää luvan laitoksen toiminnanharjoittajan hakemuksesta, jos se voi hakemukseen liitettyjen asiakirjojen perusteella todeta, että siinä on annettu jäljempänä 3 momentissa edellytetyt tiedot.
– –
(4)   Jos laitokselle on ennen 1.1.2013 myönnetty BimSchG:n säännösten mukainen lupa, immissiosuojaoikeudellisena lupana pidetään edellä 1 momentin mukaisesti myönnettyä lupaa. Tämän momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa tapauksessa laitoksen toiminnanharjoittaja voi kuitenkin hakea myös erillistä lupaa 1 momentin mukaisesti. Siinä tapauksessa ensimmäistä virkettä sovelletaan ainoastaan siihen saakka, kunnes erillinen lupa on myönnetty.”
Mainitun TEHG:n 9 §:n, jonka otsikko on ”Maksuttomien päästöoikeuksien jakaminen laitosten toiminnanharjoittajille”, 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Maksuttomien päästöoikeuksien jakaminen edellyttää hakemuksen tekemistä toimivaltaiselle viranomaiselle. – – ”
TEHG:n 34 §:n, sellaisena kuin se on 18.1.2019 annetulla lailla (BGBl. 2019, I, s. 37), jonka otsikko on ”Toiminnanharjoittajiin sovellettavat siirtymäsäännökset”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Liitteessä 1 tarkoitetuista toiminnoista aiheutuvien kasvihuonekaasupäästöjen osalta päästökauppakaudella 2013–2020 sovelletaan edelleen 24.1.2019 asti voimassa olleen toisinnon 1–36 §:ää.”
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamisesta päästökauppakaudella 2013–2020 26.9.2011 annetun asetuksen (Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020; BGBl. 2011 I, s. 1921) 2 §:n, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 30 kohdassa määritellään käsite ”Jakotekijä lämmön vertailuarvon kanssa” seuraavasti:
”Edellä 28 kohdassa tarkoitetun jakotekijän ulkopuolelle jäävien tuotantopanosten, tuotoksien ja niihin liittyvien päästöjen kokonaisuus, joka liittyy mitattavissa olevan lämmön tuotantoon tai sen tuontiin [TEHG:n] soveltamisalaan kuuluvasta laitoksesta, edellyttäen, että lämpöä ei ole tuotettu sähkön avulla eikä typpihapon tuotannon yhteydessä eikä sitä ole kulutettu sähköntuotantoon eikä viety sähkön tuotantoa varten, ja siltä osin kuin mainittu lämpö
a)
käytetään laitoksessa 28 kohdassa tarkoitetun jakotekijän ulkopuolella tuotteiden valmistusta, mekaanisen energian tuotantoa tai lämmitys- tai jäähdytystarkoituksia varten tai
b)
toimitetaan laitoksille ja muille järjestelmille, jotka eivät kuulu [TEHG:n] soveltamisalaan.”
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamisesta päästökauppakaudelle 2013–2020 annetun asetuksen 3 §:ssä, jonka otsikko on ”Jakotekijöiden muodostuminen”, säädetään seuraavaa:
”– –
(2)   Edellä 1 momentin 2 kohdassa tarkoitetun jakotekijän määrittämiseksi mitattavissa olevan lämmön toimittaminen lämmönjakeluverkkoon vastaa toimittamista 2 §:n 30 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun muuhun järjestelmään. – –
(3)   Edellä 1 momentin 2–4 kohdassa tarkoitettujen jakotekijöiden osalta hakijan on muodostettava erilliset jakotekijät sellaisten tuotteiden valmistusprosessille, jotka koskevat vuotoriskille alttiita toimialoja, ja muille prosesseille. – –
(4)   Lämmön vertailuarvon sisältävien jakotekijöiden luokittelussa 3 momentissa tarkoitettujen erillisten jakotekijöiden luokitteluun sovelletaan seuraavaa:
1. Jos lämpö toimitetaan suoraan asiakkaalle, joka ei kuulu TEHG:n soveltamisalaan, tämä lämpö on luokiteltava vuotoriskille alttiisiin toimialoihin siltä osin kuin toiminnanharjoittaja osoittaa, että asiakas kuuluu vuotoriskille alttiiseen toimialaan; muilta osin lämpö on luokiteltava toimialoille, jotka eivät ole alttiita vuotoriskille;
2. Jos lämpö toimitetaan lämmönjakeluverkostoihin, vuotoriskille alttiille toimialoille on luokiteltava se osuus toimitetun lämmön kokonaismäärästä, joka vastaa vuotoriskille alttiiden toimialojen asiakkaille toimitettua osuutta verkoston toiminnanharjoittajan toimittamasta kokonaislämpömäärästä 8 §:n 1 momentissa tarkoitetulla viitekaudella; muilta osin tämä lämpö on luokiteltava toimialoille, jotka eivät ole alttiita vuotoriskille.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
EDW, joka on pääasian kantaja, on erittäin tehokkaan kaasumoottoreilla toimivan yhteistuotantolaitoksen toiminnanharjoittaja, johon sovelletaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmää Euroopan unionissa (jäljempänä päästökauppajärjestelmä). Tähän yhteistuotantolaitokseen kuuluu sivulaitoksina jäähdyttimiä, erityisesti absorptiojäähdyttimiä (jäljempänä jäähdyttimet), jotka muuntavat lämpöä jäähdytykseksi. Nämä jäähdyttimet eivät päästä kasvihuonekaasuja.
Mainittu yhteistuotantolaitos toimittaa lämpöä yksinomaan Global Foundriesin omistamalle puolijohdetehtaalle, joka ei kuulu EDW:lle. Global Foundriesin toiminta, johon ei sovelleta päästökauppajärjestelmää, kuuluu päätöksissä 2010/2 ja 2014/746 tarkoitetulle merkittävälle hiilivuotoriskille alttiille alalle.
Yhteistuotantolaitos tuottaa erityisesti 80-celsiusasteista kuumaa vettä ja höyryä. Lämmityskattiloista tämä 80-celsiusasteinen kuuma vesi toimitetaan yhtäältä suoraan Global Foundriesille ja toisaalta yhdessä höyryn kanssa yhteistuotantolaitoksen jäähdyttimiin. Nämä jäähdyttimet toimittavat Global Foundriesille jäähdytystä 5-celsiusasteisen tai 11-celsiusasteisen veden muodossa puolijohteiden valmistukseen. Lisäksi tuotetaan 32-celsiusasteista lämmintä vettä jäähdyttimistä vapautuvasta lämmöstä sekä Global Foundriesin tehtaasta takaisin näihin jäähdyttimiin virtaavasta 11-celsiusasteisesta tai 17-celsiusasteisesta vedestä.
BImSchG:ssä edellytetyn luvan myöntämiseksi yhteistuotantolaitosta ja sen sivulaitoksia on viimeksi mainittujen toiminnasta aiheutuvien melupäästöjen vuoksi pidettävä yhtenä ja samana laitoksena.
EDW teki 19.1.2012 päästöoikeuksien maksutta tapahtuvaa jakoa koskevan hakemuksen Deutsche Emissionshandelsstellelle (Saksan päästökauppaviranomainen, jäljempänä DEHSt), joka myönsi sille maksutta lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvaan laitoksen osaan sovellettavien säännösten nojalla 63770 päästöoikeutta 17.2.2014 tekemällään päätöksellä ja 14497 lisäpäästöoikeutta oikaisuvaatimuksesta 28.4.2017 tekemällään päätöksellä.
DEHSt katsoi jakopäätöksessä ja oikaisuvaatimuksesta tekemässään päätöksessä muun muassa, että absorptiojäähdyttimet kuuluivat päästökauppajärjestelmään kuuluvaan EDW:n laitokseen. Lisäksi se kieltäytyi soveltamasta merkittävälle hiilivuotoriskille alttiita toimialoja tai toimialojen osia koskevaa järjestelmää siihen jäähdytykseen, joka toimitettiin jäähdyttimistä Global Foundriesille. DEHSt kieltäytyi lisäksi myöntämästä päästöoikeuksia 32-celsiusasteisesta lämpimästä vedestä muodostuneelle lämpövirralle siltä osin kuin lämpö on peräisin jäähdyttimien toiminnasta vapautuneesta energiasta. Se myös vähensi EDW:n pyytämistä lämpömääristä lämmön tuonnin laitoksesta, joka ei kuulu päästökauppajärjestelmään.
EDW pysytti 1.6.2017 Verwaltungsgericht Berlinissä (Berliinin hallintotuomioistuin, Saksa) nostamassaan kanteessa 121013 lisäpäästöoikeuden maksutta tapahtuvaa jakoa koskevan vaatimuksensa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltäväksi saatetun riita-asian ratkaisu riippuu ensinnäkin siitä, onko direktiivin 2003/87 ja erityisesti sen 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan e alakohdan kanssa yhteensopiva sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten rajojen määrittämiseksi on tarvittaessa otettava huomioon näitä laitoksia koskevat täsmennykset, sellaisina kuin ne ovat pilaantumista koskevan muun kansallisen lain nojalla myönnetyssä luvassa, minkä vaikutuksena on mahdollisesti se, että mainittuihin laitoksiin sisällytetään myös pääasiassa kyseessä olevien jäähdyttimien kaltaiset sivulaitokset, jotka eivät päästä kasvihuonekaasuja. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että sillä, sijaitsevatko nämä jäähdyttimet päästökauppajärjestelmään kuuluvan pääasiassa kyseessä olevan laitoksen rajojen sisällä, on vaikutusta EDW:lle maksutta jaettavien päästöoikeuksien määrään.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tämän jälkeen niitä yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden mukaan määritetään tarvittaessa lämmön vertailuarvon piiriin kuuluville sivulaitoksille maksutta myönnettävien päästöoikeuksien määrä. Se pohtii erityisesti, millä tavoin – kun otetaan huomioon lämpö, joka tuodaan laitoksista, joihin ei sovelleta päästöoikeuskauppajärjestelmää – on laskettava tiedonkeruumallissa tarkoitettu korjattu kelpoisuussuhde ja sovellettava sitä, ja erityisesti, onko kyseessä olevan laitoksen lämpövirtoihin sovellettava kokonaisvaltaista lähestymistapaa vai onko mahdollista erottaa nämä eri virrat toisistaan, jotta tämä lämmön tuonti voidaan kohdentaa.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, millä edellytyksillä päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaan sovelletaan sääntelyä, joka koskee toimialoja tai toimialojen osia, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, kun on kyse EDW:n jäähdyttimissä tuotetusta ja Global Foundriesille toimitetusta jäähdytyksestä.
Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Berlin on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2003/87/EY 2 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen kanssa on sopusoinnussa [TEHG:n] 2 §:n 4 momentin ensimmäisen virkkeen kaltainen säännös, jonka mukaan [BImSchg:n] mukaisesti hyväksytty laitos kuuluu päästökauppajärjestelmään myös siltä osin kuin kyseinen lupa kattaa myös sivulaitokset, joissa ei synny kasvihuonekaasupäästöjä?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
Ilmeneekö Euroopan komission laatimassa [tiedonkeruumallissa] jäsenvaltioille asetetuista päästökauppajärjestelmään kuulumattomista laitoksista tuotavan lämmön korjatun kelpoisuussuhteen (”corrected eligibility ratio”) laskentaa koskevista ehdoista, että tätä suhdelukua on sovellettava päästökauppajärjestelmään kuuluvassa laitoksessa tuotettavaan kokonaislämpöön myös silloin, kun tuotava lämpö voidaan yksiselitteisesti luokitella kuuluvaksi johonkin useista tunnistettavissa olevista ja erikseen määritetyistä lämpövirroista ja/tai laitoksen sisäiseen lämmönkulutukseen?
3)
Onko komission päätöksen 2011/278/EU 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kyseessä oleva lämpöprosessi koskee toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan altis merkittävälle hiilivuotoriskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä 2010/2/EU, jos kyseistä lämpöä käytetään jäähdytyksen tuottamiseen ja jäähdytystä käyttää päästökauppajärjestelmään kuulumaton laitos toimialalla tai toimialan osalla, joka on altis merkittävälle hiilivuotoriskille?
Onko komission päätöksen 2011/278/EU 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan sovellettavuuden kannalta merkityksellistä, tuotetaanko jäähdytystä päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajojen sisällä?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt unionin tuomioistuimelta tämän asian käsittelemistä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä.
Hakemuksensa tueksi se on väittänyt, että saksalaisten tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan oikeudet maksutta jaettaviin päästöoikeuksiin menetetään, jos niistä ei tehdä jakopäätöstä ennen kolmannen päästökauppakauden päättymistä seuraavan vuoden huhtikuun 30. päivää, koska ei ole olemassa säännöksiä, joiden nojalla niitä voitaisiin siirtää neljännelle päästökauppakaudelle. Näin ollen siltä osin kuin tällainen tulkinta on unionin oikeuden mukainen, EDW voi menettää ylimääräiset maksuttomat päästöoikeudet, joihin se väittää olevansa oikeutettu, jos lainvoimaista päätöstä ei tehdä ennen 30.4.2021. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa lisäksi siihen, että lukuisissa siinä vireillä olevissa asioissa on kyse tästä seikasta.
Työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että unionin tuomioistuimen presidentti voi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnöstä tai poikkeuksellisesti omasta aloitteestaan päättää esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan, että ennakkoratkaisupyyntö käsitellään nopeutetussa menettelyssä tämän työjärjestyksen määräyksistä poiketen, jos asian laatu edellyttää, että asia käsitellään ensi tilassa.
Unionin tuomioistuimen presidentti on esittelevää tuomaria ja julkisasiamiestä kuultuaan päättänyt 22.1.2020 hylätä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnön tämän asian käsittelemisestä nopeutetusta menettelystä.
Tätä päätöstä on perusteltu sillä, että syyt, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on vedonnut, eivät olleet omiaan osoittamaan, että työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdassa määritellyt edellytykset täyttyivät nyt käsiteltävässä asiassa (ks. analogisesti tuomio 25.2.2021, Gmina Wrocław (Käyttöoikeuden muuttuminen),
C-604/19
,
EU:C:2021:132
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että pelkästään yksityisten intressi – vaikka se voi olla oikeutettu – määrittää mahdollisimman nopeasti niille unionin oikeuden perusteella kuuluvien oikeuksien ulottuvuus, ei ole osoitus työjärjestyksen 105 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun poikkeuksellisen olosuhteen olemassaolosta (unionin tuomioistuimen presidentin määräys 18.1.2019, VW (Oikeus käyttää avustajaa oikeuteen saapumatta jätettäessä),
C-659/18
, ei julkaistu,
EU:C:2019:45
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin se seikka, että EDW on nostanut kanteen 1.6.2017 eli yli kaksi ja puoli vuotta ennen kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on päättänyt esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, asettaa mittasuhteisiin pääasian oikeusriidan kiireellisyyden (ks. analogisesti unionin tuomioistuimen presidentin määräys 18.1.2019, Adusbef ym.,
C-686/18
, ei julkaistu,
EU:C:2019:68
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pelkät taloudelliset intressit, olivatpa ne kuinka merkittäviä ja legitiimejä tahansa, eivät yksinään oikeuta nopeutetun menettelyn käyttämistä (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2021, Gmina Wrocław (Käyttöoikeuden muuttuminen),
C-604/19
,
EU:C:2021:132
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on huomattava, että niiden henkilöiden tai oikeudellisten tilanteiden, joita mahdollisesti koskee ratkaisu, jonka kansallinen tuomioistuin antaa saatettuaan ennakkoratkaisupyynnön unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, lukuisuus ei itsessään muodosta sellaista erityistä olosuhdetta, joka oikeuttaisi nopeutetun menettelyn käyttämisen (ks. vastaavasti tuomio 8.12.2020, Staatsanwaltschaft Wien (Väärennetyt tilisiirtotoimeksiannot),
C-584/19
,
EU:C:2020:1002
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan e alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajoihin voidaan sisällyttää sivulaitoksia, jotka eivät päästä kasvihuonekaasuja.
Pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että päästökauppajärjestelmän soveltamisen osalta laitoksen rajat määritetään kyseiselle laitokselle muun kansallisen pilaantumista koskevan lainsäädännön nojalla myönnettyyn lupaan sisältyvien täsmennysten mukaisesti. Tästä syystä pääasiassa kyseessä olevat jäähdyttimet, jotka eivät päästä kasvihuonekaasuja, on sisällytetty kyseisen luvan myöntämistä varten laitoksen rajoihin niiden melupäästöjen vuoksi.
Direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdan mukaan laitoksella tarkoitetaan kiinteää teknistä kokonaisuutta, jossa suoritetaan yhtä tai useampaa liitteessä I mainittua toimintaa sekä mitä tahansa niihin suoranaisesti liittyvää toimintaa, joka on teknisesti yhteydessä laitoksella suoritettuun toimintaan ja joka mahdollisesti vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen.
Koska siellä ei siis ole mitään kyseisessä liitteessä I mainittua toimintaa, pääasiassa kyseessä olevien jäähdytinten kaltaiset laitokset voidaan sisällyttää päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen vain, jos ensinnäkin niiden toiminta liittyy suoranaisesti kyseisessä liitteessä I mainittuun laitoksessa tapahtuvaan toimintaan ja jos tämä suoranainen yhteys konkretisoituu teknisellä yhteydellä siten, että kyseessä olevien toimintojen välinen yhteys myötävaikuttaa saman direktiivin liitteen I piiriin kuuluvan toiminnan teknisen kokonaisprosessin toimintakykyyn (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2021, Granarolo,
C-617/19
,
EU:C:2021:338
,
ja
kohta).
Siltä osin kuin nämä kriteerit täyttyvät, kolmannen edellytyksen, joka koskee sitä, että kyseessä olevan toiminnan on oltava omiaan vaikuttamaan päästöihin ja pilaantumiseen, osalta on huomautettava, että direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohdan, jossa määritellään sen soveltamisala, mukaan kyseistä direktiiviä sovelletaan saman direktiivin liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasujen ”päästöihin”, joihin kuuluu mainitun direktiivin ”liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuva” hiilidioksidi (tuomio 20.6.2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C-682/17
,
EU:C:2019:518
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että kyseisessä liitteessä I mainitut toiminnot kuuluvat kyseisen direktiivin ja näin ollen tällä käyttöön otetun päästökauppajärjestelmän soveltamisalaan vain siinä tapauksessa, että niistä aiheutuu direktiivin liitteessä II lueteltuja kasvihuonekaasupäästöjä (tuomio 28.2.2018, Trinseo Deutschland,
C-577/16
,
EU:C:2018:127
,
kohta).
Tästä on huomautettava, että kun unionin lainsäätäjä on säätänyt, että laitokseen voidaan sisällyttää toimintoja, jotka liittyvät suoraan direktiivin 2003/87 liitteessä I mainittuun siellä harjoitettuun toimintaan, se on tosin säätänyt, että päästökauppajärjestelmään voivat kuulua toiminnat, jotka eivät täytä kyseisen direktiivin soveltamisalaa rajoittavia edellytyksiä ja jotka eivät erityisesti sisälly kyseiseen liitteeseen I (ks. vastaavasti tuomio 9.6.2016, Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ,
C-158/15
,
EU:C:2016:422
,
ja
kohta).
Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa säädetty kolmas edellytys täyttyisi silloin, kun kyseessä oleva toiminta ei aiheuta saman direktiivin liitteessä II lueteltujen kasvihuonekaasujen päästöjä, vaikka siitä aiheutuu päästöjä ja pilaantumista.
Direktiivin 2003/87 3 artiklan b alakohdan mukaan päästöillä tarkoitetaan kyseisessä direktiivissä jonkin laitoksen lähteistä ilmaan päästettyjä kasvihuonekaasuja. Kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee siten, että siinä tarkoitetut päästöt edellyttävät kasvihuonekaasujen päästämistä ilmaan (tuomio 6.2.2019, Solvay Chemicals,
C-561/18
,
EU:C:2019:101
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen päästöjä ja pilaantumista, jotka mainitaan kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa ja jotka voivat näin ollen koskea vain kyseisen direktiivin liitteessä II lueteltuja kasvihuonekaasuja, on tulkittava tämän määritelmän valossa.
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevien jäähdyttimien toiminnan aiheuttamat melupäästöt eivät täytä direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa säädettyä kolmatta edellytystä, joka koskee vaikutusta päästöihin ja pilaantumiseen. Siten ei voida katsoa, että EDW:n jäähdyttimet ja yhteistoimintalaitos muodostavat yhden ja saman laitoksen päästökauppajärjestelmän soveltamiseksi.
Näin ollen tällaisten jäähdyttimien ei voida katsoa kuuluvan päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen pelkästään siitä syystä, että – kuten pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään – niiden katsotaan sijoittuvan laitoksen rajoihin tällaisten melupäästöjen vuoksi siltä osin kuin on kyse pilaantumista koskevan muun kansallisen lainsäädännön nojalla myönnetystä luvasta.
On täsmennettävä, että tätä päätelmää ei voi horjuttaa Saksan hallituksen esittämä väite, jonka mukaan on niin, että kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän tahto käyttää direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa direktiivissä 2003/87 tarkoitetusta laitoksen käsitteestä asiallisesti samaa määritelmää kuin yhtenäistettyä ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä koskevassa unionin lainsäädännössä, erityisesti direktiiveissä 96/61 ja 2010/75, päästökauppajärjestelmän soveltamiseksi on sallittua pysyttäytyä kyseessä olevan laitoksen sellaisessa rajoittamisessa, joka on jo vahvistettu viimeksi mainitut direktiivit täytäntöön panevassa kansallisessa lainsäädännössä.
Ensinnäkin on todettava, että direktiivin 2003/87 8 artiklassa tosin säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että jos laitokset harjoittavat direktiivin 96/61, joka on viimeksi korvattu direktiivillä 2010/75, liitteeseen I sisältyvää toimintaa, kasvihuonekaasujen päästöluvan myöntämisehdot ja -menettely yhteensovitetaan direktiivissä 96/61 säädettyjen lupaehtojen ja -menettelyn kanssa.
Tällä luonteeltaan menettelyllisellä säännöksellä ei kuitenkaan voida muuttaa päästökauppajärjestelmän soveltamisen aineellisia edellytyksiä etenkään sen piiriin kuuluvien laitosten määrittämisen osalta.
Toiseksi on huomautettava, että kun direktiivin 96/61 2 artiklan 2 ja 5 alakohdassa ja vastaavasti direktiivin 2010/75 3 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädetään yhtäältä, että pilaantumisella tarkoitetaan aineiden, tärinän, lämmön tai melun päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään siten, että seuraukset voivat aiheuttaa haittaa ihmisten terveydelle tai ympäristön laadulle tai että se vahingoittaa aineellista omaisuutta tai heikentää tai estää ympäristön virkistyskäyttöä tai ympäristön muuta oikeutettua käyttöä, ja toisaalta, että päästöillä tarkoitetaan laitoksesta yhdestä tai useammasta lähteestä suoraan tai epäsuorasti ilmaan, veteen tai maaperään päästettyjä aineita, tärinää, lämpöä tai melua, näissä direktiiveissä nämä käsitteet ymmärretään laajemmin kuin direktiivissä 2003/87.
Näin ollen tämän tuomion 59 kohdassa esitetyn Saksan hallituksen väitteen hyväksyminen veisi tehokkaan vaikutuksen päästökauppajärjestelmän rajoilta – tässä tapauksessa siltä osin kuin se koskee kasvihuonekaasujen päästöjä –, jotka unionin lainsäätäjä on vahvistanut, ja näin ollen – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa – sivuutettaisiin ne erilaiset tavoitteet, joihin se on pyrkinyt yhtäältä direktiivillä 2003/87 ja toisaalta direktiiveillä 96/61 ja 2010/75.
On kuitenkin täsmennettävä, että jollei muuta johdu tästä rajoituksesta, jonka mukaan kyse on oltava direktiivin 2003/87 liitteessä II lueteltuihin kasvihuonekaasuihin liittyvistä päästöistä ja pilaantumisesta, kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdan sanamuodosta ilmenee, ettei edellytyksiä, joiden täyttyessä kyseisessä artiklassa tarkoitetun kolmannen edellytyksen voidaan katsoa täyttyvän, ole tarpeen tulkita suppeasti.
Yhtäältä tässä säännöksessä ei edellytetä, että kyseessä olevat toiminnat itsessään päästävät kasvihuonekaasuja, vaan siinä ainoastaan edellytetään tällaista vaikutusta. Toisaalta siltä osin kuin toiminnan vain täytyy olla omiaan aiheuttamaan tällaisen vaikutuksen, tämän edellytyksen täyttyminen ei vaadi sitä, että todetaan todellinen vaikutus päästöihin ja pilaantumiseen, vaan ainoastaan sitä, että tällaisen vaikutuksen mahdollisuus voidaan osoittaa.
Tästä seuraa, että siltä osin kuin muut direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, toiminta, joka on omiaan vaikuttamaan kyseisen direktiivin liitteen I soveltamisalaan kuuluvan toiminnan aiheuttamien kasvihuonekaasujen päästöjen tasoon, voidaan sisällyttää saman laitoksen rajoihin kuin viimeksi mainittu toiminta.
Päästökauppajärjestelmän tavoitteet tukevat tällaista tulkintaa. Tämän osalta on palautettava mieleen, että direktiivillä 2003/87 otetaan käyttöön päästöoikeuksien kaupan järjestelmä, jolla pyritään ilmakehän kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen sellaiselle tasolle, että estetään ihmisen toiminnan vaaralliset vaikutukset ilmastolle, ja jonka perimmäinen tavoite on ympäristönsuojelu (tuomio 3.12.2020, Ingredion Germany,
C-320/19
,
EU:C:2020:983
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kyseinen järjestelmä perustuu taloudelliseen logiikkaan, jolla kannustetaan kaikkia järjestelmään osallistuvia siihen, että niiden kasvihuonekaasupäästöt alittaisivat niille alun perin myönnetyt päästöoikeudet, jotta ylijäämä voitaisiin siirtää toiselle, jaetut päästöoikeudet ylittävän päästömäärän tuottaneelle osallistujalle (tuomio 3.12.2020, Ingredion Germany,
C-320/19
,
EU:C:2020:983
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näiden tavoitteiden saavuttamisen yhteydessä on huomattava, kuten direktiivin 2003/87 johdanto-osan 20 perustelukappaleesta ja 10 a artiklan 1 kohdasta ilmenee, että direktiivillä rohkaistaan kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämiseen ja energiatehokkuuden parantamiseen tehokkaimpia tekniikoita käyttämällä (ks. vastaavasti tuomio 18.1.2018, INEOS,
C-58/17
,
EU:C:2018:19
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 12.4.2018, PPC Power,
C-302/17
,
EU:C:2018:245
,
kohta ja tuomio 21.6.2018, Puola v. parlamentti ja neuvosto,
C-5/16
,
EU:C:2018:483
,
kohta).
Niissä olosuhteissa, joissa taso, jolla toiminnanharjoittaja harjoittaa kyseisen direktiivin liitteessä I mainittua toimintaa, ja näin ollen siitä aiheutuvien kasvihuonekaasujen päästöjen taso riippuu toiminnasta, joka ei kuulu kyseisen liitteen soveltamisalaan ja joka tämän tuomion 50 kohdassa mainittujen muiden mainitun direktiivin 3 artiklan e alakohdassa esitettyjen edellytysten mukaisesti liittyy siihen suoraan ja joka on teknisen yhteyden vuoksi kiinteä osa sen teknistä kokonaisprosessia, ei voida sulkea pois sitä, että vaikka toiminta, joka ei kuulu mainitun liitteen soveltamisalaan, ei itsessään saa aikaan kasvihuonekaasuja, päästökauppajärjestelmään osallistujaa kannustetaan parantamaan tehokkuuttaan liitteen I soveltamisalaan kuuluvaan toimintaan liittyvän toiminnan tarpeiden ja siten ensiksi mainitusta toiminnasta aiheutuvien päästöjen vähentämiseksi.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle toimitetuista tiedoista ilmenee, että osa EDW:n yhteistuotantolaitoksen lämmöntuotannosta toteutetaan sen jäähdyttimien tarpeiden vuoksi, joten tällaiset tarpeet vaikuttavat kyseisen laitoksen toiminta-asteeseen ja näin ollen siitä aiheutuvien kasvihuonekaasujen päästöjen tasoon.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa, voidaan siis katsoa, että jäähdyttimet voivat vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen ja että siltä osin kuin muut direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, nämä jäähdyttimet ja EDW:n yhteistuotantolaitos muodostavat yhden ja saman laitoksen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarvittaessa tarkastettava.
Edellä todettujen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/87 2 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan e alakohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan se, että päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajoihin sisällytetään sivulaitokset, jotka eivät päästä kasvihuonekaasuja, jos ne täyttävät kyseisen direktiivin 3 artiklan e alakohdassa säädetyt edellytykset ja jos ne erityisesti voivat vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen saman direktiivin liitteessä II lueteltujen kasvihuonekaasujen osalta.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko komission päätöksen 2011/278 7 artiklan 5 kohdan nojalla laatimassa tiedonkeruumallissa tarkoitettu korjattu kelpoisuussuhde silloinkin, kun päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta tuotava lämpö voidaan luokitella kuuluvaksi tiettyyn lämpövirtaan, yhtenäinen kelpoisuussuhde, joka on muun muassa lämmön vertailuarvon piirin kuuluvalle laitoksen osalle maksutta jaettavien päästöoikeuksien lukumäärän laskemiseksi laskettava ja jota on sovellettava tämän laitoksen osan tuottamaa lämpövirtaa koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan perusteella.
Kyseinen tuomioistuin haluaa erityisesti tietää, onko siltä osin kuin pääasiassa kyseessä olevat jäähdyttimet kuuluvat laitoksen rajojen piiriin, hyväksyttävä tällainen kokonaisvaltainen lähestymistapa, vaikka Global Foundriesilta peräisin olevan, 11-celsiusasteisen tai 17-celsiusasteisen veden muodossa tapahtuvan lämmön tuonti voidaan lukea yhteistuotantolaitoksen jäähdyttimien tuottamaan 32-celsiuasteisen lämpimän veden lämpövirtaan.
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2003/87 10 a artiklan 3 kohdan mukaan on niin, että jollei erityisesti muun muassa kyseisen artiklan 4 kohdasta muuta johdu, mitään päästöoikeuksia ei jaeta maksutta kyseisen direktiivin 3 artiklan u alakohdassa tarkoitetuille sähköntuottajille. Kyseisen 4 kohdan mukaan direktiivissä 2004/8 määritellyllä tehokkaalla yhteistuotannolla taloudellisesti perusteltavissa olevaan kysyntään vastaamiseksi tapahtuvaa lämmön tai jäähdytyksen tuotantoa varten jaetaan päästöoikeuksia maksutta.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että EDW:llä on erittäin tehokas yhteistuotantolaitos, joten se kuuluu joka tapauksessa direktiivin 2003/87 10 a artiklan 4 kohdan säännösten soveltamisalaan, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu.
Näiden alustavien huomautusten jälkeen on todettava, että päätöksen 2011/278 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on kerättävä toiminnanharjoittajilta kunkin sellaisen vakiintunen laitoksen osalta, jolle voidaan jakaa kyseisen direktiivin 10 a artiklan nojalla maksutta päästöoikeuksia, 1.1.2005 alkavan ja 31.12.2008 päättyvän kauden tai tilanteen mukaan 1.1.2009 alkavan ja 31.12.2010 päättyvän kauden jokaiselta vuodelta kaikki olennaiset tiedot kustakin kyseisen päätöksen liitteessä VI mainitusta muuttujasta.
Kyseisen 7 artiklan 5 kohdan toisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia toiminnanharjoittajaa käyttämään sähköistä lomaketta tai määrittää, missä tiedostomuodossa tiedot on toimitettava. Jäsenvaltioiden on kuitenkin hyväksyttävä se, että toiminnanharjoittaja käyttää mitä tahansa sähköistä lomaketta tai tiedostomuotoa, jonka komissio on julkaissut tai määrittänyt tämän artiklan mukaisiin tiedonkeruutarkoituksiin, paitsi jos jäsenvaltion lomake tai määrittelemä tiedostomuoto edellyttää vähintään samojen tietojen toimittamista.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle annetuista tiedoista ilmenee, että DEHSt on ottanut käyttöön komission julkaiseman tiedonkeruumallin, joka koskee kyseisen mallin lomakkeessa E, jonka otsikko on ”EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity” (Energiavirta – Energiapanoksia, mitattavissa olevaa lämpöä ja sähköä koskevat tiedot), II.2 jakson, jonka otsikko puolestaan on ”Complete balance of measurable heat at the installation” (Laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaistase), j alakohdassa tarkoitettua korjattua kelpoisuussuhdetta.
Toiseen kysymykseen vastaamiseksi on todettava ensinnäkin, että päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että kyseisen päätöksen soveltamista varten jäsenvaltioiden on jaettava vaatimusten mukaisesti kukin laitos, joka voi saada päästöoikeuksia maksutta direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan nojalla, yhteen tai useampaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun osaan, joihin kuuluu lämmön vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa, jonka perusteella on suoritettu pääasian oikeusriidan kohteena oleva maksutta tapahtuva päästöoikeuksien jako.
Tältä osin mainitun päätöksen 3 artiklan c alakohdassa määritellään lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalla laitoksen osalla tarkoitettavan tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluvaan laitoksen osaan kuulumattomia panoksia, tuotoksia ja niihin liittyviä päästöjä, jotka liittyvät mitattavissa olevan lämmön tuotantoon tai sen tuontiin unionin järjestelmään kuuluvasta laitoksesta tai muusta yksiköstä tai molempiin, kun tämä lämpö käytetään laitoksen rajojen sisällä tuotteiden tuotantoon, mekaanisen energian tuotantoon, ei kuitenkaan sähkön tuotantoon tarkoitetun mekaanisen energian tuotantoon, tai lämmitykseen tai jäähdytykseen, lukuun ottamatta kulutusta sähköntuotantoa varten, tai viedään laitokseen tai muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, lukuun ottamatta vientiä sähköntuotantoa varten.
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta ilmene, pääasiassa kyseessä oleva laitos on päätöksen 2011/278 3 artiklan a alakohdassa tarkoitettu vakiintunut laitos, sellaisena kuin se on ymmärrettävä direktiivin 2003/87 3 artiklan e alakohdan valossa.
Kyseisen päätöksen 10 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaan laitoksen osalle tiettynä vuotena mainitun päätöksen 7 artiklan mukaisesti kerättyihin tietoihin perustuvan maksutta jaettavien päästöoikeuksien alustavan vuotuisen määrän on vastattava liitteessä I mitattavissa olevan lämmön osalta vahvistettua lämmön vertailuarvoa kerrottuna lämpöön liittyvällä historiallisella tuotantotasolla mitattavissa olevan lämmön kulutuksen osalta.
Saman päätöksen 9 artiklan 3 kohdan mukaan mainittu lämpöön liittyvä historiallinen tuotantotaso viittaa lähtökohtaisesti mitattavan lämmön historialliseen mediaanituontiin unionin järjestelmään kuuluvasta laitoksesta tai sen tuotantoon taikka molempiin viiteajanjaksona, kun lämpö käytetään laitoksen rajojen sisällä tuotteiden tuotantoon tai mekaanisen energian tuotantoon, ei kuitenkaan sähkön tuotantoon tarkoitetun mekaanisen energian tuotantoon, lämmitykseen tai jäähdytykseen, lukuun ottamatta kulutusta sähköntuotantoa varten, taikka vientiin laitokseen tai muuhun yksikköön, joka ei kuulu unionin järjestelmään, lukuun ottamatta vientiä sähköntuotantoa varten.
On siis todettava, että kyseisen säännöksen nojalla päästöoikeuksien jakaminen maksutta tapahtuu päätöksen 2011/278 3 artiklan c alakohdassa tarkoitetun lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan käsitteeseen sovellettavien edellytysten mukaisesti kyseessä olevan laitoksen lämpövirtojen kokonaisvaltaisen eikä erillisen arvioinnin perusteella.
Edellä esitettyjen seikkojen valossa on toiseksi huomautettava, että komission julkaisema tiedonkeruumalli vastaa kyseisessä päätöksessä asetettuja vaatimuksia, jotka koskevat niiden maksutta jaettavien päästöoikeuksien määrän määrittämistä, joita lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan toiminnanharjoittaja voi vaatia.
Tämä tiedonkeruumalli edellyttää ensinnäkin kyseisen päätöksen lomakkeessa E olevan II.2 jakson a–e kohdan mukaisesti yhtäältä laitoksessa käytettävissä olevan mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärän laskemista ja toisaalta sitä, että määritetään ”ratio of ’ETS heat’ to ’Total heat” (jäljempänä päästökauppajärjestelmään kuuluvan lämmön osuus kokonaislämmöstä), joka vastaa kyseessä olevan mitattavissa olevan sitä lämmön osuutta, jolle voidaan jakaa maksutta päästöoikeuksia, suhteessa käytettävissä olevaan mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään.
Mainitun päätöksen mukaan kyseistä jakoa varten voidaan ottaa huomioon ainoastaan kyseisessä laitoksessa tuotettu mitattavissa oleva lämpö ja päästökauppajärjestelmään kuuluvasta laitoksesta tuotu lämpö, lukuun ottamatta sellaisista yksiköistä tuotua mitattavissa olevaa lämpöä, jotka eivät kuulu kyseiseen järjestelmään. Nyt käsiteltävässä asiassa kyseinen osuus määritetään Global Foundriesin tuoman sellaisen lämpömäärän huomioon ottamiseksi, jota ei voida ottaa huomioon maksutta jaettavien päästöoikeuksien laskemisessa, koska Global Foundries ei kuulu päästökauppajärjestelmään.
Kyseistä osuutta on kuitenkin korjattava, koska käyttötarkoituksen perusteella on suljettava pois tietyt määrät kyseisestä mitattavissa olevasta lämmöstä laskettaessa maksutta jaettavia päästöoikeuksia päätöksen 2011/278 säännösten mukaisesti. Siten tiedonkeruumallin lomakkeessa E olevan II.2 jakson f–h kohdassa säädetään siitä, että lasketaan laitoksessa sähköntuotantoa varten kulutetun mitattavissa olevan lämmön osuus, tuotteen vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan yhteydessä kulutettu osuus ja päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen viety määrä.
On myös määritettävä tarvittaessa, miltä osin se mitattavissa oleva lämpö, joka suljetaan pois sen käyttötarkoituksen perusteella, peräisin lämpömäärästä, joka oikeuttaa päästöoikeuksien maksutta tapahtuvaan jakoon.
Jos tällaista määrittämistä ei voida tehdä lämpövirtojen tosiasiallisen arvioinnin perusteella, on käytettävä tiedonkeruumallin lomakkeessa E olevan II.2 jakson e kohdassa laskettua päästökauppajärjestelmään kuuluvan lämmön osuutta kokonaislämmöstä, kuten säädetään erityisesti kyseisen II.2 jakson f kohdassa sähköntuotantoa varten laitoksessa kulutetun mitattavissa olevan lämmön osalta.
Mainitun II.2 jakson f–h kohdassa laskettujen tietojen perusteella sen j kohdassa tarkoitetun korjatun kelpoisuussuhteen perusteella voidaan ottamalla huomioon ne mitattavissa olevan lämmön määrät, jotka saman II.2 jakson i kohdan mukaan on suljettava pois niiden käyttötarkoituksen perusteella, sen mitattavissa olevan lämmön kiintiö, joka sen alkuperän perusteella tulee kyseeseen, suhteessa laitoksessa käytettävissä olevan mitattavissa olevan lämmön kokonaismäärään.
Tästä seuraa, että korjattu kelpoisuussuhde on yhtenäinen kelpoisuussuhde, joka lasketaan ja jota sovelletaan lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan lämpövirtoja koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan perusteella.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 82 kohdassa, tiedonkeruumallin lomakkeessa E olevan II.2 jakson o kohdassa säädetään, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitoksen osalle laskettavan lämpömäärän määrittämiseksi korjattua kelpoisuussuhdetta sovelletaan sen lämmön kokonaismäärään, joka kuuluu mahdollisesti lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitoksen osalle ja joka vastaa yhtäältä laitoksessa kulutetun mitattavissa olevan ja maksutta jaettavien päästöoikeuksien saamiseksi kelpoisuuskriteerit täyttävän lämmön ja toisaalta päästökauppajärjestelmään kuulumattomiin laitoksiin tai yksiköihin viedyn mitattavissa olevan lämmön summaa.
Toisin kuin EDW väittää, komission internetsivustolla saatavilla oleva Guidance Document n
o
3 on the harmonised free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Data collection guidance) (Ohjeasiakirja nro 3 – maksutta jaettavien päästöoikeuksien yhdenmukaistetusta jakomenetelmästä EU:n päästökauppajärjestelmässä vuoden 2012 jälkeen (Tiedonkeruuohjeet)), joka on päivätty 14.4.2011 ja 29.6.2011, ei voi horjuttaa tätä päätelmää.
Kuten tämän tuomion 91 ja 92 kohdasta ilmenee, yksi laitoksen mitattavissa olevan lämmön kokonaistaseen liittyvistä vaiheista on sen määrittäminen, missä määrin mitattavissa olevat lämpömäärät, jotka on suljettu pois niiden käyttötarkoituksen perusteella, ovat peräisin lämpömäärästä, joka oikeuttaa maksutta tapahtuvaan päästöoikeuksien jakoon. Tässä vaiheessa on arvioitava tehokkaasti lämpövirtoja tai, jos tällaista mahdollisuutta ei ole, sovellettava tiedonkeruumallin lomakkeessa E olevan II.2 jakson e kohdassa laskettua päästökauppajärjestelmään kuuluvan lämmön osuutta kokonaislämmöstä.
Tämä toimenpide huomioon ottaen on ymmärrettävä Guidance Document n
o
3 on the harmonised free allocation methodology for the EU-ETS post 2012:n (Data collection guidance) (Ohjeasiakirja nro 3 – maksutta jaettavien päästöoikeuksien yhdenmukaistetusta jakomenetelmästä EU:n päästökauppajärjestelmässä vuoden 2012 jälkeen (Tiedonkeruuohjeet)) sivulla 46 oleva maininta, jonka mukaan kyseinen osuus on tarpeen vain, jos ei ole mahdollista yksilöidä selvästi, mitkä osat eri lämpövirroista erikseen tarkasteltuina tuotetaan päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten rajojen sisäpuolella ja ulkopuolella.
Tämä maininta liittyy siten kyseessä olevan lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan lämpövirtojen kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, eikä siitä voida päätellä, että se mahdollistaa maksutta tapahtuvan päästöoikeuksien jaon näiden eri lämpövirtojen erillisen arvioinnin perusteella, mikä lisäksi olisi ristiriidassa päätöksen 2011/278 vaatimusten kanssa, jotka on palautettu mieleen tämän tuomion 86 kohdassa.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että päätöksen 2011/278 7 artiklan 5 kohdan nojalla laaditussa komission tiedonkeruumallissa tarkoitettu korjattu kelpoisuussuhde on silloinkin, kun päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta tuotu mitattavissa oleva lämpö voidaan laskea osaksi tiettyä lämpövirtaa, yhtenäinen kelpoisuussuhde, joka erityisesti lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitoksen osalle maksutta jaettavien päästöoikeuksien lukumäärän laskemiseksi on laskettava ja jota on sovellettava tämän laitoksen osan lämpövirtoja koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan perusteella.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan prosessi koskee toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille, kun tämä prosessi koskee lämpöä, joka kulutetaan päästökauppajärjestelmään kuulumattomaan yksikköön viedyn ja siellä kulutetun jäähdytyksen tuottamiseksi ja kun tämä laitos toimii sellaisilla toimialoilla tai toimialojen osilla, jotka ovat alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille.
On muistutettava, että direktiivin 2003/87 10 a artiklan 11 kohdan nojalla kyseisen artiklan 4–7 kohdan mukaisesti maksutta jaettavien päästöoikeuksien määrä vuonna 2013 oli 80 prosenttia kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä. Sen jälkeen maksutta jaettavaa määrää vähennettiin vuosittain samansuuruisilla määrillä siten, että maksutta jaettiin 30 prosenttia vuonna 2020, jotta maksutta jakaminen pystytään lopettamaan kokonaan vuoteen 2027 mennessä.
Mainitun direktiivin 10 a artiklan 12 kohdassa säädettiin poikkeuksesta tällaiseen sääntöön. Siten sellaisilla toimialoilla tai toimialojen osilla toimiville laitoksille, jotka ovat alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, jaettiin vuonna 2013 ja jokaisena sitä seuraavana vuonna vuoteen 2020 asti kyseisen artiklan 1 kohdan mukaisesti maksutta päästöoikeuksia 100 prosenttia mainitun artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden mukaisesti määritellystä määrästä.
Päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään tätä varten, että muun muassa lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvien laitosten osien tapauksessa jäsenvaltioiden on määritettävä selvästi, hyödyttääkö kyseinen prosessi toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuodon riskille, siten kuin tämä määritetään päätöksessä 2010/2. Lisäksi tämän säännöksen kolmannessa alakohdassa säädetään, että jos päästökauppajärjestelmään kuuluva laitos on tuottanut ja vienyt mittavissa olevaa lämpöä johonkin laitokseen tai johonkin muuhun yksikköön, joka ei kuulu tähän järjestelmään, jäsenvaltioiden on katsottava, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan kyseessä oleva prosessi tämän lämmön osalta ei hyödytä toimialaa tai toimialan osaa, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuodon riskille, jollei toimivaltainen viranomainen katso, että mitattavissa olevan lämmön kuluttaja kuuluu tällaiselle toimialalle tai toimialan osalle.
Tästä seuraa joka tapauksessa, että merkittävälle hiilivuotoriskille alttiita toimialoja tai toimialojen osia koskevien säännösten soveltaminen edellyttää, että mitattavissa olevaa vietyä lämpöä kuluttaa yksikkö, joka kuuluu tällaiselle riskille alttiiseen toimialaan tai toimialan osaan.
Päätöksen 2011/278 3 artiklan c alakohdassa säädetyn käsitteen ”lämmön vertailuarvon piiriin kuuluva laitoksen osa” määritelmän mukaan tällaiseen laitoksen osaan kuuluu jäähdytyksessä käytetyn mitattavissa olevan lämmön kulutus.
Toisin kuin EDW väittää ja kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 91 ja 92 kohdassa, tästä on pääteltävä, että tällaiselle riskille alttiiseen toimialaan tai toimialan osaan kuuluvan yksikön jäähdytyksen kulutus ei vastaa lämmön kulutusta. Lämpöä kulutetaan laitoksessa, jossa jäähdytystä tuotetaan tällaiselle yksikölle vientiä varten. Näin ollen ei voida katsoa, että näin kulutettua lämpöä koskevaa prosessia käytetään sellaisella toimialalla tai toimialan osalla, joka on mainitun päätöksen 6 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille.
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että Global Foundriesin tehtaalle vietävää jäähdytyksen tuotantoon tarvittavaa mitattavissa olevaa lämpöä kulutetaan EDW:n jäähdyttimissä, joten niitä toimialoja tai toimialojen osia koskevia säännöksiä, jotka ovat alttiita merkittävälle hiilivuotoriskille, ei voida soveltaa tällaisen kulutuksen vuoksi.
Toisin kuin EDW väittää, komission asiakirja, jonka otsikko on ”Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020” (Usein kysyttyjä kysymyksiä päästöoikeuksien maksutonta jakamista koskevista säännöistä EU:n päästökauppajärjestelmässä vuoden 2020 jälkeen), ei voi horjuttaa tätä päätelmää. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 95–97 kohdassa, sen lisäksi, että kyseinen asiakirja ei ole sitova ja että se koskee pääasiassa kyseessä olevan jälkeistä päästökauppakautta, on todettava, että kun viimeksi mainitussa viitataan delegoidun asetuksen N:o 2019/331 liitteessä VII olevaan 7.1. kohtaan, sitä on tulkittava siten, että siinä katsotaan myös, että lämmön käyttäminen jäähdytyksen tuottamiseen EDW:n jäähdyttimillä suoritettavan kaltaisessa absorptiojäähdytysprosessissa on lämpöä kuluttava prosessi.
Edellä todetun perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan prosessia ei käytetä sellaista toimialaa tai toimialan osaa varten, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille, kun tämä prosessi koskee lämpöä, joka kulutetaan sellaisen jäähdytyksen tuottamiseksi, joka viedään päästökauppajärjestelmään kuulumattomaan yksikköön ja kulutetaan siellä, kun yksikkö kuuluu sellaiselle toimialalle tai toimialan osalle, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille, koska lämpöä ei kuluteta tässä yksikössä.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY, 2 artiklan 1 kohtaa ja 3 artiklan e alakohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan se, että Euroopan unionin päästökauppajärjestelmään kuuluvan laitoksen rajoihin sisällytetään sivulaitokset, jotka eivät päästä kasvihuonekaasuja, jos ne täyttävät kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan e alakohdassa säädetyt edellytykset ja jos ne erityisesti voivat vaikuttaa päästöihin ja pilaantumiseen saman direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä II lueteltujen kasvihuonekaasujen osalta.

2)
Päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti 27.4.2011 annetun komission päätöksen 2011/278/EU 7 artiklan 5 kohdan nojalla laaditussa Euroopan komission tiedonkeruumallissa tarkoitettu korjattu kelpoisuussuhde on silloinkin, kun Euroopan unionin tasolla päästökauppajärjestelmään kuulumattomasta laitoksesta tuotu mitattavissa oleva lämpö voidaan laskea osaksi tiettyä lämpövirtaa, yhtenäinen kelpoisuussuhde, joka erityisesti lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvalle laitoksen osalle maksutta jaettavien päästöoikeuksien lukumäärän laskemiseksi on laskettava ja jota on sovellettava tämän laitoksen osan lämpövirtoja koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan perusteella.

3)
Päätöksen 2011/278 6 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että lämmön vertailuarvon piiriin kuuluvan laitoksen osan prosessia ei käytetä sellaista toimialaa tai toimialan osaa varten, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille, kun tämä prosessi koskee lämpöä, joka kulutetaan sellaisen jäähdytyksen tuottamiseksi, joka viedään Euroopan unionin tasolla päästökauppajärjestelmään kuulumattomaan laitokseen ja kulutetaan siellä, kun laitos kuuluu sellaiselle toimialalle tai toimialan osalle, jonka katsotaan olevan alttiina merkittävälle hiilivuotoriskille, koska lämpöä ei kuluteta tässä yksikössä.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.