CELEX: 62017CJ0425
Predhodno odločanje
Približevanje zakonodaj
Izdelava, predstavitev in prodaja tobačnih izdelkov
Direktiva 2014/40/EU
Prepoved trženja tobaka za oralno uporabo
Pojma ‚tobak za žvečenje‘ in ‚tobak za oralno uporabo‘
Masa iz fino mletega tobaka (Thunder Chewing Tabacco) in porozne celulozne vrečke iz fino mletega tobaka (Thunder Frosted Chewing Bags)

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, točki 6 in 8, Direktive 2014/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov in razveljavitvi Direktive 2001/37/ES (
UL 2014, L 127, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG in Stadt Kempten (mesto Kempten, Nemčija) v zvezi s prepovedjo – za to družbo – trženja brezdimnih tobačnih izdelkov na nemškem trgu.
Pravni okvir
V uvodnih izjavah 32, 34 in 35 Direktive 2014/40 je navedeno:
„(32)
Direktiva Sveta 89/622/EGS [z dne 13. novembra 1989 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav, ki se nanašajo na označevanje tobačnih izdelkov in prepovedi trženja določenih vrst tobaka za oralno uporabo (
UL 1989, L 359, str. 1
)] je v državah članicah prepovedala prodajo nekaterih vrst tobaka za oralno uporabo. Direktiva 2001/37/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2001 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o izdelavi, predstavitvi in prodaji tobačnih izdelkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 147)] je to prepoved potrdila. S členom 151 [Akta o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija (
UL 1994, C 241, str. 21
, in
UL 1995, L 1, str. 1
)] se [Kraljevini] Švedski dovoljuje odstopanje od te prepovedi. Prepoved prodaje tobaka za oralno uporabo bi bilo treba ohraniti, da bi preprečili uvedbo izdelka, ki je zasvojljiv in škoduje zdravju, v Uniji (razen [v Kraljevini Švedski]). Za druge brezdimne tobačne izdelke, ki se ne proizvajajo za množični trg, so strogi predpisi o označevanju in nekatere določbe o njihovih sestavinah zadosten ukrep, da se obseg trga ohrani na ravni njihove običajne uporabe.
[…]
(34)
Vsi tobačni izdelki lahko povzročajo umrljivost, obolevnost in invalidnost. Zaradi tega bi bilo treba sprejeti predpise glede njihove proizvodnje, distribucije in potrošnje. Zato je pomembno spremljati razvoj novih tobačnih izdelkov. Proizvajalci in uvozniki bi morali predložiti uradno obvestilo o novih tobačnih izdelkih, brez poseganja v pristojnost države članice, da take nove izdelke prepove ali odobri.
(35)
Da bi zagotovili enake konkurenčne pogoje za vse, bi morali novi tobačni izdelki, ki so kot tobačni izdelki opredeljeni v tej direktivi, izpolnjevati zahteve iz te direktive.“
Člen 2 Direktive 2014/40, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
4.
‚tobačni izdelki‘ pomenijo izdelke, ki se lahko uporabijo in so izdelani, četudi samo delno, iz tobaka, ki je gensko spremenjen ali ne;
5.
‚brezdimni tobačni izdelek‘ pomeni tobačni izdelek, ki ne vključuje postopka zgorevanja, vključno s tobakom za žvečenje, tobakom za njuhanje in tobakom za oralno uporabo;
6.
‚tobak za žvečenje‘ pomeni brezdimni tobačni izdelek, ki je namenjen izključno za žvečenje;
[…]
8.
‚tobak za oralno uporabo‘ pomeni vse tobačne izdelke za oralno uporabo, razen tistih, ki so namenjeni za vdihavanje in žvečenje, v celoti ali delno izdelani iz tobaka, v prahu ali trdnih delcih, ali kateri koli kombinaciji navedenih oblik, predvsem tisti, ki so predstavljeni v vrečkah ali poroznih vrečkah;
[…]
14.
‚novi tobačni izdelek‘ pomeni tobačni izdelek, ki:
(a)
ne spada v nobeno od naslednjih kategorij: cigarete, tobak za zvijanje, tobak za pipo, tobak za vodno pipo, cigare, cigarilosi, tobak za žvečenje, tobak za njuhanje ali tobak za oralno uporabo, in
(b)
je dan na trg po 19. maju 2014;
[…]“
Člen 17 navedene direktive, naslovljen „Tobak za oralno uporabo“, določa:
„Brez poseganja v člen 151 Akta o pristopu [Republike] Avstrije, [Republike] Finske in [Kraljevine] Švedske države članice prepovejo dajanje tobaka za oralno uporabo na trg.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Günter Hartmann Tabakvertrieb je nemška družba, ki v Nemčijo uvaža različne tobačne izdelke, ki jih distribuira na nemškem trgu, med katerimi so med drugim „Thunder Chewing Tobacco“ in „Thunder Frosted Chewing Bags“, ki jih proizvaja V2 Tobacco A/S, družba danskega prava.
Bayerisches Landesamt für Gesundheit und Lebensmittelsicherheit (bavarski deželni urad za zdravje in varnost živil, Nemčija) je v mnenju z dne 18. septembra 2014 opravil analizo izdelka „Thunder Frosted Chewing Bags“, ki ga je na nemškem trgu distribuirala družba Günter Hartmann Tabakvertrieb, in je ugotovil da je zaradi njegove strukture, sestave in vrste uporabe pomenil prepovedan tobačni izdelek, saj je bil namenjen za drugačno oralno uporabo kot za kajenje oziroma žvečenje.
Z mnenji z dne 19. novembra 2014 in z dne 26. novembra 2014 je navedeni urad menil, da to velja tudi za izdelka „Thunder Wintergreen Chewing Tobacco“ in „Thunder Original Chewing Tobacco“.
Mesto Kempten je nato z odločbama z dne 13. oktobra 2014 in 15. januarja 2015, ki sta bili sprejeti na podlagi nemškega zakona za prenos Direktive 2014/40, družbi Günter Hartmann Tabakvertrieb trženje izdelkov „Thunder Chewing Tobacco“ in „Thunder Frosted Chewing Bags“ prepovedalo.
Ta družba je ti odločbi izpodbijala z vložitvijo tožbe pri Bayerisches Verwaltungsgericht Augsburg (bavarsko upravno sodišče v Augsburgu, Nemčija). To sodišče je 28. julija 2015 razpisalo obravnavo v zvezi z obema tožbama, v okviru katere je samo preučilo navedena tobačna izdelka, klasični tobak za žvečenje in izdelek tipa „snus“.
Verwaltungsgericht Augsburg (bavarsko upravno sodišče v Augsburgu) je s sodbo z dne 28. julija 2015 je Bayerisches odločbo mesta Kempten v zvezi z izdelkom „Thunder Chewing Tobacco“ odpravilo, ker je ugotovilo, da je trženje izdelka, ki je namenjen za žvečenje, dovoljeno.
V zvezi s tem je to sodišče med drugim navedlo, da zgolj dejstvo, da izdelek „Thunder Chewing Tobacco“ pomeni nov izdelek in se razlikuje od tradicionalnega tobaka za žvečenje, ne upravičuje prepovedi trženja. Za ugotovitev, ali je izdelek namenjen za žvečenje, naj bi se bilo namreč treba opreti na objektivno presojo izdelka, ne pa na navedbe proizvajalca ali na mnenje potrošnikov. Iz pregleda, ki ga je opravilo navedeno sodišče samo, pa naj bi izhajalo, da je zadevni tobačni izdelek izdelek, ki ga je mogoče žvečiti. Po mnenju navedenega sodišča je tudi po tem, ko je bil izdelek do konca obravnave položen v kozarec vode, še vedno ostal v enem kosu iz trdne mase, ki je bil odporen na pritisk in ni razpadel. „Snus“ pa naj bi se v razsutem stanju v vodi hitro raztopil in je ostal na dnu kozarca. Izdelek „Thunder Chewing Tobacco“ naj bi bil tako odporen na mehansko delovanje zob in naj bi do neke mere potreboval takšno delovanje za izločitev sestavin tobaka.
Kar pa zadeva izdelek „Thunder Frosted Chewing Bags“, je Bayerisches Verwaltungsgericht Augsburg (bavarsko upravno sodišče v Augsburgu) s sodbo z dne 28. julija 2015 tožbo, ki jo je vložila družba Günter Hartmann Tabakvertrieb, zavrnilo, ker je med drugim menilo, da je šlo za zelo fino rezan tobak, ki je bil granuliran in pakiran v celuloznih vrečkah, ki ni bil odporen na mehansko delovanje zob in v zvezi s katerim ni bilo potrebno takšno delovanje za izločitev njegovih sestavin. Po mnenju tega sodišča namreč tobačni izdelek ni namenjen za žvečenje zgolj zato, ker njegova primernost za žvečenje izhaja iz drugačne predstavne oblike, kot je oblika samega tobačnega izdelka.
Družba Günter Hartmann Tabakvertrieb in mesto Kempten sta pri predložitvenem sodišču zoper navedeni sodbi Bayerisches Verwaltungsgericht Augsburg (bavarsko upravno sodišče v Augsburgu) vložila pritožbi.
To sodišče ugotavlja, da Direktiva 2014/40 ne določa, v kakšnih okoliščinah je tobačni izdelek namenjen za žvečenje v smislu člena 2, točka 8, te direktive, in da je bilo v postopku v glavni stvari navedenih več različic razlage, ne da bi katera koli izmed njih očitno prevladala.
V teh okoliščinah je Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (višje upravno sodišče dežele Bavarske, Nemčija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 2, točka 8, Direktive [2014/40] razlagati tako, da so ‚izdelki, ki so namenjeni za žvečenje‘, samo klasični tobačni izdelki za žvečenje?
2.
Ali je treba člen 2, točka 8, Direktive [2014/40] razlagati tako, da ‚izdelki, ki so namenjeni za žvečenje‘, pomenijo enako kot ‚tobak za žvečenje‘ v smislu člena 2, točka 6, navedene direktive?
3.
Ali se je treba pri odgovoru na vprašanje, ali je tobačni izdelek ‚namenjen za žvečenje‘ v smislu člena 2, točka 8, Direktive [2014/40], opreti na objektivno presojo izdelka, in ne na navedbe proizvajalca ali na dejansko uporabo potrošnikov?
4.
Ali je treba člen 2, točka 8, Direktive [2014/40] razlagati tako, da je tobačni izdelek namenjen za žvečenje, če je zaradi svoje konsistence in trdnosti objektivno primeren za žvečenje in če se zaradi žvečenja sprostijo njegove sestavine?
5.
Ali je treba člen 2, točka 8, Direktive [2014/40] razlagati tako, da mora biti za to, da se tobačni izdelek lahko opredeli kot tobačni izdelek ‚za žvečenje‘, izpolnjen dodatni pogoj – ki je tudi zadosten – da se z lahnim, ponavljajočim se pritiskanjem zob ali jezika na tobačni izdelek sprosti večja količina sestavin tega izdelka, kot če bi ga imeli samo v ustih?
6.
Ali pa je za ‚namen za žvečenje‘ potrebno, da se zgolj s tem, da je izdelek v ustih ali se sesa, sestavine ne sprostijo?
7.
Ali je lahko to, da je tobačni izdelek primeren ‚za žvečenje‘ v smislu člena 2, točka 8, Direktive [2014/40], razvidno tudi iz oblike, v kateri se ponuja, ki ni del obdelanega tobaka, kot je na primer celulozna vrečka?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, kako je treba razlagati pojem „tobačni izdelki, namenjeni za žvečenje“ v smislu člena 2, točka 8, Direktive 2014/40 v povezavi s členom 2, točka 6, te direktive, da bi se ugotovilo, ali za brezdimne tobačne izdelke, kot so ti iz postopka v glavni stvari, velja prepoved dajanja tobaka za oralno uporabo na trg, ki je določena v členu 17 navedene direktive.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen okvir in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (glej v tem smislu sodbe z dne 22. junija 2016, Thomas Philipps,
C‑419/15
,
EU:C:2016:468
, točka
, in z dne 26. julija 2017, Jafari,
C‑646/16
,
EU:C:2017:586
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da v skladu s členom 17 Direktive 2014/40 države članice brez poseganja v člen 151 Akta o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske prepovejo dajanje tobaka za oralno uporabo na trg.
Tobak za oralno uporabo je v členu 2, točka 8, te direktive opredeljen kot „vsi tobačni izdelki za oralno uporabo, razen tistih, ki so namenjeni za vdihavanje in žvečenje, v celoti ali delno izdelani iz tobaka, v prahu ali trdnih delcih, ali kateri koli kombinaciji navedenih oblik, predvsem tisti, ki so predstavljeni v vrečkah ali poroznih vrečkah“.
Kar zadeva tobak za žvečenje, na katerega se tako v skladu s to določbo prepoved tobaka za oralno uporabo iz člena 17 navedene direktive ne nanaša, je ta v členu 2, točka 6, iste direktive opredeljen kot „brezdimni tobačni izdelek, ki je namenjen izključno za žvečenje“.
V zvezi s tem v nasprotju s stališčem, ki je podlaga za drugo vprašanje za predhodno odločanje, pojma „tobak, namenjen za žvečenje“ v smislu člena 2, točka 8, Direktive 2014/40 ni mogoče razlikovati od pojma „tobak za žvečenje“ iz člena 2, točka 6, te direktive. Ta izdelek je bil namreč posebej opredeljen v tej zanjenavedeni določbi in nič ne kaže, da ta opredelitev ne velja, kadar gre za „tobačne izdelke […], ki so namenjeni za […] žvečenje“, iz člena 2, točka 8, navedene direktive.
Dalje, glede namena zadevnih določb je treba na prvem mestu spomniti, da Direktiva 2014/40 v skladu s svojim členom 1 sledi dvojnemu cilju, ki je olajševanje pravilnega delovanja notranjega trga s tobačnimi in povezanimi izdelki, ob upoštevanju visoke ravni varovanja zdravja ljudi, zlasti mladih (sodbi z dne 4. maja 2016, Philip Morris Brands in drugi,
C‑547/14
,
EU:C:2016:325
, točka
, in z dne 4. maja 2016, Poljska/Parlament in Svet,
C‑358/14
,
EU:C:2016:323
, točka
).
Kar se bolj natančno nanaša na cilj prepovedi tobaka za oralno uporabo, ki je določen v členu 17 te direktive, je treba opozoriti, da je bila ta prepoved uvedena z Direktivo 92/41/EGS Sveta z dne 15. maja 1992 o spremembah Direktive 89/622 (
UL 1992, L 158, str. 30
).
Iz uvodnih izjav Direktive 92/41 pa je razvidno, da je bila ta prepoved – ki je bila pozneje potrjena in povzeta z akti, ki so nasledili to direktivo na tem področju, pri čemer je zadnja med njimi Direktiva 2014/40 – utemeljena zlasti z resnično nevarnostjo, ki bi jo zlasti za mlade na trgu držav članic predstavljali novi tobačni izdelki za oralno uporabo, glede na to, da so ti izdelki posebej privlačni za to skupino potrošnikov in tako povzročajo zgodnjo odvisnost od nikotina.
Obenem je zakonodajalec Unije menil, da je treba nameniti drugačno varstvo drugim brezdimnim tobačnim izdelkom, ki jih je mogoče opredeliti kot „tradicionalne“ tobačne izdelke, kot je tobak za žvečenje, zlasti ker niso novost in ker za mlade niso privlačni (glej v tem smislu sodbo z dne 14. decembra 2004, Swedish Match,
C‑210/03
,
EU:C:2004:802
, točka
).
Čeprav je bila prepoved tobaka za oralno uporabo tako uvedena, ker so se na trgu pojavili novi tobačni izdelki za tako uporabo, natančneje tisti tipa „snus“, pa iz tega ni mogoče sklepati, da je novost oziroma, nasprotno, „klasičnost“ ali „tradicionalnost“ izdelka, na katerega se sklicuje predložitveno sodišče v predložitveni odločbi, sama po sebi odločilna za opredelitev izdelka kot tobačnega izdelka za oralno uporabo v smislu člena 17 Direktive 2014/40 v povezavi s členom 2, točka 8, te direktive.
Namreč, kot je generalni pravobranilec L. A. Geelhoed navedel v točki 31 sklepnih predlogov v zadevi Arnold André (
C‑434/02
,
EU:C:2004:487
), zadevne določbe izdelkov ne razlikujejo glede na njihov tradicionalen značaj, ampak glede na uporabo, za katero so namenjeni.
Nazadnje je treba na eni strani navesti, da ni sporno, da se prepoved trženja tobaka za oralno uporabo iz člena 17 Direktive 2014/40 nanaša zlasti na tobak za sesanje tipa „snus“ (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, Komisija/Danska,
C‑468/14
, neobjavljena,
EU:C:2015:504
, točki
in
), ki ga je mogoče opisati kot „fino zmlet ali narezan tobak, ki se prodaja v razsutem stanju ali v majhnih vrečkah in se uporablja tako, da se položi med dlesen in ustnico“ (sodba z dne 14. decembra 2004, Arnold André,
C‑434/02
,
EU:C:2004:800
, točka
).
Na drugi strani tako iz sobesedila kot iz namena člena 2, točka 8, Direktive 2014/40 v povezavi s členom 2, točka 6, te direktive, kot sta razvidna iz točk od 19 do 26 te sodbe, zlasti iz tega, da je prva od teh določb izjema, izhaja, da je treba pojem „tobačni izdelek, namenjen za žvečenje“, razlagati ozko, tako da ne obsega tobaka za sesanje, kot je tobak tipa „snus“.
Kot je ugotovila Evropska komisija, iz pripravljalnega gradiva za Direktivo 2014/40 namreč izhaja, da je zakonodajalec Unije s tem, da je opredelitvi pojma „tobak za žvečenje“ iz člena 2, točka 6, te direktive dodal prislov „izključno“, nameraval ta pojem opredeliti natančneje, da bi zaradi ponavljajočih se poskusov trženja tobaka tipa „snus“ pod nazivom „tobak za žvečenje“ omejil možnost izogniti se prepovedi tobaka za oralno uporabo.
Iz tega sledi, da je mogoče kot „tobačne izdelke, namenjene za žvečenje“, v smislu člena 2, točka 8, Direktive 2014/40 opredeliti le izdelke, ki jih je mogoče pravilno uživati le žvečene, torej takšne, ki lahko izločijo svoje bistvene snovi v ustih le z žvečenjem.
Tobačnega izdelka, ki je, čeprav se lahko tudi žveči, v bistvu namenjen sesanju – torej je izdelek, za katerega zadostuje, da je v ustih, da se izločijo njegove bistvene sestavine – pa ni mogoče opredeliti kot takšen tobačni izdelek.
Glede izdelkov v zadevi v glavni stvari je treba opozoriti, da Sodišče v okviru člena 267 PDEU ni pristojno uporabiti pravil Unije za določen primer, ampak le izreči se o razlagi pogodb in aktov, ki jih sprejmejo institucije Unije (sodbi z dne 10. maja 2001, Veedfald,
C‑203/99
,
EU:C:2001:258
, točka
, in z dne 6. oktobra 2005, MyTravel,
C‑291/03
,
EU:C:2005:591
, točka
).
Zato mora nacionalno sodišče glede na vse upoštevne objektivne značilnosti izdelkov iz postopka v glavni stvari, kot so njihova sestava, trdnost, oblika, in kjer je to ustrezno, dejanska uporaba s strani potrošnikov, ugotoviti, ali jih je mogoče pravilno uživati le kot žvečene.
Glede na zgornje preudarke je treba na vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 2, točka 8, Direktive 2014/40 v povezavi s členom 2, točka 6, te direktive razlagati tako, da so tobačni izdelki, namenjeni za žvečenje, v smislu teh določb samo tisti tobačni izdelki, ki jih je mogoče pravilno uživati le žvečene, kar pa mora ugotoviti nacionalno sodišče glede na vse upoštevne objektivne značilnosti zadevnih izdelkov, kot so njihova sestava, trdnost, oblika, in kjer je to ustrezno, dejanska uporaba s strani potrošnikov.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

Člen 2, točka 8, Direktive 2014/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov in razveljavitvi Direktive 2001/37/ES v povezavi s členom 2, točka 6, te direktive je treba razlagati tako, da so tobačni izdelki, namenjeni za žvečenje, v smislu teh določb samo tisti tobačni izdelki, ki jih je mogoče pravilno uživati le žvečene, kar pa mora ugotoviti nacionalno sodišče glede na vse upoštevne objektivne značilnosti zadevnih izdelkov, kot so njihova sestava, trdnost, oblika, in kjer je to ustrezno, dejanska uporaba s strani potrošnikov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.