CELEX: 62019CJ0906
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vežimas keliais
Tam tikrų socialinės teisės aktų nuostatų suderinimas
Reglamentas (EB) Nr. 561/2006
3 straipsnio a punktas
Reglamento netaikymas vežimui keliais keleivinėmis transporto priemonėmis, vežančiomis keleivius reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km
Mišraus naudojimo transporto priemonė
19 straipsnio 2 dalis
Ekstrateritorinė sankcija
Vienos valstybės narės teritorijoje nustatytas pažeidimas, padarytas kitos valstybės narės teritorijoje
Principas „nėra nusikaltimų ir bausmių be įstatymo“
Reglamentas (EEB) Nr. 3821/85
Kelių transporto priemonėse naudojami tachografai
15 straipsnio 2 dalis
Pareiga įstatyti vairuotojo kortelę
15 straipsnio 7 dalis
Pareiga tikrinančio pareigūno prašymu pateikti vairuotojo kortelę
Vairuotojo kortelės neįstatymas į tachografą patikrinimo dieną ir kelias per 28 dienų laikotarpį prieš tai ėjusias dienas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių [socialinės] teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 (
OL L 102, 2006, p. 1
; klaidų ištaisymai
OL L 180, 2006, p. 26
,
OL L 79, 2011, p. 26
, ir
OL L 195, 2016, p 83
) 3 straipsnio a punkto ir 19 straipsnio 2 dalies, siejamų su 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (
OL L 370, 1985, p. 8
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227), kuris buvo iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 561/2006 (toliau – Reglamentas Nr. 3821/85), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, kurią
Ministère public
(Prokuratūra, Prancūzija) iškėlė FO, Vokietijoje įsteigtos kelių transporto bendrovės vadovui, dėl to, kad vienas iš jo bendrovėje dirbančių autobusų vairuotojų transporto priemonę vairavo neįstatęs vairuotojo kortelės į šios transporto priemonės tachografą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 3821/85
1970 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1463/70 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (
OL L 164, 1970, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227) buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 3821/85. Pats Reglamentas Nr. 3821/85 buvo panaikintas ir pakeistas 2014 m. vasario 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 165/2014 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų, kuriuo panaikinamas Reglamentas Nr. 3821/85 ir iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 561/2006 (
OL L 60, 2014, p. 1
). Vis dėlto, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo datą, reikia atsižvelgti į Reglamentą Nr. 3821/85.
Reglamento Nr. 3821/85 3 straipsnio 1 dalies pirmajame sakinyje buvo nustatyta:
„Įrašymo įranga [Tachografas] įrengiama[s] ir naudojama[s] valstybėje narėje registruotose transporto priemonėse, naudojamose keleiviams ir kroviniams vežti keliais, išskyrus Reglamento [Nr. 561/2006] 3 straipsnyje nurodytas transporto priemones.“
Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnyje buvo numatyta:
„<...>
2.   Vairuotojai registracijos lapus arba vairuotojo korteles naudoja kiekvieną dieną, kurią jie vairuoja transporto priemonę, pradedant nuo to momento, kai jie perima transporto priemonę. Registracijos lapas arba vairuotojo kortelė neišimama anksčiau, negu baigiasi darbo laikas, išskyrus tuos atvejus, kai duodamas leidimas ją išimti. Registracijos lapų arba vairuotojo kortelės negalima naudoti ilgesnį laiką nei nustatytą.
<...>
3.   Vairuotojai:
–
garantuoja, kad registracijos lape pažymėtas laikas atitiktų oficialųjį laiką tos šalies, kurioje yra įregistruota transporto priemonė;
–
naudoja perjungimo mechanizmus, leidžiančius atskirai ir aiškiai įregistruoti tokius laikotarpius:
a)
<...> vairavimo laikas;
b)
„kiti darbai“ – tai kita nei vairavimas veikla, kaip apibrėžta 2002 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/15/EB dėl asmenų, kurie verčiasi mobiliąja kelių transporto veikla, darbo laiko organizavimo [(
OL L 80, 2002, p. 35
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 5 sk., 4 t., p. 224)] 3 straipsnio a punkte, taip pat bet koks darbas tam pačiam ar kitam darbdaviui transporto sektoriaus ar už jo ribų; <...>
<...>
7.
a)
Jei vairuotojo vairuojamoje transporto priemonėje yra sumontuota[s] I priedo reikalavimus atitinkanti[s] įrašymo įranga [tachografas], tikrinančiam pareigūnui paprašius, vairuotojas turi būti pasiruošęs parodyti:
i)
einamosios savaitės ir prieš tai ėjusių 15 dienų vairuotojo naudotus registracijos lapus;
ii)
vairuotojo kortelę, jei turi, ir
iii)
visus einamą dieną ir per prieš tai ėjusias 15 dienų ranka darytus įrašus ir spaudinius pagal šio reglamento ir Reglamento [Nr. 561/2006] reikalavimus.
Tačiau po 2008 m. sausio 1 d. i ir iii punktuose nurodyti laikotarpiai turi apimti einamą[ją] dieną ir prieš tai ėjusias 28 dienas.
b)
kai vairuotojo vairuojamoje transporto priemonėje yra sumontuota[s] I B priedo reikalavimus atitinkanti[s] įrašymo įranga [tachografas], tikrinančiam pareigūnui paprašius, vairuotojas turi būti pasiruošęs parodyti:
i)
savo asmeninę vairuotojo kortelę;
ii)
visus einamą[ją] dieną ir prieš tai ėjusias 15 dienų ranka darytus įrašus ir spaudinius pagal šio reglamento ir Reglamento [Nr. 561/2006] reikalavimus ir
iii)
registracijos lapus, atitinkančius ii punkte nurodytą laikotarpį, kurio metu jis vairavo transporto priemonę, kurioje yra sumontuota[s] I priedo reikalavimus atitinkanti[s] įrašymo įranga [tachografas].
Tačiau po 2008 m. sausio 1 d. ii punkte nurodyti laikotarpiai turi apimti einamą[ją] dieną ir prieš tai ėjusias 28 dienas;
c)
Kaip laikomasi Reglamento [Nr. 561/2006] reikalavimų, įgaliotas tikrinantis pareigūnas gali patikrinti analizuodamas registracijos lapus, rodomus ar atspausdintus duomenis, kuriuos užregistravo įrašymo įranga [tachografas] ar vairuotojo kortelė arba, neturint šios galimybės, analizuo[damas] visus kitus papildomus dokumentus, nurodytus 16 straipsnio 2 ir 3 punktuose, galinčius patvirtinti, jog nesilaikoma nuostatos reikalavimų.
<...>“
Reglamentas Nr. 561/2006
Reglamento Nr. 561/2006, kuriuo buvo pakeistas ir panaikintas 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EBB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių [socialinės] teisės aktų suderinimo (
OL L 370, 1985, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 5 sk. 1 t. p. 319), 17 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„(17)
Šio reglamento tikslas – pagerinti socialines sąlygas darbuotojams, kuriems jis taikomas, taip pat bendrai pagerinti [užtikrinti] saugų eismą keliuose. <...>“
Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnyje nustatyta:
„Siekiant suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, bei pagerinti darbo sąlygas ir [užtikrinti] saugų eismą keliuose, šis reglamentas nustato vairavimo trukmių, pertraukų ir poilsio laikotarpių taisykles vairuotojams, vežantiems keleivius ir krovinius keliais. Šiuo reglamentu taip pat siekiama skatinti valstybių narių stebėsenos ir vykdymo praktikos bei kelių transporto pramonės darbo pagerėjimą [valstybes nares taikyti geriausią kontrolės ir taisyklių laikymosi praktiką bei geriausius darbo kelių transporto sektoriuje metodus].“
Šio reglamento 3 straipsnio a punkte nurodyta, kad jis netaikomas vežimui keliais keleivinėmis „transporto priemonėmis, vežančiomis keleivius reguliariais[iais] reisais, neviršijančiais 50 kilometrų“.
Pagal minėto reglamento 4 straipsnio e dalį sąvoka „kiti darbai“ apibrėžiama kaip „visa veikla, [Direktyvos 2002/15] 3 straipsnio a punkte apibrėžta kaip darbo laikas, išskyrus „vairavimą“, įskaitant bet kokį darbą tam pačiam ar kitam darbdaviui, atliekamą transporto sektoriuje ar už jo ribų“.
Reglamento Nr. 561/2006 6 straipsnio, kuriame nustatyta maksimali kasdienio, kassavaitinio ir dviejų iš eilės einančių savaičių vairavimo trukmė, 5 dalyje nurodyta:
„Veiklos, apibrėžtos 4 straipsnio e punkte, trukmė, taip pat transporto priemonės, naudojamos komercinėms operacijoms, kurioms netaikomas šis reglamentas, vairavimo trukmė vairuotojo turi būti įregistruota kaip „kiti darbai“, taip pat vairuotojo turi būti įregistruoti visi „buvimo darbe“ laikotarpiai, apibrėžti Reglamento [Nr. 3821/85] 15 straipsnio 3 dalies c punkte, nuo jo paskutinio kasdienio ar kassavaitinio poilsio laikotarpio. Šis įrašas arba atliekamas ranka registracijos lape ar spaudinyje, arba įvedamas panaudojant įrašymo įrangos [tachografo] rankinio įvedimo mechanizmą.“
Reglamento Nr. 561/2006 V skyrių „Kontrolė ir sankcijos“ sudaro 16–25 straipsniai.
Šio reglamento 19 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų, taikytinų už šio reglamento ir Reglamento [Nr. 3821/85] pažeidimus, ir imasi visų reikiamų priemonių, kad jos būtų įgyvendintos. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos, atgrasančios ir nediskriminuojančios. Nei už vieną šio reglamento ar Reglamento [Nr. 3821/85] nuostatų pažeidimą negali būti taikoma daugiau kaip viena sankcija ar procedūra. Apie šias priemones ir sankcijų taikymo taisykles valstybės narės praneša Komisijai iki 29 straipsnio antroje pastraipoje nurodytos dienos. Komisija atitinkamai informuoja kitas valstybes nares.
2.   Valstybė narė įgalioja kompetentingas institucijas taikyti sankcijas ūkio subjektui ir (arba) vairuotojui už jos teritorijoje nustatytą šio reglamento pažeidimą, už kurį sankcija dar nebuvo taikyta, net ir tuo atveju, jei šis pažeidimas padarytas kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje.
<...>
4.   Valstybės narės užtikrina, kad proporcingų sankcijų sistema, kuri gali apimti ir finansines sankcijas, galiotų šio reglamento ar [Reglamento Nr. 3821/85] nuostatas pažeidžiančioms [pažeidusiems] ūkio subjektams, susijusiems siuntėjams, ekspeditoriams, kelionių organizatoriams, pirminiams rangovams, subrangovams ir vairuotojų įdarbinimo agentūroms.“
Prancūzijos teisė
Pagal
Code des transports
(Transporto kodeksas) L.3315‑5 straipsnio pirmą pastraipą už važiavimą keliais naudojant reikalavimų neatitinkančią arba ją naudojančiam vairuotojui nepriklausančią vairuotojo kortelę arba kortelės neįstačius į transporto priemonės tachografą baudžiama šešių mėnesių laisvės atėmimo bausme ir 3750 EUR bauda.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2013 m. balandžio 2 d. Versalyje (Prancūzija) Nusikalstamumo keliuose prevencijos ir kovos su pažeidimais skyriaus pareigūnai kelyje patikrino kelių transporto įmonės, kurios buveinė yra Zengentalyje (Vokietija), eksploatuotą autobusą.
Per šį patikrinimą vairuotojo paprašyta pagrįsti einamąją dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas vykdytą veiklą. Taigi buvo konstatuota, kad 9 dienas, t. y. laikotarpiu nuo 2013 m. kovo 5 d. iki 16 d., transporto priemone važiuota neįstačius vairuotojo kortelės į tachografą.
Po šių įvykių, remiantis Transporto kodekso L. 3315-5 straipsnio pirma pastraipa, buvo pradėtas minėtos transporto įmonės vadovo FO baudžiamasis persekiojamas dėl šioje nuostatoje nurodytos nusikalstamos veikos, padarytos devynis kartus.
Tribunal correctionnel de Versailles
(Versalio baudžiamųjų bylų teismas) pripažino, kad buvo padaryta nusikalstama veika, ir skyrė kaltinamajam 10125 EUR baudą.
Cour d’appel de Versailles
(Versalio apeliacinis teismas) FO teigė, kad Prancūzijos baudžiamųjų bylų teismai neturi teritorinės jurisdikcijos. Iš tiesų, atsižvelgiant į baudžiamosios teisės teritoriškumo principą, nei pagal Prancūzijos įstatymus, nei pagal Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalį Prancūzijos valdžios institucijoms neleidžiama vykdyti nusikalstamą veiką padariusio asmens baudžiamojo persekiojimo, jeigu ši nusikalstama veika buvo padaryta kitos Europos Sąjungos valstybės narės teritorijoje.
2018 m. gegužės 2 d. sprendimu
Cour d’appel de Versailles
(Versalio apeliacinis teismas) patvirtino pirmosios instancijos teismo sprendimą tiek dėl kaltės, tiek dėl bausmės. Konkrečiai dėl FO pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo jis konstatavo, kad inkriminuojamos veikos patenka į Transporto kodekso L. 3315‑5 straipsnio nuostatų, priimtų pagal Reglamentą Nr. 3821/85, taikymo sritį, ir pabrėžė, kad Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalyje numatyta aiški nuo baudžiamojo persekiojimo teritorialumo principo leidžianti nukrypti nuostata yra susijusi ne tik su pastarojo reglamento, bet ir su Reglamento Nr. 3821/85 nuostatomis.
FO pateikė kasacinį skundą
Cour de cassation
(Kasacinis teismas, Prancūzija), prašydamas, kad šis teismas pateiktų Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kiek tai susiję su klausimu dėl Prancūzijos baudžiamųjų bylų teismų teritorinės jurisdikcijos.
Be to, FO priekaištauja
Cour d’appel de Versailles
(Versalio apeliacinis teismas) neatsakius į jo argumentus, kad teisės aktai dėl vairavimo trukmės ir poilsio laikotarpių netaikomi trumpesniems nei 50 km reisams. FO visų pirma teigia, kad 9 dienas, kurios susidarė patikrinimo dieną ir per prieš tai ėjusių 28 dienų laikotarpį, pagrindinėje byloje aptariamas transporto priemonės vairuotojas neprivalėjo laikytis pareigos įstatyti vairuotojo kortelę į tachografą, nes per tomis dienomis atliktus vežimus transporto priemonė buvo naudojama keleiviams vežti reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km. FO teigimu, kadangi pagal Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktą tokie reisai nepatenka į šio reglamento taikymo sritį, jiems netaikomos Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnyje nustatytos pareigos.
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) kyla klausimas, pirma, dėl Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalies aiškinimo.
Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad nors FO mano, jog pagal šią nuostatą valstybei narei leidžiama bausti tik už Reglamento Nr. 561/2006 pažeidimus, konstatuotus jos teritorijoje, bet padarytus kitos valstybės narės teritorijoje, tačiau minėtą nuostatą būtų galima aiškinti taip, kad pagal ją taip pat leidžiama taikyti sankciją už Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimus, padarytus kitos valstybės narės teritorijoje, nes sankcija už tokius pažeidimus gali būti laikoma būtina siekiant nubausti už Reglamento Nr. 561/2006 pažeidimus. Be to, nors teisės nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus, platus Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalies aiškinimas atitinka šiuo reglamentu siekiamą tikslą – pagerinti kelių transporto sektoriaus darbuotojų darbo sąlygas ir bendrai užtikrinti kelių eismo saugumą.
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) taip pat pažymi, kad reikia, jog Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 7 dalyje numatytos pareigos tikrinančio pareigūno prašymu pateikti registracijos lapus ir visus einamąją dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas darytus įrašus pažeidimas būtų konstatuotas valstybės narės, kurioje atliekamas patikrinimas ir kuri gali pradėti baudžiamąjį persekiojimą, teritorijoje, todėl klausimas, ar pažeidimas buvo taip pat padarytas kitos valstybės narės teritorijoje, nebekyla.
Antra,
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) siekia išsiaiškinti, ar reikia laikytis Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnyje numatytų pareigų tuo atveju, kai transporto priemonė naudojama „mišriai“, t. y. kai per 28 dienų laikotarpį transporto priemonė naudojama tiek keleivių vežimui reguliariaisiais maršrutais, neviršijančiais 50 km, pagal Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkte numatytą išimtį, tiek į šio reglamento taikymo sritį patenkančiam vežimui.
Šiomis aplinkybėmis
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento Nr. 561/2006] 19 straipsnio 2 dalies nuostatos, pagal kurias „valstybė narė įgalioja kompetentingas institucijas taikyti sankcijas ūkio subjektui ir (arba) vairuotojui už jos teritorijoje nustatytą šio reglamento pažeidimą, už kurį sankcija dar nebuvo taikyta, net ir tuo atveju, jei šis pažeidimas padarytas kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje“, taikytinos tik šio reglamento nuostatų pažeidimams, ar ir [Reglamento Nr. 3821/85], kuris buvo pakeistas [Reglamentu Nr. 165/2014], nuostatų pažeidimams?
2.
Ar [Reglamento Nr. 561/2006] 3 straipsnio a punktą reikia aiškinti taip, kad vairuotojui leidžiama nukrypti nuo [Reglamento Nr. 3821/85], kuris buvo pakeistas [Reglamentu Nr. 165/2014], 15 straipsnio 2 ir 7 dalių nuostatų, pagal kurias vairuotojas privalo būti pasiruošęs tikrinančio pareigūno prašymu pateikti registracijos lapus ir visus einamąją dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas darytus įrašus, jeigu per 28 dienų laikotarpį transporto priemonė buvo naudojama tiek vežimui maršrutais, kurie patenka į minėtos išimties taikymo sritį, tiek kitais maršrutais, dėl kurių neleidžiami jokie nukrypimai nuo įrašymo įrangos naudojimo taisyklių?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu, į kurį reikia atsakyti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad vairuotojas, kuris vykdo į šio reglamento taikymo sritį patenkantį vežimą keliais, privalo būti pasiruošęs tikrinančio pareigūno prašymu pateikti vairuotojo kortelę, registracijos lapus ir visus patikrinimo dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas darytus įrašus pagal Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 2, 3 ir 7 dalis, net jeigu per šį laikotarpį šis vairuotojas tą pačią transporto priemonę naudojo keleiviams vežti reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km.
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas pateiktas nagrinėjant ginčą, kuriame aptariamos transporto įmonės vadovas buvo patrauktas atsakomybėn dėl to, kad joje dirbantis vairuotojas, vykdydamas keleivių vežimą reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km, važiavo neįstatęs vairuotojo kortelės į tachografą.
Reikia priminti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnio, šiuo reglamentu nustatomos vairavimo trukmės, pertraukų ir poilsio laikotarpių taisyklės vairuotojams, vežantiems krovinius ir keleivius keliais, siekiant sudaryti vienodas konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, taip pat pagerinti darbo sąlygas ir užtikrinti kelių eismo saugumą, kartu skatinant valstybes nares taikyti geriausią kontrolės ir taisyklių laikymosi praktiką bei geriausius darbo kelių transporto sektoriuje metodus. Pažymėtina, kad Reglamente Nr. 3821/85 nustatomi konkretūs reikalavimai, taikomi kelių transporto srityje naudojamų tachografų patvirtinimui, įrengimui, tikrinimui ir naudojimui, siekiant patikrinti, ar laikomasi tam tikrų transporto srityje taikomų socialinės teisės aktų nuostatų, visų pirma tų, kurios numatytos Reglamente Nr. 561/2006.
Pagal Reglamento Nr. 3821/85 3 straipsnio 1 dalį Sąjungos valstybėse narėse registruotose transporto priemonėse, naudojamose keleiviams ir kroviniams vežti keliais, išskyrus Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnyje nurodytose transporto priemonėse, privalo būti įrengtas tachografas. Vis dėlto šio reglamento 3 straipsnio a punkte nurodyta, kad jis netaikomas vežimui keliais transporto priemonėmis, vežančiomis keleivius reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km.
Taigi reikia nustatyti, kokiu mastu šis neįtraukimas į Reglamento Nr. 561/2006 taikymo sritį gali turėti įtakos Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnyje nustatytų pareigų, susijusių su vairavimo trukmės registravimu ir kontrole, laikymuisi tuo atveju, kai, kaip nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, transporto priemonė naudojama mišriai, t. y. kai ji naudojama tiek vežimui keliais, kuriam taikomos Reglamento Nr. 561/2006 nuostatos, tiek keleivių vežimui reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km.
Dėl Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkto formuluotės reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje vartojami žodžiai „transporto priemonės, vežančios“ keleivius „reguliariais[iais] reisais“, kurių maršruto linija neviršija 50 km, leidžia manyti, kad, kaip iš esmės pažymi generalinis advokatas išvados 32 punkte, ji apima tik transporto priemones, skirtas išimtinai tokiam vežimui, o ne tik retkarčiais tuo tikslu naudojamas transporto priemones.
Be to, reikia pabrėžti, kad Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktas, atsižvelgiant į tai, kad jame nustatyta šio reglamento taikymo srities išimtis, turi būti aiškinamas siaurai. Konkrečiai kalbant, tokia išimtis negali būti aiškinama taip, kad jos pasekmės viršytų tai, kas būtina siekiant apsaugoti interesus, kuriuos ja siekiama užtikrinti, o jos apimtis turi būti nustatyta atsižvelgiant į nagrinėjamo teisės akto tikslus (pagal analogiją žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Lundberg,
C‑317/12
,
EU:C:2013:631
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto, kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 561/2006 siekiamais tikslais, reikia priminti, kad pagal šio reglamento 17 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį šiuo reglamentu siekiama suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, taip pat pagerinti šio sektoriaus darbuotojų darbo sąlygas ir užtikrinti kelių eismo saugumą, o šių tikslų siekiama visų pirma nustatant pareigą transporto priemonėse įrengti patvirtintą tachografą ir taip suteikti galimybę patikrinti, ar laikomasi vairavimo ir vairuotojų poilsio reikalavimų (2017 m. kovo 2 d. Sprendimo Casa Noastră,
C‑245/15
,
EU:C:2017:156
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad vairuotojui nustatyta pareiga registruoti visus Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 3 dalies b punkte nurodytus laikotarpius apima ir tuos laikotarpius, per kuriuos jis teikia vežimo paslaugas, kurios pagal Reglamento Nr. 3820/85 4 straipsnio 3 punktą ir Reglamento Nr. 3821/85 3 straipsnio 1 dalį nepatenka į Reglamento Nr. 3821/85 taikymo sritį. Iš tiesų toks laikotarpis laikytinas realiu vairuotojo veiklos laikotarpiu, per kurį jis negali laisvai naudotis savo laiku ir kuris, atsižvelgiant į tai, kad gali lemti vairuotojo nuovargį, gali turėti įtakos jo vairavimui (šiuo klausimu žr. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt.,
C‑297/99
,
EU:C:2001:37
,
,
ir
–
punktus).
Poveikis vairuotojo gebėjimui vairuoti gali būti daromas net ir tuo atveju, jeigu dienos, kai registravimas nebuvo atliktas, skiriasi nuo tų dienų, kai registravimas buvo atliktas tinkamai. Iš tiesų tachografe neužfiksuotas taisyklių dėl vairavimo trukmės, pertraukų ir poilsio laikotarpių nesilaikymas tomis dienomis, kai registravimas nebuvo atliktas, vėliau gali daryti neigiamą poveikį vairuotojo fiziniam ir psichologiniam pajėgumui.
Šį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 561/2006 6 straipsnio 5 dalis, pagal kurią kiekvienas vairuotojas įpareigojamas kaip „kitus darbus“ įregistruoti bet kurį laikotarpį, per kurį vairavo transporto priemonę, naudojamą komercinėms operacijoms, nepatenkančioms į šio reglamento taikymo sritį.
Taigi, pritarimas tokiam Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punkto aiškinimui, pagal kurį šioje nuostatoje numatyta šio reglamento taikymo srities išimtis apima ne vien tik atitinkamos transporto priemonės išimtinį naudojimą konkrečiam minėtoje nuostatoje numatytam vežimui keliais, prieštarautų šiuo reglamentu siekiamam tikslui pagerinti darbo sąlygas ir užtikrinti kelių eismo saugumą, todėl Reglamentas Nr. 561/2006 būtų netaikomas, kai ši transporto priemonė būtų naudojama pagal tam tikrą paskirtį, galinčią daryti įtaką vairavimui, ir į tai nebūtų atsižvelgta tikrinant Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 2, 3 ir 7 dalių laikymąsi.
Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 561/2006 3 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad vairuotojas, kuris vykdo į šio reglamento taikymo sritį patenkantį vežimą keliais, privalo būti pasiruošęs tikrinančio pareigūno prašymu pateikti vairuotojo kortelę, registracijos lapus ir visus patikrinimo dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas darytus įrašus, kaip numatyta Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 2, 3 ir 7 dalyse, net jeigu per šį laikotarpį šis vairuotojas tą pačią transporto priemonę naudojo keleivių vežimui reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama valstybės narės kompetentingoms institucijoms skirti sankciją transporto priemonės vairuotojui ar transporto įmonei už Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimą, kuris padarytas kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje, tačiau kuris buvo konstatuotas jos teritorijoje ir už kurį sankcija dar nebuvo taikyta.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip nedviprasmiškai numatyta paties Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalyje, valstybė narė įgalioja kompetentingas institucijas taikyti sankcijas ūkio subjektui ir (arba) vairuotojui už jos teritorijoje nustatytą šio reglamento pažeidimą, už kurį sankcija dar nebuvo taikyta, net ir tuo atveju, jei šis pažeidimas padarytas kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje, bet tik tuo atveju, kai padarytas „šio reglamento pažeidimas“. Taigi iš nurodytos formuluotės aiškiai matyti, kad ši nuostata susijusi tik su Reglamento Nr. 561/2006, o ne su Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimais.
Tokį pažodinį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalies kontekstas.
Iš tiesų reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 1 dalyje valstybės narės aiškiai įpareigojamos nustatyti taisykles dėl sankcijų, taikytinų už šio reglamento „ir“ Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimus, o šio straipsnio 4 dalyje taip pat patikslinta, jog valstybės narės turi užtikrinti, kad būtų sukurta proporcinga sankcijų sistema, galinti apimti ir finansines sankcijas, taikytina Reglamento Nr. 561/2006 „ar“ Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimo atvejais.
Vis dėlto aplinkybė, kad šio 19 straipsnio 1 ir 4 dalyse nurodyti reglamentų Nr. 561/2006 ir 3821/85 pažeidimai, o jo 2 dalyje daroma nuoroda tik į Reglamento Nr. 561/2006 pažeidimus, patvirtina, kad pastaroji dalis negali būti aiškinama kaip apimanti Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimus.
Darytina išvada, kad pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę valstybės narės kompetentingos institucijos negali skirti sankcijų už Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimus, nustatytus šios valstybės narės teritorijoje, bet padarytus kitos valstybės narės teritorijoje. Kadangi šis galiojančių Sąjungos teisės aktų aspektas gali turėti neigiamų pasekmių vairuotojų darbo sąlygoms ir kelių eismo saugumui, Sąjungos teisės aktų leidėjas turi nuspręsti dėl galimo jų pakeitimo (pagal analogiją žr. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt.,
C‑297/99
,
EU:C:2001:37
,
punktą).
Be to, toks aiškinimas yra vienintelis, kuris atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą principą „nėra nusikaltimų ir bausmių be įstatymo“, pagal kurį reikalauja, kad teisės aktai aiškiai apibrėžtų pažeidimus ir už juos taikomas bausmes, o ši sąlyga įvykdoma, jei teisės subjektas iš atitinkamos nuostatos formuluotės ir prireikus iš teismų pateikto išaiškinimo gali žinoti, kurie veiksmai ir neveikimas užtraukia baudžiamąją atsakomybę (šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Vaditrans,
C‑102/16
,
EU:C:2017:1012
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Todėl į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama valstybės narės kompetentingoms institucijoms skirti sankciją transporto priemonės vairuotojui ar transporto įmonei už Reglamento Nr. 3821/85 pažeidimą, padarytą kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje, kuris buvo konstatuotas jos teritorijoje ir už kurį sankcija dar nebuvo skirta.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių [socialinės] teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 3 straipsnio a punktas turi būti aiškinamas taip, kad vairuotojas, kuris vykdo į šio reglamento taikymo sritį patenkantį vežimą keliais, privalo būti pasiruošęs tikrinančio pareigūno prašymu pateikti vairuotojo kortelę, registracijos lapus ir visus patikrinimo dieną ir per prieš tai ėjusias 28 dienas darytus įrašus, kaip numatyta 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006, 15 straipsnio 2, 3 ir 7 dalyse, net jeigu per šį laikotarpį šis vairuotojas tą pačią transporto priemonę naudojo keleivių vežimui reguliariaisiais reisais, neviršijančiais 50 km.

2.
Reglamento Nr. 561/2006 19 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama valstybės narės kompetentingoms institucijoms skirti sankciją transporto priemonės vairuotojui ar transporto įmonei už Reglamento Nr. 3821/85, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006, pažeidimą, padarytą kitos valstybės narės ar trečiosios šalies teritorijoje, kuris buvo konstatuotas jos teritorijoje ir už kurį sankcija dar nebuvo skirta.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.