CELEX: 62021CJ0040
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Rozhodnutie 2006/928/ES
Mechanizmus spolupráce a overovania pokroku v Rumunsku na účely osobitných referenčných kritérií v oblastiach reformy súdnictva a boja proti korupcii
Charta základných práv Európskej únie
Článok 15 ods. 1
Článok 47
Článok 49 ods. 3
Volené verejné funkcie
Konflikt záujmov
Vnútroštátna právna úprava stanovujúca zákaz vykonávať volené verejné funkcie počas vopred stanoveného obdobia
Dodatočná sankcia okrem skončenia mandátu
Zásada proporcionality

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  rozhodnutia  Komisie  2006/928/ES z 13. decembra  2006,  ktorým  sa  zriaďuje  mechanizmus  na  zaistenie  spolupráce a overovania  pokroku v Rumunsku  na  účely  osobitných  referenčných  kritérií v oblastiach  reformy  súdnictva a boja  proti  korupcii  (Ú. v. EÚ L 354,  2006,  s. 56),  ako  aj  článku 15  ods. 1,  článku 47 a článku 49  ods. 3  Charty  základných  práv  Európskej  únie  (ďalej  len  „Charta“).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  T.A.C. a Agenția  Națională  de  Integritate  (ANI)  (Národný  bezpečnostný  úrad,  Rumunsko)  vo  veci  hodnotiacej  správy  tohto  úradu  konštatujúcej,  že  T.A.C. počas  výkonu  svojho  funkčného  obdobia  primátora  porušil  pravidlá  týkajúce  sa  konfliktu  záujmov v správnej  oblasti.

Právny rámec

Právo

Únie
Rozhodnutie  2006/928  bolo  prijaté v kontexte  pristúpenia  Rumunska k Európskej  únii  stanoveného  na  1. januára  2007  najmä  na  základe  článkov 37 a 38  Aktu o podmienkach  pristúpenia  Bulharskej  republiky a Rumunska k Európskej  únii a o úpravách  zmlúv,  na  ktorých  je  založená  Európska  únia  (Ú. v. EÚ L 157,  2005,  s. 203,  ďalej  len  „akt o pristúpení“),  ktorý  nadobudol  účinnosť  1. januára  2007.  Odôvodnenia  1  až  6 a odôvodnenie  9  tohto  rozhodnutia  znejú:
„(1)      Európska  únia  je  založená  na  právnom  štáte,  zásade  spoločnej  pre  všetky  členské  štáty.
(2)      Oblasť  slobody,  bezpečnosti a spravodlivosti a oblasť  vnútorného  trhu,  ktoré  boli  vytvorené  Zmluvou o Európskej  únii a Zmluvou o založení  Európskeho  spoločenstva,  sú  založené  na  vzájomnej  dôvere,  že  správne a súdne  rozhodnutia a postupy  všetkých  členských  štátov  sú  plne v súlade  so  zásadou  právneho  štátu.
(3)      To  pre  všetky  členské  štáty  vytvára  predpoklad  existencie  nestranného,  nezávislého a efektívneho  súdneho a správneho  systému,  ktorý  je  adekvátne  vybavený
inter  alia
na  boj  proti  korupcii.
(4)      Rumunsko  sa  1. januára  2007  stane  členom  Európskej  únie.  [Európska]  Komisia,  berúc  do  úvahy  značné  úsilie  ukončiť  prípravy  Rumunska  na  členstvo,  identifikovala  vo  svojej  správe z 26. septembra  2006  nedoriešené  záležitosti,  najmä  mieru  zodpovednosti a účinnosť  súdneho  systému a orgánov  činných v trestnom  konaní,  kde  je  stále  potrebný  ďalší  pokrok s cieľom  zabezpečiť  ich  schopnosť  implementovať a uplatňovať  opatrenia  prijaté  na  účely  zriadenia  vnútorného  trhu a oblasti  slobody,  bezpečnosti a spravodlivosti.
(5)      Článkom 37  Aktu o pristúpení  sa  Komisia  splnomocňuje  na  prijatie  príslušných  opatrení v prípade  bezprostredného  rizika,  že  Rumunsko  spôsobí  narušenie  fungovania  vnútorného  trhu  tým,  že  nesplní  záväzky,  ku  ktorým  sa  zaviazalo.  Článkom 38  Aktu o pristúpení  sa  Komisia  splnomocňuje  na  prijatie  príslušných  opatrení v prípade  bezprostredného  rizika  vážnych  nedostatkov  Rumunska v oblasti  transpozície,  stavu  implementácie  alebo  uplatňovania  aktov  prijatých v súlade s hlavou  VI  Zmluvy o EÚ a hlavou  IV  Zmluvy o založení  ES.
(6)      Nedoriešené  záležitosti v oblasti  miery  zodpovednosti a účinnosť  súdneho  systému a orgánov  činných v trestnom  konaní  si  vyžadujú  zriadenie  mechanizmu  na  zaistenie  spolupráce a overovania  pokroku v Rumunsku  na  účely  osobitných  referenčných  kritérií v oblastiach  reformy  súdnictva a boja  proti  korupcii.
…
(9)      Toto  rozhodnutie  by  malo  byť  zmenené a doplnené v prípade,  že  Komisia  vo  svojom  zhodnotení  uvedie  potrebu  upraviť  referenčné  kritériá.  Toto  rozhodnutie  by  malo  byť  zrušené,  ak  sa  dostatočne  splnia  všetky  referenčné  kritériá.“
Článok 1  rozhodnutia  2006/928  stanovuje:
„Rumunsko  bude  každoročne k 31.  marcu a po  prvýkrát k 31.  marcu  2007  podávať  Komisii  správu o pokroku v plnení  jednotlivých  referenčných  kritérií  uvedených v prílohe.
Komisia  môže  kedykoľvek  poskytnúť  technickú  pomoc  prostredníctvom  rôznych  činností  alebo  zabezpečovať  zber a výmenu  informácií  týkajúcich  sa  referenčných  kritérií.  Navyše  môže  Komisia  na  tento  účel  kedykoľvek  zorganizovať  odborné  misie  do  Rumunska. V tejto  súvislosti poskytnú  rumunské  orgány  potrebnú  podporu.“
Článok 2  tohto  rozhodnutia  stanovuje:
„Komisia  oznámi  Európskemu  parlamentu a Rade  svoje  pripomienky a zistenia  týkajúce  sa  správy  Rumunska  po  prvýkrát v júni  2007.
Po  tomto  dátume  bude  Komisia  podávať  správy  podľa  potreby a minimálne  jedenkrát  za  každých  šesť  mesiacov.“
Článok 4  uvedeného  rozhodnutia  uvádza:
„Toto  rozhodnutie  je  určené  všetkým  členským  štátom.“
Príloha  toho  istého  rozhodnutia  znie:
„Referenčné  kritériá  pre  Rumunsko  uvedené v článku 1:
1.      Zabezpečiť  transparentnejšie a účinnejšie  súdne  konanie,  najmä  rozšírením  kapacít a kompetencií  Vyššej  súdnej  rady.  Podať  správu o vplyve  nového  občianskeho  súdneho  poriadku a trestného  poriadku a monitorovať  ho.
2.      Zriadiť,  ako  bolo  stanovené,  bezpečnostný  úrad,  ktorý  bude  zodpovedať  za  overovanie  majetku,  nezrovnalostí a potenciálnych  konfliktov  záujmu,  ako  aj  za  vydávanie  záväzných  rozhodnutí,  na  základe  ktorých  bude  možné  prijať  odrádzajúce  sankcie.
3.      Stavať  na  dosiahnutom  pokroku,  pokračovať v profesionálnom,  nezaujatom  vyšetrovaní v prípadoch  podozrenia z korupcie  na  najvyšších  miestach.
4.      Prijať  ďalšie  opatrenia  na  prevenciu a boj  proti  korupcii,  najmä v miestnej  samospráve.“

Rumunské

právo
Článok 25  legea  nr.  176/2010  privind  integritatea  în  exercitarea  funcțiilor  și  demnităților  publice,  pentru  modificarea  și  completarea  Legii  nr.  144/2007  privind  înființarea,  organizarea  și  funcționarea  Agenției  Naționale  de  Integritate,  precum  și  pentru  modificarea  și  completarea  altoracte  norme  (zákon  č. 176/2010 o bezúhonnosti  pri  výkone  verejných  funkcií a úradov,  ktorým  sa  mení a dopĺňa  zákon  č. 144/2007 o zriadení,  organizácii a fungovaní  Národného  bezpečnostného  úradu,  ako  aj  iné  právne  predpisy) z 1. septembra  2010  (
Monitorul  Oficial  al  României
,  časť I,  č. 621 z 2. septembra  2010)  stanovuje:
„1.      Skutok,  ktorého  sa  dopustila  osoba,  ktorá  vydala  správny  akt,  dojednala  právny  úkon,  prijala  rozhodnutie  alebo  sa  podieľala  na  prijatí  rozhodnutia v rozpore s právnymi  povinnosťami  týkajúcimi  sa  konfliktu  záujmov  alebo  situácie  nezlučiteľnosti,  predstavuje  disciplinárny  delikt a sankcionuje  sa  podľa  predpisov  vzťahujúcich  sa  na  dotknutý  úrad,  funkciu  alebo  činnosť,  pokiaľ  sa v tomto  zákone  nestanovuje  inak a predmetný  skutok  nenapĺňa  skutkovú  podstatu  trestného  činu.
2.      Osoba,  ktorá  bola  uvoľnená  alebo  odvolaná z funkcie  podľa  odseku  1  alebo  vo  vzťahu  ku  ktorej  sa  konštatoval  konflikt  záujmov  alebo  situácia  nezlučiteľnosti,  stráca  právo  vykonávať  verejnú  funkciu  alebo  úrad,  na  ktoré  sa  vzťahujú  ustanovenia  tohto  zákona, s výnimkou  volených  funkcií, a to  na  obdobie  troch  rokov  odo  dňa  jej  uvoľnenia  alebo  odvolania z dotknutej  verejnej  funkcie  alebo  úradu  alebo  od  automatického  skončenia  jej  mandátu.  Ak  takáto  osoba  zastávala  volenú  funkciu,  nemôže  opätovne  vykonávať  rovnakú  funkciu  po  dobu  troch  rokov  od  skončenia  mandátu. V prípade,  že  dotknutá  osoba  ku  dňu  zistenia  situácie  nezlučiteľnosti  alebo  konfliktu  záujmov  už  verejnú  funkciu  alebo  úrad  nezastáva,  zákonný  trojročný  zákaz  plynie  odo  dňa  nadobudnutia  právoplatnosti  hodnotiacej  správy  alebo  odo  dňa,  keď  sa  súdne  rozhodnutie,  ktorým  sa  potvrdzuje  existencia  konfliktu  záujmov  alebo  situácie  nezlučiteľnosti,  stalo  právoplatným a nezrušiteľným.
…“
Podľa  článku 66  ods. 1  la  legea  nr.  286/2009  privind  Codul  penal  (zákon č. 286/2009 o Trestnom  zákone),  zo  17. júla  2009  (
Monitorul  Oficial  al  României,
časť I, č. 510 z 24. júla  2009), v znení  účinnom v čase  skutkových  okolností  vo  veci  samej  (ďalej  len  „Trestný  zákon“):
„Dodatočný  trest  zákazu  výkonu  určitých  práv  spočíva v zákaze  výkonu  jedného  alebo  viacerých  nasledujúcich  práv  počas  obdobia  od  jedného  do  piatich  rokov:
a)      právo  byť  volený  do  orgánov  verejnej  moci  alebo  do  akejkoľvek  inej  verejnej  funkcie;
b)      právo  vykonávať  funkcie  zahŕňajúce  výsady  verejnej  moci.“
Článok 301  Trestného  zákona,  nazvaný  „Konflikt  záujmov“, v odseku  1  stanovuje:
„Skutočnosť,  že  verejný  činiteľ  sa  pri  výkone  svojej  funkcie  dopustí  konania  alebo  sa  zúčastní  na  prijatí  rozhodnutia,  ktoré  umožnilo  získať  priamo  alebo  nepriamo  majetkový  prospech  pre  neho,  jeho  manžela/manželku,  príbuzného  alebo  príbuzného  jeho  manžela/manželky  až  do  druhého  stupňa…,  sa  trestá  odňatím  slobody  na  jeden  rok  až  päť  rokov a dodatočným  trestom  zákazu  výkonu  práva  zastávať  verejnú  funkciu.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa  22. júna  2016  bol  žalobca  vo  veci  samej  zvolený  za  primátora  obce  MN  (Rumunsko)  na  obdobie  2016/2020.
V hodnotiacej  správe z 25. novembra  2019  ANI  konštatoval,  že  tento  žalobca  vo  veci  samej  nedodržal  pravidlá  upravujúce  konflikt  záujmov v správnej  oblasti.  Počas  svojho  funkčného  obdobia  totiž  na  základe  zmluvy o výpožičke  priznal  združeniu,  ktorého  bola  jeho  manželka  zakladajúcou  členkou a podpredsedníčkou,  právo  bezplatne  užívať  na  účely  vykonávania  kultúrnej  činnosti  niektoré  priestory  vo  vlastníctve  obce  na  obdobie  5  rokov.
V prípade,  že  by  sa  táto  správa, v ktorej  sa  konštatuje  existencia  konfliktu  záujmov  na  strane  žalobcu  vo  veci  samej,  stala  právoplatnou,  najmä  ak  by  ju  žalobca  vo  veci  samej  nespochybnil,  došlo  by k automatickému  skončeniu  jeho  mandátu a bol  by  mu  uložený  dodatočný  zákaz  výkonu  volených  verejných  funkcií  počas  obdobia  troch  rokov v súlade s vnútroštátnym  právom.
Dňa  19. decembra  2019  podal  žalobca  vo  veci  samej  na  Tribunalul  București  (Regionálny  súd  Bukurešť,  Rumunsko)  žalobu,  ktorou  sa  domáhal  zrušenia  tejto  hodnotiacej  správy,  pričom  najmä  tvrdil,  že  právo  Únie  bráni  vnútroštátnej  právnej  úprave,  podľa  ktorej  sa  taká  sankcia,  akou  je  zákaz  vykonávať  volené  verejné  funkcie  počas  obdobia  troch  rokov,  ukladá  automaticky a bez  možnosti  úpravy v závislosti  od  závažnosti  spáchaného  porušenia  osobe  považovanej  za  konajúcu v konflikte  záujmov.
Keďže  tento  súd  vyhlásil,  že  nemá  právomoc  rozhodovať o žalobe,  vec  bola  postúpená  vnútroštátnemu  súdu,  Curtea  de  Apel  Timișoara  (Odvolací  súd  Temešvár,  Rumunsko).
Tento  súd v prvom  rade  uvádza,  že  konanie  vo  veci  samej  patrí  do  práva  Únie,  keďže  zákon  č. 176/2010  vykonáva  druhé referenčné kritérium uvedené v prílohe k rozhodnutiu  2006/928.  Aj  ANI  bol  zriadený v súlade s týmto  cieľom.
Uvedený  súd  ďalej  uvádza,  že  podľa  článku 25  tohto  zákona,  ak  sa  zistenie  existencie  konfliktu  záujmov  vo  vzťahu k osobe,  ktorá  vykonáva  volenú  verejnú  funkciu,  stane  právoplatným,  dochádza k automatickému  skončeniu  jej  mandátu.  Okrem  toho  sa  automaticky  uplatňuje  doplňujúci  zákaz  vykonávať  tieto  funkcie  počas  obdobia  troch  rokov  stanovený v odseku  2  tohto  článku, a to  bez  analýzy  nevyhnutnosti  tohto  zákazu  alebo  rozdielneho  uplatnenia v závislosti  od  závažnosti  porušenia.  Podľa  judikatúry  Curtea  Constituțională  (Ústavný  súd,  Rumunsko)  sa  uvedený  zákaz  týka  všetkých  volených  verejných  funkcií  uvedených v článku 1  uvedeného  zákona  bez  ohľadu  na  výraz  „rovnaká  funkcia“  použitý v tomto  ustanovení.  Okrem  toho  ani  skončenie  mandátu,  ani  zákaz  výkonu  volených  verejných  funkcií  nemožno  napadnúť  na  súde,  keďže  súd  rozhodujúci o zákonnosti  hodnotiacej  správy  ANI  môže  len  overiť,  či  skutočnosti  vytýkané  dotknutej  osobe  predstavujú  alebo  nepredstavujú  konflikt  záujmov, a nie  rozhodnúť o sankciách,  ktoré z toho  vyplývajú.
Vnútroštátny  súd  ďalej  uvádza,  že  hoci v prejednávanej  veci  nebol  voči  žalobcovi  vo  veci  samej  konštatovaný  nijaký  trestný  čin,  článok 301  ods. 1  Trestného  zákonníka  stanovuje  trestný  čin  konfliktu  záujmov,  za  ktorý  možno  uložiť  aj  dodatočný  trest  zákazu  výkonu  práva  zastávať  verejnú  funkciu  uvedený v článku 66  ods. 1  tohto  zákonníka.  Tento  súd  preto  považuje  za  potrebné  určiť,  či  rovnako  ako  tento  posledný  uvedený  trest,  sa  má  aj  zákaz  výkonu  volených  verejných  funkcií  stanovený v článku 25  ods. 2  zákona  č. 176/2010  posúdiť z hľadiska  zásady  primeranosti  trestov  zaručenej v článku 49  Charty, a ak  áno,  či  táto  zásada  bráni  takejto  sankcii.
Napokon  sa  uvedený  súd  domnieva,  že  treba  overiť,  či  článok 15  ods. 1 a článok 47  Charty  bránia  vnútroštátnemu  ustanoveniu,  ktoré  automaticky  ukladá  túto  sankciu  na  vopred  stanovenú  dobu  troch  rokov  bez  toho,  aby  súd  mohol  posúdiť  jeho  nevyhnutnosť  alebo  rozsah  vzhľadom  na  konkrétne  okolnosti  prejednávanej  veci.
Za  týchto  podmienok  Curtea  de  Apel  Timișoara  (Odvolací  súd  Temešvár)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  tieto  prejudiciálne  otázky:
„1.      Má  sa  zásada  primeranosti  trestov  zakotvená v článku 49  [Charty]  vykladať v tom  zmysle,  že  sa  vzťahuje  aj  na  iné  skutky  než  tie,  ktoré  vnútroštátny  zákon  formálne  vymedzuje  ako  trestné  činy,  ktoré  však  možno  považovať  za  ‚obvinenie z trestného  činu‘ v zmysle  článku 6  [Európskeho  dohovoru o ochrane  ľudských  práv a základných  slobôd,  podpísaného v Ríme  4. novembra  1950  (ďalej  len  ,EDĽP‘)] s ohľadom na kritériá  vypracované  judikatúrou  Európskeho  súdu  pre  ľudské  práva,  najmä  kritérium  závažnosti  sankcie,  ako  je  to v prípade  konania  vo  veci  samej,  pokiaľ  ide o hodnotenie  konfliktu  záujmov,  ktoré  môže  viesť k uloženiu  dodatočnej  sankcie  spočívajúcej v zákaze  vykonávať  volené  verejné  funkcie  na  obdobie  troch  rokov?
2.      Má  sa v prípade  kladnej  odpovede  na  prvú  otázku  zásada  primeranosti  trestov  zakotvená v článku 49  Charty  vykladať v tom  zmysle,  že  bráni  vykonávaciemu  ustanoveniu  vnútroštátneho  práva,  na  základe  ktorého  sa v prípade  zistenia  konfliktu  záujmov  osoby  zastávajúcej  volenú  verejnú  funkciu  automaticky  na  základe  zákona  uplatňuje  dodatočná  sankcia  spočívajúca v zákaze  vykonávať  volené  verejné  funkcie  na  vopred  stanovené  obdobie  troch  rokov  bez  možnosti  uložiť  sankciu  primeranú  spáchanému  porušeniu?
3.      Majú  sa  právo  na  prácu,  ktoré  zaručuje  článok 15  ods. 1  Charty,  ako  aj  právo  na  účinný  prostriedok  nápravy a na  spravodlivý  proces  zaručené v článku 47  Charty,  vykladať v tom  zmysle,  že  bránia  vykonávaciemu  ustanoveniu  vnútroštátneho  práva,  na  základe  ktorého  sa v prípade  zistenia  konfliktu  záujmov  osoby  zastávajúcej  volenú  verejnú  funkciu  automaticky  na  základe  zákona  uplatňuje  dodatočná  sankcia  spočívajúca v zákaze  vykonávať  volené  verejné  funkcie  na  vopred  stanovené  obdobie  troch  rokov  bez  možnosti  uložiť  sankciu  primeranú  spáchanému  porušeniu?“

O prejudiciálnych otázkach

O
prípustnosti
ANI a rumunská  vláda  spochybňujú  prípustnosť  prejudiciálnych  otázok.  Na  jednej  strane  tvrdia,  že  Charta  nie  je  uplatniteľná  na  spor  vo  veci  samej,  keďže  nedochádza k vykonávaniu  práva  Únie v zmysle  jej  článku 51  ods. 1.  Na  druhej  strane  dodávajú,  že  položené  otázky  sú  irelevantné a že  nastolený  problém  je  čisto  hypotetický,  keďže  predmetom  sporu  vo  veci  samej  je  len  zrušenie  hodnotiacej  správy, v ktorej  bol  konštatovaný  konflikt  záujmov  na  strane  žalobcu  vo  veci  samej a netýka  sa  otázky  sankcií.
Je  potrebné  pripomenúť,  že  pôsobnosť  Charty  je v súvislosti s konaním  členských  štátov  vymedzená v jej  článku 51  ods. 1,  podľa  ktorého  sú  ustanovenia  Charty  určené  pre  členské  štáty  výlučne  vtedy,  ak  vykonávajú  právo  Únie.  Tento  článok 51  ods. 1  potvrdzuje  ustálenú  judikatúru  Súdneho  dvora,  podľa  ktorej  sa  základné  práva  zaručené v právnom  poriadku  Únie  majú  uplatniť  vo  všetkých  situáciách,  ktoré  upravuje  právo  Únie,  nie  však  mimo  týchto  situácií  [rozsudok z 19. novembra  2019,  A. K. a i. (Nezávislosť  disciplinárneho  senátu  Najvyššieho  súdu), C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18,
EU:C:2019:982
,  bod 78,  ako  aj  citovaná  judikatúra].
V prejednávanej  veci z informácií  vnútroštátneho  súdu,  ako  aj z dôvodovej  správy k zákonu  č. 176/2010  vyplýva,  že  týmto  zákonom  sa  vykonáva  druhé referenčné kritérium uvedené v prílohe k rozhodnutiu  2006/928, a to  zriadenie  bezpečnostného  úradu,  ktorý  bude  zodpovedať  za  overovanie  majetku,  nezrovnalostí a potenciálnych  konfliktov  záujmu,  ako  aj  za  vydávanie  záväzných  rozhodnutí,  na  základe  ktorých  bude  možné  prijať  odrádzajúce  sankcie.
Ako  rozhodol  Súdny  dvor,  referenčné  kritériá  uvedené v prílohe k tomuto  rozhodnutiu  sú  pre  Rumunsko  záväzné v tom  zmysle,  že  tento  členský  štát  má  osobitnú  povinnosť  dosiahnuť  ich a prijať  primerané  opatrenia  na  ich  splnenie.  Rovnako  je  tento  členský  štát  povinný  zdržať  sa  uplatňovania  opatrení,  ktoré  by  mohli  ohroziť  plnenie  týchto  kritérií  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 18. mája  2021,  Asociaţia  „Forumul  Judecătorilor  din  România“ a i., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 a C‑397/19,
EU:C:2021:393
,  bod 172).
Okrem  toho  uvedené  rozhodnutie  ukladá  Rumunsku  povinnosť  účinne a bez  ohľadu  na  prípadné  poškodenie  finančných  záujmov  Únie  bojovať  proti  korupcii, a najmä  korupcii  na  najvyššej  úrovni,  ako  aj  zabezpečiť  uplatnenie  účinných a odrádzajúcich  sankcií  za  trestné  činy  korupcie  vo  všeobecnosti  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 21. decembra  2021,  Euro  Box  Promotion a i., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19,
EU:C:2021:1034
,  body 189 a 190,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
V tejto  súvislosti  Súdny  dvor  tiež  spresnil,  že  Rumunsko  má  slobodnú  voľbu  pri  výbere  uplatniteľných  sankcií,  ktoré  môžu  mať  podobu  administratívnych  sankcií,  trestných  sankcií  alebo  môžu  byť  ich  kombináciou,  pričom  táto  právomoc  je  obmedzená  zásadami  proporcionality,  ekvivalencie a efektivity  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 21. decembra  2021,  Euro  Box  Promotion a i., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19,
EU:C:2021:1034
,  body 191 a 192,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Z týchto  úvah  vyplýva,  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 21  svojich  návrhov,  že  zákon  č. 176/2010,  najmä  jeho  článok 25,  predstavuje  opatrenie  na  vykonávanie  práva  Únie v zmysle  článku 51  ods. 1  Charty,  takže  Charta  je  uplatniteľná v rámci  konania  vo  veci  samej.
Pokiaľ  ide o predmet  sporu  vo  veci  samej, z ustálenej  judikatúry  vyplýva,  že  pri  otázkach  týkajúcich  sa  výkladu  práva  Únie  položených  vnútroštátnym  súdom v rámci  právnej  úpravy a skutkových  okolností,  ktoré  tento  súd  vymedzí  na  vlastnú  zodpovednosť a ktorých  správnosť  Súdnemu  dvoru  neprináleží  preverovať,  platí  prezumpcia  relevantnosti.  Súdny  dvor  môže  odmietnuť  rozhodnúť o návrhu  podanom  vnútroštátnym  súdom  len  vtedy,  ak  je  zjavné,  že  požadovaný  výklad  práva  Únie  nemá  nijakú  súvislosť s existenciou  alebo  predmetom  sporu  vo  veci  samej,  pokiaľ  ide o hypotetický  problém  alebo  ak  Súdny  dvor  nedisponuje  skutkovými  ani  právnymi  okolnosťami  potrebnými  na  užitočnú  odpoveď  na  otázky,  ktoré  mu  boli  položené  (rozsudok z 13. novembra  2018,  Levola  Hengelo, C‑310/17,
EU:C:2018:899
,  bod 28 a citovaná  judikatúra).
V prejednávanej  veci  vnútroštátny  súd v návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vysvetlil,  že  ak  by  zákonnosť  hodnotiacej  správy  uvedenej v bode 12  tohto  rozsudku  mala  byť  potvrdená  zamietnutím  žaloby, o ktorej  tento  súd  rozhoduje,  žalobcovi  vo  veci  samej  by  sa  automaticky  zakázal  výkon  volenej  verejnej  funkcie  počas  obdobia  troch  rokov  podľa  článku 25  ods. 2  zákona  č. 176/2010  bez  toho,  aby  mohol  napadnúť  tento  zákaz v rámci  iného  súdneho  konania.
Nie  je  teda  zjavné,  že  by  výklad  ustanovení  Charty  nemal  žiadnu  súvislosť s existenciou  alebo  predmetom  sporu  vo  veci  samej  alebo  že  by  išlo o hypotetický  problém.
Z toho  vyplýva,  že  prejudiciálne  otázky  sú  prípustné.

O
veci

samej

O prvej prejudiciálnej otázke
Svojou  prvou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 49  ods. 3  Charty  vykladať v tom  zmysle,  že  sa  uplatňuje  na  vnútroštátnu  právnu  úpravu,  ktorá  po  skončení  správneho  konania  stanovuje  opatrenie  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu  počas  vopred  stanovenej  doby  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie.
Článok 49  ods. 3  Charty,  ktorý  stanovuje,  že  prísnosť  trestov  nesmie  byť  neprimeraná  trestnému  činu,  sa  týka  sankcií  trestnoprávnej  povahy.  Preto  je  potrebné  preskúmať,  či  má  takýto  zákaz  trestnoprávnu  povahu  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  6. októbra  2021,  ECOTEX  BULGARIA, C‑544/19,
EU:C:2021:803
,  bod 90).
Podľa  ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  týkajúcej  sa  výkladu  článku 50  Charty a prebratej  do  jej  článku 49  ods. 3  sú  na  posúdenie  trestnoprávnej  povahy  sankcie  relevantné  tri  kritériá.  Prvým  kritériom  je  právna  kvalifikácia  porušenia  vo  vnútroštátnom  práve,  druhým  je  samotná  povaha  porušenia a tretím  stupeň  prísnosti  sankcie,  ktorá  hrozí  dotknutej  osobe  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky  zo  6. októbra  2021,  ECOTEX  BULGARIA, C‑544/19,
EU:C:2021:803
,  bod 91,  ako  aj z 22. marca 2022,
bpost
, C‑117/20,
EU:C:2022:202
,  bod 25 a citovanú  judikatúru).
Aj  pri  porušeniach,  ktoré  vnútroštátne  právo  nekvalifikuje  ako  „trestné“,  takáto  povaha  totiž  môže  napriek  všetkému  vyplývať  zo  samotnej  povahy  predmetného  porušenia a zo  stupňa  prísnosti  sankcií,  ktoré  môžu  byť  dôsledkom  takého  porušenia  [rozsudok z 22. júna  2021,
Latvijas Republikas Saeima (Pokutové body)
, C‑439/19,
EU:C:2021:504
,  bod 88 a citovaná  judikatúra].
Hoci  prislúcha  vnútroštátnemu  súdu,  aby  vo  svetle  týchto  kritérií  posúdil,  či  opatrenie, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  má  trestnoprávnu  povahu v zmysle  článku 49  ods. 3  Charty,  Súdny  dvor  rozhodujúci o návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  môže  poskytnúť  vnútroštátnemu  súdu  spresnenia,  aby  usmernil  tento  súd  pri  jeho  výklade  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  6. októbra  2021,  ECOTEX  BULGARIA, C‑544/19,
EU:C:2021:803
,  bod 92 a citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide o prvé  kritérium  týkajúce  sa  kvalifikácie  porušenia  vo  vnútroštátnom  práve,  tak  zo  znenia  článku 25  ods. 1  zákona  č. 176/2010,  ktorý  odkazuje  na  „disciplinárny  delikt“,  ako  aj z vnútroštátnej  judikatúry  citovanej v návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania,  najmä z judikatúry  Curtea  Constituțională  (Ústavný  súd),  vyplýva,  že v rumunskom  práve  sa  automatické  skončenie  mandátu v prípade  zistenia  konfliktu  záujmov,  ani  zákaz  výkonu  akejkoľvek  volenej  verejnej  funkcie,  ktorý  sa  ukladá  dodatočne  okrem  tohto  skončenia,  nepovažujú  za  trestnoprávne  sankcie.  Okrem  toho  zo  spisu,  ktorý  má  Súdny  dvor k dispozícii,  vyplýva,  že  tieto  opatrenia  sa  ukladajú v správnom  konaní.  Je  síce  pravda,  že  rumunské  právo  upravuje  aj  trestný  čin  konfliktu  záujmov,  ako  však  generálny  advokát  uviedol v bode 31  svojich  návrhov,  sankcie  za  tento  trestný  čin  sa  ukladajú  prostredníctvom  osobitného a nezávislého  konania.
Pokiaľ  ide o druhé  kritérium  týkajúce  sa  samotnej  povahy  porušenia,  toto  kritérium  zahŕňa  overenie,  či  predmetné  opatrenie  sleduje  najmä  represívny  účinok,  ktorý  je  vlastný  sankcii  trestnej  povahy v zmysle  článku 49  Charty  [pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 22. júna  2021,
Latvijas Republikas Saeima (Pokutové body)
, C‑439/19,
EU:C:2021:504
,  bod 89,  ako  aj  zo  6. októbra  2021,  ECOTEX  BULGARIA, C‑544/19,
EU:C:2021:803
,  bod 94 a citovanú  judikatúru].
V prejednávanej  veci z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania a z pripomienok  účastníkov  konania  pred  Súdnym  dvorom  vyplýva,  že  cieľom  zákona  č. 176/2010  je  zaručiť  integritu a transparentnosť  pri  výkone  verejných  funkcií a úradov,  ako  aj  predchádzať  inštitucionálnej  korupcii, a že  opatrenie  spočívajúce v zákaze  výkonu  volených  verejných  funkcií,  akým  je  opatrenie,  ktoré  možno  uložiť  vo  veci  samej,  patrí  do  širšieho  súboru  opatrení,  ktoré  všetky  sledujú  tento  cieľ  doplňujúcim  spôsobom, a v dôsledku  toho  prispievajú k dosiahnutiu  referenčných  kritérií stanovených v rozhodnutí  2006/928.  Účelom  tohto  zákazu,  rovnako  ako  účelom  automatického  skončenia  mandátu,  je  teda  zachovať  riadne  fungovanie a transparentnosť  štátu  tým,  že  sa  trvalo  ukončia  situácie  konfliktu  záujmov.
V tejto  súvislosti  Európsky  súd  pre  ľudské  práva  rozhodol,  že  pokiaľ  ide o zákaz  kandidovať  vo  voľbách a vykonávať  volené  funkcie,  ktorý  sleduje  takýto  účel a týka  sa  slobodného  rozhodovania  volených  orgánov,  tento  zákaz  nemá  represívnu  povahu,  aj  keby  bol  vydaný v nadväznosti  na  odsúdenie v trestnom  konaní  za  trestné  činy  korupcie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky  ESĽP,  18. mája  2021,  Galan  v. Taliansko,  CE:ECHR:2021:0518DEC006377216, body 85 a 97,  ako  aj  17. júna  2021,  Miniscalco  v. Taliansko,  ECLI:CE:ECHR:2021:0617JUD005509313, body 64 a 73).
Vzhľadom  na  tieto  skutočnosti a vzhľadom  na  judikatúru  uvedenú v predchádzajúcom  bode  sa  zdá,  že  opatrenie  zakazujúce  vykonávať  volené  verejné  funkcie  počas  obdobia  troch  rokov,  ktoré  možno  uložiť  vo  veci  samej,  sleduje v podstate  preventívny, a nie  represívny  cieľ.
Pokiaľ  ide o tretie  kritérium  týkajúce  sa  stupňa  prísnosti  sankcie,  treba  zdôrazniť,  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 33  svojich  návrhov,  že  takéto  opatrenie  nespočíva v uložení  trestu  odňatia  slobody  alebo v uložení  pokuty,  ale v zákaze  budúceho  výkonu  určitých  činností,  konkrétne  volených  verejných  funkcií,  týkajúcich  sa  obmedzenej  skupiny s osobitným  postavením.  Tento  zákaz  je  tiež  časovo  obmedzený a netýka  sa  práva  voliť.
Treba  dodať,  že  podľa  judikatúry  Európskeho  súdu  pre  ľudské  práva  sa  sankcie  podobné  opatreniu, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  vo  všeobecnosti  nepovažujú  za  sankcie s dostatočným  stupňom  prísnosti  na  to,  aby  im  bola  priznaná  trestnoprávna  povaha, a to  tým  skôr,  ak  nie  je dotknuté  právo  voliť  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  Európskej  komisie  pre  ľudské  práva, z 13. januára  1997,  Tapie  v. Francúzsko,  CE:ECHR:1997:0113DEC003225896,  s. 5,  ako  aj  rozsudok  ESĽP,  18. mája  2021,  Galan  v. Taliansko,  CE:ECHR:2021:0518DEC006377216, body 96 a 97).
Z týchto  úvah  vyplýva,  že  žiadne z troch  kritérií  uvedených v bode 34  tohto  rozsudku  sa  nezdá  byť  splnené, a že v dôsledku  toho  zákaz  vykonávať  volené  verejné  funkcie  stanovený  vnútroštátnou  právnou  úpravou, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  zrejme  nemá  trestnoprávnu  povahu,  čo  však  prináleží  overiť  vnútroštátnemu  súdu.
Pokiaľ  však  toto  opatrenie  nemá  trestnoprávnu  povahu,  nemožno  ho  posudzovať z hľadiska  článku 49  ods. 3  Charty.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  na  prvú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 49  ods. 3  Charty  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  sa  neuplatňuje  na  právnu  úpravu,  ktorá  po  skončení  správneho  konania  stanovuje  opatrenie  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu  počas  vopred  stanovenej  doby  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie, v prípade,  že  toto  opatrenie  nemá  trestnoprávnu  povahu.

O druhej otázke
Na  úvod  treba  uviesť,  že z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  druhá  otázka  sa  kladie v prípade,  že  by  sa  zákaz  výkonu  volených  verejných  funkcií  stanovený v článku 25  ods. 2  zákona  č. 176/2010  mal  považovať  za  majúci  trestnoprávnu  povahu.  Ako  však  vyplýva z úvah  uvedených v bodoch 32  až  46  tohto  rozsudku,  tento  zákaz  sa s výhradou  overení,  ktoré  prináleží  vykonať  vnútroštátnemu  súdu,  nezdá  byť  takej  povahy,  takže  článok 49  ods. 3  Charty  sa  neuplatní.
Vzhľadom  na  to  musí  byť  vnútroštátna  právna  úprava, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  keďže  vykonáva  právo  Únie,  ako  bolo  uvedené v bode 27  tohto  rozsudku, v každom  prípade v súlade  so  zásadou  proporcionality  ako  všeobecnou  zásadou  práva  Únie.
Podľa  ustálenej  judikatúry  totiž  zásada  proporcionality  tvorí  súčasť  všeobecných  zásad  práva  Únie,  ktoré  musia  byť  rešpektované  vnútroštátnou  právnou  úpravou,  ktorá  spadá  do  pôsobnosti  práva  Únie  alebo  ktorou  sa  toto  právo  vykonáva, a to  aj v prípade,  že  nedošlo k zosúladeniu  právnej  úpravy  Únie v oblasti  uplatniteľných  sankcií  [pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 11. apríla  2019,  Repsol  Butano  a DISA  Gas, C‑473/17 a C‑546/17,
EU:C:2019:308
,  bod 39 a citovanú  judikatúru,  ako  aj z 8. marca 2022,  Bezirkshauptmannschaft  Hartberg‑Fürstenfeld  (Priamy  účinok), C‑205/20,
EU:C:2022:168
,  bod 31 a citovanú  judikatúru].
Podľa  ustálenej  judikatúry  je  na  dodržanie  zásady  proporcionality  potrebné,  aby  opatrenie  bolo  spôsobilé  koherentne a systematicky  zabezpečiť  dosiahnutie  sledovaného  legitímneho  cieľa a nešlo  nad  rámec  toho,  čo  je  na  jeho  dosiahnutie  primerané a nevyhnutné,  pričom  spôsobené  zásahy  nesmú  byť  neprimerané  vo  vzťahu k sledovaným  cieľom  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 25. januára  2018,  F, C‑473/16,
EU:C:2018:36
,  bod 56,  ako  aj zo  7. septembra  2022,  Cilevičs a i., C‑391/20,
EU:C:2022:638
,  bod 65 a citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide o správne  alebo  donucovacie  opatrenia,  ktoré  umožňuje  vnútroštátna  právna  úprava,  nemôžu  ísť  nad  rámec  toho,  čo  je  primerané a potrebné  na  dosiahnutie  legitímnych  cieľov  sledovaných  touto  právnou  úpravou  (rozsudok z 24. februára  2022,  Agenzia  delle  dogane e dei  monopoli a Ministero  dell’Economia e delle  Finanze, C‑452/20,
EU:C:2022:111
,  bod 37,  ako  aj  citovaná  judikatúra).  Najmä  prísnosť  uloženej  sankcie  musí  byť  primeraná  závažnosti  porušenia,  ktoré  má  táto  sankcia  postihnúť  (rozsudok z 12. septembra  2019,  Maksimovic a i., C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 a C‑148/18,
EU:C:2019:723
,  bod 39,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Za  týchto  podmienok  treba  na  účely  poskytnutia  užitočnej  odpovede  vnútroštátnemu  súdu  preformulovať  druhú  otázku  tak,  že  sa  ňou v podstate  pýta,  či  zásada  proporcionality  bráni  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  stanovuje  opatrenie  zakazujúce  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu  počas  vopred  stanoveného  obdobia  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie.
V prejednávanej  veci  treba  na  úvod  pripomenúť,  že  cieľom  zákona  č. 176/2010,  ktorého  článok 25  ods. 2  stanovuje  zákaz  výkonu  volených  verejných  funkcií  počas  obdobia  troch  rokov,  je  zaručiť  integritu a transparentnosť  pri  výkone  verejných  funkcií a úradov,  ako  aj  predchádzať  inštitucionálnej  korupcii.  Ciele  tohto  zákona,  ktoré  prispievajú k dosiahnutiu  referenčných  kritérií uvedených v prílohe k rozhodnutiu  2006/928,  teda  predstavujú  legitímny  cieľ  uznaný  Úniou.
Hoci  prináleží  vnútroštátnemu  súdu,  ktorý  má  jediný  právomoc  vykladať a uplatňovať  vnútroštátne  právo,  aby v prípade,  že  potvrdí  zákonnosť  hodnotiacej  správy, o ktorú  ide  vo  veci  samej, s konečnou  platnosťou  posúdil,  či  je  táto  sankcia  vzhľadom  na  konflikt  záujmov,  konštatovaný v tejto  správe,  vhodná,  nevyhnutná a primeraná  na  dosiahnutie  tohto  legitímneho  cieľa,  Súdny  dvor  môže  napriek  tomu  poskytnúť  spresnenia,  ktoré  majú  viesť  uvedený  súd  pri  tomto  posudzovaní  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 24. februára  2022,  Agenzia  delle  dogane e dei  monopoli a Ministero  dell’Economia e delle  Finanze, C‑452/20,
EU:C:2022:111
,  bod 40,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide o otázku,  či  je  uvedená  sankcia  vhodná  na  zabezpečenie  dosiahnutia  sledovaných  legitímnych  cieľov  koherentným a systematickým  spôsobom,  treba  pripomenúť,  že  bola  uložená  na  základe  právoplatného  konštatovania  zo  strany  ANI o protiprávnej  situácii  konfliktu  záujmov,  ktorý  možno  pripísať  osobe  vykonávajúcej  takú  volenú  verejnú  funkciu,  akou  je  funkcia  primátora,  ako  je  tomu u žalobcu  vo  veci  samej, v priebehu  výkonu  jeho  funkcie, a to  dodatočne  okrem  automatického  skončenia  jej  mandátu.
Automatické  uloženie  týchto  sankcií  tak  umožňuje  trvalé  ukončenie  zisteného  konfliktu  záujmov,  pričom  sa  zachováva  fungovanie  štátu a dotknutých  volených  orgánov.  Okrem  toho  sa  zdá,  že  stanovenie  jednak  automatického  skončenia  mandátu,  ako  aj  automatického  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu počas  dostatočne  dlhého  vopred  stanoveného  obdobia  môže  odradiť  osoby  vykonávajúce  volený  mandát  od  toho,  aby  sa  dostali  do  takejto  situácie, a nabádať  ich,  aby  dodržiavali  svoje  povinnosti v tejto  oblasti.
Z toho  vyplýva,  že  zákaz  vykonávať  volené  verejné  funkcie  počas  obdobia  troch  rokov  stanovený  vnútroštátnou  právnou  úpravou, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  sa  zdá  byť  primeraný  na  dosiahnutie  legitímneho  cieľa  sledovaného  touto  právnou  úpravou.
Pokiaľ  ide o nevyhnutnosť  tejto  sankcie,  zo  spisu,  ktorý  má  Súdny  dvor k dispozícii,  vyplýva,  že  rumunský  zákonodarca  stanovil  tento  zákaz a určil  jeho  dĺžku  na  tri  roky s prihliadnutím  na  vnútornú  závažnosť  skutočností  zakladajúcich  situáciu  konfliktu  záujmov  pre  fungovanie  štátu a spoločnosť. Uvedený  zákaz  sa  tak  ukladá v dôsledku  porušenia,  ktorého  sa  dopustila  osoba  vykonávajúca  volené  verejné  funkcie,  ako  je  žalobca  vo  veci  samej, a ktoré  má  určitú  závažnosť.
Rumunský  zákonodarca  tiež v článku 301  ods. 1  Trestného  zákonníka  stanovil  trestný  čin  konfliktu  záujmov,  za  ktorý  možno  uložiť  trest  odňatia  slobody a doplňujúci  trest  zákazu  výkonu  volených  funkcií  na  rôzne  obdobie  od  jedného  do  piatich  rokov.
Treba  dodať,  že  rozsah  konfliktov  záujmov,  ako  aj  úroveň  korupcie  pozorované  vo  vnútroštátnom  verejnom  sektore  sa  musia  zohľadniť,  pokiaľ  ide o otázku,  či  vnútroštátna  právna  úprava, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  prekračuje  alebo  neprekračuje  hranice  toho,  čo  je  nevyhnutné  na  dosiahnutie  cieľa  spočívajúceho v zabezpečení  integrity a transparentnosti  pri  výkone  verejných  funkcií a úradov,  ako  aj v predchádzaní  inštitucionálnej  korupcii. V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  zákonom  č. 176/2010  sa  vykonáva  druhé referenčné kritérium uvedené v prílohe k rozhodnutiu  2006/928,  ktoré  je  pre  Rumunsko  záväzné a ktorého  cieľom  je  zabezpečiť,  aby  zo  záväzných  rozhodnutí  ANI  mohli  vyplývať  odrádzajúce  sankcie.  Toto  rozhodnutie  tiež  ukladá  tomuto  členskému  štátu  povinnosť  účinne  bojovať  proti  korupcii.
Vzhľadom  na  preventívnu  zložku  predmetného  opatrenia,  ktorej  cieľom  je  najmä  odradiť  osoby  vykonávajúce  verejné  funkcie  od  akéhokoľvek  narúšania  integrity  ich  funkcie,  je v takomto  vnútroštátnom  kontexte  potrebné  vopred  stanoviť  lehotu  pre  toto  opatrenie,  aby  sa  zabezpečila  jeho  účinnosť.
Okrem  toho  zákaz  vykonávať  volené  verejné  funkcie  stanovený v článku 25  ods. 2  zákona  č. 176/2010  je  časovo  obmedzený a vzťahuje  sa  len  na  určité  kategórie  osôb  vykonávajúcich  osobitné  funkcie.  Konkrétne  osoba  vykonávajúca  taký  volený  mandát,  akým  je  funkcia  primátora,  tak  ako  žalobca  vo  veci  samej,  je  poverená  dôležitými  povinnosťami a právomocami a má  za  úlohu  zastupovať  svojich  spoluobčanov.
Tento  zákaz  sa  okrem  toho  týka  len  vymedzených  činností, a to  volených  verejných  funkcií, a nebráni  výkonu  akejkoľvek  inej  profesijnej  činnosti,  najmä v súkromnom  sektore.
Z toho  vyplýva,  že  vzhľadom  na  kontext,  do  ktorého  patrí  vnútroštátna  právna  úprava, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  táto  právna  úprava v rozsahu, v akom  ukladá  sankciu  nemožnosti  byť  volený  na  vopred  stanovenú  dobu v trvaní  troch  rokov,  neprekračuje  hranice  toho,  čo  je  nevyhnutné  na  dosiahnutie  legitímneho  cieľa,  ktorý  sleduje.
Pokiaľ  ide o primeranosť  predmetného  opatrenia, a najmä  primeranosť  jeho  prísnosti  vo  vzťahu k závažnosti  porušenia,  treba  pripomenúť  význam,  ktorý  má  boj  proti  korupcii  vo  verejnom  sektore v niektorých  členských  štátoch, a prioritu,  ktorú  rumunský  zákonodarca  priznal  tomuto  cieľu,  ktorý  predstavuje  skutočnú  požiadavku  rumunskej  spoločnosti,  ako  sa  uvádza v dôvodovej  správe k zákonu  č. 176/2010,  ktorá  bola  uložená  aj  rozhodnutím  2006/928.
Vzhľadom  na  závažnosť  narušenia  verejného  záujmu  vyplývajúceho z korupcie a konfliktov  záujmov,  hoci  aj  menej  závažných,  zo  strany  zvolených  osôb  vo  vnútroštátnom  kontexte  zvýšeného  rizika  korupcie,  sa  zákaz  volených  verejných  funkcií  na  vopred  určenú  dobu  troch  rokov  stanovený  týmto  vnútroštátnym  právnym  predpisom v zásade  nejaví  ako  neprimeraný  vo  vzťahu k porušeniu,  ktoré  má  sankcionovať.
Vzhľadom  na  to  okolnosť,  že  dĺžka  trvania  tohto  zákazu  nie  je  spojená s nijakou  možnosťou  úpravy,  ako  to  potvrdzuje  judikatúra  Înalta  Curte  de  Casație  şi  Justiție  (Najvyšší  a kasačný  súd,  Rumunsko),  neumožňuje  vylúčiť,  že v určitých  výnimočných  prípadoch  sa  táto  sankcia  môže  ukázať  ako  neprimeraná  vo  vzťahu k porušeniu,  ktoré  sa  ňou  sankcionuje.
Tak  by  to  totiž  mohlo  byť  vo  výnimočnom  prípade,  ak  konštatované  protiprávne  konanie  vzhľadom  na  sledovaný  cieľ  nevykazuje  prvok  závažnosti,  zatiaľ  čo  vplyv  uvedenej  sankcie  na  osobnú,  profesijnú a ekonomickú  situáciu  dotknutej  osoby  sa  zdá  byť  obzvlášť  závažný.
V prejednávanej  veci  teda  za  predpokladu,  že  by  sa  potvrdila  zákonnosť  hodnotiacej  správy, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  prináleží  vnútroštátnemu  súdu,  aby  vzhľadom  na  všetky  relevantné  okolnosti  overil,  či  prísnosť  sankcie  uloženej  žalobcovi  vo  veci  samej  podľa  článku 25  ods. 2  zákona  č. 176/2010  zostáva  primeraná  závažnosti  konfliktu  záujmov  konštatovaného v tejto  správe, s prihliadnutím  na  cieľ  sledovaný  týmto  zákonom.
Ak  by to tak nebolo,  tomuto  súdu  by  prináležalo  vykladať  túto  právnu  úpravu,  pokiaľ  je  to  možné,  tak,  že  umožňuje  uloženie  primeranej,  avšak  naďalej  účinnej a odrádzajúcej  sankcie v súlade s rozhodnutím  2006/928.
Treba  totiž  pripomenúť,  že  vnútroštátne  súdy  sú  povinné  vykladať  vnútroštátne  právo,  pokiaľ  je  to  možné, v súlade s právom  Únie a že  hoci  povinnosť  konformného  výkladu  nemôže  slúžiť  ako  základ  pre  výklad  vnútroštátneho  práva
contra  legem
,  tieto  vnútroštátne  súdy,  vrátane  súdov  rozhodujúcich v poslednom  stupni,  musia  prípadne  zmeniť  ustálenú  judikatúru,  pokiaľ  táto  judikatúra  vychádza z výkladu  vnútroštátneho  práva,  ktorý  je  nezlučiteľný s právom  Únie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 8. mája  2019,  Związek  Gmin  Zagłębia  Miedziowego, C‑566/17,
EU:C:2019:390
,  body 48 a 49,  ako  aj  zo  4. marca 2020,  Telecom  Italia, C‑34/19,
EU:C:2020:148
,  bod 60 a citovanú  judikatúru).
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  na  položenú  otázku  odpovedať  tak,  že  zásada  proporcionality  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  nebráni  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  stanovuje  opatrenie  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu  počas  vopred  stanovenej  doby  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie,  ak  vzhľadom  na  všetky  relevantné  okolnosti  vedie  uplatnenie  tejto  právnej  úpravy k uloženiu  sankcie  primeranej  závažnosti  porušenia,  ktoré  postihuje, s prihliadnutím  na  cieľ  zabezpečiť  integritu a transparentnosť  pri  výkone  verejných  funkcií a úradov,  ako  aj  predchádzať  inštitucionálnej  korupcii. Tak  by  to  nebolo  vo  výnimočnom  prípade,  ak  konštatované  protiprávne  konanie  vzhľadom  na  tento  cieľ  nevykazuje  prvok  závažnosti,  zatiaľ  čo  vplyv  tohto  opatrenia  na  osobnú,  profesijnú a ekonomickú  situáciu  tejto  osoby  sa  zdá  byť  obzvlášť  závažný.

O tretej otázke
Svojou  treťou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  majú  článok 15  ods. 1 a článok 47  Charty  vykladať v tom  zmysle,  že  bránia  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  stanovuje  opatrenie  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu počas  vopred  stanoveného  obdobia  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie.
Pokiaľ  ide o článok 15  ods. 1  Charty,  tento  článok  zakotvuje  právo  na  prácu a vykonávanie  slobodne  zvoleného  alebo  prijatého  povolania.  Okrem  toho  slobodný  výkon  podnikateľskej  činnosti  je  súčasťou  všeobecných  zásad  práva  Únie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 29. marca 2012,  Interseroh  Scrap  and  Metals  Trading, C‑1/11,
EU:C:2012:194
,  bod 43 a citovanú  judikatúru).
ANI a rumunská  vláda  sa  domnievajú,  že  právo  vykonávať  volené  verejné  funkcie  nepatrí  do  pôsobnosti  článku 15  ods. 1  Charty,  keďže  právo  byť  volený  je  súčasťou  politických  práv,  čo  potvrdzuje  judikatúra  Európskeho  súdu  pre  ľudské  práva.  Komisia  tiež  uvádza,  že  opatrenie  zákazu  výkonu  volených  verejných  funkcií, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  zrejme  nepatrí  do  pôsobnosti  tohto  ustanovenia,  pretože  volebný  proces  nezahŕňa  právo  danej  osoby  vykonávať  takéto  funkcie.
V tejto  súvislosti  je  pravda,  že  článok 15  ods. 1  Charty  je  formulovaný  široko,  ako  to  potvrdzuje  použitie  pojmov  „každý“,  „práca“ a „povolanie“.
Okrem  toho  podľa  vysvetliviek k Charte  základných  práv  (Ú. v. EÚ C 303,  2007,  s. 17)  je  slobodná  voľba  povolania  zakotvená v tomto  ustanovení  uznaná v judikatúre  Súdneho  dvora,  vychádzajúcej  najmä z rozsudkov  zo  14. mája  1974,  Nold/Komisia  (4/73,
EU:C:1974:51
,  body 12  až  14), z 13. decembra  1979,  Hauer  (44/79,
EU:C:1979:290
,  s. 3727), a z 8. októbra  1986,  Keller  (234/85,
EU:C:1986:377
,  bod 8).  Uvedené  ustanovenie  je  inšpirované  aj  článkom 1  ods. 2  Európskej  sociálnej  charty  podpísanej v Turíne  18. októbra  1961 a revidovanej v Štrasburgu  3. mája  1996,  ktorý  vyžaduje  účinne  chrániť  právo  pracovníka  zarábať  si  na  živobytie v slobodne  zvolenom  zamestnaní,  ako  aj z bodu 4  Charty  základných  sociálnych  práv  pracovníkov  Spoločenstva  prijatej  na  zasadnutí  Európskej  rady v Štrasburgu  9. decembra  1989, v ktorom  sa  vyhlasuje,  že  každý  si  môže  slobodne  vybrať a vykonávať  povolanie  podľa  predpisov  upravujúcich  jednotlivé  povolania.  Ako  uviedol  generálny  advokát v bode 85  svojich  návrhov,  článok 15  ods. 1  Charty  má  teda  širokú  osobnú  aj  vecnú  pôsobnosť.
Napriek  tomu  táto  pôsobnosť,  hoci  aj  široká,  nezahŕňa  právo  vykonávať  počas  určitého  obdobia  taký  volený  mandát  získaný  prostredníctvom  demokratického  volebného  procesu,  akým  je  funkcia  primátora.
Tento  výklad  potvrdzuje  skutočnosť,  že  článok 15  Charty  sa  nachádza v jej  hlave  II s názvom  „Slobody“,  zatiaľ  čo  osobitné  ustanovenia  týkajúce  sa  práva  byť  volený  vo  voľbách,  konkrétne  články 39 a 40  Charty  týkajúce  sa  práva  voliť a byť  volený  vo  voľbách  do  Európskeho  parlamentu a vo  voľbách  do  orgánov  samosprávy  obcí,  sa  nachádzajú v samostatnej  hlave, a to v hlave V s názvom  „Občianstvo“.
Judikatúra  Európskeho  súdu  pre  ľudské  práva  tiež  podporuje  takýto  výklad,  pretože  tento  súd  rozhodol,  že  právo  vykonávať  volený  mandát  získaný  vo  voľbách  je  politickým  právom,  pričom  odmena s tým  spojená  je  len  jeho  dôsledkom  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  ESĽP,  8. novembra  2016,  Savisaar  v. Estónsko,  CE:ECHR:2016:1108DEC000836516, body 26 a 27).
Z toho  vyplýva,  že  právo  vykonávať  volené  verejné  funkcie,  najmä  funkciu  primátora,  nepatrí  do  pôsobnosti  článku 15  ods. 1  Charty,  takže v prejednávanej  veci  sa  žalobca  vo  veci  samej  nemôže  účinne  odvolávať  na  toto  ustanovenie.
Ako  však  vyplýva z článku 53  Charty,  takýto  výklad  nemá  vplyv  na  možnosť  členských  štátov  uplatniť  priaznivejší  štandard  ochrany  práva  na  prácu a slobodnej  voľby  povolania  uznaného  ich  vlastnou ústavou,  pokiaľ  toto  uplatnenie  neohrozí  úroveň  ochrany  stanovenú  Chartou,  ako  ju  vykladá  Súdny  dvor.
Pokiaľ  ide o článok 47  Charty,  ten  vo  svojom  prvom  odseku  stanovuje,  že  každý,  koho  práva a slobody  zaručené  právom  Únie  sú  porušené,  má  za  podmienok  ustanovených v tomto  článku  právo  na  účinný  prostriedok  nápravy  pred  súdom, a vo  svojom  druhom  odseku  spresňuje,  že  každý  má  právo  na  to,  aby  jeho  záležitosť  bola  spravodlivo,  verejne a v primeranej  lehote  prejednaná  nezávislým a nestranným  súdom  zriadeným  zákonom.
Priznanie  práva  na  účinný  prostriedok  nápravy v zmysle  tohto  článku 47 v danom  prípade  predpokladá,  že  osoba,  ktorá  ho  uplatňuje,  sa  dovoláva  práv  alebo  slobôd  zaručených  právom  Únie  alebo  že  je  proti  tejto  osobe  vedené  stíhanie,  ktoré  predstavuje  výkon  práva  Únie v zmysle  článku 51  ods. 1  Charty  [pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 22. februára  2022,
RS (Účinok rozhodnutí ústavného súdu)
, C‑430/21,
EU:C:2022:99
,  bod 34 a citovanú  judikatúru].
O takýto  prípad  ide v prejednávanej  veci,  pretože  zákaz  vykonávať  volené  verejné  funkcie  počas  vopred  stanovenej  doby  troch  rokov,  ktorý  sa  uplatní  na  žalobcu  vo  veci  samej  za  predpokladu,  že  sa  potvrdí  zákonnosť  hodnotiacej  správy,  ktorú  vypracoval  ANI,  je  stanovený  zákonom  č. 176/2010,  ktorý,  ako  vyplýva z bodu 27  tohto  rozsudku,  vykonáva  právo  Únie.  Článok 47  Charty  je  teda  uplatniteľný v konaní  vo  veci  samej.
Pokiaľ  ide o obsah  tohto  ustanovenia,  zásada  účinnej  súdnej  ochrany  obsiahnutá v tomto  ustanovení  sa  skladá z viacerých  zložiek,  ktoré  zahrnujú  najmä  zásadu  rovnosti  zbraní a právo  na  prístup k spravodlivosti  (rozsudok z 30. júna  2016,  Toma a Biroul  Executorului  Judecătoresc  Horaţiu‑Vasile  Cruduleci, C‑205/15,
EU:C:2016:499
,  bod 42 a citovaná  judikatúra),
Z práva  na  účinný  prostriedok  nápravy v zmysle  článku 47  Charty  najmä  vyplýva,  že  nositeľ  tohto  práva  sa  môže  obrátiť  na  súd,  ktorý  má  právomoc  zabezpečiť  rešpektovanie  práv,  ktoré  mu  zaručuje  právo  Únie, a na  tento  účel  preskúmať  všetky  skutkové a právne  otázky  relevantné  pre  rozhodnutie  sporu,  ktorý  mu  bol  predložený  [pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  6. októbra  2020,  État  luxembourgeois  (Právo  na  odvolanie  proti  žiadosti o informácie v daňových  veciach), C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795
,  bod 66 a citovanú  judikatúru].
V prejednávanej  veci  právo  na  účinný  prostriedok  nápravy  zakotvené v článku 47  Charty  predpokladá,  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 100  svojich  návrhov,  že  vnútroštátny  súd  môže  preskúmať  zákonnosť  hodnotiacej  správy  ANI,  ktorá  spochybňuje  žalobcu  vo  veci  samej, a prípadne  zrušiť  túto  správu,  ako  aj  sankcie,  ktoré  sú  na  základe  nej  uložené.
Zo  spisu,  ktorý  má  Súdny  dvor k dispozícii,  však  vyplýva,  že  hodnotiace  správy  vypracované  ANI  obsahujú  opis  skutkového  stavu,  stanovisko  dotknutej  osoby a posúdenie  skutočností  zakladajúcich  uvedený  konflikt  záujmov.  Okrem  toho  vnútroštátny  súd  má v rámci  preskúmania,  ktoré  musí  vykonať  vo  vzťahu k hodnotiacej  správe, o ktorú  ide  vo  veci  samej,  právomoc  preskúmať  všetky  relevantné  právne a skutkové  otázky, a teda  po  skončení  tohto  preskúmania  potvrdiť  alebo  vyvrátiť  existenciu  konfliktu  záujmov.  Navyše v prípade,  že  by  tento  súd  dospel k záveru,  že  uvedená  hodnotiaca  správa  je  protiprávna,  má  právomoc  ju  zrušiť, a v dôsledku  toho  vyhlásiť  za  neplatné  opatrenia  spočívajúce v skončení  mandátu a zákaze  volených  verejných  funkcií,  ktoré  boli  uložené  na  jeho  základe.
Okrem  toho,  ako  vyplýva z bodov 69 a 72  tohto  rozsudku,  vnútroštátnemu  súdu  prináleží  overiť,  či  je v prejednávanej  veci  splnená  požiadavka  uložiť  primeranú  sankciu  vyplývajúcu z práva  Únie.
Napokon,  ako  uviedol  aj  generálny  advokát v bode 102  svojich  návrhov,  spis,  ktorý  má  Súdny  dvor k dispozícii,  neobsahuje  nijakú  skutočnosť,  ktorá  by  mohla  spochybniť  účinnosť  prostriedkov  nápravy  stanovených v rumunskom  práve  alebo  súlad  vnútroštátnej  právnej  úpravy, o ktorú  ide  vo  veci  samej, s článkom 47  Charty.
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  treba  na  položenú  otázku  odpovedať  tak,  že:
–         článok 15  ods. 1  Charty  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  toto  ustanovenie  sa  nevzťahuje  na  právo  vykonávať  taký  volený  mandát  získaný  prostredníctvom  demokratického  volebného  procesu,  akým  je  funkcia  primátora,
–        článok 47  Charty  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  nebráni  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  stanovuje  opatrenie  zákazu  vykonávať  akúkoľvek  volenú  verejnú  funkciu  počas  vopred  stanovenej  doby  troch  rokov,  pokiaľ  ide o osobu,  voči  ktorej  bola  konštatovaná  existencia  konfliktu  záujmov  pri  výkone  takejto  funkcie,  ak  má  dotknutá  osoba  skutočne  možnosť  napadnúť  zákonnosť  správy, v ktorej  sa  toto  konštatovanie  uvádza, a sankcie  uloženej  na  jej  základe,  vrátane  jej  primeranosti.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (prvá  komora)  rozhodol  takto:
1.
Článok 49 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá po skončení správneho konania stanovuje opatrenie zákazu vykonávať akúkoľvek volenú verejnú funkciu počas vopred stanovenej doby troch rokov, pokiaľ ide o osobu, voči ktorej bola konštatovaná existencia konfliktu záujmov pri výkone takejto funkcie, v prípade, že toto opatrenie nemá trestnoprávnu povahu.
2.
Zásada proporcionality sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje opatrenie zákazu vykonávať akúkoľvek volenú verejnú funkciu počas vopred stanovenej doby troch rokov, pokiaľ ide o osobu, voči ktorej bola konštatovaná existencia konfliktu záujmov pri výkone takejto funkcie, ak vzhľadom na všetky relevantné okolnosti vedie uplatnenie tejto právnej úpravy k uloženiu sankcie primeranej závažnosti porušenia, ktoré postihuje, s prihliadnutím na cieľ zabezpečiť integritu a transparentnosť pri výkone verejných funkcií a úradov, ako aj predchádzať inštitucionálnej korupcii. Tak by to nebolo vo výnimočnom prípade, ak konštatované protiprávne konanie vzhľadom na tento cieľ nevykazuje prvok závažnosti, zatiaľ čo vplyv tohto opatrenia na osobnú, profesijnú a ekonomickú situáciu tejto osoby sa zdá byť obzvlášť závažný.
3.
Článok 15 ods. 1 Charty základných práv sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa nevzťahuje na právo vykonávať taký volený mandát získaný prostredníctvom demokratického volebného procesu, akým je funkcia primátora.
4.
Článok 47 Charty základných práv sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje opatrenie zákazu vykonávať akúkoľvek volenú verejnú funkciu počas vopred stanovenej doby troch rokov, pokiaľ ide o osobu, voči ktorej bola konštatovaná existencia konfliktu záujmov pri výkone takejto funkcie, ak má dotknutá osoba skutočne možnosť napadnúť zákonnosť správy, v ktorej sa toto konštatovanie uvádza, a sankcie uloženej na jej základe, vrátane jej primeranosti.
Podpisy
*
Jazyk konania: rumunčina.