CELEX: 62019CJ0456
Řízení o předběžné otázce
Ochranné známky
Směrnice 2008/95/ES
Článek 3 odst. 1 písm. b)
Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku
Rozlišovací způsobilost
Přihláška jakožto ochranné známky označení pro službu, které se skládá z barevných motivů a má být umístěno na věcech používaných pro poskytování této služby
Posouzení rozlišovací způsobilosti tohoto označení
Kritéria

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká v podstatě výkladu čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (
Úř. věst. 2008, L 299, s. 25
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Aktiebolaget Östgötatrafiken a Patent- och registreringsverket (Úřad pro duševní vlastnictví, Švédsko) týkajícího se zamítnutí přihlášky ochranné známky.
Právní rámec
Směrnice 2008/95
Článek 2 směrnice 2008/95, nadepsaný „Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku“, stanovil:
„Ochrannou známkou může být jakékoli označení schopné grafického ztvárnění, zejména […] kresby, […] tvar výrobku nebo jeho balení, pokud jsou tato označení způsobilá odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků či služeb jiných podniků.“
Článek 3 této směrnice, nadepsaný „Důvody pro zamítnutí či neplatnost“, stanovil:
„1.   Do rejstříku nesmějí být zapsány, a jsou-li zapsány, mohou být prohlášeny neplatnými:
[…]
b)
ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
[…]
3.   Přihláška ochranné známky není zamítnuta nebo v případě, že je ochranná známka zapsána, není prohlášena za neplatnou podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky získala v důsledku užívání rozlišovací způsobilost. Nadto mohou členské státy stanovit, že se toto ustanovení použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni podání přihlášky ochranné známky nebo po dni jejího zápisu.
[…]“
Směrnice 2008/95 byla s účinkem ode dne 15. ledna 2019 zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (
Úř. věst. 2015, L 336, s. 1
).
Směrnice 2015/2436
Článek 3 směrnice 2015/2436, nadepsaný „Označení, která mohou tvořit ochrannou známku“, zní takto:
„Ochrannou známkou může být jakékoli označení, zejména […] kresby, […] barvy, tvar výrobku nebo obal výrobku […], pokud je toto označení způsobilé:
a)
odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků či služeb jiných podniků […]
[…]“
Článek 4 této směrnice, nadepsaný „Absolutní důvody pro zamítnutí či neplatnost“, stanoví:
„1.   Do rejstříku nesmějí být zapsány, a jsou-li zapsány, mohou být prohlášeny neplatnými:
[…]
b)
ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
[…]
4.   Přihláška ochranné známky se nezamítne podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky získala v důsledku užívání rozlišovací způsobilost. Ochranná známka se neprohlásí za neplatnou ze stejných důvodů, pokud před podáním návrhu na prohlášení neplatnosti získala v důsledku užívání rozlišovací způsobilost.
5.   Členské státy mohou stanovit, že odstavec 4 se použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni podání přihlášky ochranné známky, ale přede dnem jejího zápisu.“
Podle článku 54 uvedené směrnice, nadepsaného „Provedení“, byly členské státy povinny provést zejména články 3 až 6 této směrnice do dne 14. ledna 2019.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Žalobkyně v původním řízení je majitelkou obrazových ochranných známek zapsaných u Úřadu pro duševní vlastnictví pod čísly 363521 až 363523 pro služby poskytované pomocí vozidel a přepravní služby náležející do třídy 39 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
Tyto obrazové ochranné známky jsou vyobrazeny následovně:
–
č. 363521
–
č. 363522
–
č. 363523
Dne 23. listopadu 2016 podala žalobkyně v původním řízení u Úřadu pro duševní vlastnictví tři přihlášky ochranných známek pro různé služby poskytované pomocí vozidel a přepravní služby náležející do třídy 39 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek.
K těmto třem přihláškám byl připojen následující popis: „Barevné provedení vozidel v červené, bílé a oranžové barvě, jak je uvedeno“. Žalobkyně v původním řízení kromě toho upřesnila, že se tyto přihlášky netýkají samotného tvaru vozidel nebo částí vyobrazených v černé nebo šedé barvě, které tento tvar pokrývají.
Rozhodnutím ze dne 29. srpna 2017 Úřad pro duševní vlastnictví uvedené přihlášky zamítl z důvodu, že označení, jejichž zápis byl požadován na základě známkového práva, mají pouze dekorativní povahu, že nemohou být vnímána jako označení způsobilá odlišit služby, na které se tyto přihlášky vztahují, a postrádají tak rozlišovací způsobilost.
Žalobkyně v původním řízení toto rozhodnutí zpochybnila u Patent- och marknadsdomstolen (soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti, Švédsko).
Na podporu své žaloby uvedla, že přihlášené ochranné známky představují „poziční ochranné známky“ skládající se z elips různých rozměrů červené, oranžové a bílé barvy určité velikosti, které jsou umístěny na určitém místě na autobusy a vlaky umožňující poskytování přepravních služeb.
Předložila následující vyobrazení přihlášených ochranných známek, na nichž jsou obrysy vozidel zobrazeny tečkovanou čarou, aby bylo zřejmé, že se požadovaná ochrana netýká tvaru těchto vozidel:
Pohled z boku
Pohled zepředu
Pohled zezadu
Pohled z boku
Pohled zepředu
Pohled zezadu
Pohled z boku
Pohled zepředu/zezadu
Žalobkyně v původním řízení rovněž tvrdila, že přihlášené ochranné známky vyvolávají dojem srovnatelný s dojmem vyvolaným ochrannými známkami zapsanými pod čísly 363521 až 363523 a že rozlišovací způsobilost prvně uvedených ochranných známek nesmí být posuzována odlišně pouze z toho důvodu, že mají být určeným způsobem umístěny na vozidla, která slouží k přepravní službě. Obecněji dodala, že různé přepravní společnosti na svá vozidla umísťují vlastní grafická ztvárnění nebo barevná provedení, takže uživatelé služeb, které tyto společnosti poskytují, považují tato grafická ztvárnění nebo barevná provedení za označení obchodního původu.
Úřad pro duševní vlastnictví uvedl, že ochrana obrazových prvků ochranných známek, o něž se jedná v původním řízení, byla požadována nikoli abstraktně, ale tak, aby tyto obrazové prvky byly vyobrazeny na vozidlech používaných žalobkyní v původním řízení. Vzhledem k tomu, že posouzení rozlišovací způsobilosti musí být provedeno globálně a vozidla obchodní přepravy jsou často dekorována barevnými motivy, museli by se spotřebitelé s takovými prvky seznámit předem, aby měli za to, že se jedná o ochrannou známku, přičemž v opačném případě by je považovali za dekorativní prvky. S ohledem na rozmanitá barevná provedení a dekoraci dopravních prostředků používaných v daném hospodářském odvětví mohou být označení dotčená v původním řízení vnímána jako označení obchodního původu pouze tehdy, pokud se dostatečně liší od norem nebo zvyklostí daného odvětví, čemuž tak není.
Rozsudkem ze dne 29. března 2018 Patent- och marknadsdomstolen (soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti) žalobu podanou žalobkyní v původním řízení zamítl z důvodu, že předložené důkazy nepostačují k učinění závěru, že se barvy a tvar označení, jejichž ochrana je požadována na základě známkového práva, natolik liší od způsobu, jakým jiné podniky dekorují svá vozidla, takže nelze mít za to, že relevantní veřejnost bude tato označení vnímat jako označení obchodního původu.
Žalobkyně v původním řízení podala proti tomuto rozsudku odvolání ke Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud ve Stockholmu rozhodující jakožto odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti, Švédsko).
Tento soud uvádí, že základním požadavkem uvedeným v článku 3 směrnice 2015/2436 je, že k tomu, aby označení bylo ochrannou známkou, musí mít rozlišovací způsobilost.
V tomto ohledu tento soud zdůrazňuje, že na základě ustálené judikatury Soudního dvora není vnímání rozlišovací způsobilosti označení relevantní veřejností nutně stejné podle toho, zda je posuzovaná ochranná známka trojrozměrnou ochrannou známkou tvořenou vzhledem samotného výrobku, nebo slovní či obrazovou ochrannou známkou. Vzhledem k tomu, že průměrní spotřebitelé obvykle nevyvozují původ výrobků z jejich tvaru nebo tvaru jejich obalu, se totiž může jevit obtížnější prokázat rozlišovací způsobilost trojrozměrné ochranné známky, než rozlišovací způsobilost slovní nebo obrazové ochranné známky. Soudní dvůr proto rozhodl, že je možné mít za to, že označení, které splývá se vzhledem výrobku, má rozlišovací způsobilost pouze za podmínky, že se podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
V oblasti ochranných známek označujících služby tentýž soud uvádí, že Soudní dvůr v bodě 20 rozsudku ze dne 10. července 2014, Apple (
C‑421/13
,
EU:C:2014:2070
), rozhodl, že zařízení prodejních prostor může být způsobilé odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků či služeb jiných podniků v případě, že se znázorněné zařízení podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
Předkládající soud nicméně poznamenává, že v tomto rozsudku Soudní dvůr neupřesnil, za jakých podmínek musí být uplatněn požadavek podstatné odlišnosti ve vztahu k normám nebo zvyklostem daného odvětví, pokud jde o ochrannou známku označující službu.
Navíc zdůrazňuje, že v témže rozsudku Soudní dvůr neprovedl analýzu toho, zda dotčená ochranná známka není nezávislá na vzhledu hmotných předmětů, které umožňují poskytování služeb, ve vztahu k nimž byla tato ochranná známka zapsána.
Předkládající soud si tak klade otázku, zda se pro posouzení rozlišovací způsobilosti označení, která mají být umístěna na určitých částech vozidel poskytovatele přepravních služeb za účelem jeho odlišení, taková označení musí podstatně lišit od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
Za těchto podmínek se Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (odvolací soud ve Stockholmu rozhodující jakožto odvolací soud pro duševní vlastnictví a hospodářské záležitosti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice [2015/2436] vykládán v tom smyslu, že v případě přihlášky ochranné známky označující služby, která sestává z označení umístěného na určitém místě, které pokrývá velké části plochy hmotných předmětů používaných k poskytování uvedených služeb, je nutno posuzovat otázku, v jaké míře daná ochranná známka není nezávislá na vzhledu uvedených předmětů?
2)
Pokud bude odpověď na první otázku kladná, musí se ochranná známka podstatně lišit od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví, aby mohla být považována za ochrannou známku, která má rozlišovací způsobilost?“
K předběžným otázkám
Úvodem je třeba uvést, že pokud jde o zamítnutí přihlášky ochranné známky, je pro určení použitelného hmotného práva rozhodující den, kdy byla podána přihláška této ochranné známky (obdobně viz rozsudek ze dne 29. ledna 2020, Sky a další,
C‑371/18
,
EU:C:2020:45
, bod
).
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci byly přihlášky k zápisu, o které se jedná v původním řízení, podány dne 23. listopadu 2016, tedy ke dni, kdy lhůta k provedení směrnice 2015/2436 ještě neuplynula a kdy směrnice 2008/95 ještě nebyla zrušena, jsou ustanoveními použitelnými na skutkový stav v původním řízení ustanovení směrnice 2008/95, a nikoli ustanovení směrnice 2015/2436.
Navíc je třeba zdůraznit, že i když barevné motivy, kterých se týkají přihlášky k zápisu, o které se jedná v původním řízení, mají být určeným způsobem umístěny na velké části věcí používaných pro poskytování přepravních služeb, žalobkyně v původním řízení výslovně uvedla, že tvar těchto věcí jako takový předmětem těchto přihlášek není.
V důsledku toho je třeba mít za to, že podstatou obou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že rozlišovací způsobilost označení, jehož zápis jako ochranné známky je požadován pro službu a které tvoří barevné motivy a má být výlučně a systematicky určeným způsobem umisťováno na velké části věcí používaných k poskytování této služby, musí být posuzována ve vztahu k těmto věcem a tak, že se přezkoumá, zda se toto označení podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
V tomto ohledu z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že základní funkcí ochranné známky je zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby označených ochrannou známkou a umožnit jim tento výrobek nebo službu rozlišit bez možnosti záměny od výrobku nebo služby, které mají jiný původ (rozsudek ze dne 12. června 2019, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
, bod
a citovaná judikatura). Tato rozlišovací způsobilost ve smyslu článku 3 směrnice 2008/95 musí být posuzována ve vztahu jednak k výrobkům nebo službám, pro které je zápis požadován, a jednak k jejich vnímání relevantní veřejností, která se skládá z průměrných spotřebitelů uvedených výrobků nebo služeb, běžně informovaných a přiměřeně pozorných a obezřetných [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. února 2004, Koninklijke KPN Nederland,
C‑363/99
,
EU:C:2004:86
, bod
, a ze dne 12. září 2019, Deutsches Patent- und Markenamt (#darferdas?),
C‑541/18
,
EU:C:2019:725
, bod
].
Kromě toho za účelem posouzení rozlišovací způsobilosti označení ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 musí příslušný orgán provést přezkum
in concreto
a přitom vzít v úvahu všechny příslušné okolnosti konkrétního případu včetně případně toho, jak bylo toto označení užíváno (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. března 2019, Hartwall,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud se jako ve věci, o kterou se jedná v původním řízení, přihláška ochranné známky týká označení, které má být výlučně a systematicky určeným způsobem umisťováno na velké části věcí používaných k poskytování služeb, rozlišovací způsobilost tohoto označení nelze posuzovat nezávisle na tom, jak relevantní veřejnost vnímá umisťování tohoto označení na těchto věcech.
I když věci, které slouží k poskytování služeb, nejsou předmětem přihlášky ochranné známky, nic to nemění na tom, že relevantní veřejnost vnímá barevné motivy tvořící posuzované označení tak, že jsou umístěny na věcech, které pro ně slouží jako výlučný nosič.
Z toho vyplývá, že posouzení rozlišovací způsobilosti označení tvořeného barevnými motivy, které mají být umisťovány výlučně a systematicky na věcech, které slouží k poskytování služeb, musí být provedeno zejména s přihlédnutím k uvedenému vnímání.
V daném případě bude příslušet předkládajícímu soudu, aby v rámci komplexního posouzení spisu a
in concreto
určil, zda mohou předmětná označení získat na základě kombinací barev obsahujících systematické uspořádání, jak jsou uvedeny v přihláškách k zápisu, inherentní rozlišovací způsobilost (obdobně viz rozsudek ze dne 27. března 2019, Hartwall,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
, bod
). Tato podmínka bude muset být považována za splněnou, pokud z tohoto posouzení vyplyne, že kombinace barev umístěné na dopravních prostředcích žalobkyně v původním řízení umožňují průměrnému spotřebiteli odlišit bez možnosti záměny přepravní služby poskytované tímto podnikem od služeb poskytovaných jinými podniky.
Pokud se ukáže, že uvedené kombinace barev nemají inherentní rozlišovací způsobilost pro dotčené služby, tato okolnost nebude způsobilá vyloučit, že by mohly získat takovou rozlišovací způsobilost v důsledku užívání.
V rámci uvedené analýzy není namístě zkoumat, zda se označení, jejichž zápis jako ochranné známky je požadován, podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
Jak totiž vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora, kritérium pro posouzení spočívající v existenci podstatné odlišnosti od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví se použije na případy, kdy je označení tvořeno vzhledem výrobku, pro který je zápis jako ochranné známky požadován, jelikož průměrný spotřebitel obvykle nevyvozuje původ výrobků z jejich tvaru nebo tvaru jejich obalu v případě neexistence jakéhokoliv grafického nebo textového prvku (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Henkel v. OHIM,
C‑456/01 P a C‑457/01 P
,
EU:C:2004:258
, bod
; ze dne 22. června 2006, Storck v. OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, body
až
, jakož i ze dne 7. května 2015, Voss of Norway v. OHIM,
C‑445/13 P
,
EU:C:2015:303
, body
a
).
Toto kritérium pro posouzení se použije rovněž v případě, kdy je označení tvořeno ztvárněním zařízení fyzického prostoru, v němž jsou poskytovány služby, pro které je zápis jako ochranné známky požadován (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. července 2014, Apple,
C‑421/13
,
EU:C:2014:2070
, bod
).
V případě, kdy jsou jako v dané věci dotčená označení tvořena grafickými prvky, které mají být umístěny na věcech, které jsou používány pro poskytování služeb, na které se vztahuje přihláška k zápisu, taková situace přitom nenastala.
V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že věci používané pro poskytování služeb dotčených v původním řízení, tedy dopravní prostředky, jsou sice v přihláškách k zápisu vyobrazeny tečkovanou čarou za účelem zobrazení jak míst, kam mají být umístěny přihlášené ochranné známky, tak i obrysů těchto ochranných známek, avšak označení, jejichž zápis jako ochranné známky je požadován, na základě toho nesplývají s tvarem nebo obalem těchto věcí ani jejich účelem není vyobrazení fyzického prostoru, ve kterém jsou poskytovány dané služby. Uvedená označení totiž sestávají z kompozic barev, které jsou uspořádány systematicky a jsou prostorově omezeny. Tyto přihlášky k zápisu se tak týkají přesně určených grafických prvků, jejichž účelem není, na rozdíl od označení uvedených v judikatuře citované v bodech 40 a 41 tohoto rozsudku, vyobrazení věci nebo prostoru pro poskytování služeb prostou reprodukcí linií a obrysů této věci nebo prostoru.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice 2008/95 musí být vykládán v tom smyslu, že rozlišovací způsobilost označení, jehož zápis jako ochranné známky je požadován pro službu a které tvoří barevné motivy a má být výlučně a systematicky určeným způsobem umisťováno na velké části věcí používaných k poskytování této služby, musí být posuzována s ohledem na to, jak relevantní veřejnost vnímá umisťování tohoto označení na těchto věcech, přičemž není namístě přezkoumávat, zda se toto označení podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:

Článek 3 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že rozlišovací způsobilost označení, jehož zápis jako ochranné známky je požadován pro službu a které tvoří barevné motivy a má být výlučně a systematicky určeným způsobem umisťováno na velké části věcí používaných k poskytování této služby, musí být posuzována s ohledem na to, jak relevantní veřejnost vnímá umisťování tohoto označení na těchto věcech, přičemž není namístě přezkoumávat, zda se toto označení podstatně liší od norem nebo zvyklostí daného hospodářského odvětví.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: švédština.