CELEX: 62021CJ0393
Zahtjev za prethodnu odluku
Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima
Uredba (EZ) br. 805/2004
Europski ovršni naslov za nesporne tražbine
Članak 23. točka (c)
Odgoda izvršenja odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu
Posebne okolnosti
Pojam

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 23. Uredbe (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (
SL 2004., L 143, str. 15
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.) te članka 36. stavka 1. i članka 44. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (
SL 2012., L 351, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci
SL 2014., L 160, str. 40
. i
SL 2016., L 202, str. 57
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između zračnog prijevoznika Arik Air Limited i društva Lufthansa Technik AERO Alzey GmbH (u daljnjem tekstu: Lufthansa) u vezi sa zahtjevom za odgodu ovršnog postupka pokrenutog protiv društva Arik Air na temelju europskog ovršnog naslova koji je njemački sud izdao u korist društva Lufthansa.
Pravni okvir
Uredba br. 805/2004
Uvodne izjave 8., 18. i 20. Uredbe br. 805/2004 glase ovako:
„(8)
U svojim zaključcima iz Tamperea, Europsko vijeće razmotrilo je pristup izvršenju u državi članici koja nije ona država u kojoj je donesena sudska odluka, koji bi trebalo ubrzati i pojednostaviti ukidanjem posrednih mjera koje se moraju poduzeti prije izvršenja u državi članici u kojoj se traži izvršenje. Sa sudskom odlukom, koju je sud koji je donosi potvrdio kao europski nalog za izvršenje trebalo bi se, u svrhu izvršenja, postupati kao da je donesena u državi u kojoj se tražilo izvršenje. […]
[…]
(18)
Uzajamno povjerenje u pravosuđe država članica opravdava ocjenu suda jedne države članice da su svi uvjeti za potvrđivanje europskog naloga za izvršenje ispunjeni, što omogućuje izvršenje sudske odluke u svim ostalim državama članicama bez sudske provjere ispravne primjene minimalnih postupovnih normi u državi članici u kojoj se sudska odluka izvršava.
[…]
(20)
Vjerovnik bira između prijedloga za potvrđivanje sudske odluke kao europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine i sustava priznavanja i izvršenj[a] u skladu s Uredbom [Vijeća] (EZ) br. 44/2001 [od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (
SL 2001., L 12, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.),] ili nekih drugih instrumenata Zajednice.”
Prema članku 1. te uredbe, naslovljenom „Sadržaj”:
„Svrha ove Uredbe jest uvođenje europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine, kako bi se omogućio, propisivanjem minimalnih normi, slobodni protok sudskih odluka, sudskih nagodbi i autentičnih isprava u svim državama članicama, bez ikakvih posrednih postupaka koje bi trebalo pokrenuti u državi članici izvršenja prije priznavanja i izvršenja.”
U skladu s člankom 5. navedene uredbe, naslovljenim „Ukidanje delibacijskog postupka”:
„Sudska odluka koja je potvrđena kao europski nalog za izvršenje u državama članicama podrijetla, priznaje se i izvršiva je u drugim državama članicama bez potrebe potvrđivanja izvršivosti i bez mogućnosti osporavanja njezina priznavanja.”
Članak 6. iste uredbe, naslovljen „Uvjeti za potvrđivanje europskog naloga za izvršenje”, u stavku 1. točki (a) i stavku 2. određuje:
„1.   Sudska odluka o nespornoj tražbini, donesena u državi članici, potvrđuje se kao europski nalog za izvršenje na prijedlog za potvrđivanje, upućen u bilo koje doba sudu podrijetla, ako:
(a)
je sudska odluka izvršiva u državi članici podrijetla;
[…]
2.   Ako je sudska odluka, potvrđena kao europski nalog za izvršenje, prestala biti izvršiva ili je njezina izvršivost suspendirana ili ograničena, na prijedlog upućen u bilo koje doba sudu podrijetla, izdaje se potvrda u kojoj se naznačuje suspenzija ili ograničenje izvršivosti u obliku standardnog obrasca iz Priloga IV.”
Članak 10. Uredbe br. 805/2004, naslovljen „Ispravak ili povlačenje potvrde europskog naloga za izvršenje”, u stavcima 1. i 2. predviđa:
„1.   Potvrda europskog naloga za izvršenje se, na prijedlog upućen sudu podrijetla
(a)
ispravlja ako, zbog materijalne pogreške, postoji razlika između sudske odluke i potvrde;
(b)
povlači ako je očito da je izdana pogreškom, s obzirom na uvjete propisane ovom Uredbom.
2.   Pravo države članice podrijetla primjenjuje se na ispravljanje ili povlačenje potvrde europskog naloga za izvršenje.”
Članak 11. te uredbe, naslovljen „Učinak potvrde europskog naloga za izvršenje”, glasi kako slijedi:
„Potvrda europskog naloga za izvršenje proizvodi učinak samo u granicama izvršivosti sudske odluke.”
Prema članku 18. navedene uredbe, naslovljenom „Načini saniranja neusklađenosti s minimalnim normama”:
„1.   Ako postupak u državi članici podrijetla ne ispunjava postupovne uvjete iz članaka 13. do 17., takva se nesukladnost sanira, a sudska odluka može biti potvrđena kao europski nalog za izvršenje ako:
(a)
je sudska odluka dostavljena dužniku u skladu sa zahtjevima iz članka 13. ili članka 14.; i
(b)
je dužnik imao mogućnost [osporavanja] sudske odluke podnoseći zahtjev za njeno puno preispitivanje i ako je dužnik u sudskoj odluci ili [u dokumentu priloženom] uz sudsku odluku bio pravodobno obaviješten o postupovnim zahtjevima za takvo ispitivanje, uključujući naziv i adresu ustanove kod koje se ispitivanje pokreće i, ako je primjenjivo, o roku unutar kojega se to mora učiniti; i
(c)
dužnik nije pokrenuo ispitivanje sudske odluke u skladu s odgovarajućim postupovnim zahtjevima.
2.   Ako postupak u državi članici podrijetla nije u skladu s postupovnim zahtjevima iz članka 13. ili članka 14., takva se neusklađenost može sanirati ako se u sudskome postupku pokazalo iz ponašanja dužnika da je on osobno primio dostavljeni podnesak pravodobno za pripremu svojeg očitovanja.”
Članak 20. iste uredbe, naslovljen „Izvršni postupak”, u stavku 1. određuje:
„Ne dovodeći u pitanje odredbe ovog Poglavlja, izvršni postupci uređeni su pravom države članice provoditeljice izvršenja.
Sudska odluka potvrđena kao europski nalog za izvršenje izvršit će se pod istim uvjetima kao i sudska odluka donesena u državi članici izvršenja.”
Članak 21. Uredbe br. 805/2004, naslovljen „Odbijanje izvršenja”, predviđa:
„1.   Na prijedlog dužnika, nadležni sud države članice izvršenja odbit će izvršenje ako je sudska odluka, potvrđena kao europski nalog za izvršenje, u suprotnosti s ranijom sudskom odlukom donesenom u bilo kojoj državi članici ili trećoj zemlji, pod uvjetom da:
(a)
je ranija sudska odluka donesena o istom predmetu spora između istih stranaka; i
(b)
je ranija sudska odluka donesena u državi članici izvršenja ili ako ispunjava uvjete potrebne za njezino priznavanje u državi članici izvršenja; i
(c)
suprotnost nije bila i nije mogla biti [istaknuta] kao prigovor u sudskome postupku u državi članici podrijetla.
2.   Ni pod kojim uvjetima sudska odluka ili njezina potvrda kao europskog naloga za izvršenje ne može biti predmet preispitivanja merituma u državi članici izvršenja.”
U skladu s člankom 23. te uredbe, naslovljenim „Zastoj ili ograničavanje izvršenja”:
„Ako je dužnik
–
podnio prijedlog za ispitivanje sudske odluke potvrđene kao europski nalog za izvršenje, uključujući i prijedlog za preispitivanje u smislu članka 19., ili
–
zatražio ispravak ili povlačenje potvrde europskog naloga za izvršenje u skladu s odredbama članka 10.,
nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja na prijedlog dužnika može:
(a)
ograničiti postupak izvršenja na zaštitne mjere; ili
(b)
uvjetovati izvršenje osiguranjem koje [sam] utvr[di];
(c)
u posebnim okolnostima, zastati s postupkom izvršenja.”
Uredba br. 1215/2012
Članak 36. stavak 1. Uredbe br. 1215/2012 određuje:
„Sudska odluka donesena u državi članici priznaje se u drugim državama članicama bez zahtijevanja posebnog postupka u tu svrhu.”
Članak 44. te uredbe predviđa:
„1.   U slučaju zahtjeva za odbijanje izvršenja sudske odluke sukladno pododjeljku 2. odjeljka 3., sud zamoljene države članice može, na zahtjev osobe protiv koje se zahtijeva izvršenje:
(a)
ograničiti postupak izvršenja na mjere osiguranja[;]
(b)
uvjetovati izvršenje davanjem osiguranja koj[e] sam odredi; ili
(c)
u cijelosti ili djelomično prekinuti postupak izvršenja.
2.   Nadležno tijelo zamoljene države članice na zahtjev osobe protiv koje se zahtijeva izvršenje prekida postupak izvršenja, ako je izvršnost sudske odluke u državi članici porijekla ukinuta.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Dana 14. lipnja 2019. Amtsgericht Hünfeld (Općinski sud u Hünfeldu, Njemačka) izdao je platni nalog društvu Arik Air radi namirenja tražbine od 2292993,32 eura u korist društva Lufthansa. Na temelju tog naloga navedeni je sud 24. listopada 2019. izdao europski ovršni naslov, a 2. prosinca 2019. i potvrdu o europskom ovršnom naslovu.
Lufthansa se obratila javnom ovršitelju koji ureduje u Litvi (u daljnjem tekstu: ovršitelj) radi postupanja po tom ovršnom naslovu u skladu s navedenom potvrdom.
Društvo Arik Air podnijelo je Landgerichtu Frankfurt am Main (Zemaljski sud u Frankfurtu na Majni, Njemačka), na temelju članka 10. Uredbe br. 805/2004, zahtjev za ukidanje potvrde o europskom ovršnom naslovu i za obustavu prisilne naplate tražbine, uz obrazloženje da mu je Amtsgericht Hünfeld (Općinski sud u Hünfeldu) neuredno dostavio postupovne akte zbog čega je došlo do nepoštovanja njegova roka za podnošenje prigovora protiv platnog naloga koji je izdao taj sud.
Društvo Arik Air je ovršitelju u Litvi također podnijelo zahtjev za odgodu ovršnog postupka sve dok njemački sud, pred kojim je i pokrenut postupak u tom smislu, ne donese konačnu odluku o zahtjevu za ukidanje potvrde o europskom ovršnom naslovu i za obustavu prisilne naplate. Taj je ovršitelj odbio prihvatiti navedeni zahtjev za odgodu smatrajući da mjerodavnim nacionalnim propisom nije predviđena mogućnost traženja odgode na temelju činjenice da je, kao u konkretnom slučaju, sudu države članice izdavanja podnesena tužba protiv odluke o izvršenju.
U rješenju od 9. travnja 2020. Landgericht Frankfurt am Main (Zemaljski sud u Frankfurtu na Majni) uvjetovao je odgodu izvršenja europskog ovršnog naslova od 24. listopada 2019. time da društvo Arik Air položi osiguranje u iznosu od 2000000 eura. Taj je sud istaknuo da se, s obzirom na to da navedeno osiguranje nije uplaćeno, zahtjevu za suspenziju tog naslova ne može udovoljiti jer društvo Arik Air nije dokazalo da je navedeni naslov bio izdan protivno zakonu niti da rokovi za podnošenje prigovora nisu bili prekoračeni njegovom krivnjom.
Društvo Arik Air podnijelo je tužbu Kauno apylinkės teismasu (Općinski sud u Kaunasu, Litva) protiv odluke ovršitelja kojom se odbija odgoda tog ovršnog postupka. Rješenjem od 11. lipnja 2020. taj je sud odbio tužbu.
Rješenjem od 25. rujna 2020. Kauno apygardos teismas (Okružni sud u Kaunasu, Litva), odlučujući po žalbi koju je podnijelo društvo Arik Air, ukinuo je rješenje Kauno apylinkės teismasa (Općinski sud u Kaunasu) od 11. lipnja 2020. te je odlučio odgoditi predmetni ovršni postupak u očekivanju konačne odluke njemačkog suda o zahtjevima društva Arik Air. Kauno apygardos teismas (Okružni sud u Kaunasu) smatrao je da, imajući u vidu rizik od nerazmjerne štete koju može prouzročiti ovršni postupak pokrenut protiv društva Arik Air, podnošenje tužbe protiv potvrde o europskom ovršnom naslovu pred sudom države članice izdavanja predstavlja dovoljnu osnovu za odgodu tog postupka. Osim toga, za razliku od Kauno apylinkės teismasa (Općinski sud u Kaunasu) smatrao je da, s obzirom na to da nema informacija koje bi potvrđivale da je osiguranje koje je odredio njemački sud uplaćeno u toj fazi postupka, ne postoji nikakav razlog zbog kojeg bi potonji sud bio ovlašten odlučivati o osnovanosti zahtjeva za odgodu odluka o izvršenju.
Lufthansa je podnijela Lietuvos Aukščiausiasis Teismasu (Vrhovni sud Litve), dakle sudu koji je uputio zahtjev, žalbu u kasacijskom postupku protiv rješenja Kauno apygardos teismasa (Okružni sud u Kaunasu) od 25. rujna 2020.
Taj sud prije svega otvara pitanje dosega, uvjeta primjene i granica nadzora koji nadležni sudovi ili tijela države članice izvršenja provode na temelju članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004.
U tom pogledu, navedeni sud smatra da iz same formulacije tog članka proizlazi da nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja ima određenu marginu prosudbe kada je riječ o mogućnosti određivanja odgode ovršnog postupka i pita se koji je doseg te margine. S jedne strane, napominje da izrazi „podnio prijedlog za ispitivanje” i „uključujući i”, koji se navode u tom članku, podrazumijevaju da su uključeni svi pravni lijekovi u državi članici izdavanja, što je uvjet koji je u konkretnom slučaju po svemu sudeći ispunjen i, s druge strane, da doseg pojma „posebne okolnosti” treba tumačiti ujednačeno u svim državama članicama.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da se, iako se u konkretnom slučaju sudski postupci vode pred sudovima države članice izdavanja, stranke iz glavnog postupka ne slažu o značenju, dosegu i izgledima za uspjeh u tim postupcima. Dakle, iako društvo Arik Air tvrdi da koristi pravo na podnošenje pravnog lijeka, Lufthansa osporava činjenicu da ta stranka ima takvo pravo i tvrdi da ona samo pokušava odgoditi ovršni postupak. Taj se sud stoga pita koji je opseg nadzora postupka koji se vodi u državi članici izdavanja, koji on eventualno ima obvezu provesti.
Nadalje, taj se sud pita je li moguće – imajući u vidu korištenje veznika „ili” između različitih mjera iz članka 23. Uredbe br. 805/2004 koje nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja može donijeti radi odgode ili ograničenja izvršenja – istodobno primijeniti više tih mjera.
Konačno, sud koji je uputio zahtjev napominje da, na temelju Uredbe br. 1215/2012, odluka o odgodi ovršnosti donesena u državi članici izdavanja mora proizvoditi učinke u državi članici izvršenja u skladu s općom obvezom priznavanja sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, definiranom u članku 36. stavku 1. te uredbe. Međutim, ističe da se u članku 44. stavku 2. navedene uredbe spominje i zasebna obveza odgode ovršnog postupka. S druge strane, ističe da Uredba br. 805/2004 ne precizira treba li odgoda ovršnosti sudske odluke u državi članici izdavanja automatski dovesti do odgode izvršenja te odluke u drugoj državi članici odnosno je li odluka nadležnih tijela države članice izvršenja potrebna u tu svrhu. Stoga se nužno postavlja pitanje treba li se režim sličan onome koji se predviđa Uredbom br. 1215/2012 primjenjivati u okviru Uredbe br. 805/2004.
U tom je kontekstu Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Vrhovni sud Litve) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Uzimajući u obzir ciljeve Uredbe br. 805/2004, među kojima je i cilj ubrzavanja i pojednostavljivanja izvršenja sudskih odluka država članica i djelotvorna zaštita prava na pošteno suđenje, kako treba tumačiti izraz ‚posebne okolnosti’ iz članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004? Koliku diskrecijsku ovlast imaju nadležna tijela države članice izvršenja prilikom tumačenja tog pojma […]?
2.
Treba li okolnosti, poput onih iz ovog predmeta, povezane sa sudskim postupkom u kojem se u državi izdavanja odlučuje o pitanju ukidanja sudske odluke na temelju koje je izdan europski ovršni naslov, smatrati relevantnima prilikom odlučivanja o primjeni članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004? Prema kojim kriterijima treba ocjenjivati žalbeni postupak u državi članici izdavanja te koliko opsežno nadležna tijela države članice izvršenja moraju ocijeniti postupak koji se vodi u državi članici izdavanja?
3.
Što je predmet ocjene kada se odlučuje o primjeni pojma ‚posebne okolnosti’ iz članka 23. Uredbe br. 805/2004: treba li ocjenjivati utjecaj konkretnih okolnosti spora kada se u državi izdavanja osporava sudska odluka te države, treba li se razmotriti moguća korist odnosno šteta od mjere predviđene u članku 23. [te] uredbe ili se trebaju razmotriti ovršenikove financijske mogućnosti da provede sudsku odluku odnosno druge okolnosti?
4.
Dopušta li se člankom 23. Uredbe br. 805/2004 istodobna primjena više mjera predviđenih u tom članku? Ako je odgovor na to pitanje potvrdan, kojim se kriterijima nadležna tijela države izvršenja moraju voditi prilikom odlučivanja o opravdanosti i proporcionalnosti primjene više tih predviđenih mjera?
5.
Treba li na sudsku odluku države izdavanja koja se odnosi na odgodu ovršnosti (odluke o ukidanju) primijeniti pravno uređenje iz članka 36. stavka 1. Uredbe [br. 1215/2012] ili se pak primjenjuje pravno uređenje slično onom iz članka 44. stavka 2. te uredbe?”
O prethodnim pitanjima
Prvo, drugo i treće pitanje
Svojim prvim, drugim i trećim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u bitnome od Suda traži da protumači pojam „posebne okolnosti” u smislu članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004 te konkretno pita jesu li i u kojoj mjeri okolnosti koje su vezane uz sudski postupak koji se u državi članici izdavanja vodi protiv odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu ili protiv potvrde o europskom ovršnom naslovu relevantne u kontekstu određivanja dosega tog pojma.
U skladu s člankom 23. točkom (c) Uredbe br. 805/2004, ako je ovršenik podnio tužbu protiv odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu, uključujući zahtjev za preispitivanje u smislu članka 19. te uredbe, ili je zatražio ispravljanje ili ukidanje potvrde o europskom ovršnom naslovu u skladu s člankom 10. navedene uredbe, nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja može, na prijedlog ovršenika, u posebnim okolnostima odgoditi ovršni postupak.
Treba napomenuti da ta odredba ne sadržava nikakvo upućivanje na pravo država članica kada je riječ o značenju i dosegu koji treba pripisati pojmu „posebne okolnosti”, tako da, imajući u vidu zahtjeve u pogledu ujednačene primjene prava Unije i one koji proizlaze iz načela jednakosti, taj pojam treba smatrati autonomnim pojmom prava Unije i treba ga ujednačeno tumačiti na čitavom njezinom području (vidjeti u tom smislu presudu od 27. siječnja 2022., Zinātnes parks,
C‑347/20
,
EU:C:2022:59
, t.
42.
i navedenu sudsku praksu).
Činjenica da članak 20. stavak 1. Uredbe br. 805/2004 upućuje na zakon države članice izvršenja u pogledu ovršnih postupaka ne može dovesti u pitanje taj zaključak. Naime, kao što to nezavisni odvjetnik također ističe u točki 15. svojeg mišljenja, to upućivanje ne dovodi u pitanje odredbe poglavlja IV. navedene uredbe, pa tako ni njezina članka 23. u kojem se utvrđuju uvjeti za ograničenje ili odgodu ovršnog postupka u slučaju kad je ovršenik podnio tužbu ili zahtjev u državi članici izdavanja.
Dakle, kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, pri tumačenju pojma „posebne okolnosti” u smislu članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004 u obzir treba uzeti ne samo tekst te odredbe nego i njezin kontekst te ciljeve akta kojega je ona dio (vidjeti u tom smislu presudu od 9. listopada 2019., BGL BNP Paribas,
C‑548/18
,
EU:C:2019:848
, t.
25.
i navedenu sudsku praksu).
Prvo, kada je riječ o formulaciji članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004, iz samog teksta te odredbe, posebno korištenja glagola „moći” i pridjeva „posebne”, proizlazi da je zakonodavac Unije, iako sudovima ili tijelima države članice izvršenja ostavlja određenu marginu prosudbe u ocjeni potrebe odgode izvršenja odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu, želio regulirati tu mogućnost utvrđivanjem postojanja okolnosti koje je kvalificirao kao „posebne”, tako da tu odredbu treba usko tumačiti (vidjeti po analogiji presudu od 22. listopada 2015., Thomas Cook Belgium,
C‑245/14
,
EU:C:2015:715
, t.
31.
i navedenu sudsku praksu).
U tom kontekstu, iz činjenice da zakonodavac Unije koristi pojam „posebne okolnosti” treba zaključiti da on nije želio ograničiti doseg članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004 isključivo na slučajeve više sile, koji se u pravilu javljaju kao posljedica nepredvidljivih i neizbježnih događaja nastalih zbog razloga koji nemaju veze s ovršenikom.
Imajući u vidu te tekstualne elemente, valja zaključiti da mogućnost odgode ovršnog postupka pokrenutog na temelju odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu mora biti ograničena samo na slučajeve kad bi nastavak ovrhe izložio ovršenika stvarnom riziku od veoma ozbiljne štete čije je popravljanje nemoguće ili izrazito teško u slučaju pozitivnog ishoda tužbe ili zahtjeva koji je on podnio u državi članici izdavanja.
Nadalje, iz tumačenja članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004 proizlazi da postojanje sudskog postupka koji je ovršenik pokrenuo u državi članici izdavanja, bilo radi osporavanja odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu ili radi traženja ispravljanja ili ukidanja potvrde o europskom ovršnom naslovu, predstavlja preduvjet za ispitivanje postojanja posebnih okolnosti, koje nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja mora provesti kako bi eventualno odgodio izvršenje tog naslova.
Drugo, kada je riječ o kontekstu članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004, treba napomenuti da, u strukturi te uredbe, ukidanje delibacijskog postupka predviđeno njezinim člankom 5. počiva na jasnoj podjeli nadležnosti između sudova i tijela države članice izdavanja i sudova i tijela države članice izvršenja, pri čemu su predviđeni zahtjevi kojih se treba pridržavati kako u okviru postupka radi donošenja odluke koja se odnosi na nespornu tražbinu tako i prilikom izvršenja te odluke. Ta podjela nadležnosti proizlazi iz činjenice da su tražbina i europski ovršni naslov u kojem se ona navodi utvrđeni na temelju prava države članice izdavanja, dok je ovršni postupak uređen, u skladu s člankom 20. navedene uredbe, zakonom države članice izvršenja.
Dakle, izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu u državi članici izdavanja za odluku koja se odnosi na nespornu tražbinu podliježe ispunjavanju minimalnih standarda predviđenih u poglavlju III. Uredbe br. 805/2004. U tom pogledu, na temelju članka 18. te uredbe, nepridržavanje tih standarda može se sanirati isključivo pred sudovima ili tijelima te države.
S druge strane, nadležni su sudovi i tijela države članice izvršenja ovlašteni, u okviru nadležnosti koju im povjerava članak 20. Uredbe br. 805/2004, ispitivati postojanje okolnosti koje opravdavaju odbijanje izvršenja na temelju članka 21. stavka 1. te uredbe ili ograničenje odnosno odgodu izvršenja, u skladu s člankom 23. navedene uredbe.
Ipak, ocjena tih sudova ili tijela ne može se tražiti u pogledu bilo kakvog osporavanja odluke donesene u državi članici izdavanja ili potvrđivanja te odluke kao europskog ovršnog naslova. Naime, kao što proizlazi iz članka 21. stavka 2. Uredbe br. 805/2004 u vezi s uvodnom izjavom 18. te uredbe, uzajamno povjerenje država članica u pravosuđe svake od tih država mora voditi tomu da svaki sud države članice može smatrati da su ispunjeni svi uvjeti za izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu, pa se odluka koja se odnosi na nespornu tražbinu ili njezina potvrda nikako ne mogu preispitivati u pogledu merituma u državi članici izvršenja.
Dakle, iz strukture Uredbe br. 805/2004 proizlazi da nadležni sudovi ili tijela države članice izvršenja nisu nadležni ispitivati – ni izravno ni neizravno u okviru zahtjeva za odgodu ovršnog postupka – takvu odluku donesenu u državi članici izdavanja niti potvrđivanje te odluke kao europskog ovršnog naslova.
Imajući u vidu tu podjelu nadležnosti između sudova i tijela države članice izdavanja i sudova i tijela države članice izvršenja, provedenu u Uredbi br. 805/2004, sudovi ili tijela države članice izvršenja imaju ograničenu marginu prosudbe kada je riječ o ocjenjivanju okolnosti pod kojima je moguće prihvatiti zahtjev za odgodu izvršenja. Dakle, prilikom razmatranja takvog zahtjeva, a radi utvrđivanja posebnosti okolnosti na koje se ovršenik pozvao u prilog tom zahtjevu, ti se sudovi ili tijela trebaju ograničiti – nakon što su utvrdili postojanje tužbe ili zahtjeva u državi članici izdavanja u smislu članka 23. Uredbe br. 805/2004 – samo na odvagivanje prisutnih interesa, odnosno interesa ovrhovoditelja za provođenjem neposrednog izvršenja odluke o njegovoj tražbini i interesa ovršenika za izbjegavanjem nastanka veoma ozbiljne i nepopravljive ili teško popravljive štete, a radi određivanja odgovarajuće ravnoteže koja se zahtijeva tim člankom. U okviru tog je razmatranja isključena mogućnost, kao što to ističe nezavisni odvjetnik u točki 30. svojeg mišljenja, da se navedeni sudovi ili tijela upuste u bilo kavo ocjenjivanje, čak ni
prima facie
, u pogledu osnovanosti tužbe ili zahtjeva koje je ovršenik podnio u državi članici izdavanja.
Treće, u prilog potrebi uskog tumačenja pojma „posebne okolnosti” govori i teleološko tumačenje članka 23. točke (c) Uredbe br. 805/2004.
Naime, kao što proizlazi iz članka 1. u vezi s uvodnom izjavom 8. te uredbe, cilj je navedene uredbe osigurati slobodan protok, među ostalim, sudskih odluka koje se odnose na nesporne tražbine, ubrzati i pojednostaviti njihovo izvršenje u državi članici koja nije ona u kojoj je donesena sudska odluka. Imajući u vidu taj cilj, usko tumačenje uvjeta koji priječe trenutačno izvršenje tih odluka, predviđenih u člancima 21. i 23. navedene uredbe, isto je tako obavezno.
Slijedom navedenog, na prvo, drugo i treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 23. točku (c) Uredbe br. 805/2004 treba tumačiti na način da se pojam „posebne okolnosti”, koji se u njemu navodi, odnosi na slučaj kad bi nastavak ovršnog postupka na temelju odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu, ako je ovršenik u državi članici izdavanja podnio tužbu protiv te odluke ili zahtjev za ispravljanje ili ukidanje potvrde o europskom ovršnom naslovu, tog ovršenika izložio stvarnom riziku od veoma ozbiljne štete čije bi popravljanje bilo, u slučaju poništenja te odluke ili ispravljanja ili ukidanja potvrde o ovršnom naslovu, nemoguće ili krajnje teško. Taj pojam ne upućuje na okolnosti vezane uz sudski postupak koji se u državi članici izdavanja vodi protiv odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu ili protiv potvrde o europskom ovršnom naslovu.
Četvrto pitanje
Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 23. Uredbe br. 805/2004 tumačiti na način da omogućuje istodobnu primjenu mjera ograničenja, polaganja osiguranja ili odgode izvršenja, koje se predviđaju u njegovim točkama (a), (b) i (c).
U tom pogledu treba napomenuti da, pod naslovom „Zastoj ili ograničavanje izvršenja”, članak 23. Uredbe br. 805/2004 nabraja mjere koje nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja može odrediti na prijedlog ovršenika, i to ograničavanje ovršnog postupka na zaštitne mjere, uvjetovanje ovrhe polaganjem osiguranja ili odgodu ovrhe u posebnim okolnostima.
Iz teksta tog članka proizlazi da njime predviđene mjere povezuje veznik „ili” koji u pojedinim jezičnim verzijama može imati alternativno ili kumulativno značenje (vidjeti u tom smislu presudu od 30. siječnja 2020., Autoservizi Giordano,
C‑513/18
,
EU:C:2020:59
, t.
24.
i navedenu sudsku praksu). Korištenje tog veznika stoga ne upućuje na namjeru zakonodavca Unije u pogledu mogućnosti istodobne primjene mjera iz članka 23. Uredbe br. 805/2004.
Naprotiv, struktura tog članka i doseg mjera koje se njime predviđaju upućuju na to da istodobna primjena, s jedne strane, mjere odgode ovršnog postupka predviđene u članku 23. točki (c) Uredbe br. 805/2004 i, s druge strane, mjere ograničenja tog postupka predviđene u tom članku 23. točki (a) ili mjere predviđene u navedenom članku 23. točki (b) radi obvezivanja ovrhovoditelja da položi osiguranje, nije moguća.
Naime, odgoda ovršnog postupka, određena na prijedlog ovršenika u skladu s člankom 23. točkom (c) Uredbe br. 805/2004, priječi mogućnost da se – imajući u vidu neposredne učinke navedene odgode na nastavak tog postupka – ona ograniči samo na zaštitne mjere u smislu članka 23. točke (a) te uredbe. S druge strane, obveza ovrhovoditelja da položi osiguranje na temelju članka 23. točke (b) navedene uredbe predviđena je kako bi se moglo neposredno provesti izvršenje predmetne tražbine, što logički isključuje istodobnu primjenu mjere odgode izvršenja.
Međutim, kao što je to u bitnome istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 52. svojeg mišljenja, nije isključeno da nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja može ovrhovoditelju naložiti pružanje osiguranja kao uvjet za provedbu mjera izvršenja koje su isključivo zaštitne prirode.
Slijedom navedenih razmatranja, na četvrto pitanje valja odgovoriti tako da članak 23. Uredbe br. 805/2004 treba tumačiti na način da omogućava istodobnu primjenu mjera ograničenja i polaganja osiguranja predviđenih u njegovim točkama (a) i (b), ali ne i istodobnu primjenu jedne od tih dviju mjera i mjere odgode ovršnog postupka predviđene u njegovoj točki (c).
Peto pitanje
Peto pitanje, vezano uz tumačenje članka 36. stavka 1. i članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1215/2012, odnosi se na učinke odluke donesene u državi članici izdavanja, kojom se nalaže odgoda ovršnosti odluke o nespornoj tražbini za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu, na ovršni postupak koji je na temelju potonje odluke pokrenut u državi članici izvršenja.
Uvodno treba istaknuti da, iako iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da je u trenutku pokretanja postupka pred Sudom nadležni njemački sud donio konačnu odluku o odgodi izvršenja europskog ovršnog naslova od 24. listopada 2019., postupak koji je u tom smislu pokrenut u tom se trenutku vodio pred navedenim sudom, tako da se ne može isključiti mogućnost da je odluka o odgodi izvršenja tog naslova bila donesena. Prema tome, nije izgledno da odgovor na peto pitanje sudu koji je uputio zahtjev ne bi bio koristan za donošenje odluke u sporu koji se pred njime vodi. To je pitanje stoga dopušteno.
Također treba reći da, iako formalno gledano sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje članka 36. stavka 1. i članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1215/2012, Uredba br. 805/2004 – na temelju koje je pokrenuta ovrha u predmetu iz glavnog postupka – u članku 6. stavku 2. sama uređuje slučaj odgode ovršnosti odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu.
Budući da je Sud nadležan da iz svih informacija koje mu je pružio sud koji je uputio zahtjev, osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvede elemente prava Unije koji zahtijevaju tumačenje uzimajući u obzir predmet spora (vidjeti u tom smislu presudu od 22. travnja 2021., Profi Credit Slovakia,
C‑485/19
,
EU:C:2021:313
, t.
50.
i navedenu sudsku praksu), peto pitanje treba shvatiti na način da se odnosi na tumačenje članka 6. stavka 2. Uredbe br. 805/2004.
Prema tome, svojim petim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 6. stavak 2. Uredbe br. 805/2004 tumačiti na način da je, ako je ovršnost odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu odgođena u državi članici izdavanja, sud države članice izvršenja dužan, na temelju te odluke, odgoditi ovršni postupak pokrenut u potonjoj državi članici.
U tom pogledu valja istaknuti da iz članka 6. stavka 1. Uredbe br. 805/2004 proizlazi da izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu za odluku koja se odnosi na nespornu tražbinu podliježe ispunjavanju nekoliko uvjeta, među kojima je i onaj utvrđen u članku 6. stavku 1. točki (a) te uredbe, a tiče se ovršnosti te odluke u državi članici izdavanja.
U skladu s člankom 11. te uredbe, potvrda o europskom ovršnom naslovu proizvodi učinke samo u granicama ovršnosti navedene odluke.
Iz tih odredbi proizlazi da europski ovršni naslov ne može proizvoditi pravne učinke ako je ovršnost tako potvrđene odluke odgođena u državi članici izdavanja.
U tom kontekstu članak 6. stavak 2. Uredbe br. 805/2004 predviđa da, ako je sudska odluka za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu prestala biti izvršiva ili je njezina izvršivost suspendirana ili ograničena, na prijedlog upućen u bilo koje doba sudu podrijetla izdaje se potvrda u kojoj se naznačuje suspenzija ili ograničenje izvršivosti u obliku standardnog obrasca iz Priloga IV. toj uredbi.
Stoga, ako je ovršnost odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu odgođena u državi članici izdavanja, nadležni sud ili tijelo države članice izvršenja dužan je odgoditi ovršni postupak pokrenut u toj državi u slučaju predočenja potvrde iz članka 6. stavka 2. Uredbe br. 805/2004.
Slijedom navedenih razmatranja, na peto pitanje valja odgovoriti tako da članak 6. stavak 2. Uredbe br. 805/2004 u vezi s člankom 11. te uredbe treba tumačiti na način da je, ako je ovršnost odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu odgođena u državi članici izdavanja i ako je potvrda iz tog članka 6. stavka 2. predočena sudu države članice izvršenja, taj sud dužan, na temelju te odluke, odgoditi ovršni postupak koji je pokrenut u potonjoj državi.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 23. točku (c) Uredbe (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine
treba tumačiti na način da se:
pojam „posebne okolnosti”, koji se u njemu navodi, odnosi na slučaj kad bi nastavak ovršnog postupka na temelju odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu, ako je ovršenik u državi članici izdavanja podnio tužbu protiv te odluke ili zahtjev za ispravljanje ili ukidanje potvrde o europskom ovršnom naslovu, tog ovršenika izložio stvarnom riziku od veoma ozbiljne štete čije bi popravljanje bilo, u slučaju poništenja te odluke ili ispravljanja ili ukidanja potvrde o ovršnom naslovu, nemoguće ili krajnje teško. Taj pojam ne upućuje na okolnosti vezane uz sudski postupak koji se u državi članici izdavanja vodi protiv odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu ili protiv potvrde o europskom ovršnom naslovu.

2.
Članak 23. Uredbe br. 805/2004
treba tumačiti na način da:
omogućava istodobnu primjenu mjera ograničenja i polaganja osiguranja predviđenih u njegovim točkama (a) i (b), ali ne i istodobnu primjenu jedne od tih dviju mjera i mjere odgode ovršnog postupka predviđene u njegovoj točki (c).

3.
Članak 6. stavak 2. Uredbe br. 805/2004 u vezi s člankom 11. te uredbe
treba tumačiti na način da je:
ako je ovršnost odluke za koju je izdana potvrda o europskom ovršnom naslovu odgođena u državi članici izdavanja i ako je potvrda iz tog članka 6. stavka 2. predočena sudu države članice izvršenja, taj sud dužan, na temelju te odluke, odgoditi ovršni postupak koji je pokrenut u potonjoj državi.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: litavski