CELEX: 62017TJ0007
Euroopa Liidu kaubamärk
Vastulausemenetlus
Euroopa Liidu sõnamärgi MINERAL MAGIC taotlus
Varasem siseriiklik sõnamärk MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER
Suhteline keeldumispõhjus
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 3 (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõige 3)

Vaidluse taust
Hageja John Mills Ltd esitas 18. septembril 2013 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) vastavalt nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
), muudetud redaktsioonis (asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (
ELT 2017, L 154, lk 1
)) ELi kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on alljärgnev sõnamärk:
MINERAL MAGIC
Kaubad, mille jaoks registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 3 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „juukseveed; abrasiivtöötlusvahendid; seebid; parfümeeriatooted; eeterlikud õlid; kosmeetikavahendid; naha, peanaha ja juuste puhastus- ja hooldusvahendid; deodorandid isiklikuks kasutamiseks (parfümeeria)“.
ELi kaubamärgi taotlus avaldati 23. jaanuari 2014. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 2014/14.
Menetlusse astuja Jerome Alexander Consulting Corp. esitas 23. aprillil 2015 taotletava kaubamärgi registreerimisele määruse nr 207/2009 artikli 41 (nüüd määruse 2017/1001 artikkel 46) alusel eespool punktis 3 nimetatud kaupadega seoses vastulause.
Vastulause tugines järgmistele varasematele kaubamärkidele:
–
Ühendriikide sõnamärk MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER nr 4274584, mis tähistab järgmisi kaupu: „mineraaljumestuspuuder“;
–
Ühendriikide registreerimata sõnamärk MAGIC MINERALS, mis tähistab järgmisi kaupu: „kosmeetikavahendid“.
Vastulause põhjendamisel viidati määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 3 (nüüd määruse 2017/1001 artikli 8 lõige 3) sätestatud põhjustele.
Vastulausete osakond lükkas vastulause 18. augusti 2015. aasta otsusega tagasi.
Menetlusse astuja esitas 15. oktoobril 2015 määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 (nüüd määruse 2017/1001 artiklid 66–71) alusel EUIPO‑le vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
EUIPO esimene apellatsioonikoda tühistas 5. oktoobri 2016. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) vastulausete osakonna otsuse ja keeldus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 alusel taotletava kaubamärgi registreerimisest.
Esiteks märkis apellatsioonikoda, et menetlusse astuja on loobunud sellest, et põhistada oma vastulauset Ühendriikide registreerimata kaubamärgiga MAGIC MINERALS ja ta piirdub üksnes Ühendriikide sõnamärgile MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER tuginemisega.
Teiseks viitas apellatsioonikoda määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 eesmärgile takistada kaubamärgi kuritarvitamist kaubamärgiomaniku agendi poolt ning tingimustele, mis tema arvates peavad olema täidetud selleks, et selle sätte alusel saaks vastulause rahuldada, nimelt et vastulause esitaja peab olema varasema kaubamärgi omanik, kaubamärgi taotleja peab olema või olema olnud eelnimetatud omaniku agent või esindaja, taotlus peab olema esitatud agendi või esindaja nimel ilma kaubamärgiomaniku nõusolekuta ja ilma et agent või esindaja suudab oma tegevust põhjendada ning taotlus peab puudutama identseid või sarnaseid tähiseid ja kaupu.
Kolmandaks analüüsis apellatsioonikoda konkreetselt seda, kas määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 alusel vastulause rahuldamise tingimused on täidetud. Mis kõigepealt puutub agendi/esindaja suhte olemasolusse, siis rõhutas apellatsioonikoda, et sõnu „agent“ ja „esindaja“ tuleb mõista laias tähenduses. Käesoleval juhul leidis ta, et pooltevaheline turundusleping näeb ette, et hageja kohustub levitama menetlusse astuja kaupu liidus. Ta märkis samuti, et lepingus on sätted, mis käsitlevad lepingu ainuõiguslikku olemust, konkurentsikeeldu ja sätteid menetlusse astuja intellektuaalomandi õiguste kohta. Ta leidis, et tõendid, nimelt tellimuslehed, millest üks kannab kuupäeva, mis kahe kuu võrra eelneb taotletava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisele menetlusse astuja poolt, tõendavad tavapärasest tarnija ja turustaja vahelisest ärisuhtest oluliselt tihedama suhte olemasolu. Seega järeldas ta, et kaubamärgitaotluse esitamise aja seisuga esines tegelik, tõhus ja püsiv ärisuhe, mis tekitab üldise konfidentsiaalsus- ja lojaalsuskohustuse, ning hageja on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 tähenduses agent.
Neljandaks märkis apellatsioonikoda, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 eesmärk on hõlmata lisaks juhtudele, kus võrreldavad kaubad või teenused on identsed, neid, kus need on sarnased. Ta märkis, et käesoleval juhul on vastandatud tähistega hõlmatud kaubad identsed, kuna taotletava kaubamärgiga hõlmatavate kaupade „kosmeetikavahendid“ alla kuulub varasema kaubamärgiga hõlmatud kaup „mineraaljumestuspuuder“, või sarnased, kuivõrd muudel taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaupadel on varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupadega seos, kuna need võivad koosneda identsetest koostisosadest, neid toodavad sageli samad ettevõtjad ja neid pakutakse koos samades ilutarvete poodides ja jaemüügikaupluste samas osakonnas.
Tähiste osas leidis apellatsioonikoda, et need on sarnased. Esiteks osutas ta silmatorkavale sarnasusele varasema kaubamärgi kahe esimese sõnalise osa („magic“ ja „mineral“) ja taotletava kaubamärgi sõnaosade vahel. Seejärel rõhutas ta, et liidu asjaomane avalikkus võib tajuda varasemat kaubamärki tähisena, mis koosneb kahest osast: osa „by jerome alexander“ tajutakse kui peamaja ehk toote eest vastutava üksuse identifikaatorit, ja osa „magic minerals“ tajutakse ilmselt kui kauba enda või tooteseeria identifikaatorit. Lõpetuseks ei tähenda tema sõnul asjaolu, et United States patent and trademark office (USPTO, Ühendriikide patendi- ja kaubamärgiamet) ei ole kaubamärgi MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER registreerimisele kaubamärgi MINERAL MAGIC COSMETICS olemasolust hoolimata vastuväidet esitanud, siiski seda, et nende segiajamise tõenäosus puudub. Ta märkis nimelt, et kaubamärgi MINERAL MAGIC COSMETICS omanik oleks pidanud esitama vastava vastulause. Kõiki neid kaalutlusi arvestades rahuldas apellatsioonikoda vastulause, mis põhines määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikel 3.
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja EUIPO-lt ja menetlusse astujalt.
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
mõista EUIPO kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Üldkohtul:
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
jätta vaidlustatud otsus muutmata;
–
jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja menetlusse astuja ja EUIPO kohtukulud.
Õiguslik käsitlus
Hageja põhjendab hagi sisuliselt üheainsa väitega, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 3, kusjuures väide koosneb kolmest osast. Esimeses väiteosas heidab hageja apellatsioonikojale ette, et viimane järeldas vääralt, et hageja oli varasema kaubamärgi omaniku agent või esindaja selle sätte tähenduses. Teises väiteosas heidab hageja apellatsioonikojale ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui leidis, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 3 on kohaldatav isegi siis, kui vastandatud tähised on üksnes sarnased, kuid mitte identsed. Kolmandas väiteosas heidab hageja apellatsioonikojale ette, et viimane leidis ekslikult, et eespool osutatud säte on kohaldatav, olgugi et varasema kaubamärgiga hõlmatud kaubad ei ole taotletava kaubamärgiga hõlmatavate kaupadega identsed.
Üldkohus peab vajalikuks analüüsida kõigepealt teist väiteosa, mis puudutab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 rikkumist seoses sarnaste tähistega.
Hageja väidab, et apellatsioonikoda leidis ekslikult, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikele 3 tuginemiseks piisab sellest, kui varasem kaubamärk on taotletava kaubamärgiga lihtsalt sarnane, mitte aga identne. Lisaks märgib ta, et apellatsioonikoda lähtus ebaõigesti liidu avalikkuse vaatepunktist, samas kui varasema Ühendriikide sõnamärgi asjaomane avalikkus on Ühendriikide avalikkus.
EUIPO, keda toetab menetlusse astuja, vaidleb hageja argumentidele vastu. Ta leiab, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 rangelt sõnasõnaline tõlgendamine tähendab seda, et nimetatud sätet saab kohaldada üksnes juhul, kui tähised on identsed, ning selline tõlgendamine muudaks selle sätte tulemusetuks. Ta leiab nimelt, et kaubamärgi taotleja saab nimetatud sätte kohaldatavust vältida, muutes mõnevõrra varasemat kaubamärki, ning selline olukord rikuks tõsiselt varasema kaubamärgi omaniku õigusi. Ta leiab, et kui kaubamärk registreeritakse kahe tähise sarnasusest hoolimata, on vaidlusaluse kaubamärgi taotlejal võimalik takistada hilisemat registreerimist ja varasema kaubamärgi kasutamist algse omaniku poolt. Eelnimetatud sätte eesmärk on just takistada kaubamärgiomanikule kuuluva kaubamärgi kuritarvitamast tema agendi poolt, kuna agent võib kasutada ära neid teadmisi ja kogemusi, mis ta on ärisuhetes omandanud, ja seeläbi kasutada ära kaubamärgiomaniku tehtud pingutusi ja investeeringuid. Tema arvates tuleb selle sätte tõlgendamisel arvestada üksikasju, et kaitsta seaduslikku omanikku tõhusalt tema esindajate ebaausate kaubandustavade eest, laiendades selle sätte kohaldatavust range identsuse olukorrast kaugemale. Tähiste võrdlus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b (nüüd määruse 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punkt b) alusel ja selle määruse artikli 8 lõike 3 alusel ei ole tingimata sama. Ta väidab, et tähiste võrdluses määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 alusel keskendutakse varasema kaubamärgi omaniku huvidele. Käesolevas asjas ei ole apellatsioonikoda kohaldanud sarnasuse kriteeriumi, mis tuleneb määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktist b, vaid ta uuris asjaomaste tähiste eripärast lähtuvalt, kas neid võib pidada „sisuliselt“ sarnasteks, millest tulenevalt on rikutud kaubamärgiomaniku õigustatud huve ning hageja võib suhet omanikuga ära kasutada. Seetõttu on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 3 käesolevas asjas käsitletavate tähiste eripära arvestades kohaldatav ka tähistele, mis ei ole identsed.
Olgu öeldud, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 3 on sätestatud, et „[k]aubamärgiomaniku vastuseisu korral ei registreerita kaubamärki, kui kaubamärgiomaniku agent või esindaja taotleb registreerimist enda nimel ilma omaniku nõusolekuta“.
Selles sättes ei ole sõnaselgelt esitatud kaubamärgiomaniku kaubamärgi ja agendi või esindaja poolt taotletava kaubamärgi identsuse või sarnasuse tingimust.
Siiski on määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 eesmärk takistada kaubamärgiomaniku agenti või esindajat kaubamärki kuritarvitamast, kuna agent või esindaja võib kasutada neid teadmisi ja kogemusi, mille ta on omandanud ärisuhetes kaubamärgiomanikuga, ja seega kasutada kaubamärgiomaniku tehtud pingutusi ja investeeringuid alusetult ära (vt selle kohta 29. novembri 2012. aasta kohtuotsus Adamowski vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Fagumit (FAGUMIT),
T‑537/10 ja T‑538/10
,
EU:T:2012:634
, punkt
). Nimetatud säte seab seega tingimuseks otsese seose ühelt poolt kaubamärgiomaniku kaubamärgi ning kaubamärgi vahel, mille registreerimist agent või esindaja oma nimel taotleb. Selline seos on mõeldav üksnes juhul, kui kõnealused kaubamärgid ühtivad.
Siinkohal annavad seadusandja kavatsuste kohta kasulikku teavet ühenduse kaubamärgi määruse ettevalmistavad materjalid, mille alusel tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et varasem kaubamärk ning taotletav kaubamärk peavad määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 3 kohaldamiseks olema identsed, mitte pelgalt sarnased.
Nimelt on hageja märkinud, et liidu seadusandja kaalus ühenduse kaubamärgi määruse eelnõu esialgses versioonis ka seda, et asjaomane säte võiks olla kohaldatav samuti sarnase tähise korral. Seda võimalust siiski ei lisatud 20. detsembri 1993. aasta nõukogu määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) artikli 8 lõike 3 lõplikku versiooni.
Samuti on märgitud Euroopa Liidu Nõukogu 1. detsembri 1982. aasta dokumendis nr 11035/82, mis sisaldab ühenduse kaubamärki käsitleva määrusega nõukogus tegeleva töörühma järelduste kokkuvõtet, et töörühm oli sõnaselgelt vastu teatava delegatsiooni ettepanekule, mille kohaselt hõlmaks see säte „sarnaste kaupade“„sarnaseid kaubamärke“.
Sellega seoses märkis EUIPO oma vastuses Üldkohtu kirjalikule küsimusele esiteks, et seda ettevalmistavate materjalide väljavõtet saab tõlgendada üksnes nii, et nõukogu lihtsalt keeldus „otsesõnu“ märkimast, et asjaomane säte kuulub kohaldamisele, kui kaubamärgid on identsed või sarnased, ja teiseks, et nimetatud väljavõtet tuleb vaadelda kontekstis, et Euroopa Komisjoni talitused soovitasid kasutada määruse eelnõu esialgses versioonis väljendit „identne või sarnane“. Need argumendid tuleb tagasi lükata.
Esiteks olgu märgitud, et see, kui seadusandja loobus kahel korral sõnaselgelt sätestamast, et asjakohast sätet tuleb kohaldada ka sarnaste kaubamärkide puhul – esimesel korral, kui ta muutis määruse esialgset eelnõu asjaomases punktis, ja teiseks siis, kui lükkas teatava delegatsiooni vastava taotluse sõnaselgelt tagasi –, tõendab piisavalt tema kavatsust selles küsimuses.
Teiseks nähtub dokumendi nr 11035/82 sõnastusest, et tagasi lükati asjaomase delegatsiooni ettepanek kui selline, mille eesmärk oli, et asjaomane säte oleks kohaldatav ka sarnastele kaubamärkidele, mitte aga – vastupidi EUIPO väitele – ainuüksi väljendi „identne või sarnane“ kasutamise ettepanek.
Kolmandaks rõhutas asjaomane töörühm samas dokumendis nr 11035/82, et ta oli andnud oma nõusoleku, et nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et rahvusvahelises plaanis rakendub see 20. märtsi 1883. aasta Pariisi tööstusomandi kaitse konventsiooni (uuesti läbi vaadatud ja muudetud redaktsioonis) artikli 6
septies
tähenduses.
Sellega seoses tuleb märkida, et liit on osaline 15. aprilli 1994. aasta intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingus (TRIPS) (
EÜT 1994, L 336, lk 214
), mis sisaldub Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu (
EÜT 1994, L 336, lk 3
; ELT eriväljaanne 11/21, lk 82) lisas 1 C, ning sama lepingu artiklis 2 viidatakse mitmele Pariisi konventsiooni sisulisele sättele, sealhulgas artiklile 6
septies
. Nagu pealegi EUIPO ise oma vastuses Üldkohtu küsimusele märkis, on liit kohustatud võimaluste piires tõlgendama määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 3 selle lepingu sõnastust ja eesmärki arvestades (vt selle kohta 16. novembri 2004. aasta kohtuotsus Anheuser-Busch,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
, punkt
), ja seega arvestades Pariisi konventsiooni artiklit 6
septies
.
Nimetatud artiklis sätestatakse, et kui tööstusomandi kaitse liidu liikmesriigi kaubamärgi omaniku agent või esindaja esitab kaubamärgiomaniku sellekohase nõusolekuta avalduse märgi (prantsuse keeles koos näitava asesõnaga) registreerimiseks omaenda nimele ühes või mitmes niisuguses riigis, siis on kaubamärgiomanikul õigus registreerimine protestida. Kõnealust sätet, nagu see on sõnastatud, ei saa tõlgendada teisiti kui nii, et kaubamärgiomaniku kaubamärk ning agendi või esindaja taotletav kaubamärk on samad. Tuleb märkida, et selle sätte ingliskeelset versiooni tuleb samuti tõlgendada nii, et kaubamärgiomaniku kaubamärk ja tema agendi või esindaja kaubamärk peavad olema identsed. Kuna nimetatud versioonis viidatakse „teatava“ kaubamärgi omanikule („the proprietor of a mark“) ja seejärel osutatakse kaubamärgi (prantsuse keeles koos määrava artikliga) registreerimine („the registration of the mark“), siis ei saa viimast mõista millegi muu kui omaniku kaubamärgina.
Arvestades Pariisi konventsiooni artikli 6
septies
sõnastuse ühemõttelisust, ei saa EUIPO tugineda asjaomase konventsiooni ettevalmistavatele materjalidele väite toetuseks, et kõnealust artiklit tuleb samuti tõlgendada nii, et see hõlmab ka olukordi, kus asjaomased tähised on pelgalt sarnased.
Neljandaks soovib EUIPO esitada argumendi, tuginedes sõnade „identsed või sarnased“ olemasolule määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktis b ja nende sõnade puudumisele nimetatud sätte lõikes 3, et väita, et selle kohaldamisala ei ole piiratud asjaomaste kaubamärkide range identsuse juhtudele. Nende sõnade puudumist tuleb aga mõista nii, et seadusandja seisukohalt oli ilmselge, et asjaomane säte hõlmab juhtumeid, mil agendi taotletav ja kaubamärgiomaniku kaubamärk on oma olemuselt identsed, mistõttu näis ülearune seda täpsustada.
Eelnevast tulenevalt saab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 3 liidu seadusandja tahte kohaselt kohaldada vaid siis, kui kaubamärgiomaniku kaubamärk ning agendi või esindaja taotletav kaubamärk on identsed ja mitte pelgalt sarnased.
Sellega seoses on kasulik meenutada, et tähiste identsuse nõude taseme kohta nähtub kohtupraktikast, et tähis on teise tähisega identne siis, kui see reprodutseerib ilma muudatuste ja lisanditeta kõik kaubamärgi koostisosad, või siis, kui tervikuna vaadelduna on selle erinevused nii väheolulised, et need võivad jääda keskmisel tarbijal märkamata, kuna keskmisel tarbijal on harva võimalus erinevaid kaubamärke vahetult võrrelda ning ta peab usaldama neist jäänud ebatäiuslikku mälupilti (3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus TrekStor vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Scanlab (iDrive),
T‑105/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:924
, punkt
).
Samuti tuleb märkida, et kaudsemalt on tähiste identsuse küsimust analüüsitud ka kaubamärgi tegeliku kasutamise hindamise raames. Määruse nr 207/2009 artikkel 15 (nüüd määruse 2017/1001 artikkel 18) sätestab, et kaubamärgi kasutamine kujul, mis erineb registreeritud kujust, kujutab endast samuti kasutamist, kui erinevused ei muuda kaubamärgi eristusvõimet, olgu kaubamärk kasutataval kujul kaubamärgiomaniku nimele registreeritud või mitte. Selle sätte eesmärk on võimaldada kaubamärgiomanikul teha tähises muudatusi, mis selle eristusvõimet muutmata võimaldavad paremini kohandada seda vastavate kaupade ja teenuste turustamise ja reklaamimise vajadustega. Samas peavad erinevused seisnema tähtsusetutes üksikasjades ja tähised, nagu neid kasutatakse ja nagu need on registreeritud, peavad olema üldiselt samaväärsed (vt selle kohta 23. veebruari 2006. aasta kohtuotsus Il Ponte Finanziaria vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE),
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
, punkt
).
Sellepärast on vaja teha kindlaks, kas vastandatud tähised on identsed eespool punktis 38 viidatud 3. detsembri 2015. aasta kohtuotsuse iDrive (
T‑105/14
, ei avaldata,
EU:T:2015:924
) tähenduses, mis põhineb eespool punktis 39 nimetatud 23. veebruari 2006. aasta kohtuotsuses BAINBRIDGE,
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
osutatud kriteeriumidel.
Sellega seoses nähtub vaidlustatud otsuse punktist 33, et apellatsioonikoja arvates erineb taotletav kaubamärk varasemast kaubamärgist selle võrra, et sõnade „mineral“ ja „magic“ järjekord on ära vahetatud, see ei sisalda tähte „s“ ega fraasi „by jerome alexander“, ning selle põhjal tuleb vastandatud kaubamärke lugeda sarnaseks. Selle järeldusega tuleb nõustuda. On selge, et käesoleval juhul ei ole vastandatud tähised identsed, ning seda on kõik pooled oma menetlusdokumentides ka nentinud. Tähiste identsuse puudumine on ka nii ilmne, et sellega peab arvestama, sõltumata sellest, kuidas võib avalikkus asjaomasest territooriumist olenevalt neid tähiseid tajuda.
Kuna vastandatud tähised ei ole identsed, tuleb järeldada, et apellatsioonikoda leidis ekslikult, et ta võis taotletava kaubamärgi registreerimisest keeldumisel tugineda määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikele 3.
Kõike eeltoodut arvesse võttes, ja ilma et oleks vaja teha otsust esimese ja kolmanda väiteosa kohta, tuleb nõustuda ainsa väitega, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiget 3, ja seega vaidlustatud otsus tühistada.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama kodukorra artikli 134 lõike 2 kohaselt otsustab Üldkohus kohtukulud jagada, kui kaotanud poolel on mitu isikut.
Kuna EUIPO ja menetlusse astuja on käesoleval juhul vaidluse kaotanud, tuleb jätta nende kohtukulud nende endi kanda ja mõista pool hageja kohtukuludest välja EUIPO-lt, pool menetlusse astujalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (teine koda)
otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) esimese apellatsioonikoja 5. oktoobri 2016. aasta otsus (asi R 2087/2015-1).

2.
Jätta EUIPO kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja pool John Mills Ltd kohtukuludest.

3.
Jätta Jerome Alexander Consulting Corp-i kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja pool John Mills Ltd kohtukuludest.

Prek
Buttigieg
Berke
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. oktoobril 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.