CELEX: 62018CJ0642
Неизпълнение на задължения от държава членка
Директива 2008/98/ЕО
Членове 30 и 33
Планове за управление на отпадъците
Автономни области Балеарски острови и Канарски острови (Испания)
Задължение за преразглеждане
Задължение за уведомяване на Комисията
Липса на надлежно официално уведомление
Преждевременно изпращане на официалното уведомително писмо
Недопустимост

С исковата си молба Европейската комисия иска от Съда да установи, че като не е преразгледало плановете за управление на отпадъците, предвидени в Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви (
ОВ L 312, 2008 г., стр. 3
), по отношение на автономните области Балеарски острови и Канарски острови и като не я е уведомило официално за преразглеждането на тези планове, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 30, параграф 1 и по член 33, параграф 1 от тази директива.
Правна уредба
Член 28, параграф 1 от Директива 2008/98 предвижда:
„Държавите членки гарантират, че техните компетентни органи ще разработят, в съответствие с членове 1, 4, 13 и 16, един или повече планове за управление на отпадъците.
Тези планове, поотделно или в комбинация, обхващат цялата географска територия на въпросната държава членка“.
Член 30, параграф 1 от посочената директива предвижда:
„Държавите членки гарантират, че плановете за управление на отпадъците и програмите за предотвратяване на отпадъци се оценяват най-малко на всеки шест години и се ревизират, когато това е необходимо и, по целесъобразност, в съответствие с членове 9 и 11“.
Член 33, параграф 1 от посочената директива гласи:
„Държавите членки информират Комисията за посочените в членове 28 и 29 планове за управление на отпадъците и програми за предотвратяване образуването на отпадъци, след тяхното приемане, както и за всички съществени ревизии на плановете и програмите“.
Съгласно член 40, параграф 1 от Директива 2008/98 срокът за транспониране на тази директива е определен на 12 декември 2010 г., а именно две години след влизането ѝ в сила на 12 декември 2008 г.
Досъдебната процедура
На 18 ноември 2016 г. Комисията изпраща официално уведомително писмо до Кралство Испания, в което поддържа, че последното не е приело или преразгледало планове за управление на отпадъците на автономните области Арагон, Балеарски острови, Канарски острови, Кантабрия, Кастиля-Ла Манча, Каталуния, Естремадура, Галисия, Ла Риоха, Мадрид, Мурсия и Навара, както и на автономния град Сеута и поради това, тъй като не я е информирало за тези планове, Кралство Испания е нарушило член 28, параграф 1, член 30, параграф 1 и член 33, параграф 1 от Директива 2008/98.
Кралство Испания отговаря на това официално уведомително писмо с писмо от 18 януари 2017 г.
На 14 юли 2017 г. Комисията издава мотивирано становище, в което приема, че Кралство Испания продължава да не изпълнява задълженията си по Директива 2008/98 по отношение на автономните области Арагон, Балеарски острови, Канарски острови и Мадрид, както и на автономния град Сеута и приканва тази държава членка да приеме необходимите мерки в срок от два месеца, считано от получаването на мотивираното становище, а именно до 14 септември 2017 г.
Кралство Испания отговаря на мотивираното становище с писма от 14 септември 2017 г. и от 17 януари, 18 май, 23 май и 6 юни 2018 г.
Тъй като счита, че Кралство Испания все още не е взело необходимите мерки, за да изпълни задълженията си по Директива 2008/98, на 12 октомври 2018 г. Комисията решава да предяви настоящия иск за неизпълнение на задължения.
Производството пред Съда
В исковата си молба Комисията твърди, че като не е приело или преразгледало и съответно като не е съобщило плановете за управление на отпадъците на автономните области Арагон, Балеарски острови, Канарски острови и Мадрид, както и на автономния град Сеута, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си, произтичащи съответно от член 28, параграф 1, член 30, параграф 1 и член 33, параграф 1 от Директива 2008/98.
Предвид информацията, предоставена от Кралство Испания в писмената му защита, свързана по същество с приемането и изпращането на Комисията, през 2018 г., на нови планове за управление на отпадъците на автономните области Арагон и Мадрид, както и на автономния град Сеута, Комисията решава да оттегли иска си за неизпълнение на задължения в частта, която се отнася до тези автономни области и този автономен град. Освен това, що се отнася до автономните области Балеарски острови и Канарски острови, Комисията решава да оттегли твърдението за нарушение, свързано с неприемане на плановете за управление на отпадъците на тези две автономни области, а именно твърдението за нарушение на член 28, параграф 1 от Директива 2008/98, тъй като тези планове, приети преди влизането в сила на посочената директива, са били съобщени от Кралство Испания.
Така Комисията ограничава предмета на своя иск за установяване на неизпълнение до твърденията за нарушения на задълженията за преразглеждане и съобщаване на плановете за управление на отпадъците, предвидени съответно в член 30, параграф 1 от Директива 2008/98 и в член 33, параграф 1 от тази директива, само по отношение на автономните области Балеарски острови и Канарски острови.
Искания на страните
Комисията иска от Съда:
–
да установи, че като не е преразгледало предвидените от Директива 2008/98 планове за управление на отпадъците на автономните области Балеарски острови и Канарски острови, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 30, параграф 1 от тази директива,
–
да установи, че като не е уведомило официално Комисията за преразглеждането на плановете за управление на отпадъците по отношение на автономните области Балеарски острови и Канарски острови, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 33, параграф 1 от посочената директива,
–
да осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
Кралство Испания иска от Съда:
–
да отхвърли иска,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
По допустимостта на иска
Следва да се напомни, че целта на досъдебното производство, предвидено в член 258, първа алинея ДФЕС, е да се даде възможност на засегнатата държава членка да изпълни задълженията си, произтичащи от правото на Съюза, или надлежно да изтъкне доводите на защитата си срещу повдигнатите от Комисията твърдения за нарушение. Ето защо редовността на това производство съставлява основополагаща нарочна гаранция, предвидена в ДФЕС за осигуряване на защитата на правата на засегнатата държава членка. Единствено когато тази гаранция е налице, състезателното производство пред Съда може да даде възможност на последният да отсъди дали държавата членка действително не е изпълнила задълженията си, както твърди Комисията. По-конкретно в досъдебното производство целта на официалното уведомително писмо е да очертае предмета на спора и да посочи на поканената да представи становището си държава членка необходимите за подготовката на нейната защита данни (вж. в този смисъл решение от 5 юни 2003 г., Комисия/Италия,
C‑145/01
,
EU:C:2003:324
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така съгласно постоянната практика на Съда издаването на официално уведомително писмо в приложение на член 258, първа алинея ДФЕС предполага най-напред, че Комисията може основателно да твърди, че е налице неизпълнение на задължение от страна на съответната държава членка (вж. в този смисъл по-специално решения от 15 февруари 2001 г., Комисия/Франция,
C‑230/99
,
EU:C:2001:100
, т.
и от 27 октомври 2005 г., Комисия/Люксембург,
C‑23/05
,
EU:C:2005:660
, т.
).
От това следва, че започването на досъдебната фаза на производството по член 258, първа алинея ДФЕС, при положение че Комисията не може основателно да твърди, че е налице неизпълнение на задължение от страна на съответната държава членка, неизбежно засяга редовността на производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка.
Освен това липсата на официално уведомление, отговарящо на изискванията на член 258 ДФЕС, представлява абсолютна процесуална предпоставка, която Съдът може по всяко време да разгледа служебно (вж. в този смисъл определение от 13 септември 2000 г., Комисия/Нидерландия,
C‑341/97
,
EU:C:2000:434
, т.
и решение от 27 октомври 2005 г., Комисия/Люксембург,
C‑23/05
,
EU:C:2005:660
, т.
и
).
В случая, както по същество отбелязва генералният адвокат в точки 17—19 от заключението си, Комисията е изпратила на Кралство Испания своето официално уведомително писмо на 18 ноември 2016 г., като упреква тази държава членка в неизпълнение на определени задължения по Директива 2008/98, на която Комисията все още не е можела да се основава на тази дата.
На първо място, както е видно от писмената реплика, Комисията тълкува член 30, параграф 1 от Директива 2008/98, който предвижда, че държавите членки гарантират оценяване на плановете за управление на отпадъците най-малко на всеки шест години, когато това е необходимо, в смисъл че задължава държавите членки да преразглеждат тези планове в рамките на шест години, считано от датата на влизане в сила на посочената директива, а именно от 12 декември 2008 г.
Предвиденото в член 30, параграф 1 от Директива 2008/98 задължение за оценка и евентуално преразглеждане на плановете за управление на отпадъците, приети от автономните области Балеарски острови и Канарски острови, обаче може да възникне само към датата на изтичане на срока за транспониране на посочената директива, както следва от член 40, параграф 1 от същата, а именно считано от 12 декември 2010 г.
Следователно срокът, определен за държавите членки в член 30, параграф 1 от Директива 2008/98 за изпълнение на предвидените в този член задължения, изтича шест години след крайния срок за транспониране на тази директива, тоест на 12 декември 2016 г.
Ето защо с изпратеното на 18 ноември 2016 г. официално уведомление до Кралство Испания с искане последното да преустанови твърдяното неизпълнение на задължението по член 30, параграф 1 от Директива 2008/98, Комисията започва преждевременно досъдебната фаза на предвиденото в член 258 ДФЕС производство.
Тъй като твърдяното от нея неизпълнение се отнася до задължение, което възниква едва след датата на изпращане на официалното уведомително писмо, Комисията всъщност не може основателно да се позове на неизпълнение на задължението по посочения член 30, параграф 1.
Впрочем в противен случай неизбежно ще се засегнат изискванията за правна сигурност, присъщи за всяко производство, което може да стане досъдебно (вж. по аналогия решение от 15 февруари 2001 г., Комисия/Франция,
C‑230/99
,
EU:C:2001:100
, т.
и цитираната съдебна практика).
На второ място, същото важи и за твърдяното неизпълнение на задължението за уведомяване за всяко съществено преразглеждане на плановете за управление на отпадъците по смисъла на член 33, параграф 1 от Директива 2008/98.
Всъщност, тъй като задължението за уведомяване има акцесорен характер по отношение на задължението за преразглеждане на посочените планове, едва след приключването на процедурата по оценяване и евентуалното преразглеждане на тези планове е възможно да се прецени обхватът на преразглеждането и да се установи, ако е необходимо, че дадена държава членка не е изпълнила задължението за уведомяване по член 33, параграф 1 от посочената директива.
От това следва, че Комисията не може основателно да твърди, че е налице неизпълнение на задължението за уведомяване по смисъла на посочения член 33, параграф 1 преди изтичането на предвидения в член 30, параграф 1 от същата директива шестгодишен срок, а именно преди 12 декември 2016 г.
С оглед на всички изложени по-горе съображения искът на Комисията за установяване на неизпълнение на задължения трябва да се отхвърли като недопустим.
По съдебните разноски
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Кралство Испания е направило искане за осъждане на Комисията, а предявеният от последната иск е обявен за недопустим, тя следва да заплати съдебните разноски.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

1)
Отхвърля иска като недопустим.

2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.