CELEX: 62018CJ0014
Muutoksenhaku
Välityslauseke
SEUT 272 artikla
Vahvistuskanteen käsite
SEUT 263 artikla
Hallinnollisen päätöksen käsite
Tukisopimus, joka on tehty kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (CIP) (2007
2013) yhteydessä
Tilintarkastuskertomukset, joissa on todettu tiettyjen ilmoitettujen kustannusten tukikelvottomuus

Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda (jäljempänä Alfamicro) vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 14.11.2017 antaman tuomion Alfamicro vastaan komissio (
T‑831/14
, ei julkaistu,
EU:T:2017:804
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Alfamicron kanteen, joka koski SEUT 272 artiklaan perustuvaa vaatimusta sen toteamisesta, ettei komissiolla ollut kantajaan nähden saatavaa Euroopan unionin hankkeelle ”Save Energy” antamaa rahoitusta koskevan tukisopimuksen nro 238882 – joka oli tehty Euroopan parlamentin ja neuvoston 24.10.2006 tekemällä päätöksellä N:o 1639/2006/EY (
EUVL 2006, L 310, s. 15
) perustetun kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (2007–2013) yhteydessä (jäljempänä riidanalainen tukisopimus) – nojalla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Päätöksen N:o 1639/2006 1 artiklan 2 kohdan mukaan – luettuna kyseisen päätöksen johdanto-osan toisen perustelukappaleen valossa – kyseinen päätös tehtiin tarkoituksena edistää kilpailukykyä ja innovointikapasiteettia Euroopan yhteisössä kehittyneenä osaamisyhteiskuntana, jonka kestävän kehityksen perustana ovat voimakas talouskasvu, erittäin kilpailukykyinen sosiaalinen markkinatalous sekä korkeatasoinen ympäristönsuojelu ja ympäristön laadun parantaminen. Kyseinen päätös kumottiin 31.12.2013 alkaen yritysten kilpailukykyä sekä pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan ohjelman (COSME) (2014–2020) perustamisesta ja päätöksen N:o 1639/2006/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1287/2013 (
EUVL 2013, L 347, s. 33
).
Päätöksen N:o 1639/2006 johdanto-osan 19 perustelukappaleen mukaan kyseisen päätöksen tarkoituksena oli toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä sääntöjenvastaisuuksien ja petosten estämiseksi sekä ryhtyä tarvittaessa toimiin menetettyjen, aiheettomasti maksettujen tai väärinkäytettyjen varojen takaisinperimiseksi seuraavien asetusten mukaisesti: Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 (
EYVL 1995, L 312, s. 1
), komission paikan päällä suorittamista tarkastuksista ja todentamisista Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten ja muiden väärinkäytösten estämiseksi 11.11.1996 annettu neuvoston asetus (Euratom, EY) N:o 2185/96 (
EYVL 1996, L 292, s. 2
) ja Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25.5.1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1073/1999 (
EYVL 1999, L 136, s. 1
).
Kyseisen päätöksen 2 artiklassa mainittuihin tavoitteisiin kuului 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainittu tieto- ja viestintätekniikkapolitiikan tukiohjelma.
Mainitun päätöksen 9 artiklan otsikkona oli ”Yhteisön taloudellisten etujen suojaaminen”, ja kyseisen artiklan 3 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Kaikkiin tästä päätöksestä johtuviin täytäntöönpanotoimenpiteisiin on erityisesti sisällytettävä määräykset komission (tai sen valtuuttaman edustajan) suorittamasta varainhoidon ja muusta valvonnasta sekä Euroopan tilintarkastustuomioistuimen suorittamista tarkastuksista, jotka voidaan tarvittaessa tehdä paikan päällä.”
Asian tausta
Alfamicro on Portugalin oikeuden mukaan perustettu yhden hengen yhtiö, joka tarjoaa palveluja tietojenkäsittelyn ja informaatioteknologian alalla. Se allekirjoitti 9.6.2009 komission kanssa riidanalaisen tukisopimuksen.
Kyseisellä sopimuksella rahoitetun hankkeen ”Save Energy” tarkoituksena oli mahdollistaa kansalaisten ja poliittisten päätöksentekijöiden tietoisuuden lisääminen energiatehokkuuteen liittyvissä kysymyksissä. Hanketta toteutettiin 1.3.2009–31.10.2011.
Alfamicro osallistui mainittuun hankkeeseen sellaisen yhteenliittymän koordinaattorina, jolla oli 17 kumppania viidestä jäsenvaltiosta. Se koordinoi teknologia- ja sosiaalialan innovointiin liittyvien pilottihankkeiden täytäntöönpanoa. Se osallistui lisäksi muihin eurooppalaisiin hankkeisiin, joissa se toimi teknisenä konsulttina tai hankekoordinaattorina.
Yhteisön enimmäisrahoitusosuuden määräksi vahvistettiin riidanalaisen tukisopimuksen 5 artiklan 1 kohdassa 2230000 euroa, ja siinä täsmennettiin, että kyseinen rahoitusosuus rajoittuisi 50 prosenttiin tukikelpoisista menoista.
Kyseisen sopimuksen 10 artiklan otsikkona oli ”Sovellettava laki ja toimivaltainen tuomioistuin”, ja sen ensimmäisessä kohdassa määrättiin, että siihen sovellettaisiin kyseisen sopimuksen määräyksiä, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa koskevia relevantteja yhteisön toimia, Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavaa varainhoitoasetusta ja sen täytäntöönpanosääntöjä, yleensäkin muita yhteisön oikeuden relevantteja sääntöjä ja toissijaisesti Belgian oikeutta.
Mainitun sopimuksen 10 artiklan toisen kohdan mukaan ”tuensaajat ovat tietoisia siitä ja hyväksyvät sen, että komissio voi tehdä päätöksiä, jotka merkitsevät rahallisia seuraamuksia [ja jotka ovat täytäntöönpanokelpoisia] EY 256 artiklan mukaisesti”.
Saman sopimuksen 10 artiklan kolmannessa kohdassa määrättiin, että – sanotun rajoittamatta komission oikeutta tehdä suoraan sopimuksen 10 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja päätöksiä – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tai valituksen ollessa kyseessä Euroopan yhteisöjen tuomioistuin olivat yksin toimivaltaisia käsittelemään yhtäältä yhteisön ja toisaalta tuensaajien välisiä oikeusriitoja, jotka koskevat riidanalaisen tukisopimuksen tulkintaa, soveltamista tai pätevyyttä ja edellä tarkoitettujen päätösten laillisuutta.
Riidanalaisen tukisopimuksen liitteessä II, joka oli täysimääräinen osa sopimusta, mainittiin sopimukseen sovellettavat yleiset ehdot. Kyseisten yleisten ehtojen II.28 artiklan otsikkona oli ”Rahoitustarkastus”, ja mainitun määräyksen 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrättiin, että komissiolla oli missä tahansa asianomaisen hankkeen toteuttamisen vaiheessa ja viiden vuoden kuluessa lopullisen maksun suorittamisesta oikeus määrätä, että tuensaajan osalta oli suoritettava tilintarkastus. Mainitun kohdan toisessa alakohdassa määrättiin, että kyseinen menettely voitiin suorittaa ulkopuolisten tilintarkastajien tai komission yksiköiden, Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) mukaan lukien, toimesta. Mainittujen yleisten ehtojen II.28 artiklan 6 kohdan mukaan Euroopan tilintarkastustuomioistuimella oli samat oikeudet kuin komissiolla, muun muassa oikeus tutustua asiakirjoihin, tarkastuksia ja tilintarkastusta varten.
Hankkeen ”Save Energy” kestoa, joksi oli alun perin suunniteltu 30 kuukautta, jatkettiin myöhemmin 32 kuukauteen, joten hanke päättyi 3.10.2011. Kyseisen hankkeen toteuttamisen jälkeen komissio maksoi 680300 euron määrän, eli 50 prosenttia Alfamicron ilmoittamista kustannuksista.
Tilintarkastustuomioistuin ilmoitti 25.10.2012 päivätyllä kirjeellä Alfamicrolle, että Alfamicron Cascaisissa (Portugali) olevissa tiloissa suoritettaisiin SEUT 287 artiklan ja riidanalaisen tukisopimuksen yleisten ehtojen II.28 artiklan 6 kohdan mukaisesti tilintarkastus 17.–19.12.2012. Tilintarkastustuomioistuin päätti kyseisen tilintarkastuksen 11.4.2013.
Alfamicrolle annettiin 29.4.2013 päivätyllä kirjeellä tiedoksi väliaikainen tilintarkastuskertomus, jonka tilintarkastustuomioistuin tämän jälkeen päivitti ottaen huomioon valittajan esittämät väliaikaiset huomautukset. Komissio antoi 25.8.2014 päivätyllä kirjeellä Alfamicrolle tiedoksi lopullisen tilintarkastuskertomuksen ja ilmoitti sille tilintarkastuksen lopullisesta päättämisestä. Kyseisen tilintarkastuksen perusteella tilintarkastustuomioistuin hylkäsi sovellettavien sopimusmääräysten ja säädösten vastaisina ilmoitettuja kustannuksia, jotka liittyivät henkilöstöön ja Alfamicron kahden alihankkijan tarjoamiin palveluihin, sekä ”muita suoria kustannuksia”, jotka liittyivät pääasiallisesti matkakuluihin ja kulutustavaroiden ostoon tarkoitettuihin kuluihin, 934262 euron edestä.
Komissio ilmoitti 8.9.2014 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä ennakkoilmoitus) Alfamicrolle, että se aikoi tilintarkastuksen johtopäätösten perusteella periä takaisin 467131 euroa ja että kyseisen määrän osoittava veloitusilmoitus laadittaisiin, ellei Alfamicro esittäisi huomautuksia 30 päivän kuluessa mainitun kirjeen vastaanottamisesta. Komissio ilmoitti ennakkoilmoituksessa myös, että jos mainittua määrää ei maksettaisi veloitusilmoituksessa mainitussa määräajassa, määrälle laskettaisiin viivästyskorkoa veloitusilmoituksessa mainitun korkokannan mukaisesti. Komissio täsmensi lopuksi, että sillä oli mahdollisuus periä mainittu määrä takaisin joko kuittaamalla tai tekemällä täytäntöönpanokelpoinen päätös. Alfamicro riitautti ennakkoilmoituksen sisällön 8.10.2014 päivätyllä kirjeellä.
Komissio lähetti 28.10.2014 kirjeen, jossa se uudisti ennakkoilmoituksessa esittämänsä ja johon se liitti veloitusilmoituksen numerolla 3241413112, joka koski 467131 euron määrää ja jossa eräpäiväksi oli vahvistettu 12.12.2014.
Komissio lähetti myöhemmin 15.4. ja 24.4.2015, eli unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäyntimenettelyn kirjallisen vaiheen aikana, Alfamicrolle kirjeet, joissa se ilmoitti tälle, että se suorittaisi kuittauksen kyseisen saatavan ja sellaisten määrien välillä, jotka valittajalle oli suoritettava sen perusteella, että se oli tuensaajana kolmessa muussa unionin tukemassa hankkeessa. Näiden kuittausten perusteella määrä, jota komissio vaatii Alfamicrolta, on nyt 270436 euroa.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Alfamicro nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.12.2015 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka perustui SEUT 272 artiklaan, jonka mukaan Euroopan unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista asia unionin tekemässä tai sen puolesta tehdyssä julkis- tai yksityisoikeudellisessa sopimuksessa olevan välityslausekkeen nojalla.
Alfamicro vaati unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että komission päätös, jonka väitettiin sisältyvän komission 28.10.2014 päivättyyn kirjeeseen, oli pätemätön, ja vahvistamaan kaikki kyseisen pätemättömyyden lailliset seuraukset eli kumoamaan kyseisen kirjeen liitteenä olevan veloitusilmoituksen, joka koski 467131 euron määrää, ja antamaan Alfamicron hyväksi uuden vastaavansuuruisen maksuilmoituksen.
Alfamicro vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa kanneperusteisiin, jotka perustuivat riidanalaisen tukisopimuksen rikkomiseen siltä osin, kuin oli kyse tukikelvottomina pidettyjen kustannusten arvioinnista, suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen, luottamuksensuojan, oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamiseen ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.
Kantajan vastauksessaan, joka toimitettiin sen jälkeen, kun komissio oli suorittanut tämän tuomion 19 kohdassa tarkoitetut kuittaustoimet, Alfamicro laajensi kanteensa kohdetta ja vaati, että unionin yleisen tuomioistuimen oli todettava kyseiset kuittaustoimet pätemättömiksi ja velvoitettava komissio kumoamaan ne sekä korvaamaan sille vastaavat määrät viivästyskorkoineen.
Komissio puolestaan nosti vastakanteen, jossa vaadittiin, että Alfamicro oli velvoitettava maksamaan takaisin tuki, joka oli aiheettomasti maksettu riidanalaisen tukisopimuksen asiayhteydessä.
Unionin tuomioistuin luokitteli Alfamicron SEUT 272 artiklan perusteella nostaman kanteen ”vahvistuskanteeksi”, jossa vaadittiin sen toteamista, ettei saatavaa, johon komissio vetosi riidanalaisen tukisopimuksen nojalla, ollut olemassa.
Ensimmäinen kanneperuste koski riidanalaisen tukisopimuksen rikkomista, ja sen osalta unionin yleinen tuomioistuin tutki tarkasti tilintarkastustuomioistuimen johtopäätöksiä, jotka koskivat kustannuksia, jotka liittyivät sisäisten konsulttien ja alihankkijoiden, tässä tapauksessa yhtiöiden O. ja D., tarjoamiin palveluihin. Unionin yleinen tuomioistuin vahvisti tilintarkastustuomioistuimen ja komission tältä osin tekemän arvion, jonka mukaan määrä, joka vastasi 93:a prosenttia komission maksamasta tuesta, ei ollut todennettavissa ja luotettava, ja kyseisen määrän ei näin ollen voinut katsoa edustavan Alfamicrolle tosiasiallisesti aiheutuneita kustannuksia. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, etteivät kyseiset kustannukset olleet riidanalaisen tukisopimuksen mukaan tukikelpoisia, ja se hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen.
Toisena kanneperusteenaan Alfamicro vetosi suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen. Alfamicro esitti, että koska hanke ”Save Energy” oli saatettu päätökseen ja koska komissio oli saanut siitä täyden hyödyn, olisi suhteetonta vähentää tuki ainoastaan 7 prosenttiin sen alkuperäisestä määrästä. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tämänkaltaisessa sopimuksessa tuki ei ole korvaus tuensaajan suorittamasta työstä vaan hankkeille myönnetty tuki, jonka maksamiselle on asetettu täsmälliset edellytykset. Komissio voi näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen mukaan korvata ainoastaan kustannuksia, jotka ovat tuensaajan kanssa allekirjoitetun sopimuksen mukaan tukikelpoisia. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, ettei suhteellisuusperiaatetta ollut loukattu, ja se hylkäsi kyseisen kanneperusteen.
Kolmannen kanneperusteensa osalta Alfamicro vetosi luottamuksensuojan, oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaamiseen. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen kanneperusteen tehottomana, koska se katsoi, ettei mainittuja periaatteita voida soveltaa sopimussuhteen tapauksessa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi joka tapauksessa, ettei kyseisiä periaatteita ollut loukattu nyt käsiteltävässä asiassa.
Valittajan neljäs ja viimeinen valitusperuste perustui siihen, että komissio oli laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa. Alfamicro väitti, että päätöksen, jonka väitettiin sisältyvän 28.10.2014 päivättyyn kirjeeseen, perustelut olivat ”äärimmäisen suppeat”, joten kyseistä päätöstä rasitti oikeudellinen virhe. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kyseisen kanneperusteen sillä perusteella, että koska mainittu kirje ei ollut hallintotoimi, perusteluvelvollisuutta ei nyt käsiteltävässä asiassa voinut soveltaa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi lisäksi, että vaikka kyseisen kanneperusteen katsottaisiin olevan kanneperuste, joka perustuu velvollisuuteen täyttää sopimus vilpittömässä mielessä, kyseinen peruste ei voisi menestyä, koska mainitun kirjeen asiayhteys oli Alfamicron – joka oli jo saanut riittävästi tietoa ennakkoilmoituksen perusteella – tiedossa.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi näin ollen vahvistuskanteen kokonaisuudessaan.
Siltä osin kuin oli kyse vaatimuksista, jotka Alfamicro esitti kantajan vastauksessaan, jossa se vaati unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että kuittaustoimet, jotka komissio oli suorittanut kannekirjelmän jättämisen jälkeen, olivat pätemättömiä, ja velvoittamaan komission korvaamaan sille mainittuja kuittauksia vastaavan määrän viivästyskorkoineen, unionin yleinen tuomioistuin jätti ne tutkimatta sillä perusteella, että kyseiset kuittaustoimet olivat hallintotoimia, joiden kumoamista oli vaadittava SEUT 263 artiklan perusteella. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestys ei mahdollista kannetyypin muuttamista asian käsittelyn kuluessa.
Siltä osin kuin on kyse komission vastakanteesta, unionin yleinen tuomioistuin vahvisti, että tilintarkastustuomioistuimen arvio tukikelvottomina pidettyjen kustannusten osalta oli pätevä ja että komissiolle oli näin ollen syntynyt vastaavansuuruinen saatava. Unionin yleinen tuomioistuin velvoitti näin ollen Alfamicron maksamaan komissiolle kuittaustoimien jälkeen jäljelle jäävän määrän eli277849,93 euroa lisättynä 26,88 euron korolla kultakin viivästyspäivältä 20.6.2015 alkaen ja siihen saakka, kunnes sen riidanalaisen tukisopimuksen täyttämiseen perustuva velka on kokonaisuudessaan suoritettu.
Asianosaisten vaatimukset
Alfamicro vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta se ratkaistaisiin SEUT 263 artiklan mukaisesti
–
velvoittaa komission korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
ensisijaisesti jättää valittajan tekemän valituksen tutkimatta
–
toissijaisesti hylkää valituksen perusteettomana ja näin ollen vahvistaa valituksenalaisen tuomion
–
velvoittaa valittajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Alfamicro vetoaa valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut alkuperäisen kannekirjelmän vaatimuksia virheellisesti siten, että niissä vaadittiin sen toteamista, ettei saatavaa, johon komissio vetosi riidanalaisen tukisopimuksen nojalla, ollut olemassa, toinen siihen, että riidanalaista tukisopimusta on rikottu, kolmas siihen, että suhteellisuusperiaatetta on loukattu, ja neljäs siihen, että oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu.
Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu SEUT 263 artiklan rikkomiseen
Ensimmäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen
–
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Komission mukaan ensimmäinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta. Komissio vetoaa siihen, että Alfamicro oli toimittanut kannekirjelmänsä unionin yleiseen tuomioistuimeen SEUT 272 artiklan ja riidanalaiseen tukisopimukseen sisältyvän välityslausekkeen perusteella. Komissio toteaa, että koska valittaja vaatii valituksensa osalta unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuisi SEUT 263 artiklan nojalla sellaisen väitetyn hallintopäätöksen pätevyydestä, jonka komissio olisi tehnyt ja joka sisältyisi komission 28.10.2014 päivättyyn kirjeeseen, valittaja muuttaa oikeusriidan kohdetta unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan vastaisesti. Valitusperuste on näin ollen komission mielestä jätettävä tutkimatta.
Alfamicro väittää ilmoittaneensa kannekirjelmässään selvästi, että se vaati unionin yleistä tuomioistuinta toteamaan, että komission päätös, joka sen mukaan sisältyi 28.10.2014 päivättyyn kirjeeseen, oli pätemätön, ja kumoamaan kirjeeseen liitetyn veloitusilmoituksen. Alfamicro väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin olisi valituksenalaisen tuomion 35 ja 36 kohdassa myöntänyt, että Alfamicro vaati komission päätöksen kumoamista, kun se on todennut, että kyseiseen kirjeeseen sisältyvä päätös oli hallintotoimi. Alfamicron mukaan komission oikeudenkäyntiväite on näin ollen hylättävä.
–
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta unionin tuomioistuimessa perusteita, joihin hän ei ole unionin yleisessä tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus laajentaa unionin tuomioistuimessa kannettaan unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Unionin tuomioistuin on valitusasioissa lähtökohtaisesti toimivaltainen tutkimaan ainoastaan arvioinnit, jotka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista. Perustelua, jota ei ole esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa, ei kuitenkaan voida pitää uutena perusteena, joka on jätettävä tutkimatta muutoksenhakuvaiheessa, jos sillä vain laajennetaan perusteluja, joihin on jo vedottu unionin yleiseen tuomioistuimeen toimitetussa kannekirjelmässä esitetyn kanneperusteen yhteydessä (tuomio 16.11.2017, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. komissio,
C‑250/16 P
,
EU:C:2017:871
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Alfamicro on toki unionin yleisessä tuomioistuimessa vaatinut, että unionin yleinen tuomioistuin lausuu asiasta SEUT 272 artiklan ja riidanalaiseen tukisopimukseen sisältyvän välityslausekkeen perusteella eikä SEUT 263 artiklan perusteella.
Valituksenalaisen tuomion 36 kohdasta ilmenee kuitenkin, että valittaja vaati alusta alkaen, että unionin yleinen tuomioistuin toteaisi, että päätös, jonka väitetään sisältyvän 28.10.2014 päivättyyn kirjeeseen, on pätemätön. Tästä seuraa, että Alfamicro tarkoitti tosiasiassa kumoamiskannetta. Lisäksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän ristiriidan olemassaolon ja katsoi valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, ettei mahdollista kumoamiskannetta voitaisi ottaa tutkittavaksi, koska mainittu kirje tai veloitusilmoitus eivät ole hallintotoimia, joiden kumoamista voitaisiin vaatia tällaisella kanteella.
Tästä seuraa, että Alfamicro väitti jo unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamansa kanteen osalta, että komission 28.10.2014 päivättyä kirjettä oli pidettävä kyseisen toimielimen toteuttamana hallintotoimena, vaikka Alfamicro olikin perustanut kanteensa virheelliseen oikeusperustaan. Koska ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut virheellisesti 28.10.2014 päivätyn komission kirjeen oikeudellisen luonteen, tällaisella valitusperusteella vain laajennetaan perusteluja, joihin on jo vedottu unionin yleiseen tuomioistuimeen toimitetussa kannekirjelmässä esitetyn kanneperusteen yhteydessä.
Kyseinen valitusperuste on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
–
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Ensimmäisen valitusperusteensa osalta Alfamicro arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä on virheellisesti katsonut, ettei toimella, jonka kumoamista Alfamicro oli vaatinut, ollut SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kannekelpoisen toimen ominaispiirteitä, ja siitä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että Alfamicron vaatimus koski tosiasiassa sitä, että mainittu tuomioistuin toteaisi, ettei saatavaa, johon komissio vetoaa riidanalaisen tukisopimuksen nojalla, ole olemassa.
Alfamicron mukaan useat seikat osoittavat, että 28.10.2014 päivätty komission kirje on hallintotoimi. Alfamicro toteaa, että kyseisessä kirjeessä vahvistetaan yksipuolisesti saatava ja sen eräpäivä ja ilmoitetaan, että komissiolla on valta toteuttaa täytäntöönpanotoimia. Tilintarkastustuomioistuimen suorittaman tilintarkastuksen luonne ja se, että kyseisen tilintarkastuksen tuloksia on sovellettu muihin Alfamicron ja komission välisiin sopimuksiin, osoittaa Alfamicron mukaan, ettei kyseinen tilintarkastus kuulu sopimussuhteen alaan.
Vastaavasti myös kuittaustoimenpiteitä, jotka komissio suoritti mainitun kirjeen jälkeen, on Alfamicron mukaan pidettävä hallintotoimina. Alfamicron mukaan olisi nimittäin ristiriitaista yhtäältä todeta, että komission saatava perustuu sopimukseen, ja velvoittaa siten tuensaaja nostamaan kanteen SEUT 272 artiklan perusteella, ja toisaalta hyväksyä mainitun toimielimen mahdollisuus ryhtyä yksipuolisesti kyseisen saatavan pakkotäytäntöönpanoon kuittauksen avulla eli sellaisella hallintotoimella, joka voidaan riitauttaa ainoastaan SEUT 263 artiklan perusteella.
Komissio kiistää argumentit, jotka Alfamicro on esittänyt ensimmäisen valitusperusteensa tueksi.
–
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on – kuten unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa – palautettava mieleen, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 263 artiklan mukaisen kumoamiskanteen kohteena voivat olla kaikki toimielinten toteuttamat toimet, niiden luonteesta tai muodosta riippumatta, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi (tuomio 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio,
C‑16/16 P
,
EU:C:2018:79
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, että unionin tuomioistuinten toimivaltaa tulkita ja soveltaa EUT-sopimuksen määräyksiä kumoamiskanteen yhteydessä ei kuitenkaan sovelleta silloin, kun kantajan oikeudellinen asema on seurausta sopimussuhteesta, jota koskevaan oikeudelliseen järjestelmään sovelletaan sopimuspuolten nimeämää kansallista lakia (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
kohta ja määräys 21.4.2016, Borde ja Carbonium v. komissio,
C‑279/15 P
, ei julkaistu,
EU:C:2016:297
,
kohta).
Jos unionin tuomioistuimet nimittäin katsoisivat, että niillä on toimivalta lausua sellaisten toimenpiteiden kumoamisesta, jotka kuuluvat vain sopimukseen perustuvaan asiayhteyteen, olisi vaarana paitsi se, että SEUT 272 artikla, jossa sallitaan toimivallan myöntäminen unionin tuomioistuimille välityslausekkeessa, menettäisi merkityksensä, mutta myös se, että tilanteissa, joissa sopimus ei sisällä tällaista lauseketta, unionin tuomioistuinten tuomiovaltaa laajennettaisiin niiden rajojen ulkopuolelle, joista on määrätty SEUT 274 artiklassa, jossa annetaan jäsenvaltioiden tuomioistuimille yleinen toimivalta ratkaista sellaiset riidat, joissa unioni on asianosainen (tuomio 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
kohta).
Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että sellaisen sopimuksen tapauksessa, joka on tehty kantajan ja unionin jonkin toimielimen välillä, unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi voidaan saattaa kanne SEUT 263 artiklan nojalla vain, jos riidanalaisella toimella on tarkoitus saada aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka jäävät asianosaisten välisen sopimussuhteen ulkopuolelle ja edellyttävät sopimuspuolena olevalle toimielimelle sen hallintoviranomaisen asemassa myönnetyn julkisen vallan oikeuksien käyttämistä (tuomio 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa Alfamicron riitauttama toimi on 28.10.2014 päivätty komission kirje, jolla komissio osoittaa Alfamicrolle veloitusilmoituksen ja ilmoittaa tälle siitä, että se aikoo periä takaisin määrät, jotka riidanalaisen tukisopimuksen nojalla on maksettu aiheettomasti ja joiden määrä vastaa veloitusilmoituksessa ilmoitettua määrää.
Mainittu veloitusilmoitus kuuluu näin ollen riidanalaisen tukisopimuksen asiayhteyteen, koska sen tarkoituksena on sellaisen saatavan takaisinperintä, joka perustuu kyseiseen sopimukseen. Tällainen veloitusilmoitus ja siihen liittyvä maksukehotus sisältävät ainoastaan maininnan eräpäivästä ja maksuehdoista, eikä niitä voida rinnastaa täytäntöönpanokelpoiseen toimenpiteeseen, vaikka niissä mainitaan SEUT 299 artiklan mukainen täytäntöönpano yhtenä mahdollisena vaihtoehtona, johon komissio voi turvautua silloin, kun velallinen ei ole vahvistettuna eräpäivänä täyttänyt velvollisuuksiaan (ks. analogisesti tuomio 9.9.2015, Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio,
C‑506/13 P
,
EU:C:2015:562
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa komissio ei kuitenkaan ole turvautunut pakkotäytäntöönpanoon, vaan se on päättänyt nostaa unionin yleisessä tuomioistuimessa vastakanteen, jossa se vaatii, että Alfamicro määrätään maksamaan kyseinen saatava.
Yhdenkään Alfamicron mainitseman seikan perusteella ei myöskään voida katsoa, että komissio olisi toiminut hallintoviranomaisena tai että sen 28.10.2014 päivätty kirje olisi tuottanut sopimussuhteen ulkopuolella oikeusvaikutuksia, jotka olisivat omiaan muuttamaan Alfamicron oikeusasemaa.
Tilintarkastustuomioistuimen suorittamasta tilintarkastuksesta nimittäin määrättiin riidanalaisessa tukisopimuksessa, ja kyse on tämänkaltaisissa sopimuksissa tavanomaisesti määrätystä menettelystä. Tilintarkastusten tarkoituksena on varmistaa, että tuensaajalle korvataan ainoastaan sellaiset kustannukset, jotka ovat tukikelpoisia tuen myöntämistä koskevan sopimuksen nojalla, jotta voidaan varmistaa unionin varojen vastuullinen hoito ja käyttö.
On toki niin, että sen jälkeen, kun komissio oli lähettänyt 28.10.2014 päivätyn kirjeensä, se sovelsi riidanalaista tukisopimusta koskevan tilintarkastuksen tuloksia muihin Alfamicron kanssa tekemiinsä sopimuksiin ja että päätöksiä, jotka komissio teki tällaisten ekstrapolointien perusteella, voitaisiin mahdollisesti pitää kyseisen toimielimen hallintotoimina, jos ne jäävät kyseisten muiden sopimusten sopimussuhteen ulkopuolelle. On kuitenkin todettava yhtäältä, että saatava, johon komissio viittasi 28.10.2014 päivätyssä kirjeessään, ei perustu tällaisiin ekstrapolointeihin vaan suoraan sen tilintarkastuksen tuloksiin, jonka tilintarkastustuomioistuin suoritti sellaisten menojen osalta, jotka Alfamicro oli ilmoittanut riidanalaisen tukisopimuksen perusteella, ja toisaalta, ettei unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettu kannetta, joka olisi koskenut mainittuja muita sopimuksia.
Vastaavasti komission myöhemmin suorittamat kuittaustoimet ovat erillisiä toimia, joiden mahdollisella hallinnollisella luonteella ei ole minkäänlaista vaikutusta siihen, että siihen veloitusilmoitukseen sisältyvä saatavaa koskeva ilmoitus, joka on kyseisen toimielimen 28.10.2014 päivätyn kirjeen liitteenä, liittyy sopimussuhteeseen. Lisäksi on todettava, että vaikka Alfamicro yleisesti arvostelee sitä, että unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä sopimusperusteisia toimenpiteitä ja kuittaukseen liittyviä hallintotoimia kohdellaan eri tavalla, se ei nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä riitauta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 196 kohtaan sisältyvää ratkaisua jättää tutkimatta vaatimusten osat, joissa vaaditaan kumoamaan komission kuittaustoimet, vaan se tyytyy esittämään, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt katsoa, että 28.10.2014 päivätty kirje ja sen liitteenä oleva veloitusilmoitus ovat SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia.
Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt oikeudellista virhettä, kun se on katsonut, että vaikka ensimmäisessä oikeusasteessa nostettua kannetta, joka perustui nimenomaisesti SEUT 272 artiklaan, pidettäisiin ”kumoamiskanteena”, jonka oikeusperusta on SEUT 263 artikla, tällainen kanne oli kuitenkin jätettävä tutkimatta sen takia, että 28.10.2014 päivätty kirje ja kyseisen kirjeen liitteenä oleva veloitusilmoitus eivät ole SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia, joten oli katsottava, että Alfamicron kanne perustui SEUT 272 artiklaan, kun otettiin huomioon riidanalaisessa tukisopimuksessa oleva välityslauseke.
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Toinen ja kolmas valitusperuste, jotka koskevat riidanalaisen tukisopimuksen rikkomista ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
Asianosaisten lausumat
Toisen ja kolmannen valitusperusteensa osalta, joita on aiheellista tarkastella yhdessä, Alfamicro arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on valituksenalaisen tuomion 142 kohdassa todennut, että komissiolla oli velvollisuus vaatia sellaisiin kustannuksiin osoitetun rahoituksen takaisinmaksua, joita pidettiin tukikelvottomina, ja ettei se ollut loukannut suhteellisuusperiaatetta tai velvollisuuttaan täyttää sopimusvelvoitteensa vilpittömässä mielessä.
Alfamicro väittää, että koska riidanalaisen tukisopimuksen II.28 lausekkeessa määrätään, että komissio ryhtyy ”kaikkiin tarpeellisina pitämiinsä asianmukaisiin toimenpiteisiin”, komission olisi pitänyt ottaa huomioon suhteellisuusperiaate tilintarkastustuomioistuimen suorittaman tilintarkastuksen tuloksen soveltamisessa. Alfamicro esittää, että riidanalainen tukisopimus on molemminpuolisesti velvoittava sopimus ja että Alfamicro on täyttänyt kyseiseen sopimukseen perustuvat velvoitteensa. Alfamicro toteaa, että alentamalla tuen määrää 93 prosenttia huolimatta siitä, että hanke ”Save Energy” oli saatettu päätökseen, komissio rikkoi kyseistä sopimusta ja loukkasi suhteellisuusperiaatetta.
Komissio kiistää argumentit, jotka Alfamicro on esittänyt toisen ja kolmannen valitusperusteensa tueksi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on palautettava mieleen, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 90 ja 128 kohdassa todennut, että tilintarkastustuomioistuin oli arvioinut asianmukaisesti, etteivät Alfamicron ilmoittamat kustannukset olleet tukikelpoisia. Tätä toteamusta, joka joka tapauksessa perustuu unionin yleisen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvaan tosiseikaston arviointiin, ei ole riitautettu nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä.
Kyse on näin ollen ainoastaan sen tarkistamisesta, saattoiko unionin yleinen tuomioistuin perustellusti todeta, että kun komissio vähensi tuen määrästä kaikkien tukikelvottomiksi todettujen kustannusten määrän ja näin ollen vaati suuren osan kyseisestä tuesta maksettavaksi takaisin, se ei loukannut suhteellisuusperiaatetta.
Tässä yhteydessä on todettava, että komissio on SEUT 317 artiklan mukaan velvollinen noudattamaan moitteettoman varainhoidon periaatetta. Se huolehtii myös unionin rahoituksellisten etujen valvonnasta unionin talousarvion täytäntöönpanossa. Sama koskee sopimuksia, koska komission myöntämät tuet rahoitetaan unionin talousarviosta. Unionin myöntämiä tukia koskevan perusperiaatteen mukaan unioni voi tukea ainoastaan todellisuudessa syntyneitä menoja (tuomio 28.2.2013, Portugali v. komissio,
C‑246/11 P
, ei julkaistu,
EU:C:2013:118
,
kohta).
Komissio ei näin ollen voi kyseisiä EUT-sopimuksessa vahvistettuja periaatteita loukkaamatta hyväksyä unionin talousarvioon kohdistuvaa menoa ilman oikeudellista perustaa. Silloin kun on kyse tuesta, tukisopimuksessa määrätään tuen myöntämisen ja käyttämisen ehdoista ja erityisesti lausekkeista, jotka koskevat kyseisen tuen määrän määrittämistä niiden kustannusten perusteella, jotka sopimuskumppani ilmoittaa komissiolle.
Jos tuensaajan ilmoittamat kustannukset eivät asianomaisen tukisopimuksen mukaan ole tukikelpoisia sen takia, että niiden on todettu olevan sellaisia, ettei niitä voida todentaa, ja/tai epäluotettavia, komissiolla ei näin ollen ole muuta mahdollisuutta kuin ryhtyä perimään tukea takaisin perusteettomien määrien verran, koska kyseisen oikeudellisen perustan, joka on tukisopimus, mukaan mainitulla toimielimellä on oikeus maksaa unionin talousarviosta ainoastaan asianmukaisesti oikeutetut määrät. Nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen todettava, että tuen sen osan vaatimista takaisin maksettavaksi, joka vastaa tukikelvottomia kustannuksia, sellaisina kuin ne on esitetty tilintarkastustuomioistuimen tilintarkastuskertomuksessa, on pidettävä asianmukaisena toimenpiteenä.
Valittaja on esittänyt argumentteja kyseisen sopimuksen molemminpuolisesti velvoittavasta luonteesta, mutta tältä osin on riittävää palauttaa mieleen, ettei tuki ole vastike tukisopimuksessa tarkoitetun hankkeen toteuttamisesta. Niiden määrien tarkoituksena, jotka komissio suorittaa kyseisen tukisopimuksen nojalla, on ainoastaan se, että tuensaaja kykenee suoriutumaan hankkeen toteuttamisesta aiheutuvista kustannuksista. Koska osa kyseisistä kustannuksista on todettu tukikelvottomiksi sen takia, ettei tuensaaja ole noudattanut sopimusvelvoitettaan, joka liittyy sille osoitettujen määrien käytön oikeuttamiseen, komission on perittävä tuen mainittu osa takaisin eikä se, että tuensaaja oli tällä välin saattanut tukisopimuksessa tarkoitetun hankkeen päätökseen, ole omiaan vaikuttamaan mainittuun velvoitteeseen.
Siltä osin kuin on kyse Alfamicron väitteestä, joka liittyy perusteettoman edun olemassaoloon, on riittävää todeta, että kyseinen väite on esitetty ensimmäisen kerran unionin tuomioistuimessa ja ettei sitä näin ollen voida ottaa tutkittavaksi.
Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen ole tehnyt oikeudellista virhettä, kun se on todennut, että komissio on vaatiessaan tukikelvottomina pidettyjen kustannusten rahoituksen takaisinmaksua toteuttanut valittajan osalta asianmukaisen toimenpiteen, koska kyseinen toimenpide oli ainoa toimenpide, jonka komissio saattoi toteuttaa niiden velvoitteiden nojalla, jotka komissiolla oli riidanalaisen tukisopimuksen ja unionin oikeuden nojalla, ja ettei komissio tässä yhteydessä ole toiminut tavalla, joka olisi ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen tai sopimusten vilpittömässä mielessä tapahtuvan täytäntöönpanon kanssa.
Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella toinen ja kolmas valitusperuste on hylättävä perusteettomina.
Neljäs valitusperuste, joka perustuu oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen
Asianosaisten lausumat
Alfamicro väittää tämän valitusperusteen osalta, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, koska sen olisi pitänyt todeta, että komissio oli loukannut oikeusvarmuuden periaatetta. Valittaja toteaa, että riidanalaisen tukisopimuksen II.28 artiklan 5 kohdassa määrättiin, että komissio saattoi toteuttaa ”asianmukaisia toimenpiteitä”. Valittaja väittää, että vaikka se olisikin voinut ennakoida, että sillä, ettei se kyennyt oikeuttamaan kaikkia riidanalaisen tukisopimuksen osalta ilmoittamiaan kustannuksia, voisi olla seurauksia tuen määrän kannalta, se ei olisi ikinä voinut nähdä ennalta, että tuen määrää alennettaisiin 93 prosentilla huolimatta siitä, että hanke oli saatettu päätökseen. Valittaja toteaa, että komissio on näin toimimalla toteuttanut riidanalaisen tukisopimuksen vastaisesti epäasianmukaisia toimenpiteitä ja näin ollen loukannut oikeusvarmuuden periaatetta.
Komissio riitauttaa mainitut argumentit.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistettava, että asia saatettiin unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi asiayhteydessä, jossa kyseinen tuomioistuin toimi sopimusasioita käsittelevänä tuomioistuimena ja jossa sen tehtävänä oli ratkaista sopimusoikeudellinen riita-asia, eikä tuomioistuimena, jonka tehtävänä on tarkistaa sellaisen toimen laillisuus, jonka osalta voidaan nostaa SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kumoamiskanne.
Oikeusvarmuuden periaate, joka kuuluu unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin, edellyttää, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä ja että niiden vaikutukset ovat ennakoitavissa, jotta ne, joita asia koskee, tietäisivät, miten niiden tulee toimia niissä tilanteissa ja oikeudellisissa suhteissa, joihin unionin oikeusjärjestystä sovelletaan (tuomio 8.12.2011, France Télécom v. komissio,
C‑81/10 P
,
EU:C:2011:811
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä yhteydessä tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 156 ja 157 kohdassa katsonut perustellusti, ettei oikeusvarmuuden periaatetta voinut soveltaa sopimusoikeudellisessa riita-asiassa, jossa unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole tarkistaa hallintotoimen laillisuutta. Kyseisen periaatteen mahdollinen loukkaus ei näin ollen vaikuttaisi niihin velvoitteisiin, joita komissiolla on riidanalaisen tukisopimuksen nojalla.
Neljäs valitusperuste on näin ollen hylättävä tehottomana.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, ettei yksikään Alfamicron valituksensa tueksi esittämistä perusteista voi menestyä.
Valitus on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Alfamicro on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut, että Alfamicro velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, Alfamicro on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Alfamicro – Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: portugali.