CELEX: 62018CJ0092
Žaloba na neplatnost
Institucionální právo
Protokol o umístění sídel orgánů a některých institucí, subjektů a útvarů Evropské unie
Evropský parlament
Pojem ‚zasedání o rozpočtu‘ konající se ve Štrasburku (Francie)
Článek 314 SFEU
Výkon rozpočtové pravomoci na doplňujícím plenárním zasedání v Bruselu (Belgie)

Svou žalobou se Francouzská republika domáhá zrušení čtyř aktů Evropského parlamentu týkajících se přijímání rozpočtu Evropské unie na rok 2018 (dále jen společně „napadené akty“), a sice:
–
pořadu jednání pléna Parlamentu dne 29. listopadu 2017 [dokument P8_0J (2017)11-29] v rozsahu, v jakém je v něm zařazena rozprava ke společnému návrhu rozpočtu Unie na rok 2018,
–
pořadu jednání pléna Parlamentu dne 30. listopadu 2017 [dokument P8_0J (2017)11-30] v rozsahu, v jakém je v něm zařazeno hlasování o tomto společném návrhu spolu s vysvětlením hlasování,
–
legislativního usnesení Parlamentu ze dne 30. listopadu 2017 o uvedeném společném návrhu [dokument P8_TA(2017)0458, P8_TA-PROV(2017)0458] a
–
aktu ze dne 30. listopadu 2017, kterým předseda Parlamentu prohlásil, že rozpočet Unie na rok 2018 je s konečnou platností přijat.
Právní rámec
Jediný článek písm. a) Protokolu o umístění sídel orgánů a některých institucí, subjektů a útvarů Evropské unie, připojený ke smlouvám o EU, o FEU a o ESAE (dále jen „protokol o sídlech orgánů“), stanoví:
„Evropský parlament má sídlo ve Štrasburku, kde se konají plenární zasedání, která trvají 12 měsíců, včetně zasedání o rozpočtu. Doplňující plenární zasedání se konají v Bruselu. Výbory Evropského parlamentu zasedají v Bruselu. Generální sekretariát Evropského parlamentu a jeho útvary sídlí v Lucemburku.“
Článek 314 SFEU stanoví:
„Evropský parlament a Rada stanoví zvláštním legislativním postupem roční rozpočet Unie v souladu s těmito ustanoveními:
[…]
3.   Rada přijme svůj postoj k návrhu rozpočtu a postoupí jej Evropskému parlamentu nejpozději 1. října roku předcházejícího roku, ve kterém má být rozpočet plněn. […]
4.   Jestliže ve lhůtě čtyřiceti dvou dnů od tohoto postoupení Evropský parlament:
[…]
c)
přijme změny většinou hlasů všech svých členů, postoupí se změněný návrh Radě a Komisi. Předseda Evropského parlamentu po dohodě s předsedou Rady neprodleně svolá dohodovací výbor. […]
5.   Dohodovací výbor, který se skládá z členů Rady nebo z jejich zástupců a ze stejného počtu členů zastupujících Evropský parlament, má za úkol dosáhnout přijetí dohody o společném návrhu kvalifikovanou většinou členů Rady nebo jejich zástupců a většinou členů zastupujících Evropský parlament ve lhůtě dvaceti jednoho dne od svého svolání, a to na základě postojů Evropského parlamentu a Rady.
[…]
6.   Dohodne-li se dohodovací výbor ve lhůtě dvaceti jednoho dne podle odstavce 5 na společném návrhu, mají Evropský parlament a Rada ode dne této dohody čtrnáct dní na to, aby společný návrh schválily.
7.   Jestliže ve lhůtě čtrnácti dnů podle odstavce 6:
a)
Evropský parlament i Rada schválí společný návrh nebo nepřijmou žádné rozhodnutí nebo jestliže jeden z těchto orgánů společný návrh schválí, zatímco druhý nepřijme žádné rozhodnutí, pokládá se rozpočet za přijatý s konečnou platností v souladu se společným návrhem; nebo
b)
Evropský parlament, který se usnáší většinou hlasů všech svých členů, i Rada společný návrh zamítnou nebo pokud jeden z těchto orgánů společný návrh zamítne, zatímco druhý nepřijme žádné rozhodnutí, předloží Komise nový návrh rozpočtu; nebo
[…]
d)
Evropský parlament schválí společný návrh, zatímco Rada jej zamítne, může Evropský parlament, který se usnáší většinou hlasů všech svých členů a třípětinovou většinou odevzdaných hlasů, ve lhůtě čtrnácti dnů ode dne zamítnutí Radou rozhodnout o potvrzení všech nebo některých změn uvedených v odst. 4 písm. c). Není-li některá změna Evropského parlamentu potvrzena, zachová se postoj dohodnutý dohodovacím výborem k rozpočtové linii [položce], která je předmětem změny. Rozpočet se na tomto základě pokládá za přijatý s konečnou platností.
[…]
9.   Po ukončení postupu uvedeného v tomto článku prohlásí předseda Evropského parlamentu, že rozpočet je přijat s konečnou platností.
10.   Každý orgán vykonává pravomoci svěřené mu podle tohoto článku při dodržování Smluv a aktů přijatých na jejich základě, zejména pokud jde o vlastní zdroje Unie a o rovnováhu příjmů a výdajů.“
Skutečnosti předcházející sporu
Dne 7. října 2015 přijal Parlament rozvrh plenárních zasedání na rok 2017, který mimo jiné stanovil konání řádných plenárních zasedání ve Štrasburku (Francie) od 23. do 26. října, od 13. do 16. listopadu a od 11. do 14. prosince 2017 a jednoho doplňujícího plenárního zasedání ve dnech 29. a 30. listopadu 2017 v Bruselu (Belgie).
V dubnu 2017 stanovily Rada, Parlament a Komise pragmatický harmonogram upřesňující ústřední data, která tyto orgány plánovaly pro jednotlivé etapy rozpočtového procesu pro rok 2018, a zejména pro případný dohodovací postup.
Dne 29. června 2017 zveřejnila Komise návrh rozpočtu Unie na rozpočtový rok 2018. Dne 13. září 2017 předala Rada Parlamentu svůj postoj k tomuto návrhu. Po hlasování v rozpočtovém výboru a rozpravě na řádném plenárním zasedání, které se konalo ve Štrasburku ve dnech 23. až 26. října 2017, přijal Parlament dne 25. října 2017 legislativní usnesení obsahující změny uvedeného návrhu. Dne 31. října 2017 bylo zahájeno dohodovací řízení o rozpočtu mezi Parlamentem a Radou. Tento postup vyústil dne 18. listopadu 2017 v dohodu o společném návrhu unijního rozpočtu na rok 2018.
Rada tento společný návrh schválila dne 30. listopadu 2017. Parlament zařadil rozpravu a hlasování o tomto návrhu na pořad jednání doplňujícího plenárního zasedání konaného ve dnech 29. a 30. listopadu 2017 v Bruselu. Legislativním usnesením ze dne 30. listopadu 2017 Parlament tento návrh schválil. Téhož dne předseda Parlamentu v plénu prohlásil, že rozpočet Unie na rok 2018 je přijat s konečnou platností.
Po podání projednávané žaloby Soudní dvůr rozsudkem ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci) (
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
), zamítl žalobu Francouzské republiky znějící na zrušení aktů přijatých Parlamentem v rámci postupu vedoucího k přijetí unijního rozpočtu na rok 2017. Po vydání uvedeného rozsudku Francouzská republika na žádost Soudního dvora potvrdila, že má v úmyslu setrvat na své žalobě týkající se unijního rozpočtu na rok 2018.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
Francouzská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadené akty,
–
zachoval účinky aktu, kterým předseda Parlamentu prohlásil, že unijní rozpočet na rok 2018 je přijat s konečnou platností, až do doby, než bude tento rozpočet s konečnou platností přijat aktem, který bude v souladu se Smlouvami, a to v přiměřené lhůtě ode dne vyhlášení rozsudku, který Soudní dvůr vydá v projednávané věci, a
–
uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
Parlament navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
žalobu zamítl,
–
uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení a
–
podpůrně, zachoval účinky aktu, kterým předseda Parlamentu prohlásil, že unijní rozpočet na rok 2018 je přijat s konečnou platností, až do doby, než v přiměřené lhůtě vstoupí v platnost nový akt, kterým bude prvně uvedený akt nahrazen.
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 26. dubna 2019 bylo Lucemburskému velkovévodství povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Francouzské republiky.
K žalobě
Argumentace účastníků řízení
Francouzská republika, podporovaná Lucemburským velkovévodstvím, předkládá jediný žalobní důvod, který vychází z toho, že napadenými akty došlo k porušení protokolu o sídlech orgánů. Tvrdí, že podle jediného čl. písm. a) tohoto protokolu je Parlament v zásadě povinen vykonávat rozpočtovou pravomoc, kterou mu svěřuje čl. 314 odst. 5, 6 a 9 SFEU, v plném rozsahu na řádných plenárních zasedáních, která se konají ve Štrasburku. V daném případě uvedený orgán neprovedl nezbytné sladění požadavků plynoucích z uvedených článků tím, že rozpravu a hlasování o společném návrhu unijního rozpočtu na rok 2018 podle čl. 314 odst. 6 SFEU zařadil na pořad jednání doplňujícího plenárního zasedání, které se konalo v Bruselu ve dnech 29. a 30. listopadu 2017, a že na tomtéž doplňujícím plenárním zasedání prostřednictvím aktu předsedy Parlamentu založeného na čl. 314 odst. 9 SFEU prohlásil, že je tento rozpočet s konečnou platností přijat.
Francouzská republika v tomto ohledu tvrdí, že se Parlament dopustil nesprávného posouzení tím, že stanovil a poté potvrdil svůj rozvrh řádných plenárních zasedání na rok 2017 tak, že se mohl vyjádřit ke společnému návrhu rozpočtu na rok 2018 ve lhůtě stanovené v čl. 314 odst. 6 SFEU pouze na doplňujícím plenárním zasedání uvedeném v předchozím bodě, které se konalo v Bruselu, a nikoli na řádném plenárním zasedání konaném ve Štrasburku.
Francouzská republika má za to, že je možné předvídat okamžik dosažení dohody v dohodovacím postupu. V tomto ohledu především uvádí, že v praxi k hlasování o návrhu rozpočtu, upravenému v čl. 314 odst. 4 SFEU, dochází vždy na druhém řádném říjnovém plenárním zasedání, tzv. zasedání „říjen II“. Dále uvedený členský stát tvrdí, že od vstupu Lisabonské smlouvy v platnost byl dohodovací postup systematicky využíván. A konečně dodává, že ve vysoce pravděpodobném případě takového postupu k případné dohodě s nejvyšší pravděpodobností dojde v posledních dnech dohodovacího období stanoveného v čl. 314 odst. 5 SFEU. Za těchto podmínek má Francouzská republika za to, že Parlament je povinen naplánovat řádné listopadové plenární zasedání na čtvrtý nebo pátý týden po zasedání „říjen II“, jelikož podle ní takové plánování maximalizuje pravděpodobnost, že tento orgán bude moci rozhodnout o společném návrhu rozpočtu na řádném plenárním zasedání konaném ve Štrasburku ve lhůtě čtrnácti dnů stanovené v čl. 314 odst. 6 SFEU. V projednávaném případě však uvedený orgán naplánoval řádné plenární zasedání v listopadu 2017 na třetí týden po zasedání „říjen II“, což mu zabránilo ve výkonu svých rozpočtových pravomocí podle čl. 314 odst. 6, 7 a 9 SFEU ve Štrasburku.
Francouzská republika v každém případě tvrdí, že Parlament mohl po stanovení pragmatického harmonogramu upřesňujícího na základě společné dohody orgánů průběh rozpočtového procesu rozvrh řádných plenárních zasedání změnit. Po stanovení uvedeného harmonogramu byla Parlamentu potvrzena data, kdy proběhne dohodovací postup, jakož i zasedání dohodovacího výboru ve vysoce pravděpodobném případě, že se takový postup použije, po zasedání „říjen II“.
Parlament tvrdí, že výkonem svých rozpočtových pravomocí podle čl. 314 odst. 6, 7 a 9 SFEU na doplňujícím plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 29. a 30. listopadu 2017, se nedopustil jakéhokoliv nesprávného posouzení. S ohledem na nepředvídatelnost vlastní rozpočtovému procesu byly použití dohodovacího postupu i okamžik, ke kterému by byl zahájen a případně ukončen na základě dohody o společném návrhu ročního rozpočtu, v okamžiku stanovení rozvrhu plenárních zasedání na rok 2017 v zásadě nejisté.
Závěry Soudního dvora
Parlament je povinen, jak to potvrzuje čl. 314 odst. 10 SFEU, vykonávat sobě svěřené rozpočtové pravomoci při dodržování Smluv a aktů přijatých na jejich základě.
Zaprvé musí uvedený orgán dodržovat protokol o sídlech orgánů, který je podle článku 51 SEU nedílnou součástí Smluv. Jediný čl. písm. a) uvedeného protokolu stanoví, že „Evropský parlament má sídlo ve Štrasburku, kde se konají plenární zasedání, která trvají 12 měsíců [kde se koná všech dvanáct měsíčních plenárních zasedání], včetně zasedání o rozpočtu“.
V tomto ohledu Soudní dvůr v bodech 32, 35 a 37 rozsudku ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci) (
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
), rozhodl, že vzhledem k tomu, že jediný čl. písm. a) tohoto protokolu neobsahuje žádné upřesnění, musí být slova „zasedání o rozpočtu“ chápána tak, že znamenají všechna plenární zasedání, na nichž Parlament vykonává své rozpočtové pravomoci, a všechny akty jím za tím účelem přijímané. Výkon rozpočtové pravomoci Parlamentu na plenárním zasedání totiž představuje zásadní okamžik v demokratickém životě Unie a vyžaduje mimo jiné veřejnou debatu v plénu, jež unijním občanům umožní seznámit se s jednotlivými vyjádřenými politickými směry, a vytvořit si tak politický názor na činnost Unie. Transparentnost parlamentní debaty v plénu může mimoto posílit demokratickou legitimitu rozpočtového procesu ve vztahu k unijním občanům a důvěryhodnost činnosti Unie. Za těchto podmínek nezahrnují slova „zasedání o rozpočtu“ uvedená v jediném čl. písm. a) protokolu o sídlech orgánů pouze řádná plenární zasedání věnovaná posuzování návrhu rozpočtu v prvním čtení podle čl. 314 odst. 4 SFEU, ale také druhé čtení podle čl. 314 odst. 6 uvedené smlouvy, zajišťující veřejnou rozpravu a veřejné hlasování v plénu o společném návrhu ročního rozpočtu vzešlém z dohodovacího postupu.
Zadruhé je Parlament povinen dodržovat požadavky stanovené článkem 314 SFEU pro výkon jeho rozpočtových pravomocí v plénu. Lhůty stanovené v daném ustanovení mají zajistit přijetí ročního rozpočtu Unie před koncem roku předcházejícího příslušnému rozpočtovému roku, přičemž jejich nedodržení může případně vést k použití článku 315 SFEU o rozpočtovém provizoriu [rozsudek ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci),
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
, bod
].
V situaci, kdy na půdě Parlamentu nedojde k rozpravě a hlasování o společném návrhu ročního rozpočtu ve lhůtě čtrnácti dní stanovené v čl. 314 odst. 6 SFEU, může být tento návrh přijat Radou samotnou za podmínek stanovených v odst. 7 písm. a) uvedeného článku. Pro transparentnost a demokratickou legitimitu činnosti Unie, které se projevují napříč procesem přijímání ročního rozpočtu, je přitom zvlášť důležité, aby Parlament vykonal pravomoc, která mu náleží na základě čl. 314 odst. 6 SFEU, a vyjádřil se v plénu k tomuto společnému návrhu [rozsudek ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci),
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
, bod
].
Zatřetí vzhledem k tomu, že jediný čl. písm. a) protokolu o sídlech orgánů a článek 314 SFEU mají tutéž právní sílu, nemohou mít požadavky vyplývající z prvně uvedeného článku jako takové přednost před požadavky vyplývajícími z druhého článku a obráceně. Při jejich uplatňování je nutno postupovat případ od případu při respektování nezbytného souladu a spravedlivé rovnováhy, které musí mezi těmito požadavky panovat [rozsudek ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci),
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
, bod
].
Podle ustálené judikatury kromě toho platí, že protokol o sídlech orgánů se zakládá na vzájemném respektování příslušných pravomocí členských států a Parlamentu a na vzájemné povinnosti loajální spolupráce [rozsudek ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci),
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
, bod
a citovaná judikatura].
Parlament je tak povinen vykonávat své rozpočtové pravomoci na řádném plenárním zasedání ve Štrasburku, přičemž však tato povinnost vyplývající z jediného čl. písm. a) protokolu o sídlech orgánů nebrání tomu, aby se rozprava a hlasování o ročním rozpočtu konaly na doplňujícím plenárním zasedání v Bruselu, vyžadují-li to naléhavé důvody spojené s řádným průběhem rozpočtového procesu upraveného v článku 314 SFEU. Průběh tohoto řízení, při němž by mělo dodržování jediného čl. písm. a) uvedeného protokolu absolutní přednost na úkor plného zapojení Parlamentu do daného procesu, by nerespektoval nezbytný soulad, který musí panovat mezi požadavky vyplývajícími z dotčených ustanovení a který byl připomenut v bodě 22 tohoto rozsudku [rozsudek ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci),
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
, bod
].
Co se týče soudního přezkumu dodržování požadavků vyplývajících z bodů 22 až 24 tohoto rozsudku, Soudní dvůr v bodě 45 rozsudku ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci) (
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
), upřesnil, že Parlament má při nalézání nezbytného souladu mezi požadavky jediného čl. písm. a) protokolu o sídlech orgánů a požadavky článku 314 SFEU prostor pro uvážení, jež vyplývá z naléhavých důvodů spojených s řádným průběhem rozpočtového procesu. Proto se tento soudní přezkum týká toho, zda se Parlament při výkonu části svých rozpočtových pravomocí na doplňujícím plenárním zasedání dopustil v tomto ohledu nesprávných posouzení.
To, zda napadené akty nezbytný soulad, který musí panovat mezi požadavky jediného čl. písm. a) protokolu o sídlech orgánů a požadavky článku 314 SFEU, respektují, je třeba zkoumat ve světle těchto úvah.
Francouzská republika sice v tomto ohledu připouští, že v rámci stanoveném rozvrhem řádných plenárních zasedání na rok 2017 představovalo doplňující plenární zasedání, které se konalo v Bruselu ve dnech 29. a 30. listopadu 2017, jedinou možnost Parlamentu vyjádřit se ke společnému návrhu rozpočtu na rok 2018 ve lhůtě stanovené v čl. 314 odst. 6 SFEU, avšak tvrdí, podporována Lucemburským velkovévodstvím, že určení tohoto rozvrhu zasedání uvedeným orgánem je stiženo vadou spočívají v nesprávným posouzením. Podle uvedených členských států bylo možné upravit uvedený rozvrh tak, aby se rozprava a hlasování o společném návrhu rozpočtu Unie na rok 2018 mohly konat ve Štrasburku při dodržení uvedené lhůty. Možnost takové úpravy, či dokonce změny rozvrhu řádných plenárních zasedání na rok 2017 totiž nastala při určení tohoto rozvrhu dne 7. října 2015 i po stanovení pragmatického harmonogramu v dubnu 2017.
Pokud jde zaprvé o určení parlamentního rozvrhu na rok 2017, k němuž došlo dne 7. října 2015, argumentace Francouzské republiky, podporované Lucemburským velkovévodstvím, spočívá v podstatě na předpokladu, že Parlament mohl v okamžiku stanovení tohoto rozvrhu rozumně předvídat okamžik, kdy dohodovací výbor dosáhne dohody o společném návrhu ročního rozpočtu.
Soudní dvůr však již takový předpoklad odmítl, když v bodě 50 rozsudku ze dne 2. října 2018, Francie v. Parlament (Výkon rozpočtové pravomoci) (
C‑73/17
,
EU:C:2018:787
), rozhodl, že v okamžiku určování rozvrhu řádných plenárních zasedání je z principu nejisté, zda bude využito dohodovacího postupu a kdy by tento postup byl zahájen a případně skončen na základě dohody o společném návrhu ročního rozpočtu.
Žádná ze skutečností uplatňovaných Francouzskou republikou a Lucemburským velkovévodstvím nemůže zpochybnit úvahy týkající se nepředvídatelnosti spojené s rozpočtovým procesem, o něž se opírá judikatura připomenutá v předchozím bodě.
Mimoto argumentace těchto členských států, podle níž musí Parlament naplánovat řádné listopadové plenární zasedání na čtvrtý nebo pátý týden po zasedání „říjen II“, nezbytně předpokládá, že uvedený orgán má za tímto účelem prostor pro uvážení. Francouzská republika zejména v rozsahu, v němž vychází z toho, že takové plánování „maximalizuje pravděpodobnost“ rozpravy a hlasování o společném návrhu ročního rozpočtu na listopadovém řádném plenárním zasedání konaném ve Štrasburku, tak v podstatě připouští, že takové plánování nemůže zajistit, aby se tato rozprava a hlasování skutečně mohly uskutečnit ve Štrasburku, a tudíž potvrzuje, že určení parlamentního rozvrhu není s to odstranit nepředvídatelnosti spojené s rozpočtovým procesem.
Je tudíž třeba mít za to, že Parlament dne 7. října 2015 při určování svého rozvrhu řádných plenárních zasedání na rok 2017 nepřekročil meze prostoru pro uvážení připomenuté v bodě 25 tohoto rozsudku.
Zadruhé Francouzská republika vytýká Parlamentu, že tento rozvrh nezměnil po stanovení pragmatického harmonogramu rozpočtového procesu týkajícího se roku 2018 v dubnu 2017, jelikož tento pragmatický harmonogram potvrdil data, kdy proběhne dohodovací postup ve vysoce pravděpodobném případě, že takový postup bude použit.
Uvedený pragmatický harmonogram přitom upřesňoval data, která Rada, Parlament a Komise plánovaly v dubnu 2017 pro rozpočtový proces týkající se roku 2018, a zejména pro případný dohodovací postup, navzdory možnosti, že nepředvídatelnosti spojené s rozpočtovým procesem by těmto orgánům zabránily v dodržení plánovaných dat.
Pokud jde o tuto nepředvídatelnost, Parlament uvedl, aniž mu bylo v tomto ohledu oponováno, že výsledek vzešlý z dohodovacího období je nejistý, jak vyplývá zejména z okolnosti, že toto období uplynulo, aniž bylo dosaženo dohody, ve třech z pěti procesů ukončených v režimu článku 314 SFEU před stanovením parlamentního rozvrhu na rok 2017, takže roční rozpočet Unie mohl být přijat až v prosinci roku předcházejícího rozpočtovému roku, o nějž se jednalo v daných třech procesech. Mimoto v odpovědi na otázku položenou Soudním dvorem na jednání Parlament upřesnil, což rovněž nebylo zpochybněno, že přesný začátek dohodovacího období může být určen až v poslední chvíli, na základě aktualizovaných rozvrhů Parlamentu, Rady a Komise.
Po stanovení pragmatického harmonogramu týkajícího se rozpočtového procesu na rozpočtový rok 2018 v dubnu 2017 zůstávala stále nejistá odpověď na otázku, zda a k jakému datu by dohodovací výbor mohl skutečně dosáhnout dohody.
Za těchto podmínek se Parlament nedopustil nesprávného posouzení ani tím, že po stanovení pragmatického harmonogramu v dubnu ponechal rozvrh řádných plenárních zasedání na tentýž rok beze změny.
Napadené akty tudíž nejsou stiženy vadou spočívající v nesprávném posouzení tvrzenou Francouzskou republikou.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba jediný žalobní důvod Francouzské republiky, a tedy i žalobu zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Parlament požadoval náhradu nákladů řízení a Francouzská republika neměla ve věci úspěch, je důvodné rozhodnout, že posledně uvedená ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Parlamentem. Podle čl. 140 odst. 1 téhož jednacího řádu Soudního dvora ponese Lucemburské velkovévodství, které vstoupilo do řízení jako vedlejší účastník, vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.

3)
Lucemburské velkovévodství ponese vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.