CELEX: 62016CJ0017
Előzetes döntéshozatal
1889/2005/EK rendelet
Az Európai Unió területére belépő, illetve az Európai Unió területét elhagyó készpénz ellenőrzése
A 3. cikk (1) bekezdése
Az Unióba belépő, vagy azt elhagyó természetes személy
Nyilatkozattételi kötelezettség
Valamely tagállam repülőterének nemzetközi tranzitterülete

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló, 2005. október 26‑i 1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2005. L 309., 9. o.
) 3. cikke (1) bekezdésének és a személyek határátlépésére irányadó szabályok közösségi kódexének (Schengeni határ‑ellenőrzési kódex) létrehozásáról szóló, 2006. március 15‑i 562/2006/EK rendelet (
HL 2006. L 105., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 57., 19. o.
) 4. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Oussama El Dakkak és az Intercontinental SARL, valamint az Administration des douanes et droits indirects (vámok és közvetett adók hivatala, Franciaország) között, az előbbiek azon kárainak megtérítésére irányuló kérelmeik tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyek O. El Dakkaknak a Roissy‑Charles‑de‑Gaulle repülőtéren (Franciaország) való átutazása során a nála lévő készpénzösszegeknek e hatóság által azon indokkal történő lefoglalásából keletkeztek, hogy O. El Dakkak elmulasztott nyilatkozatot tenni ezen összegekről.
Jogi háttér
Az 1889/2005 rendelet
Az 1889/2005 rendelet (2) és (4)–(6) preambulumbekezdésének a szövege a következő:
„(2)
A jogellenes tevékenységekből származó jövedelmeknek a pénzügyi rendszerbe történő bevezetése, valamint azok pénzmosást követő befektetése károsítja a megbízható és fenntartható gazdasági fejlődést. Ennek megfelelően a pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1991. június 10‑i 91/308/EGK tanácsi irányelv [(
HL 1991. L 166., 77. o.
; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 153. o.)] a pénzmosás – a hitelintézeteken és a pénzügyi szervezeteken keresztül folytatott ügyletek, valamint egyes szakmai formák felügyelete révén történő – megelőzését célzó közösségi mechanizmust vezetett be. Mivel fennáll annak a veszélye, hogy e mechanizmus alkalmazása a tiltott célú készpénzforgalom megnövekedéséhez vezet, a [91/308] irányelvet ki kell egészíteni a Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénzre vonatkozó ellenőrzési rendszerrel.
[…]
(4)
Figyelembe kell továbbá venni az egyéb nemzetközi fórumokon végzett kiegészítő tevékenységeket, különös tekintettel a Pénzügyi Akciócsoportra (Financial Action Task Force, a továbbiakban: FATF), amelyet a G‑7 1989‑es párizsi csúcstalálkozója hozott létre. Az FATF 2004. október 22‑i IX. külön ajánlása a kormányokat arra szólítja fel, hogy hozzanak intézkedéseket a fizikai készpénzforgalom feltárására, beleértve egy nyilatkozati rendszert vagy egyéb adatszolgáltatási kötelezettséget.
(5)
Ennek megfelelően a kötelező nyilatkozattétel elvének a Közösségbe belépő vagy az azt elhagyó, bármely természetes személynél lévő készpénzre vonatkoznia kell. Ez az elv lehetővé tenné a vámhatóságok számára, hogy az ilyen készpénzforgalomról információt gyűjtsenek és adott esetben az információt más hatóságokhoz is továbbítsák. […]
(6)
Figyelemmel a nyilatkozattételi kötelezettség megelőzésre irányuló céljára és visszatartó jellegére, annak a Közösségbe való belépéskor és a Közösség elhagyásakor kell eleget tenni. hatóságok fellépésének a jelentős készpénzforgalomra történő összpontosítása érdekében azonban kizárólag a10000 [euró] küszöbértéket elérő vagy azt meghaladó értékű forgalom esik e kötelezettség hatálya alá. Továbbá azt is elő kell írni, hogy a nyilatkozattételi kötelezettség a készpénzt magánál tartó természetes személyre vonatkozik függetlenül attól, hogy az adott személy‑e a tulajdonos.”
E rendelet 1. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Ez a rendelet kiegészíti a hitelintézeteken és pénzügyi szervezeteken keresztül folytatott ügyletek, valamint egyes szakmai formák tekintetében a [91/308] irányelv rendelkezéseit azáltal, hogy harmonizált szabályokat állapít meg a Közösség területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénz hatáskörrel rendelkező hatóságok általi ellenőrzésére.”
Az említett rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Az a Közösségbe belépő, vagy a Közösséget elhagyó természetes személy, aki 10000 [euró] vagy azt meghaladó értékű készpénzt tart magánál, köteles erről az összegről e rendelettel összhangban azon tagállam hatóságának nyilatkozni, amelyen keresztül a Közösségbe belép vagy elhagyja azt. A nyilatkozattételi kötelezettség nem teljesül, amennyiben a közölt információ téves vagy hiányos.”
Ugyanezen rendelet 4. cikkének (2) bekezdése előírja:
„A 3. cikk szerinti nyilatkozattételi kötelezettség elmulasztása esetén a nemzeti jogszabályokban meghatározott feltételekkel összhangban a készpénz közigazgatási határozattal lefoglalható.”
Az 562/2006 rendelet
Az 562/2006 rendelet 1. cikke szerint:
„Ez a rendelet biztosítja az Európai Unió tagállamai közötti belső határokat átlépő személyek határellenőrzések alóli mentességét.
Ez a rendelet meghatározza az Európai Unió tagállamainak külső határait átlépő személyek ellenőrzésére irányadó szabályokat.”
E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A külső határokat csak a határátkelőhelyeknél és azok hivatalos nyitvatartási ideje alatt lehet átlépni. A nyitvatartási időt egyértelműen fel kell tüntetni azokon a határátkelőhelyeken, amelyek nem napi 24 órában tartanak nyitva.
A tagállamok a 34. cikknek megfelelően értesítést küldenek a Bizottságnak határátkelőhelyeik listájáról.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az Intercontinental megbízta O. El Dakkakot azzal, hogy a Roissy‑Charles‑de‑Gaulle repülőtéren való átszállással amerikai dollárt (USD) szállítson Cotonouból (Benin) Bejrútba (Libanon).
2010. december 9‑én az e repülőtéren történő átutazása során O. El Dakkakot a bejrúti járat felé vezető beszállító folyosón a vámhatóság tisztviselői ellenőrizték. Miután megállapították, hogy 3900 euró és 1607650 USD (hozzávetőleg 1511545 euró) összegű készpénz van nála, O. El Dakkak bemutatott egy, a Benin Köztáraság vámhatóságai előtt tett nyilatkozatot.
Ezen ellenőrzést követően O. El Dakkakot vámhatósági őrizetbe vették, majd vizsgálóbíró általi eljárás alá vonták a tőkeösszegekre vonatkozó nyilatkozattételi kötelezettség elmulasztása, pénzmosás és csalás gyanújával.
Az Administration des douanes et droits indirects (vámok és közvetett adók hivatala) az O. El Dakkak által szállított készpénzt lefoglalta, majd zár alá vette.
2011. május 11‑i ítéletével a chambre de l’instruction de la cour d’appel de Paris (a párizsi fellebbviteli bíróság vizsgálati tanácsa, Franciaország) az érdekelt őrizetbe vételének szabálytalansága miatt az eljárás egészét érvénytelennek minősítette, és a zár alá vont összegek visszaszolgáltatását rendelte el.
2012. április 2‑i levelében az illetékes hatóság következésképpen közölte O. El Dakkakkal, hogy intézkedik az euróban lefoglalt összeg és az amerikai dollárban lefoglalt összeg euróra átváltott ellenértékének, valamint a kezelési költségre vonatkozóan adott kedvezmény arányosított összegének átutalásáról.
O. El Dakkak és az Intercontinental ezt követően a tribunal d’instance d’Aulnay‑sous‑Bois‑hoz (aulnay‑sous‑bois‑i elsőfokú bíróság, Franciaország), majd a cour d’appel de Paris‑hoz (párizsi fellebbviteli bíróság) fordult kártérítés iránti kérelemmel, úgy érvelve, hogy az Administration des douanes et droits indirects (vámok és közvetett adók hivatala) alaptalanul hivatkozott O. El Dakkakkal szemben a nyilatkozattételi kötelezettség megsértésére, hiszen ez utóbbinak nem is volt ilyen kötelezettsége.
Miután a Cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság) 2014. március 25‑i ítéletével elutasította a keresetét, O. El Dakkak felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
E körülmények között a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az […] 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdését és a[z] […] 562/2006 rendelet 4. cikkének (1) bekezdését, hogy valamely repülőtér nemzetközi tranzitterületén tartózkodó harmadik országbeli állampolgárra nem vonatkozik az […] 1889/2005[…] rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt nyilatkozattételi kötelezettség, vagy pedig éppen ellenkezőleg úgy, hogy ezen állampolgárra vonatkozik e kötelezettség, mivel átlépte a[z Unió] külső határát a[z] […] 562/2006 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett valamely határátkelőhelynél?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt nyilatkozattételi kötelezettség vonatkozik a valamely tagállam repülőtérének nemzetközi tranzitterületén olyan körülmények között, mint amilyenek az alapeljárásban szerepelnek, amelyekben valamely természetes személy, miután kiszállt egy harmadik országból érkező repülőről, e területre lép, és mindaddig ott marad, amíg nem száll fel egy másik harmadik országba tartó járatra.
E nyilatkozattételi kötelezettség hatályának megállapítása az Unióba „belépő, vagy [az Uniót] elhagyó természetes személy” ugyanezen 3. cikk (1) bekezdése szerinti fogalmának értelmezésétől függ.
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az 1889/2005 rendelet nem határozza meg e fogalmat.
Mindemellett az említett fogalom nem érthető félre, és a szokásos értelmét kell venni, azaz a valamely természetes személynek az Unió területének részét nem képező helyről az e terület részét képező helyre, vagy az utóbbi helyről az említett terület részét nem képező helyre történő mozgására utal.
Az Unió területe a Szerződések területi hatályát meghatározó, az EUSZ 52. cikk és az EUMSZ 355. cikk szerinti földrajzi területnek felel meg.
A valamely másodlagos jogi aktus hatályára vonatkozó pontosítás hiányában, azt e rendelkezések alapján kell meghatározni, mivel a másodlagos jog hatálya főszabály szerint megegyezik a Szerződések hatályával, és azt maradéktalanul alkalmazni kell e területen (lásd ebben az értelemben: 2015. december 15‑iParlament és Bizottság kontra Tanács ítélet,
C‑132/14–C‑136/14
,
EU:C:2015:813
,
76.
és
77.
pont).
Márpedig egyrészt a tagállamok repülőterei e földrajzi terület, és ennélfogva az Unió területének a részét képezik.
Másrészt meg kell állapítani, hogy ahogy az 1889/2005 rendelet rendelkezései nem zárják ki a 3. cikk (1) bekezdésben előírt nyilatkozattételi kötelezettség alkalmazását az említett repülőterek nemzetközi tranzitterületein, az EUSZ 52. cikk és az EUMSZ 355. cikk sem zárja ki a Szerződések területi hatálya alól e területeket, és nem ír elő kivételeket sem vonatkozásukban.
Ebből következik, hogy amennyiben valamely természetes személy az EUSZ 52. cikk és az EUMSZ 355. cikk szerinti földrajzi terület részét nem képező helyről annak részét képező helyre utazik, e személy az 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerint belép az Unióba.
Ez az eset áll fenn azon személy esetében, aki – mint O. El Dakkak –, kiszáll egy harmadik országból érkező repülőről a valamely tagállam területén lévő repülőtéren, és e repülőtér nemzetközi tranzitterületén marad, egy másik harmadik országba tartó járatra történő felszállásig.
Azon értelmezés, amely szerint az 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt nyilatkozattételi kötelezettség alkalmazandó az Unió területén lévő repülőterek nemzetközi tranzitterületein, szintén e rendelet által követett célnak is megfelel.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1889/2005 rendelet a (2), (5) és (6) preambulumbekezdése értelmében az a jogellenes tevékenységekből származó jövedelmek pénzügyi rendszerbe történő bevezetésének, valamint azok pénzmosást követő befektetésének megelőzésére, az attól való visszatartásra és elkerülésére irányul, azáltal hogy többek között rögzíti az Unió területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénzmozgásra vonatkozó kötelező nyilatkozattétel elvét, ami lehetővé teszi, hogy információkat gyűjtsenek azokról (lásd: 2015. július 16‑iChmielewski ítélet,
C‑255/14
,
EU:C:2015:475
,
18.
pont).
Ugyanis e rendelet 3. cikkének (1) bekezdése e célból minden, az Unióba belépő, vagy az Uniót elhagyó olyan természetes személy számára, aki 10000 euró vagy azt meghaladó értékű készpénzt tart magánál, előírja azt a kötelezettséget, hogy ezen összegről nyilatkozatot tegyen (lásd: 2015. július 16‑iChmielewski ítélet,
C‑255/14
,
EU:C:2015:475
,
19.
pont).
Egyébiránt, amint az az 1889/2005 rendelet 1. cikkének az e rendelet (1)–(3) preambulumbekezdésével együttesen értelmezett (1) bekezdéséből következik, e rendelet célja a harmonikus, kiegyensúlyozott és fenntartható gazdasági fejlődésnek az Unió egész területén történő előmozdítása vonatkozásában, hogy kiegészítse a 91/308 irányelv rendelkezéseit azáltal, hogy az Unió területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénz ellenőrzésére harmonizált szabályokat állapít meg (lásd: 2015. július 16‑iChmielewski ítélet,
C‑255/14
,
EU:C:2015:475
,
17.
pont).
Márpedig ezen összefüggésben emlékeztetni kell arra is, hogy a Bíróság megállapította, hogy a pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 2005. október 26‑i 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2005. L 309., 15. o.
), amely a 91/308 irányelv helyébe lépett, fő célja a pénzügyi rendszernek a pénzmosás, valamint a terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzése, és szövegéből, preambulumbekezdéseiből, valamint elfogadásának tényéből – ahogy az azt megelőző 91/308 irányelv esetében is – következik, hogy nemzetközi összefüggésben alkalmazza és kötelezővé teszi az Unióban annak a nemzetközi pénzügyi akció munkacsoportnak (FATF) az ajánlásait, amely a pénzmosás elleni küzdelem fő nemzetközi szerve (lásd: 2013. április 25‑iJyske Bank Gibraltar ítélet,
C‑212/11
,
EU:C:2013:270
,
46.
pont).
Ahogy a 91/308 és a 2005/60 irányelv, úgy az 1889/2005 rendelet is – amint az a (4) preambulumbekezdéséből kitűnik – annak érdekében került elfogadásra, hogy figyelembe vegyék az egyéb nemzetközi fórumokon, többek között az FATF‑ben végzett kiegészítő tevékenységeket, így többek között az FATF 2004. október 22‑i IX. külön ajánlását, amely arra szólítja fel a kormányokat, hogy hozzanak intézkedéseket – ideértve egy nyilatkozati rendszert vagy egyéb adatszolgáltatási kötelezettséget – a fizikai készpénzforgalom feltárására.
Következésképpen, amint azt a főtanácsnok az indítványa 44. és 45. pontjában megállapította, az 1889/2005 rendelet által követett célból, azon nemzetközi összefüggésekből, amelybe illeszkedik, valamint a nyilatkozattételi kötelezettségnek az e rendelet 3. cikke (1) bekezdésében előírt szükségszerűen megelőző és visszatartó célja biztosításának szükségességéből következik, hogy az Unióba „belépő, vagy [az Uniót] elhagyó természetes személy” e rendelkezés szerinti fogalmát tágan kell értelmezni.
Ugyanis, amennyiben az említett rendelkezést akként kell értelmezni, hogy az Unió valamelyik repülőterének nemzetközi tranzitterületén lévő személyekre nem vonatkozik e kötelezettség, az Unió területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénz 1889/2005 rendeletben előírt ellenőrzési rendszerének hatékonysága, és következésképpen az általa követett cél megvalósítása legalábbis részben veszélybe kerülhetne.
Annak kérdése, hogy a valamely tagállam repülőterének nemzetközi tranzitterületén lévő valamely harmadik állam állampolgára átlépi‑e az Unió külső határát az 562/2006 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében, nem befolyásolja a fenti megfontolásokat.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint azt többek között a 1889/2005 és a 562/2006 rendelet elfogadásának alapját képező különböző jogalapok alátámasztják –, tárgyuk és céljuk eltérő.
Ugyanis, amint azt a jelen ítélet 31. pontjában már megállapításra került, az 1889/2005 rendelet célja, hogy kiegészítse a 91/308 irányelv rendelkezéseit azáltal, hogy az Unió területére belépő, illetve az azt elhagyó készpénz ellenőrzésére harmonizált szabályokat állapít meg, míg az 562/2006 rendelet az 1. cikke szerint biztosítja a tagállamok közötti belső határokat átlépő személyek határellenőrzések alóli mentességét, és meghatározza az e tagállamok külső határait átlépő személyek ellenőrzésére irányadó szabályokat.
Mindenesetre az 1889/2005 rendelet nem tartalmaz utalást arra, hogy annak rendelkezéseit az 562/2006 rendelet rendelkezéseire tekintettel kell értelmezni.
Így az ezen szövegekben található kifejezett erre irányuló rendelkezés hiányában az 1889/2005 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének értelmezése nem függhet „az Unió külső határának átlépése” 562/2006 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalmától.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a tagállamok repülőtereinek nemzetközi tranzitterületei nem zárhatók ki az 1889/2005 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének hatálya alól, így a valamely harmadik országból érkező repülőről valamely tagállam területén lévő repülőtéren kiszálló és a valamely másik harmadik országba tartó járatra történő felszállásig e repülőtér nemzetközi tranzitterületén maradó azon természetes személyt, aki az Unió területére történő belépéskor 10000 euró vagy azt meghaladó összegű készpénzt tart a birtokában, az 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt nyilatkozattételi kötelezettség terheli.
E tekintetben a tagállamok feladata megfelelő intézkedéseket hozni annak érdekében, hogy az érdekeltek eleget tudjanak tenni e kötelezettségüknek olyan feltételek között, amely teljes jogbiztonságot biztosít számukra.
E körülmények között azt kell válaszolni az előterjesztett kérdésre, hogy az 1889/2005 rendelet 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt nyilatkozattételi kötelezettség alkalmazandó a valamely tagállam repülőterének nemzetközi tranzitterületén.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

A Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló, 2005. október 26‑i 1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt nyilatkozattételi kötelezettség alkalmazandó a valamely tagállam repülőterének nemzetközi tranzitterületén.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.