CELEX: 62015CJ0275
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 2001/29/ES
Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
Článek 9
Přístup ke kabelu vysílacích služeb
Pojem ‚kabel‘
Další přenos vysílání poskytovatelů komerčního televizního vysílání třetí stranou prostřednictvím internetu
‚Live streaming‘

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (
Úř. věst. 2001, L 167, s. 10
; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
Tato žádost byla podána ve sporu, v němž proti sobě stojí ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corporation, 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited a ITV Studios Limited na straně jedné a TVCatchup Limited, v insolvenčním řízení (dále jen „TVC“), TVCatchup (UK) Limited (dále jen „TVC UK“) a Media Resources Limited na straně druhé a jehož předmětem je skutečnost, že žalované v původním řízení šířily prostřednictvím internetu televizní vysílání žalobkyň v původním řízení.
Právní rámec
Unijní právo
V bodech 4, 20, 23, 32 a 60 odůvodnění směrnice 2001/29 se uvádí:
„(4)
Větší právní jistota a vysoká úroveň ochrany duševního vlastnictví poskytovaná harmonizovaným právním rámcem týkajícím se autorského práva a práv s ním souvisejících podpoří podstatné investice do tvůrčí a inovační činnosti včetně síťové infrastruktury a povede tím k růstu a vyšší konkurenceschopnosti evropského průmyslu […].
[…]
(20)
Tato směrnice je založena na zásadách a pravidlech již stanovených ve směrnicích platných v současné době v této oblasti, zejména ve směrnicích [Rady 91/250/EHS, 92/100/EHS, 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (
Úř. věst. 1993, L 248, s. 15
; Zvl. vyd. 17/01, s. 134), 93/98/EHS a 96/9/ES], přičemž tato směrnice uvedené zásady a pravidla rozvíjí a dává je do souvislosti s informační společností. Není-li v této směrnici stanoveno jinak, neměla by být touto směrnicí dotčena ustanovení výše uvedených směrnic.
[…]
(23)
Tato směrnice by měla pokračovat v harmonizaci práva autora na sdělování veřejnosti. Tímto právem by se v širokém smyslu mělo rozumět veškeré sdělování veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého sdělování vychází. […]
[…]
(32)
Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti. […]
[…]
(60)
Ochranou stanovenou v této směrnici by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy Společenství v jiných oblastech, jakými jsou průmyslové vlastnictví, ochrana údajů, podmíněný přístup, přístup k veřejným dokumentům a pravidlo časové posloupnosti využívání ve sdělovacích prostředcích, které se mohou dotknout ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících.“
Článek 1 směrnice 2001/29, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Tato směrnice se vztahuje na právní ochranu autorského práva a práv s ním souvisejících v rámci vnitřního trhu, a to se zvláštním zřetelem na informační společnost.
2.   S výjimkou případů uvedených v článku 11 nejsou touto směrnicí dotčeny a nijak ovlivněny stávající předpisy Společenství týkající se:
[…]
c)
autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání programů a kabelovém přenosu;
[…]“
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Právo na rozmnožování“, zní:
„Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a)
pro autory v případě jejich děl;
[…]
e)
pro vysílací organizace v případě záznamu jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.“
Článek 3 uvedené směrnice, nadepsaný „Právo na sdělování děl veřejnosti a právo na zpřístupnění jiných předmětů ochrany veřejnosti“, stanoví:
„1.   Členské státy poskytnou autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakékoliv sdělení jejich děl veřejnosti po drátě nebo bezdrátově včetně zpřístupnění jejich děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí.
2.   Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat zpřístupnění veřejnosti po drátě nebo bezdrátově takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnost[i] má k těmto předmětům ochrany přístup z místa a v době, který si zvolí:
[…]
d)
pro vysílací organizace v případě záznamu jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.
[…]“
Článek 5 směrnice 2001/29, nadepsaný „Výjimky a omezení“, stanoví:
„3.   Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práv podle článků 2 a 3 v těchto případech:
[…]
5.   Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.“
Článek 9 této směrnice, nadepsaný „Další používání jiných právních předpisů“, stanoví:
„Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se zejména patentových práv, ochranných známek, práv týkajících se průmyslových vzorů, užitných vzorů, topografií polovodičových výrobků, typů písma, podmíněného přístupu, přístupu ke kabelu vysílacích služeb, ochrany národních kulturních památek, požadavků na oprávněné vklady, právních předpisů o restriktivních praktikách a nekalé soutěži, obchodního tajemství, bezpečnosti, utajení, ochrany údajů a soukromí, přístupu k veřejným dokumentům a smluvního práva.“
Právo Spojeného království
Copyright, Designs and Patents Act 1988 (zákon z roku 1988 o autorském právu, vzorech a patentech), ve znění Copyright and Related Rights Regulations 2003 (nařízení z roku 2003 o právu autorském a právech s ním souvisejících) (dále jen „CDPA“), kterým byla provedena směrnice 2001/29, v článku 73, nadepsaném „Příjem díla vysílaného rozhlasem či televizí a jeho další kabelový přenos“, stanoví:
„(1)   Tento článek se použije tehdy, pokud je dílo vysílané rozhlasem či televizí ze Spojeného království zachytáváno a ihned dále přenášeno pomocí kabelu.
(2)   Autorské právo k dílu vysílanému rozhlasem či televizí není porušeno:
a)
pokud jsou při dalším kabelovém přenosu splněny příslušné požadavky, nebo
b)
pokud a dokud je dílo vysíláno rozhlasem či televizí proto, aby bylo přijímáno v oblasti, kde je dále přenášeno pomocí kabelu, a pokud a dokud je součástí uvedené služby.
(3)   Autorské právo k jakémukoli dílu zahrnutému v obsahu vysílání není porušeno, pokud a dokud je uvedený obsah vysílán proto, aby byl přijímán v oblasti, kde je dále přenášen pomocí kabelu. […]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Žalobkyně v původním řízení poskytují komerční televizní vysílání a jsou podle vnitrostátních právních předpisů majitelkami autorských práv k samotnému televiznímu vysílání, jakož i k filmům a dalším položkám, které jsou součástí jejich vysílání. Jsou financovány z reklamy zahrnuté do jejich vysílání.
TVC poskytovala na internetu služby spočívající v šíření televizního vysílání, které uživatelům umožňovaly přijímat „živě“ prostřednictvím internetu bezplatné televizní vysílání, včetně televizního vysílání žalobkyň v původním řízení. Od zahájení insolvenčního řízení vůči TVC vykonává její komerční činnost a její služby poskytuje TVC UK na základě licence udělené společností Media Resources Limited.
Žalobkyně v původním řízení podaly k High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division [Vyšší soud (Anglie a Wales), obchodní oddělení, Spojené království] žalobu proti TVC pro porušení svých autorských práv. Tento soud předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu pojmu „sdělování veřejnosti“ uvedeného v čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29.
V návaznosti na rozsudek ze dne 7. března 2013, ITV Broadcasting a další (
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
), High Court of Justice (England & Wales) (Chancery Division) [Vyšší soud (Anglie a Wales) (obchodní oddělení)] konstatoval, že společnost TVC porušila sdělováním veřejnosti autorská práva žalobkyň v původním řízení. Tento soud měl nicméně za to, že TVC se může ve vztahu ke třem televizním kanálům, a sice ITV, Channel 4 a Channel 5, dovolávat důvodu na obranu vycházejícího z čl. 73 odst. 2 písm. b) a odst. 3 CDPA.
Žalobkyně v původním řízení podaly odvolání k předkládajícímu soudu. Předkládající soud připustil, aby TVC UK a Media Resources Limited přistoupily do řízení před ním na straně žalované.
Předkládající soud uvádí, že v článku 73 CDPA je upraven důvod na obranu proti žalobě pro porušení autorského práva k dílu vysílanému rozhlasem či televizí nebo k jakémukoli dílu zahrnutému do díla vysílaného rozhlasem či televizí, kterého se lze dovolávat „tehdy, pokud je dílo vysílané rozhlasem či televizí ze Spojeného království zachytáváno a ihned dále přenášeno pomocí kabelu“. Podotýká, že jím projednávaný důvod na obranu se netýká článku 73 odst. 2 písm. a) a odst. 3 CDPA, ze kterého plyne mimo jiné to, že autorské právo k dílu vysílanému rozhlasem či televizí není porušeno, „pokud jsou při dalším kabelovém přenosu splněny příslušné požadavky“, nýbrž jen článku 73 odst. 2 písm. b) a odst. 3 tohoto zákona, podle kterého toto právo není porušeno tehdy, „pokud a dokud je dílo vysíláno rozhlasem či televizí proto, aby bylo přijímáno v oblasti, kde je dále přenášeno pomocí kabelu, a pokud a dokud je součástí uvedené služby“.
Vzhledem k tomu, že měl Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Odvolací soud (pro Anglii a Wales) (občanskoprávní oddělení), Spojené království] za to, že je třeba článek 73 CDPA vykládat ve světle článku 9 směrnice 2001/29, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„Pokud jde o výklad článku 9 [směrnice 2001/29], konkrétně větu ‚[t]outo směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se zejména […] přístupu ke kabelu vysílacích služeb‘:
1)
Umožňuje uvedená věta další používání ustanovení vnitrostátního práva, jež definuje obsah pojmu ‚kabel‘, nebo je působnost této části článku 9 určena významem pojmu ‚kabel‘, jenž je definován unijním právem?
2)
Pokud je pojem ‚kabel‘ v článku 9 definován unijním právem, jaký je jeho význam? Zejména:
a)
Má konkrétní technologický význam, omezený na tradiční kabelové sítě provozované obvyklými poskytovateli kabelových služeb?
b)
Nebo má technologicky neutrální význam, který zahrnuje funkčně podobné služby přenášené prostřednictvím internetu?
c)
Zahrnuje v každém případě přenos mikrovlnné energie mezi pevnými pozemními body?
3)
Vztahuje se uvedená věta na ustanovení, která vyžadují, aby kabelové sítě dále přenášely určitá vysílání, nebo ustanovení, která umožňují další přenos vysílání pomocí kabelů, pokud další přenos probíhá souběžně a je omezen na oblasti, které jsou určeny pro příjem vysílání, a/nebo pokud další přenos vysílání probíhá na kanálech, které podléhají určitým veřejnoprávním povinnostem?
4)
Pokud je obsah pojmu ‚kabel‘ uvedeného v článku 9 definován vnitrostátním právem, podléhá toto ustanovení vnitrostátního práva unijním zásadám proporcionality a přiměřené rovnováhy mezi právy majitelů autorských práv, vlastníků kabelů a veřejným zájmem?
5)
Je článek 9 omezen na ustanovení vnitrostátního práva, která byla platná v době schválení směrnice, v době jejího vstupu v platnost nebo v poslední den lhůty pro její provedení, nebo se vztahuje rovněž na pozdější ustanovení vnitrostátního práva, která se týkají přístupu ke kabelu vysílacích služeb?“
K předběžným otázkám
K třetí otázce
Podstatou třetí předběžné otázky předkládajícího soudu, kterou je třeba se zabývat nejprve, je, zda musí být článek 9 směrnice 2001/29, a konkrétně pojem „přístup ke kabelu vysílacích služeb“, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že v případě, kdy jsou díla vysílaná na televizních kanálech podléhajících veřejnoprávním povinnostem ihned dále pomocí kabelu, a to případně i prostřednictvím internetu, přenášena v oblasti jejich původního vysílání, nedochází k porušení autorského práva, spadá pod uvedené ustanovení a je tímto ustanovením dovolena.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že v případě neexistence výslovného odkazu na právo členských států musí být pojem „přístup ke kabelu vysílacích služeb“ uvedený v článku 9 směrnice 2001/29 vykládán v rámci celé Unie autonomním a jednotným způsobem, přičemž tento výklad je třeba hledat s přihlédnutím ke znění tohoto ustanovení, ke kontextu, jehož je součástí, a k cílům právní úpravy, jíž je součástí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. října 2010, Padawan,
C‑467/08
,
EU:C:2010:620
, bod
, a ze dne 10. listopadu 2016, Private Equity Insurance Group,
C‑156/15
,
EU:C:2016:851
, bod
a citovaná judikatura).
Zaprvé ze samotného výrazu „přístup ke kabelu“ vyplývá, že se tento pojem liší od pojmu „kabelový přenos“, přičemž jen posledně uvedeným pojmem se v rámci směrnice 2001/29 označuje vysílání audiovizuálního obsahu.
Co se zadruhé týče kontextu článku 9 směrnice 2001/29, je třeba shledat, jak podotkl generální advokát v bodě 55 svého stanoviska, že tato směrnice obsahuje již ustanovení, a sice v čl. 1 odst. 2 písm. c), které výslovně hovoří o „kabelovém přenosu“ a jehož účelem je vyloučit z oblasti působnosti této směrnice právní předpisy unijního práva upravující tuto otázku, v daném případě ustanovení směrnice 93/83.
Pro případ potřeby je třeba poukázat na to, že ustanovení směrnice 93/83 jsou pro spor v původním řízení irelevantní. Tento spor se totiž týká dalšího přenosu v rámci jednoho členského státu, kdežto směrnice 93/83 stanoví minimální harmonizaci určitých aspektů ochrany autorských práv a práv s nimi souvisejících v případě sdělování veřejnosti prostřednictvím satelitu nebo přenosu pořadů z jiných členských států kabelem (rozsudek ze dne 7. prosince 2006, SGAE, C‑306/05, EU:2006:764, bod 30).
Zatřetí je stran účelu směrnice 2001/29 třeba uvést, že jejím hlavním cílem je zavedení vysoké úrovně ochrany autorů, která jim umožní obdržet odpovídající odměnu za užívání jejich děl, zejména při jejich sdělování veřejnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2011, Football Association Premier League a další,
C‑403/08 a C‑429/08
,
EU:C:2011:631
, bod
).
S ohledem na vysokou úroveň ochrany autorů Soudní dvůr již při projednávání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené ve věci v původním řízení v prvním stupni rozhodl, že pojem „sdělování veřejnosti“ uvedený v čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 je třeba chápat v jeho širokém smyslu, jak výslovně stanoví bod 23 odůvodnění této směrnice, a že další přenos přes takový internetový streaming, jako je streaming dotčený v původním řízení, představuje takové sdělování (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. března 2013, ITV Broadcasting a další,
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
, body
a
).
Z toho plyne, že bez souhlasu dotyčného autora není takový další přenos v zásadě dovolen, ledaže by se na něj vztahoval článek 5 této směrnice, který stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na sdělování veřejnosti zakotveného v článku 3 uvedené směrnice, jak potvrzuje bod 32 jejího odůvodnění.
V daném případě není sporu o tom, že na další přenos dotčený v původním řízení se nevztahuje žádná z výjimek a žádné z omezení stanovených vyčerpávajícím způsobem v článku 5 směrnice 2001/29.
Z článku 9 směrnice 2001/29 vykládaného ve spojení s bodem 60 jejího odůvodnění vyplývá, jak podotkl generální advokát v bodech 37 a 38 svého stanoviska, že cílem tohoto ustanovení je umožnit další používání ustanovení v jiných oblastech, než je oblast harmonizovaná uvedenou směrnicí.
Výklad článku 9 směrnice 2001/29, podle kterého by tento článek dovoloval takový další přenos, jako je přenos dotčený v původním řízení, bez souhlasu autorů v jiných případech, než v případech stanovených v článku 5 této směrnice, by přitom byl v rozporu nejen s cílem článku 9, nýbrž i s taxativností citovaného článku 5, a měl by tudíž nepříznivý dopad na uskutečňování hlavního cíle uvedené směrnice, jímž je zavedení vysoké úrovně ochrany autorů.
V této souvislosti není důležité, zda chráněná díla byla původně vysílána na televizních kanálech podléhajících veřejnoprávním povinnostem. Směrnice 2001/29 neposkytuje totiž základ, na němž by bylo možné odůvodnit poskytování nižší ochrany obsahu těchto kanálů.
S ohledem na všechny výše rozvedené úvahy je třeba na třetí otázku odpovědět, že článek 9 směrnice 2001/29, a konkrétně pojem „přístup ke kabelu vysílacích služeb“, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že v případě, kdy jsou díla vysílaná na televizních kanálech podléhajících veřejnoprávním povinnostem ihned dále pomocí kabelu, a to případně i prostřednictvím internetu, přenášena v oblasti jejich původního vysílání, nedochází k porušení autorského práva, nespadá pod uvedené ustanovení a není tímto ustanovením dovolena.
K první, druhé, čtvrté a páté otázce
Vzhledem k odpovědi poskytnuté na třetí otázku není na první, druhou, čtvrtou a pátou otázku třeba odpovídat.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

Článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, a konkrétně pojem „přístup ke kabelu vysílacích služeb“, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že v případě, kdy jsou díla vysílaná na televizních kanálech podléhajících veřejnoprávním povinnostem ihned dále pomocí kabelu, a to případně i prostřednictvím internetu, přenášena v oblasti jejich původního vysílání, nedochází k porušení autorského práva, nespadá pod uvedené ustanovení a není tímto ustanovením dovolena.

Podpisy.
(
) – Jednací jazyk: angličtina.