CELEX: 62020CJ0285
Eelotsusetaotlus
Määrus (EÜ) nr 883/2004
Artikli 65 lõiked 2 ja 5
Kohaldamisala
Täielikult töötu isik
Töötushüvitised
Töötaja, kes elab ja töötab pädevas liikmesriigis
Teise liikmesriiki elama asumine
Isik, kes enne täielikult töötuks muutumist tegelikult ei töötanud pädevas liikmesriigis
Haiguspuhkusel isik, kes saab pädevalt liikmesriigilt haigushüvitisi
Töötamine
Võrreldavad õiguslikud olukorrad

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (
ELT 2004, L 166, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72 ja parandus
ELT 2012, L 202, lk 90
), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 465/2012 (
ELT 2012, L 149, lk 4
), (edaspidi „määrus nr 883/2004“) artikli 65 lõikeid 2 ja 5.
Eelotsusetaotlus esitati K ja Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringeni (Uwv) (töötajate sotsiaalkindlustusasutuse haldusnõukogu, Madalmaad) (edaspidi „töötajate sotsiaalkindlustusasutus“) vahelises kohtuvaidluses seoses nimetatud asutuse keeldumisega maksta K-le töötushüvitisi pärast seda, kui teises liikmesriigis kui Madalmaade Kuningriik lõppes tema haiguspuhkus, mille vältel ta sai sellelt teiselt liikmesriigilt haigushüvitisi.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 883/2004 põhjendustes 4 ja 45 on märgitud:
„(4)
Vaja on arvestada siseriiklike sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide erijooni ning rajada üksnes koordineerimissüsteem.
[…]
(45)
Kuna kavandatava meetme eesmärki, milleks on koordineerimismeetmete abiga tagada isikute vaba liikumise õiguse tõhus rakendamine, ei suuda liikmesriigid täielikult saavutada ning seetõttu on eesmärk meetme ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärgi saavutamiseks,“.
Määruse nr 883/2004 artiklis 1 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
töötamine – tegevus või samaväärne olukord, mida sellena käsitletakse vastavalt selle liikmesriigi sotsiaalkindlustusalastele õigusaktidele, kus selline tegevus või samaväärne olukord esineb;
[…]
f)
piirialatöötaja – isik, kes töötab või tegutseb füüsilisest isikust ettevõtjana ühes liikmesriigis ja elab mõnes teises liikmesriigis, kuhu ta korrapäraselt naaseb iga päev või vähemalt kord nädalas;
[…]
j)
elukoht – koht, kus isik tavaliselt elab;
[…]
q)
pädev asutus:
i)
asutus, kus asjaomane isik on hüvitise taotlemise ajal kindlustatud
või
ii)
asutus, kellelt asjaomasel isikul on praegu või tulevikus õigus saada hüvitisi, kui tema või tema pereliige või -liikmed elavad asutuse asukohajärgse liikmesriigi territooriumil
või
iii)
asutus, mille on määranud asjaomase liikmesriigi pädev võimuorgan
[…]
s)
pädev liikmesriik – liikmesriik, kus pädev asutus asub;
[…]“.
Määruse artikli 2 „Isikud, kelle suhtes määrus on kohaldatav“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse liikmesriigi kodanike, liikmesriigis elavate kodakondsuseta isikute ja pagulaste suhtes, kes on või on olnud sotsiaalkindlustusalaste õigusaktidega hõlmatud ühes või mitmes liikmesriigis, samuti nende pereliikmete ning nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes.“
Määruse II jaotis „Kohaldatava õiguse kindlaksmääramine“ sisaldab artikleid 11–16.
Määruse nr 883/2004 artikli 11 „Üldeeskirjad“ lõikes 2 on sätestatud:
„Käesoleva jaotise eesmärgil [peetakse] isikuid, kes saavad rahalisi hüvitisi seoses oma tööga või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisega või selle tõttu, nimetatud tegevusega tegelejateks. See ei kehti invaliidsus-, vanadus- või toitjakaotuspensionite või tööõnnetus- või kutsehaiguspensionite või rahaliste haigushüvitiste suhtes, mis hõlmavad piiramata kestusega ravi.“
Määruse III jaotise „Erisätted eri kategooriate hüvitiste kohta“ 6. peatükis, mis sisaldab artikleid 61–65a, on ette nähtud töötushüvitisi käsitlevad eeskirjad.
Määruse nr 883/2004 artikli 65 „Töötud, kes elasid muus liikmesriigis kui pädev riik“ lõigetes 2 ja 5 on sätestatud:
„2.   Täielikult töötu isik, kes oma viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal elas muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik, ja kes elab jätkuvalt selles liikmesriigis või naaseb sellesse liikmesriiki, peab olema kättesaadav elukohajärgse liikmesriigi tööhõivetalitusele. Täielikult töötu isik võib lisaks olla kättesaadav viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise liikmesriigi tööhõivetalitusele, ilma et see piiraks artikli 64 kohaldamist.
Töötu isik, kes pole piirialatöötaja ja kes ei naase oma elukohajärgsesse liikmesriiki, peab olema kättesaadav tööhõivetalitusele liikmesriigis, mille õigusakte tema suhtes viimati kohaldati.
[…]
5.
a)
Lõike 2 esimeses ja teises lauses osutatud töötu isik saab hüvitisi kooskõlas elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidega, nagu oleks neid tema suhtes kohaldatud tema viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal. Nimetatud hüvitisi maksab elukohajärgne asutus.
b)
Töötaja, kes pole piirialatöötaja ja kellele on hüvitise omal kulul määranud pädev asutus liikmesriigis, mille õigusakte isikule viimati kohaldati, saab oma naasmisel elukohajärgsesse liikmesriiki esmalt hüvitisi kooskõlas artikliga 64, kuivõrd hüvitiste saamine punkti a alusel on peatatud perioodiks, mil ta saab hüvitist tema suhtes viimati kohaldatud õigusaktide alusel.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põhikohtuasja kaebaja lahkus Türgist ja asus elama Madalmaadesse 1979. aastal ning töötas seal erinevate tööandjate juures kuni 2015. aastani.
Alates 2005. aastast elas põhikohtuasja kaebaja koos oma perekonnaga Saksamaal.
1. mail 2015 alustas ta tööd tööandja juures Saksamaal.
Põhikohtuasja kaebaja saadeti 24. augustil 2015 haiguspuhkusele ning ta ei ole sellest kuupäevast alates enam tegelikult töötanud.
Alguses maksti talle töötasu edasi, enne kui ta sai alates 14. oktoobrist 2015 haigushüvitist Saksamaal.
Põhikohtuasja kaebaja kolis 2. veebruaril 2016 oma venna juurde Madalmaadesse ja taotles enda kustutamist Saksamaa rahvastikuregistrist.
15. veebruaril 2016 lõpetas Saksamaal asuv tööandja tema töölepingu.
16. veebruaril 2016 opereeriti põhikohtuasja kaebajat Saksamaa haiglas, kus ta viibis kuni 19. veebruarini 2016.
Põhikohtuasja kaebaja registreeris end 4. märtsil 2016 Madalmaade rahvastikuregistris oma venna aadressile.
Põhikohtuasja kaebaja ja tema Saksamaa tööandja vahelise töölepingu lõpetamine jõustus 15. märtsil 2016.
Pädev Saksamaa asutus luges põhikohtuasja kaebaja alates 4. aprillist 2016 sobivate tegevuste suhtes taas töövõimeliseks ning lõpetas seetõttu talle haigushüvitise maksmise.
Põhikohtuasja kaebaja esitas 22. aprillil 2016 töötajate sotsiaalkindlustusasutusele taotluse töötushüvitise saamiseks alates 4. aprillist 2016.
Töötajate sotsiaalkindlustusasutus märkis 7. juuli 2016. aasta otsuses, et tal puudub pädevus otsustada põhikohtuasja kaebaja õiguse üle töötushüvitistele.
Põhikohtuasja kaebaja esitas selle otsuse peale vaide, mis jäeti töötajate sotsiaalkindlustusasutuse 14. septembri 2016. aasta otsusega rahuldamata. Nimetatud asutus kordas oma seisukohta, et ta ei loe end pädevaks tegema otsust töötushüvitise saamiseks esitatud taotluse kohta. Tema sõnul on selleks pädev liikmesriik Saksamaa Liitvabariik kui viimane töökohariik, arvestades seda, et põhikohtuasja kaebaja töötas kuni 24. augustini 2015 tegelikult Saksamaal ega olnud piirialatöötaja.
Põhikohtuasja kaebaja esitas selle otsuse peale kaebuse rechtbank Overijsselile (Overijsseli esimese astme kohus, Madalmaad), kes jättis kaebuse põhjendamatuse tõttu rahuldamata. See kohus leidis, et töötajate sotsiaalkindlustusasutusel oli õigus, kui ta leidis, et põhikohtuasja kaebaja ei ole piirialatöötaja ja tal ei ole õigust saada Madalmaades töötushüvitist määruse nr 883/2004 artikli 65 alusel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele esitati apellatsioonkaebus rechtbank Overijsseli (Overijsseli esimese astme kohus) otsuse peale, märgib, et pooled on eriarvamusel küsimuses, kas põhikohtuasja kaebajal on õigus saada Madalmaades töötushüvitist määruse nr 883/2004 artikli 65 lõigete 2 ja 5 alusel.
Ta rõhutab sellega seoses, et põhikohtuasja kaebaja elas ja töötas Saksamaal ning alates 14. oktoobrist 2015 oli ta haiguspuhkusel ja sai Saksamaal haigushüvitisi kuni 4. aprillini 2016, millest alates oli ta täielikult töötu. Kuna aga põhikohtuasja kaebaja asus 2. veebruaril 2016 elama Madalmaadesse, elas ta alates sellest kuupäevast muus liikmesriigis kui määruse nr 883/2004 artikli 1 punktide q ja s tähenduses pädev liikmesriik, st Saksamaa.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tekib põhikohtuasjas küsimus, kas määruse nr 883/2004 artikli 65 lõiked 2 ja 5 on kohaldatavad olukorras, kus enne seda, kui asjaomane isik oli täielikult töötu, ei töötanud ta pädevas liikmesriigis tegelikult, vaid oli haiguspuhkusel, mistõttu sai ta selle liikmesriigi makstud haigushüvitist.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et sellist olukorda tuleb pidada töötamisega võrreldavaks õiguslikuks olukorraks ning seega tuleb sellele küsimusele vastata jaatavalt. Ta märgib, et määruse nr 883/2004 artikkel 11, mis kuulub määruse II jaotisesse, võrdsustab haigushüvitise saamise töötamisega, ning ta leiab, et seda võrdsustamist tuleb kohaldada määruse artikli 65 lõigete 2 ja 5 kohaldamisel. Ta põhjendab oma arutluskäiku asjaoluga, et mõiste „töötamine“ loogiline ja järjepidev tõlgendamine eeldab, et seda tõlgendatakse sama määruse eri jaotiste sätetes ühtemoodi.
Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul on asjakohane Euroopa Kohtu praktika, mis on välja kujunenud seoses nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (
EÜT 1997, L 28, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis) (edaspidi „määrus nr 1408/71“) artikli 71 lõike 1 punkti b alapunktiga ii, mis eelnes määruse nr 883/2004 artiklile 65 (27. jaanuari 1994. aasta kohtuotsus Maitland Toosey,
C‑287/92
,
EU:C:1994:27
, punkt
, ning 29. juuni 1995. aasta kohtuotsus van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
, punktid
,
ja
).
Ta tuletab meelde, et selle kohtupraktika kohaselt on määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti b alapunkti ii kohaldamisel ainus asjakohane tegur see, kas vastav isik elab muus liikmesriigis kui liikmesriik, mille õigusaktid kehtisid tema suhtes tema viimase töötamise ajal. Lisaks on Euroopa Kohus nõustunud, et seda sätet kohaldatakse isiku suhtes, kelle töösuhe säilib puhkuse ajal ja kes seega tegelikult ei tööta (22. septembri 1988. aasta kohtuotsus Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
). Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab sellest, et määruse nr 883/2004 artiklis 65 on lisaks viimase töötamise tegelikule toimumisele silmas peetud ka olukorda, kus isik tegelikult ei tööta. Nimetatud kohus leiab veel, et põhjused, miks isik on viinud oma elukoha üle muusse liikmesriiki kui pädev liikmesriik, ei ole asjakohased.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et seda tõlgendust ei sea kahtluse alla asjaolu, et Euroopa Kohus on otsustanud, et määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti b alapunkti ii tuleb tõlgendada kitsalt, et eelkõige vältida kuritarvitusi (17. veebruari 1977. aasta kohtuotsus Di Paolo,
76/76
,
EU:C:1977:32
, punkt
). See oleks ka kooskõlas nimetatud sätte eesmärgiga, mis seisneb võõrtöötajatele hüvitiste tagamises töötuse korral tingimustel, mis on kõige soodsamad (22. septembri 1988. aasta kohtuotsus Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
, punktid
ja
, ning 29. juuni 1995. aasta kohtuotsus van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
, punkt
). Nimelt annavad vastava isiku sidemed elukohajärgse liikmesriigiga üldiselt parimad võimalused tööalaseks taasintegreerumiseks selles liikmesriigis.
Olles seisukohal, et tema menetluses olevas kohtuasjas tekivad küsimused, mida ei saa ilma mõistlike kahtlusteta lahendada, otsustas Centrale Raad van Beroep (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus, Madalmaad) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse […] nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et täielikult töötul isikul, kes selle määruse artikli 11 lõike 2 tähenduses hüvitiste saamise ajal pädevas liikmesriigis ja/või enne oma töösuhte lõpetamist asus elama teise liikmesriiki, on õigus saada töötushüvitist selle liikmesriigi õigusaktide järgi, milles ta elab?
2.
Kas seejuures omab tähtsust, mis põhjusel, nt perekondlikel põhjustel, see isik asus elama muusse liikmesriiki kui pädev liikmesriik?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Kõigepealt olgu meenutatud, et määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikes 2 on ette nähtud, et täielikult töötu isik, kes oma viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal elas muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik ja kes elab jätkuvalt samas liikmesriigis või naaseb sellesse liikmesriiki, peab olema kättesaadav elukohajärgse liikmesriigi tööhõivetalitusele.
Määruse artikli 65 lõike 5 punktis a on täpsustatud, et lõike 2 esimeses ja teises lauses osutatud töötu isik saab hüvitisi kooskõlas elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidega, nagu oleks neid tema suhtes kohaldatud tema viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal. Nimetatud hüvitisi maksab elukohajärgne asutus.
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et esimest küsimust tuleb mõista nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad olukorras, kus asjaomane isik elas enne seda, kui ta oli täielikult töötu, muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik ega töötanud tegelikult, vaid oli haiguspuhkusel ning sai pädevalt liikmesriigilt haigushüvitisi.
Sellest järeldub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks tuleb kindlaks teha, kas määruse nr 883/2004 artikli 65 lõigetes 2 ja 5 sisalduv väljend „viimase töötamise ajal“ hõlmab üksnes asjaomase isik tegelikku töötamist pädevas liikmesriigis või on seotud ka olukorraga, kus see isik tegelikult ei tööta, vaid saab selle liikmesriigi makstud haigushüvitisi.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et vastupidi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ning Tšehhi ja Poola valitsuse seisukohale ei saa määruse nr 883/2004 III jaotises asuva artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tõlgendada selle määruse artikli 11 lõikest 2 lähtudes, sest viimati nimetatud sätte sõnastusest, mida on tsiteeritud käesoleva kohtuotsuse punktis 7, tuleneb selgelt, et seda sätet kohaldatakse määruse II jaotise eesmärgil.
Määruse nr 883/2004 artikli 65 lõigetes 2 ja 5 kasutatud väljendit „viimase töötamise ajal“ tuleb seevastu tõlgendada selle määruse artikli 1 punkti a silmas pidades. Nimetatud sättes on määratletud mõiste „töötamine“ selle määruse tähenduses kui „tegevus või samaväärne olukord, mida sellena käsitletakse vastavalt selle liikmesriigi sotsiaalkindlustusalastele õigusaktidele, kus selline tegevus või samaväärne olukord esineb“.
Sellest tuleneb, et olukorda, kus asjaomane isik tegelikult ei tööta pädevas liikmesriigis, vaid on haiguspuhkusel ja saab selle liikmesriigi makstud haigushüvitisi, võib pidada võrreldavaks õiguslikuks olukorraks olukorraga, milles on isik, kes töötab ja kuulub seetõttu määruse nr 883/2004 artikli 65 lõigete 2 ja 5 kohaldamisalasse, kui pädeva liikmesriigi riigisisese õiguse kohaselt on haigushüvitiste saamine võrdsustatud töötamisega.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad olukorras, kus asjaomane isik elas enne seda, kui ta oli täielikult töötu, muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik ega töötanud tegelikult, vaid oli haiguspuhkusel ning sai pädevalt liikmesriigilt haigushüvitisi, kuid seda siiski tingimusel, et pädeva liikmesriigi riigisisese õiguse kohaselt on haigushüvitiste saamine võrdsustatud töötamisega.
Teine küsimus
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et põhjused, sealhulgas perekondlikud põhjused, mille tõttu asus isik elama muusse liikmesriiki kui pädev liikmesriik, on selle sätte kohaldamisel asjakohased.
Olgu märgitud, et sätte sõnastusest, nagu seda on korratud käesoleva kohtuotsuse punktides 33 ja 34, ei ilmne, et asjaomase isiku elukoha üleviimise põhjustel oleks selles osas mingit tähtsust. Nimelt tuleb meenutada, et määruse nr 883/2004 põhjenduste 4 ja 45 järgi on määruse eesmärk koordineerida liikmesriikide olemasolevaid sotsiaalkindlustussüsteeme, et tagada isikute vaba liikumise õiguse tõhus rakendamine. Nimetatud määrusega ajakohastati ja lihtsustati määruse nr 1408/71 eeskirju, säilitades samas viimati nimetatuga sama eesmärgi (21. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Klein Schiphorst,
C‑551/16
,
EU:C:2018:200
, punkt
).
Määruse nr 1408/71 artikliga 71 seoses välja kujunenud kohtupraktikast, mis eeltoodut arvestades on ülekantav määruse nr 883/2004 artikli 65 kontekstis, kuna selle sättega asendati kõnealune artikkel 71, tuleneb, et selle artikli eesmärk on luua töötutele, kes elavad muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik, uue töökoha leidmiseks kõige soodsamad tingimused (22. septembri 1988. aasta kohtuotsus Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
, punkt
; 8. juuli 1992. aasta kohtuotsus Knoch,
C‑102/91
,
EU:C:1992:303
, punkt
, ja 29. juuni 1995. aasta kohtuotsus van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
, punkt
).
Kui määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleks seega tõlgendada nii, et neid kohaldatakse ainult isikute suhtes, kes on viinud oma elukoha üle teatud põhjustel, näiteks perekondlikel põhjustel, piiraks see sätte kohaldamisala ja muudaks asjaomaste isikute jaoks töökoha otsimise raskemaks elukohaliikmesriigis, kus nende suhtes eeldatavasti kohaldatakse uue töökoha leidmiseks kõige soodsamaid tingimusi, eriti kuna sellisel elukoha üleviimisel on tavaliselt mitu põhjust. Selline tõlgendus oleks seega vastuolus nimetatud sätte eesmärgiga.
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 883/2004 artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et põhjusi, sealhulgas perekondlikke põhjusi, mille tõttu asus isik elama muusse liikmesriiki kui pädev liikmesriik, ei saa selle sätte kohaldamisel arvesse võtta.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 465/2012, artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad olukorras, kus asjaomane isik elas enne seda, kui ta oli täielikult töötu, muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik ega töötanud tegelikult, vaid oli haiguspuhkusel ja sai pädevalt liikmesriigilt haigushüvitisi, kuid need on kohaldatavad tingimusel, et pädeva liikmesriigi riigisisese õiguse kohaselt on haigushüvitiste saamine võrdsustatud töötamisega.

2.
Määruse nr 883/2004, mida on muudetud määrusega nr 465/2012, artikli 65 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et põhjusi, sealhulgas perekondlikke põhjusi, mille tõttu asus isik elama muusse liikmesriiki kui pädev liikmesriik, ei saa selle sätte kohaldamisel arvesse võtta.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.