CELEX: 62020CJ0285
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (EB) Nr. 883/2004
65 straipsnio 2 ir 5 dalys
Taikymo sritis
Darbuotojas, tapęs visišku bedarbiu
Bedarbio išmokos
Darbuotojas, kuris gyvena ir dirba pagal darbo sutartį kompetentingoje valstybėje narėje
Jo gyvenamosios vietos perkėlimas į kitą valstybę narę
Asmuo, kuris prieš tapdamas visišku bedarbiu faktiškai nedirbo kompetentingoje valstybėje narėje
Asmuo, kuris tapo laikinai nedarbingas dėl ligos ir dėl to gauna kompetentingos valstybės narės mokamas ligos išmokas
Darbas pagal darbo sutartį
Panašios teisinės situacijos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (
OL L 166, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72, klaidų ištaisymas
OL L 188, 2013, p. 10
), iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012 (
OL L 149, 2012, p. 4
) (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 65 straipsnio 2 ir 5 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant K ir
Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
(Darbuotojų draudimo administravimo instituto valdyba, Nyderlandai; toliau – Darbuotojų draudimo administravimo institutas) ginčą dėl pastarosios atsisakymo jam mokėti bedarbio išmokas pasibaigus laikino nedarbingumo laikotarpiui kitoje valstybėje narėje nei Nyderlandų Karalystė, per kurį jis toje kitoje valstybėje narėje gavo ligos išmokas.
Teisinis pagrindas
Reglamento Nr. 883/2004 4 ir 45 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(4)
Būtina atsižvelgti į nacionalinių socialinės apsaugos teisės aktų specifinius bruožus ir parengti tik koordinavimo sistemą.
<...>
(45)
Kadangi valstybės narės negali pasiekti siūlomų veiksmų tikslo, būtent numatyti koordinavimo priemones, garantuojančias, kad būtų veiksmingai naudojamasi teise į laisvą asmenų judėjimą, ir todėl šis tikslas dėl minėtų veiksmų apimties ir poveikio gali būti geriau pasiektas Bendrijos lygiu, Bendrija gali numatyti priemones, vadovaudamasi subsidiarumo principu, apibrėžtu Sutarties 5 straipsnyje. Remiantis tame pačiame straipsnyje numatytu proporcingumo principu, šis reglamentas taikomas tik tiek, kiek yra reikalinga minėtam tikslui pasiekti.“
Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnyje „Apibrėžimai“ numatyta:
„Šiame reglamente:
a)
„darbas pagal darbo sutartį“ – bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus;
<...>
f)
„pasienio darbuotojas“ – bet kuris darbuotojas, kuris dirba pagal darbo sutartį arba savarankiškai vienos valstybės narės teritorijoje ir gyvena kitos valstybės narės teritorijoje, į kurią paprastai grįžta kasdien arba bent kartą per savaitę;
<...>
j)
„gyvenamoji vieta“ – vieta, kurioje asmuo paprastai gyvena;
<...>
q)
„kompetentinga įstaiga“ –
i)
įstaiga, kurioje atitinkamas asmuo yra apdraustas prašymo gauti išmoką pateikimo metu;
arba
ii)
įstaiga, kurioje atitinkamas asmuo turi ar turėtų teisę į išmokas, jeigu jis, jo šeimos narys ar nariai gyventų valstybės narės teritorijoje, kurioje yra ši įstaiga;
arba
iii)
įstaiga, kurią paskiria valstybės narės kompetentinga valdžios institucija; arba
<...>
s)
„kompetentinga valstybė narė“ – valstybė narė, kurios teritorijoje yra įsikūrusi kompetentinga įstaiga;
<...>“
Šio reglamento 2 straipsnio „Asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas“ 1 dalyje numatyta:
„Šis reglamentas taikomas valstybės narės piliečiams, asmenims be pilietybės ir pabėgėliams, gyvenantiems vienoje iš valstybių narių, kuriems yra ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai, bei jų šeimos nariams ir maitintojo netekusiems asmenims.“
Šio reglamento II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ yra 11–16 straipsniai.
Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio „Bendrosios taisyklės“ 2 dalyje nustatyta:
„Šioje antraštinėje dalyje asmenys, gaunantys išmokas pinigais už darbą pagal darbo sutartį arba savarankišką darbą, laikomi dirbančiais minėtą darbą. Ši nuostata netaikoma invalidumo, senatvės ir maitintojo netekimo pensijoms, pensijoms dėl nelaimingų atsitikimų darbe, profesinių ligų ir ligos išmokoms pinigais už neriboto laikotarpio gydymą.“
Šio reglamento III antraštinės dalies „Specialios nuostatos, susijusios su įvairiomis išmokų rūšimis“ 6 skyriuje, kuriame yra 61–65a straipsniai, numatytos bedarbio išmokų taisyklės.
Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio „Bedarbiai, kurie gyveno valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė“ 2 ir 5 dalyse nustatyta:
„2.   Visiškas bedarbis, kuris, dirbdamas paskiausią darbą pagal darbo sutartį arba savarankiškai, gyveno valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, ir kuris ir toliau gyvena toje valstybėje narėje arba grįžta į ją, turi būti gyvenamosios valstybės narės įdarbinimo tarnybų žinioje. Nepažeidžiant 64 straipsnio nuostatų, visiškas bedarbis papildomai gali būti valstybės narės, kurioje jis dirbo paskiausią darbą pagal darbo sutartį arba savarankiškai, įdarbinimo tarnybų žinioje.
Bedarbis, išskyrus pasienio darbuotoją, kuris negrįžta į savo gyvenamąją valstybę narę, turi būti valstybės narės, kurios teisės aktai jam buvo taikomi paskutiniuoju metu, įdarbinimo tarnybų žinioje.
<...>
5.
a)
2 dalies pirmame ir antrame sakiniuose nurodytas bedarbis išmokas gauna pagal gyvenamosios valstybės narės teisės aktus, tartum tie teisės aktai būtų jam galioję paskiausio darbo pagal darbo sutartį arba paskiausio savarankiško darbo metu. Šias išmokas moka gyvenamosios vietos įstaiga.
b)
Tačiau darbuotojas, išskyrus pasienio darbuotoją, kuriam išmokos buvo skiriamos tos valstybės narės, kurios teisės aktai jam buvo taikomi paskutiniuoju metu, kompetentingos įstaigos lėšomis, grįžęs į gyvenamąją valstybę narę, pirmiausiai išmokas gauna pagal 64 straipsnio nuostatas. Išmokų mokėjimas pagal a punkto nuostatas sustabdomas tam laikotarpiui, už kurį jis gali gauti išmokas pagal teisės aktus, kurie jam buvo taikomi paskutiniuoju metu.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Pareiškėjas pagrindinėje byloje 1979 m. iš Turkijos emigravo į Nyderlandus ir ten dirbo skirtingiems darbdaviams iki 2015 m.
Nuo 2005 m. pareiškėjas pagrindinėje byloje su šeima gyveno Vokietijoje.
2015 m. gegužės 1 d. jis įsidarbino pas darbdavį Vokietijoje.
2015 m. rugpjūčio 24 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje tapo laikinai nedarbingas dėl ligos ir nuo šios datos faktiškai nebedirbo.
Iš pradžių jam ir toliau buvo mokamas darbo užmokestis, o nuo 2015 m. spalio 14 d. jis gavo ligos išmoką Vokietijoje.
2016 m. vasario 2 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje persikėlė gyventi pas savo brolį į Nyderlandus ir paprašė išbraukti jį iš Vokietijos gyventojų registro.
2016 m. vasario 15 d. jo darbdavys Vokietijoje nutraukė darbo sutartį.
2016 m. vasario 16 d. pareiškėjui pagrindinėje byloje buvo atlikta operacija ligoninėje Vokietijoje, kur jis liko iki 2016 m. vasario 19 d.
2016 m. kovo 4 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje įsiregistravo Nyderlandų gyventojų registre, nurodydamas savo brolio adresą.
2016 m. kovo 15 d. įsigaliojo pareiškėjo pagrindinėje byloje ir jo darbdavio darbo sutarties nutraukimas.
2016 m. balandžio 4 d. kompetentinga Vokietijos įstaiga pripažino, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje yra vėl darbingas ir gali dirbti jo sveikatos būklę atitinkantį darbą, todėl nusprendė jam nebemokėti ligos išmokos.
2016 m. balandžio 22 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje pateikė Darbuotojų draudimo administravimo institutui prašymą nuo 2016 m. balandžio 4 d. jam skirti bedarbio išmoką.
2016 m. liepos 7 d. sprendimu Darbuotojų draudimo administravimo institutas pripažino neturintis kompetencijos priimti sprendimo dėl pareiškėjo pagrindinėje byloje teisės į bedarbio išmoką.
Pareiškėjas pagrindinėje byloje apskundė šį sprendimą, tačiau 2016 m. rugsėjo 14 d. Darbuotojų draudimo administravimo instituto sprendimu šis skundas buvo atmestas. Minėtas institutas pakartojo savo poziciją, kad neturi įgaliojimų priimti sprendimo dėl suinteresuotojo asmens prašymo skirti bedarbio išmoką. Jo teigimu, šiuo klausimu kompetentinga valstybė narė yra Vokietijos Federacinė Respublika, kaip paskutinės darbo vietos valstybė, nes iki 2015 m. rugpjūčio 24 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje faktiškai dirbo Vokietijoje ir nebuvo pasienio darbuotojas.
Pareiškėjas pagrindinėje byloje apskundė šį sprendimą
rechtbank Overijssel
(Overeiselio apylinkės teismas, Nyderlandai), jis skundą atmetė kaip nepagrįstą. Šis teismas nusprendė, kad Darbuotojų draudimo administravimo institutas teisingai pripažino, jog pareiškėjas pagrindinėje byloje nėra pasienio darbuotojas ir neturi teisės į bedarbio išmoką Nyderlanduose pagal Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuriame apskųstas
rechtbank Overijssel
(Overeiselio apylinkės teismas) sprendimas, pažymi, kad šalys nesutaria dėl to, ar pareiškėjas pagrindinėje byloje gali pretenduoti į bedarbio išmoką Nyderlanduose pagal Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalis.
Šiuo klausimu jis pažymi, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje gyveno ir dirbo Vokietijoje ir kad nuo 2015 m. spalio 14 d. jis tapo laikinai nedarbingas ir gavo ligos išmokas Vokietijoje iki 2016 m. balandžio 4 d., kai tapo visišku bedarbiu. Kadangi 2016 m. vasario 2 d. pareiškėjas pagrindinėje byloje perkėlė savo gyvenamąją vietą į Nyderlandus, laikytina, kad nuo tos datos jis gyveno kitoje valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, kaip ši suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio q ir s punktus, t. y. Vokietija.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagrindinėje byloje kyla klausimas, ar Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys taikomos esant tokiai situacijai, kai suinteresuotasis asmuo, prieš tapdamas visišku bedarbiu, faktiškai nedirbo kompetentingoje valstybėje narėje, bet buvo pripažintas laikinai nedarbingu dėl ligos ir dėl to gavo šios valstybės narės mokamą ligos išmoką.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tokia situacija turi būti laikoma panašia į darbo pagal darbo sutartį teisinę situaciją, todėl į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai. Šiuo aspektu jis pažymi, kad pagal Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnį, kuris yra šio reglamento II antraštinėje dalyje, ligos išmokos gavimas prilyginamas darbui pagal darbo sutartį, ir mano, kad šiuo prilyginimu reikia remtis taikant minėto reglamento 65 straipsnio 2 ir 5 dalis. Savo argumentus jis grindžia tuo, kad siekiant logiškai ir nuosekliai aiškinti sąvoką „darbas pagal darbo sutartį“ ją būtina aiškinti vienodai įvairių to paties reglamento antraštinių dalių nuostatose.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, susijusi su 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (
OL L 28, 1997, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) (toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 71 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunkčiu, iš kurio kilo dabartinis Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnis (1994 m. sausio 27 d. Sprendimas Maitland Toosey,
C‑287/92
,
EU:C:1994:27
,
punktas ir 1995 m. birželio 29 d. Sprendimas van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
,
,
ir
punktai), yra reikšminga nagrinėjamu atveju.
Jis primena, kad pagal šią jurisprudenciją vienintelis veiksnys, svarbus taikant Reglamento Nr. 1408/71 71 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunktį, yra aplinkybė, kad atitinkamas asmuo gyvena kitoje valstybėje narėje nei ta, kurios teisės aktai jam galiojo dirbant paskiausią darbą. Be to, Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad ši nuostata taikoma asmeniui, kurio darbo santykiai išlaikomi atostogų laikotarpiu ir kuris dėl to faktiškai nevykdo savo veiklos (1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimas Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
). Tuo remdamasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnis susijęs ne tik su faktiniu paskiausio darbo pagal darbo sutartį vykdymu, bet ir su situacija, kai suinteresuotasis asmuo faktiškai nevykdo veiklos. Be to, šis teismas mano, kad priežastys, dėl kurių suinteresuotasis asmuo perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, nėra svarbios.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šio aiškinimo negali paneigti tai, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog Reglamento Nr. 1408/71 71 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunktis turi būti aiškinamas siaurai, be kita ko, siekiant užkirsti kelią piktnaudžiavimui (1977 m. vasario 17 d. Sprendimo Di Paolo,
76/76
,
EU:C:1977:32
,
punktas). Toks aiškinimas atitinka šios nuostatos siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti, kad darbuotojas migrantas gautų bedarbio išmokas tokiomis sąlygomis, kurios yra palankiausios (1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
,
ir
punktai ir 1995 m. birželio 29 d. Sprendimo van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
,
punktas). Iš tiesų atitinkamo asmens ryšiai su gyvenamąja valstybe nare iš esmės suteikia šioje valstybėje narėje geriausias profesinės reintegracijos galimybes.
Tokiomis aplinkybėmis
Centrale Raad van Beroep
(Socialinės apsaugos ir valstybės tarnautojų bylų apeliacinis teismas, Nyderlandai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento <...> Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys aiškintinos taip, kad visiškas bedarbis, kuris gaudamas išmokas, kaip apibrėžta [šio reglamento] 11 straipsnio 2 dalyje, kompetentingoje valstybėje narėje ir (arba) prieš pasibaigiant jo darbo santykiams perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, turi teisę prašyti bedarbio išmokos pagal tos valstybės narės, kurioje gyvena, teisės aktus?
2.
Ar svarbu tai, dėl kokių priežasčių, pvz., dėl šeiminių priežasčių, šis asmuo perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, kuri nėra kompetentinga valstybė narė?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmiausia reikia priminti, kad Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad visiškas bedarbis, kuris, dirbdamas paskiausią darbą pagal darbo sutartį arba savarankiškai, gyveno valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, ir kuris ir toliau gyvena toje valstybėje narėje arba grįžta į ją, turi būti gyvenamosios valstybės narės įdarbinimo tarnybų žinioje.
Minėto reglamento 65 straipsnio 5 dalies a punkte patikslinta, kad 2 dalies pirmame ir antrame sakiniuose nurodytas bedarbis išmokas gauna pagal gyvenamosios valstybės narės teisės aktus, tartum tie teisės aktai būtų jam galioję paskiausio darbo pagal darbo sutartį arba paskiausio savarankiško darbo metu. Šias išmokas moka gyvenamosios vietos įstaiga.
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pirmąjį klausimą reikia suprasti taip, kad juo iš esmės siekiama išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jos taikomos tokiai situacijai, kai atitinkamas asmuo, prieš tapdamas visišku bedarbiu, gyveno kitoje valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, ir faktiškai nedirbo pagal darbo sutartį, bet buvo laikinai nedarbingas dėl ligos ir dėl to gavo kompetentingos valstybės narės mokamas ligos išmokas.
Darytina išvada, kad, siekiant pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, reikia nustatyti, ar Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalyse esanti formuluotė „dirbdamas paskiausią darbą pagal darbo sutartį“ yra išimtinai susijusi su situacija, kai atitinkamas asmuo faktiškai dirba pagal darbo sutartį kompetentingoje valstybėje narėje, ar ir su situacija, kai šis asmuo faktiškai nedirba pagal darbo sutartį, bet gauna šios valstybės narės mokamas ligos išmokas.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Čekijos bei Lenkijos vyriausybės, Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys, esančios šio reglamento III antraštinėje dalyje, neturi būti aiškinamos atsižvelgiant į minėto reglamento 11 straipsnio 2 dalį, nes iš pastarosios nuostatos formuluotės, nurodytos šio sprendimo 7 punkte, aiškiai matyti, kad ji taikoma to paties reglamento II antraštinei daliai.
Vis dėlto Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalyse vartojamą sąvoką „dirbdamas paskiausią darbą pagal darbo sutartį“ reikia aiškinti atsižvelgiant į šio reglamento 1 straipsnio a punktą. Minėto reglamento tikslu šioje nuostatoje sąvoka „darbas pagal darbo sutartį“ apibrėžiama kaip „bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus“.
Darytina išvada, kad situacija, kai atitinkamas asmuo faktiškai nedirba pagal darbo sutartį kompetentingoje valstybėje narėje, bet tampa laikinai nedarbingas dėl ligos ir dėl to gauna šios valstybės narės mokamas ligos išmokas, gali būti laikoma teisine situacija, panašia į tą, kurioje yra asmuo, kuris dirba pagal darbo sutartį ir todėl patenka į Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalių taikymo sritį, su sąlyga, kad pagal kompetentingos valstybės narės nacionalinę teisę tokių išmokų gavimas prilyginamas darbui pagal darbo sutartį.
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jos taikomos situacijai, kai prieš tapdamas visišku bedarbiu atitinkamas asmuo gyveno kitoje valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, ir faktiškai nedirbo pagal darbo sutartį, bet tapo laikinai nedarbingas dėl ligos ir dėl to gavo kompetentingos valstybės narės mokamas ligos išmokas, tačiau su sąlyga, kad pagal kompetentingos valstybės narės nacionalinę teisę tokių išmokų gavimas prilyginamas darbui pagal darbo sutartį.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jas taikant svarbiomis laikytinos priežastys, pavyzdžiui, šeiminės priežastys, dėl kurių atitinkamas asmuo persikėlė gyventi į kitą valstybę narę, kuri nėra kompetentinga valstybė narė.
Svarbu pažymėti, kad iš šių dalių teksto, pakartoto šio sprendimo 33 ir 34 punktuose, nematyti, kad atitinkamo asmens gyvenamosios vietos perkėlimo motyvai galėtų turėti kokios nors reikšmės šiuo klausimu. Iš tiesų reikia priminti, kad, remiantis Reglamento Nr. 883/2004 4 ir 45 konstatuojamosiomis dalimis, šio reglamento tikslas – koordinuoti valstybėse narėse veikiančias socialinės apsaugos sistemas, siekiant užtikrinti veiksmingą naudojimąsi laisvu asmenų judėjimu. Šiuo reglamentu buvo patobulintos ir supaprastintos Reglamente Nr. 1408/71 nustatytos taisyklės ir kartu išlaikytas pastarojo reglamento tikslas (2018 m. kovo 21 d. Sprendimo Klein Schiphorst,
C‑551/16
,
EU:C:2018:200
,
punktas).
Kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, susijusios su Reglamento Nr. 1408/71 71 straipsniu, kuri, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taikytina Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsniui, nes šia nuostata pakeistas minėtas 71 straipsnis, šiuo straipsniu siekiama kitoje valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, gyvenantiems bedarbiams asmenims užtikrinti palankiausias sąlygas ieškoti naujo darbo (1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bergemann,
236/87
,
EU:C:1988:443
,
punktas; 1992 m. liepos 8 d. Sprendimo Knoch,
C‑102/91
,
EU:C:1992:303
,
punktas ir 1995 m. birželio 29 d. Sprendimo van Gestel,
C‑454/93
,
EU:C:1995:205
,
punktas).
Jeigu Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turėtų būti aiškinamos taip, kad jos taikomos tik asmenims, kurie perkėlė savo gyvenamąją vietą dėl tam tikrų priežasčių, pavyzdžiui, dėl šeiminių priežasčių, būtų apribota šios nuostatos taikymo sritis ir todėl atitinkamiems asmenims būtų sunkiau ieškoti darbo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, kur daroma prielaida, kad šiems asmenims suteiktos palankiausios sąlygos ieškoti naujo darbo, juo labiau kad toks gyvenamosios vietos perkėlimas paprastai įvyksta dėl įvairių priežasčių. Toks aiškinimas prieštarautų minėta nuostata siekiamam tikslui.
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jas taikant nereikia atsižvelgti į priežastis, pavyzdžiui, šeimines priežastis, dėl kurių atitinkamas asmuo perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, kuri nėra kompetentinga valstybė narė.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

1.
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jos taikomos situacijai, kai prieš tapdamas visišku bedarbiu atitinkamas asmuo gyveno kitoje valstybėje narėje, kuri nėra kompetentinga valstybė narė, ir faktiškai nedirbo pagal darbo sutartį, bet tapo laikinai nedarbingas dėl ligos ir dėl to gavo kompetentingos valstybės narės mokamas ligos išmokas, tačiau su sąlyga, kad pagal kompetentingos valstybės narės nacionalinę teisę tokių išmokų gavimas prilyginamas darbui pagal darbo sutartį.

2.
Reglamento Nr. 883/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 465/2012, 65 straipsnio 2 ir 5 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jas taikant nereikia atsižvelgti į priežastis, pavyzdžiui, šeimines priežastis, dėl kurių atitinkamas asmuo perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, kuri nėra kompetentinga valstybė narė.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.