CELEX: 62021CJ0349
Řízení o předběžné otázce
Odvětví telekomunikací
Zpracování osobních údajů a ochrana soukromí
Směrnice 2002/58
Článek 15 odst. 1
Omezení důvěrného charakteru elektronických komunikací
Soudní rozhodnutí povolující odposlech, záznam a uchovávání telefonních hovorů osob podezřelých ze spáchání úmyslného závažného trestného činu
Praxe, podle níž je rozhodnutí vyhotoveno podle předpřipraveného vzorového textu bez individualizovaného odůvodnění
Článek 47 druhý pododstavec Listiny základních práv Evropské unie
Povinnost uvést odůvodnění

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (
Úř. věst. 2002, L 201, s. 37
; Zvl. vyd. 13/29, s. 514).
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného proti HYA, IP, DD, ZI a SS pro trestné činy účasti na organizované zločinecké skupině.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2002/58
Bod 11 odůvodnění směrnice 2002/58 uvádí:
„tato směrnice, obdobně jako směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 95/46/ES [ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (
Úř. věst. 1995, L 281, s. 31
; Zvl. vyd. 13/15, s. 355)], se netýká ochrany základních práv a svobod ve vztahu k činnostem, které se neřídí právem Společenství. Proto tato směrnice nemění stávající rovnováhu mezi právem jednotlivce na soukromí a možností, aby členské státy přijaly opatření uvedená v čl. 15 odst. 1 této směrnice, která jsou nezbytná pro ochranu veřejné bezpečnosti, obrany, bezpečnosti státu (včetně hospodářské prosperity státu, pokud jsou tyto činnosti spojeny s otázkami bezpečnosti státu) a pro prosazování trestního práva. Tato směrnice se tedy nedotýká možnosti členských států provádět zákonné zachycování elektronických sdělení nebo přijímat jiná opatření, je-li to nezbytné pro některý z těchto účelů a je-li to v souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod [, podepsanou v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen ‚EÚLP‘)], jak je vykládána v rozhodnutích Evropského soudu pro lidská práva. Tato opatření musí být vhodná, plně přiměřená vzhledem k zamýšlenému účelu a nezbytná v demokratické společnosti a musí být předmětem odpovídajících záruk v souladu s [EÚLP].“
Článek 2 první pododstavec této směrnice stanoví:
„Není-li stanoveno jinak, použijí se definice uvedené ve směrnici 95/46/ES a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [(
Úř. věst. 2002, L 108, s. 33
; Zvl. vyd. 13/29, s. 349)].“
Článek 5 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
„Členské státy zajistí prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů důvěrný charakter sdělení přenášených pomocí veřejné komunikační sítě a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a s nimi souvisejících provozních údajů. Zejména zakáží příposlech, odposlech, uchovávání nebo jiné druhy zachycování či sledování sdělení a s nimi souvisejících provozních údajů osobami jinými než uživateli bez souhlasu dotčených uživatelů, pokud k takovému jednání nejsou zákonem oprávněny v souladu s čl. 15 odst. 1. Tento odstavec nebrání technickému uchovávání, které je nezbytné pro přenos sdělení, aniž by tím byla dotčena zásada důvěrnosti.“
Článek 15 odst. 1 téže směrnice zní takto:
„Členské státy mohou přijmout legislativní opatření, kterými omezí rozsah práv a povinností uvedených v článku 5, článku 6, čl. 8 odst. 1, 2, 3 a 4 a článku 9 této směrnice, pokud toto omezení představuje v demokratické společnosti nezbytné, vhodné a přiměřené opatření pro zajištění národní bezpečnosti (tj. bezpečnosti státu), obrany, veřejné bezpečnosti a pro prevenci, vyšetřování, odhalování a stíhání trestných činů nebo neoprávněného použití elektronického komunikačního systému, jak je uvedeno v čl. 13 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Za tímto účelem mohou členské státy mimo jiné přijmout legislativní opatření umožňující uchovávání údajů po omezenou dobu na základě důvodů uvedených v tomto odstavci. Veškerá opatření uvedená v tomto odstavci musí být v souladu s obecnými zásadami práva Společenství, včetně zásad uvedených v čl. 6 odst. 1 a 2 [SEU].“
Nařízení (EU) 2016/679
Článek 4 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (
Úř. věst. 2016, L 119, s. 1
) zní:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[…]
2)
‚zpracováním‘ jakákoliv operace nebo soubor operací s osobními údaji nebo soubory osobních údajů, který je prováděn pomocí či bez pomoci automatizovaných postupů, jako je shromáždění, zaznamenání, uspořádání, strukturování, uložení, přizpůsobení nebo pozměnění, vyhledání, nahlédnutí, použití, zpřístupnění přenosem, šíření nebo jakékoliv jiné zpřístupnění, seřazení či zkombinování, omezení, výmaz nebo zničení;
[…]“
Článek 94 odst. 2 tohoto nařízení stanoví:
„Odkazy na zrušenou směrnici [95/46/ES] se považují za odkazy na toto nařízení. Odkazy na pracovní skupinu pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízenou článkem 29 směrnice 95/46/ES se považují za odkazy na Evropský sbor pro ochranu osobních údajů zřízený tímto nařízením.“
Bulharské právo
Článek 121 odst. 4 bulharské ústavy stanoví, že „soudní rozhodnutí musí být odůvodněna“.
Článek 34 Nakazatelno procesualen kodeksu (trestní řád), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „NPK“), stanoví, že „každé soudní rozhodnutí musí být […] odůvodněno […]“.
Článek 172 NPK zní takto:
„(1)   Orgány odpovědné za přípravné řízení mohou používat zvláštní vyšetřovací prostředky […], které slouží k dokumentování činnosti sledovaných osob […]
(2)   Zvláštní vyšetřovací prostředky se použijí, pokud je to nezbytné pro vyšetřování závažných úmyslných trestných činů uvedených v kapitole 1, kapitole 2 oddílech I, II, IV, V, VIII a IX, kapitole 3 oddílu III, kapitole 5 oddílech I až VII, kapitole 6 oddílech II až IV, kapitole 8, kapitole 8‚a‘, kapitole 9‚a‘, kapitole 11 oddílech I až IV, kapitole 12, kapitole 13 a kapitole 14, jakož i pro trestné činy uvedené v čl. 219 odst. 4 druhé odrážce, čl. 220 odst. 2 a článku 253, čl. 308 odst. 2, 3 a odst. 5 druhé větě, článku 321, článku 321a, článku 356k a článku 393 zvláštní části Nakazatelen kodeksu [trestní zákon], pokud dotčené okolnosti nelze prokázat jinak nebo pokud je jejich prokázání spojeno s mimořádnými obtížemi.“
Článek 173 NPK zní:
„(1)   Aby bylo možné použít zvláštní vyšetřovací prostředky v přípravném řízení, musí dozorující státní zástupce předložit soudu odůvodněnou písemnou žádost. Před podáním žádosti o tom vyrozumí vedoucího správy příslušného státního zastupitelství.
(2)   Žádost musí obsahovat:
1.
informace o trestném činu, jehož vyšetřování vyžaduje použití zvláštních vyšetřovacích prostředků;
2.
popis přijatých opatření a jejich výsledek;
3.
informace o osobách nebo prostorách, ve vztahu k nimž se použijí zvláštní vyšetřovací prostředky;
4.
operativní metody, jež se mají použít;
5.
dobu požadovaného používání a důvody, proč je tato doba požadována;
6.
důvody, proč nelze potřebné údaje získat jiným způsobem nebo je lze získat jen s mimořádnými obtížemi.“
Článek 174 odst. 3 a 4 NPK stanoví:
„(3)   Povolení použít zvláštní vyšetřovací prostředky v řízeních, která spadají do pravomoci Specializiran nakazatelen sadu [specializovaný trestní soud, Bulharsko], uděluje předem předseda tohoto soudu […]
(4)   Orgán uvedený v odstavcích 1 až 3 rozhoduje usnesením s odůvodněním […]“
Článek 175 NPK zní takto:
„[…]
(3)   Doba použití zvláštních vyšetřovacích prostředků nepřekročí:
1.
dvacet dnů v případech uvedených v čl. 12 odst. 1 bodu 4 zakona za specialnite razuznavatelni sredstva (zákon o zvláštních vyšetřovacích prostředcích);
2.
dva měsíce v ostatních případech.
(4)   V případě potřeby může být doba uvedená v odstavci 1 prodloužena v souladu s článkem 174:
1.
v případech uvedených v odst. 3 bodu 1 o dvacet dnů, přičemž celková doba nesmí přesáhnout 60 dnů;
2.
v případech uvedených v odst. 3 bodu 2 nesmí však celková doba přesáhnout šest měsíců“.
Článek 3 odst. 1 zakona za specialnite razuznavatelni sredstva (zákon o zvláštních vyšetřovacích prostředcích) ze dne 8. října 1997 (DV č. 95, ze dne 21. října 1997, s. 2), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „ZSRS“), stanoví:
„Zvláštní vyšetřovací prostředky se použijí v případě, kdy je to nezbytné k předcházení a odhalování závažných úmyslných trestných činů uvedených v kapitole 1, kapitole 2 oddílech I, II, IV, V, VIII a IX, kapitole 3 oddílu III, kapitole 5 oddílech I až VII, kapitole 6 oddílech II až IV, kapitole 8, kapitole 8‚a‘, kapitole 9‚a‘, kapitole 11 oddílech I až IV, kapitole 12, kapitole 13 a kapitole 14, jakož i pro trestné činy uvedené v čl. 219 odst. 4 druhé odrážce, čl. 220 odst. 2, článku 253, čl. 308 odst. 2, 3 a odst. 5 druhé větě, článku 321, článku 321a, článku 356k a článku 393 zvláštní části [trestního zákona], pokud potřebné informace nelze získat jiným způsobem nebo pokud je jejich získání spojeno s mimořádnými obtížemi.“
Článek 6 ZSRS stanoví:
„V případě odposlechu je za použití technických prostředků, zvukově nebo jinak, zachycena […] telefonická komunikace […] sledovaných osob.“
Článek 11 ZSRS zní takto:
„Při používání operativních prostředků se důkaz provádí prostřednictvím […] zvukového záznamu […] na fyzickém nosiči.“
Článek 12 odst. 1 bod 1 ZSRS uvádí:
„Zvláštní vyšetřovací prostředky se použijí u osob, o kterých existují informace a důvodné podezření, že připravují, páchají nebo spáchaly některý z úmyslných závažných trestných činů uvedených v čl. 3 odst. 1.“
Článek 13 odst. 1 ZSRS zní takto:
„Právo žádat o použití zvláštních vyšetřovacích prostředků a používat informace získané jejich prostřednictvím, jakož i materiální důkazní prostředky, náleží v souladu s jejich pravomocí:
1.
generálnímu ředitelství ‚státní policie‘, generálnímu ředitelství ‚boj proti organizované trestné činnosti‘, generálnímu ředitelství ‚pohraniční policie‘, ředitelství ‚vnitřní bezpečnost‘, regionálním ředitelstvím ministerstva vnitra, specializovaným ředitelstvím (s výjimkou ředitelství pro ‚technické operace‘), územním ředitelstvím a územním samosprávným jednotkám nezávislým na státní agentuře pro ‚národní bezpečnost‘;
2.
službám ‚vojenského zpravodajství‘ a ‚vojenské policii‘ (u ministerstva obrany);
3.
státní agentuře ‚zpravodajská služba‘.“
Článek 14 odst. 1 bod 7 ZSRS zní:
„K použití zvláštních vyšetřovacích prostředků je třeba odůvodněná písemná žádost příslušného vedoucího správy orgánů uvedených v čl. 13 odst. 1 nebo dozorujícího státního zástupce, případně orgánu uvedeného v čl. 13 odst. 3, a v případě ředitelství uvedeného v čl. 13 odst. 1 bodu 7 jeho ředitele. Žádost musí obsahovat […] důvody, proč potřebné informace nelze získat jiným způsobem nebo je jejich získání spojeno s mimořádnými obtížemi.“
Článek 15 odst. 1 ZSRS stanoví:
„Vedoucí pracovníci orgánů uvedených v čl. 13 odst. 1 nebo dozorující státní zástupce a v případě ředitelství uvedeného v čl. 13 odst. 1 bodu 7 předseda Komise pro boj proti korupci a pro konfiskaci nezákonně nabytého majetku, předloží žádost předsedům Sofijskiho gradskiho sadu [městský soud v Sofii, Bulharsko)], příslušných krajských nebo vojenských soudů, Specializiran nakazatelen sadu [specializovaný trestní soud] nebo jimi pověřenému místopředsedovi, kteří do 48 hodin písemně povolí nebo odmítnou použití zvláštních vyšetřovacích prostředků a své rozhodnutí odůvodní.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
V období od 10. dubna do 15. května 2017 předložilo Specializirana prokuratura (specializované státní zastupitelství, Bulharsko) předsedovi Specializiran nakazatelen sadu (specializovaný trestní soud) sedm žádostí o povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků za účelem odposlechu a záznamu, či dokonce monitorování a sledování telefonních hovorů IP, DD, ZI a SS, čtyř osob podezřelých ze spáchání závažných trestných činů (dále jen „žádosti o odposlechy telefonních hovorů“).
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že každá z těchto žádostí o odposlechy telefonních hovorů důkladně, podrobně a s uvedením důvodů uváděla předmět žádosti, jméno a telefonní číslo dotyčné osoby, spojitost mezi tímto číslem a touto osobou, doposud získané důkazy a úlohu, kterou údajně dotyčná osoba sehrála v trestné činnosti. Konkrétně byly odůvodněny i nutnost provést požadované odposlechy telefonních hovorů za účelem získání důkazů o vyšetřované trestné činnosti a důvody a podmínky, které odůvodňují nemožnost získat tyto informace jiným způsobem.
Předseda Specializiran nakazatelen sadu (specializovaný trestní soud) vyhověl každé z těchto žádostí v den jejich podání, a vydal tedy sedm rozhodnutí o povolení odposlechů telefonních hovorů (dále jen „povolení odposlechů telefonních hovorů“).
Podle Specializiran nakazatelen sadu (specializovaný trestní soud), který je předkládajícím soudem, odpovídají povolení odposlechů telefonních hovorů předpřipravenému vzoru, který má zahrnout všechny možné případy povolení, bez jakéhokoli odkazu na skutkové a právní okolnosti, s výjimkou doby, na kterou bylo používání zvláštních vyšetřovacích prostředků povoleno.
Tato povolení se zejména omezují na zmínku, že jsou dodržena v nich zmíněná zákonná ustanovení, aniž je označen orgán, který podal žádosti o odposlechy telefonních hovorů a uvedeno jméno a telefonní číslo každé dotyčné osoby, trestný čin nebo trestné činy uvedené v čl. 172 odst. 2 NPK a v čl. 3 odst. 1 ZSRS, nepřímé důkazy umožňující podezření ze spáchání jednoho nebo více těchto trestných činů nebo též kategorie osob a prostor uvedené v článku 12 ZSRS, ve vztahu k nimž bylo povoleno použití zvláštních vyšetřovacích prostředků. Předkládající soud mimoto uvádí, že tato povolení neuvádějí argumenty specializovaného státního zastupitelství, které by na základě článku 172 NPK a článku 14 ZSRS dokládaly nemožnost získat požadované informace jiným způsobem než odposlechy telefonních hovorů, ani neupřesňují s ohledem na článek 175 NPK, zda je doba uvedená pro použití těchto prostředků určena poprvé, nebo zda se jedná o prodloužení doby, a na základě jakého předpokladu a jakých argumentů bylo o této lhůtě rozhodnuto.
Na základě uvedených povolení byly některé hovory IP, DD, ZI a SS zaznamenány a uchovány v souladu s článkem 11 ZSRS.
Dne 19. června 2020 podalo specializované státní zastupitelství obžalobu proti těmto čtyřem osobám a proti páté osobě, HYA, pro účast na organizované zločinecké skupině, jejímž cílem bylo za účelem obohacení se ilegální převádění státních příslušníků třetích států přes bulharské hranice, napomáhání k jejich neoprávněnému vstupu na bulharské území a přijímání a poskytování úplatků v souvislosti s těmito činnostmi. Mezi obžalovaným jsou i tři příslušníci pohraniční policie na letišti v Sofii.
Předkládající soud rozhodující ve věci samé uvádí, že obsah zaznamenaných rozhovorů má přímý význam pro zjištění důvodnosti obžaloby vznesené proti IP, DD, ZI a SS.
Vysvětluje, že mu přísluší nejprve přezkoumat platnost postupu, který vedl k povolení odposlechů telefonních hovorů. V tomto rámci by bylo možné mít za to, že skutečnost, že tato povolení byla vyhotovena podle předpřipraveného vzorového textu bez individualizovaného odůvodnění, mu neumožňuje ověřit důvody konkrétně použité soudem, který uvedená povolení udělil. Naopak je rovněž možné mít za to, že vyhověním žádosti specializovaného státního zastupitelství soud, který vydal povolení k odposlechům telefonních hovorů, plně akceptoval a převzal odůvodnění těchto žádostí.
Aniž pochybuje o slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy týkající se odposlechů telefonních hovorů, tak jak vyplývá zejména z ustanovení NPK a ZSRS, s čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, klade si předkládající soud otázku, zda taková vnitrostátní praxe, o jakou jde ve věci v původním řízení, podle níž je povinnost odůvodnit soudní rozhodnutí povolující použití zvláštních vyšetřovacích prostředků na základě odůvodněné žádosti orgánů činných v trestním řízení splněna, pokud toto rozhodnutí, které je vyhotoveno podle předpřipraveného vzoru a bez individualizovaného odůvodnění, pouze uvádí, že jsou splněny požadavky stanovené těmito právními předpisy, které zmiňuje, je v souladu s čl. 15 odst. 1 poslední větou této směrnice, vykládaným ve světle bodu 11 jejího odůvodnění.
Uvedený soud zejména zdůrazňuje, že taková soudní rozhodnutí, jako jsou povolení odposlechů telefonních hovorů, omezují ve vztahu k dotčeným fyzickým osobám práva a svobody zaručené v článcích 7, 8 a 11 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). Předkládající soud má rovněž pochybnosti o souladu takové praxe s právem na účinnou soudní ochranu, zakotveným v článku 47 Listiny, a se zásadou proporcionality jakožto obecnou zásadou unijního práva.
V případě záporné odpovědi si předkládající soud klade otázku, zda unijní právo brání vnitrostátním právním předpisům vykládaným v tom smyslu, že záznamy telefonních hovorů povolené soudním rozhodnutím, které není odůvodněno, mohou přesto být použity jako důkazy v rámci trestního řízení.
Za těchto podmínek se Specializiran nakazatelen sad (specializovaný trestní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je v souladu s čl. 15 odst. 1 ve spojení s čl. 5 odst. 1 a bodem 11 odůvodnění směrnice 2002/58 […] praxe vnitrostátních soudů v trestním řízení, podle níž soud povolí sledování, zaznamenávání a uchovávání telefonních hovorů podezřelých osob prostřednictvím předem vypracovaného obecného vzorového textu, ve kterém se bez jakékoli individualizace pouze tvrdí, že byla dodržena zákonná ustanovení?
2)
V případě záporné odpovědi brání unijní právo tomu, aby byl vnitrostátní zákon vykládán v tom smyslu, že informace získané na základě takového povolení jsou použity k prokázání skutku uvedeného v obžalobě?“
Dopisem ze dne 5. srpna 2022 informoval Sofijski gradski sad (městský soud v Sofii, Bulharsko) Soudní dvůr o tom, že v důsledku změny právních předpisů, která nabyla účinnosti dne 27. července 2022, byl Specializiran nakazatelen sad (specializovaný trestní soud) zrušen a některé trestní věci projednávané posledně zmíněným soudem, včetně věci v původním řízení, byly od tohoto dne převedeny na Sofijski gradski sad (městský soud v Sofii).
K předběžným otázkám
K první otázce
Úvodem je třeba připomenout, že pokud členské státy na základě čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58 zavedou legislativní opatření odchylující se od zásady důvěrnosti elektronických komunikací zakotvené v čl. 5 odst. 1 této směrnice, vztahuje se uvedená směrnice na ochranu údajů subjektů údajů pouze tehdy, pokud dotčená opatření ukládají poskytovatelům takových komunikačních služeb povinnost zpracování ve smyslu čl. 4 bodu 2 nařízení 2016/679, který se použije na základě článku 2 směrnice 2002/58 ve spojení s čl. 94 odst. 2 tohoto nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2020, La Quadrature du Net a další,
C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18
,
EU:C:2020:791
, body
a
a citovaná judikatura).
Podle posledně uvedených ustanovení zahrnuje pojem „zpracování“ zejména skutečnost, že tito poskytovatelé poskytují přístup ke komunikaci a údajům nebo je předávají příslušným orgánům (v tomto smyslu a obdobně viz rozsudek ze dne 6. října 2020, Privacy International,
C‑623/17
,
EU:C:2020:790
, body
až
a citovaná judikatura).
V projednávané věci přísluší předkládajícímu soudu ověřit, zda zvláštní vyšetřovací prostředky použité ve věci v původním řízení, a zejména odposlechy uvedené v článku 6 ZSRS, měly za následek uložení takových povinností zpracování dotyčným poskytovatelům, a zda tedy věc v původním řízení spadá do působnosti směrnice 2002/58. Je tedy třeba upřesnit, že Soudní dvůr odpoví na první otázku pouze v rozsahu, v němž věc v původním řízení spadá do působnosti této směrnice, zejména jejího čl. 15 odst. 1.
S ohledem na tyto úvodní poznámky je třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58 ve spojení s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní praxi, podle níž jsou soudní rozhodnutí, jež povolují použití zvláštních vyšetřovacích prostředků na základě odůvodněné žádosti orgánů činných v trestním řízení, vypracována na základě předpřipraveného vzorového textu bez individualizovaného odůvodnění, avšak vedle doby platnosti těchto povolení pouze uvádí, že jsou splněny požadavky stanovené těmito právními předpisy, které uvedená rozhodnutí zmiňují.
Článek 5 odst. 1 této směrnice zakotvuje zásadu důvěrnosti sdělení přenášených pomocí veřejné komunikační sítě a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a s nimi souvisejících provozních údajů. Tato zásada je vyjádřena zákazem příposlechu, odposlechu, uchovávání nebo jiného druhu zachycování či sledování sdělení a s nimi souvisejících provozních údajů bez souhlasu dotčených uživatelů, s výjimkou případů stanovených v čl. 15 odst. 1 uvedené směrnice.
Posledně zmíněný článek v tomto ohledu stanoví, že členské státy mohou přijmout legislativní opatření, kterými omezí rozsah práv a povinností uvedených v článku 5 této směrnice, zejména pokud toto omezení představuje v demokratické společnosti nezbytné, přiměřené a úměrné opatření pro prevenci, vyšetřování, odhalování a stíhání trestných činů. Dále upřesňuje, že veškerá tato legislativní opatření musí být v souladu s obecnými zásadami práva Unie, včetně, práv, svobod a zásad zakotvených v Listině.
V tomto ohledu se legislativní opatření upravující přístup příslušných orgánů k údajům uvedeným v čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/58 nemohou omezit na to, že budou vyžadovat, aby tento přístup odpovídal cíli sledovanému těmito legislativními opatřeními, nýbrž musí rovněž stanovit hmotněprávní a procesní podmínky, jimiž se toto zpracování bude řídit [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. března 2021, Prokuratuur (Podmínky přístupu k údajům o elektronických komunikacích),
C‑746/18
,
EU:C:2021:152
, bod
a citovaná judikatura].
Takováto opatření a podmínky musí být v souladu s obecnými zásadami unijního práva, k nimž patří zásada proporcionality, a se základními právy zaručenými Listinou, jak to vyplývá z čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, který odkazuje na čl. 6 odst. 1 a 2 SEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2020, La Quadrature du Net a další,
C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18
,
EU:C:2020:791
, bod
a citovaná judikatura).
Zejména procesní podmínky uvedené v bodě 42 tohoto rozsudku musí být v souladu s právem na spravedlivý proces, jež je zakotveno v čl. 47 druhém pododstavci Listiny, který podle vysvětlení k tomuto článku odpovídá čl. 6 odst. 1 EÚLP. Toto právo vyžaduje, aby každé soudní rozhodnutí bylo odůvodněno (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. září 2012, Trade Agency,
C‑619/10
,
EU:C:2012:531
, body
a
a citovaná judikatura).
Pokud tedy legislativní opatření přijaté na základě čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58 stanoví, že omezení zásady důvěrnosti elektronických komunikací zakotvené v čl. 5 odst. 1 této směrnice mohou být přijata prostřednictvím soudních rozhodnutí, ukládá tento čl. 15 odst. 1 ve spojení s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny členským státům, aby stanovily, že taková rozhodnutí musí být odůvodněna.
Jak uvedl generální advokát v bodě 38 svého stanoviska, právo na účinný soudní přezkum zaručené článkem 47 Listiny totiž vyžaduje, aby dotyčný měl možnost seznámit se s důvody přijatého rozhodnutí, které se ho týká, buď přečtením tohoto rozhodnutí, nebo na základě sdělení těchto důvodů, aby mu tak bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je za účelem soudního přezkumu účelné obrátit se na soud příslušný k přezkumu legality uvedeného rozhodnutí (obdobně viz rozsudek ze dne 24. listopadu 2020, Minister van Buitenlandse Zaken,
C‑225/19 a C‑226/19
,
EU:C:2020:951
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci z vysvětlení předkládajícího soudu vyplývá, že podle legislativních opatření přijatých na základě čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, konkrétně článku 34 a čl. 174 odst. 4 NPK, jakož i čl. 15 odst. 1 ZSRS, vykládaných ve spojení s čl. 121 odst. 4 Ústavy, musí být každé soudní rozhodnutí o povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků odůvodněno.
První otázka však není položena ve vztahu k legislativním ustanovením NPK a ZSRS přijatým na základě čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, ale ve vztahu k vnitrostátní soudní praxi provádějící tato legislativní ustanovení, podle níž jsou rozhodnutí o povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků odůvodněna prostřednictvím předpřipraveného vzorového textu, jenž má zahrnout všechny možné případy povolení, bez individualizovaného odůvodnění. Takováto rozhodnutí jsou přijímána ve specifickém procesním kontextu.
Je totiž třeba uvést, že v bulharském právu předchází vydání rozhodnutí, kterým se povoluje použití zvláštních vyšetřovacích prostředků, postup, jehož cílem je umožnit osobě, u níž se lze důvodně domnívat, že připravuje, páchá nebo spáchala úmyslný závažný trestný čin, účinné a rychlé získání údajů, které by nemohly být získány jiným způsobem než požadovanými zvláštními vyšetřovacími prostředky nebo které by mohly být získány pouze s mimořádnými obtížemi.
V rámci uvedeného postupu musí orgány oprávněné žádat o použití takových prostředků ve smyslu čl. 173 odst. 1 a 2 NPK a čl. 13 odst. 1 ZSRS, v souladu s čl. 173 odst. 2 NPK a čl. 14 odst. 1 bodem 7 ZSRS, písemně předložit příslušnému soudu odůvodněnou a podrobnou žádost, v níž uvedou vyšetřovaný trestný čin, opatření přijatá v rámci tohoto vyšetřování a jejich výsledky, údaje identifikující osobu nebo prostory, na které se žádost vztahuje, operativní metody, které se mají použít, předpokládanou dobu sledování a důvody, proč je taková doba požadována, jakož i důvody, proč je použití těchto prostředků pro vyšetřování nezbytné.
Z právní úpravy tohoto postupu vyplývá, že soud, který vydává povolení k použití zvláštních vyšetřovacích prostředků, rozhoduje na základě odůvodněné a podrobné žádosti, jejíž obsah, stanovený zákonem, musí tomuto soudu umožnit ověření, zda jsou splněny podmínky pro udělení takového povolení.
Tato praxe tedy zapadá do rámce legislativních opatření přijatých na základě čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58, která stanoví možnost přijmout odůvodněná soudní rozhodnutí, jež mají za následek omezení zásady důvěrnosti elektronických komunikací a provozních údajů zakotvené v čl. 5 odst. 1 této směrnice. Z tohoto hlediska má tato praxe provést povinnost uvést odůvodnění stanovenou těmito legislativními opatřeními v souladu s požadavky čl. 47 druhého pododstavce Listiny, na který odkazuje poslední věta čl. 15 odst. 1 uvedené směrnice prostřednictvím odkazu na čl. 6 odst. 1 a 2 SEU.
V tomto ohledu je třeba uvést, že posuzoval-li příslušný soud v rámci uvedeného postupu odůvodnění takové podrobné žádosti, jako je žádost uvedená v bodě 50 tohoto rozsudku, a má-li po tomto posouzení za to, že tato žádost je důvodná, je třeba dovodit, že podpisem textu vypracovaného podle vzoru, jenž uvádí, že jsou splněny zákonné požadavky, tento soud potvrdil odůvodnění žádosti a zároveň se ujistil o dodržení zákonných požadavků.
Jak totiž uvádí Evropská komise ve svém písemném vyjádření, bylo by uměle vykonstruované vyžadovat, aby povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků obsahovalo specifické a podrobné odůvodnění, když žádost, na jejímž základě se toto povolení uděluje, již podle vnitrostátních právních předpisů takové odůvodnění obsahuje.
Naproti tomu poté, co byla dotyčná osoba informována, že vůči ní byly použity zvláštní vyšetřovací prostředky, povinnost uvést odůvodnění stanovená v čl. 47 druhém pododstavci Listiny vyžaduje, aby tato osoba byla v souladu s judikaturou připomenutou v bodě 46 tohoto rozsudku schopna pochopit důvody, proč bylo použití těchto prostředků povoleno, aby mohla případně toto povolení užitečně a účinně napadnout. Tento požadavek platí též pro každý soud, jako je zejména trestní soud rozhodující ve věci samé, který musí v závislosti na svých pravomocích ověřit z úřední povinnosti nebo na návrh dotyčné osoby legalitu uvedeného povolení.
Předkládajícímu soudu tedy přísluší ověřit, zda je v rámci praxe uvedené v bodě 39 tohoto rozsudku zaručeno dodržení tohoto ustanovení Listiny a směrnice 2002/58. Za tímto účelem bude muset ověřit, zda jsou jak osoba, vůči které byly použity zvláštní vyšetřovací prostředky, tak soud pověřený ověřením legality povolení použít tyto prostředky s to pochopit důvody tohoto povolení.
Tento přezkum sice přísluší výlučně předkládajícímu soudu, Soudní dvůr však při rozhodování o předběžné otázce může případně podat upřesnění, aby vnitrostátnímu soudu poskytl vodítko při jeho rozhodování (rozsudek ze dne 5. května 2022, Victorinox,
C‑179/21
,
EU:C:2022:353
, bod
a citovaná judikatura).
V tomto ohledu je nutno ověřit, je-li povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků přijato na základě odůvodněné a podrobné žádosti příslušných vnitrostátních orgánů, zda mohou mít osoby uvedené v bodě 56 tohoto rozsudku přístup nejen k rozhodnutí o povolení, ale i k žádosti orgánu, který o toto povolení požádal.
Kromě toho k tomu, aby byla splněna povinnost uvést odůvodnění, která vyplývá z čl. 47 druhého pododstavce Listiny, je nutné – jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 41 svého stanoviska – aby tyto osoby mohly snadno a jednoznačně pochopit po přečtení povolení použití zvláštních vyšetřovacích prostředků ve vzájemném spojení s odůvodněnou žádostí, která jej doprovází, přesné důvody, proč bylo toto povolení uděleno s ohledem na skutkové a právní okolnosti charakterizující daný případ, které tvoří podklad pro danou žádost, stejně jako je nezbytné, aby z tohoto vzájemného přečtení vyplynula doba platnosti uvedeného povolení.
Pokud se rozhodnutí o povolení omezuje – jako je tomu v projednávané věci – na uvedení doby platnosti povolení a na prohlášení, že jsou dodržena zákonná ustanovení, která jsou v něm zmíněna, je prvořadé, aby žádost jasně uváděla všechny informace nezbytné k tomu, aby jak dotčená osoba, tak soud pověřený ověřením legality uděleného povolení byly schopny pochopit, že pouze na základě těchto informací se soud, který vydal povolení, ztotožnil s odůvodněním obsaženým v žádosti a dospěl k závěru, že všechny zákonné požadavky byly splněny.
Pokud přečtení žádosti ve vzájemném spojení s následným povolením neumožňuje snadno a jednoznačně pochopit důvody tohoto povolení, bylo by pak nutno konstatovat, že povinnost uvést odůvodnění, která vyplývá z čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58 ve spojení s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny nebyla splněna.
Je ještě třeba dodat, že podle čl. 52 odst. 3 Listiny mají práva obsažená v Listině stejný smysl a rozsah jako odpovídající práva zaručená EÚLP, což nebrání tomu, aby unijní právo poskytovalo širší ochranu.
Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva v tomto ohledu vyplývá, že uvedení důvodů, byť stručné, představuje zásadní záruku proti zneužívajícímu sledování, jelikož pouze takové uvedení umožňuje zajistit, aby soud správně posoudil žádost o povolení a předložené důkazy a skutečně ověřil, zda požadované sledování představuje odůvodněný a přiměřený zásah do výkonu práva na respektování soukromého a rodinného života zaručeného článkem 8 EÚLP. Evropský soud pro lidská práva nicméně ve vztahu ke dvěma rozsudkům Specializiran nakazatelen sadu (specializovaný trestní soud) uznal, že neexistence individualizovaného odůvodnění nemůže vést automaticky k závěru, že soud, který vydal povolení, neposoudil žádost správně (v tomto smyslu viz ESLP, 11. ledna 2022, Ekimdžev a další v. Bulharsko, CE:ECHR:2022:0111JUD007007812, body 313 a 314 a citovaná judikatura).
Dále je třeba upřesnit, že rozsudek ESLP ze dne 15. ledna 2015, Dragojević v. Chorvatsko (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511), zmíněný předkládajícím soudem, nemůže zpochybnit úvahy vyjádřené v bodech 58 až 61 tohoto rozsudku. Evropský soud pro lidská práva totiž k učinění závěru, že byl porušen článek 8 EÚLP, v tomto rozsudku ze dne 15. ledna 2015 nezkoumal otázku, zda dotyčná osoba mohla prostřednictvím přečtení rozhodnutí o povolení ve vzájemném spojení s žádostí o sledování pochopit důvody, o něž se opřel vyšetřující soudce, ale odlišnou otázku možnosti dodatečně zhojit chybějící nebo nedostatečné odůvodnění rozhodnutí o povolení.
S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58 ve spojení s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní praxi, podle níž jsou soudní rozhodnutí, která povolují použití zvláštních vyšetřovacích prostředků na základě odůvodněné a podrobné žádosti orgánů činných v trestním řízení, vypracována na základě předpřipraveného vzorového textu bez individualizovaného odůvodnění, avšak vedle doby platnosti povolení pouze uvádí, že jsou splněny požadavky stanovené právními předpisy, které uvedená rozhodnutí zmiňují, za podmínky, že konkrétní důvody, proč příslušný soud shledal, že zákonné požadavky byly splněny s ohledem na skutkové a právní okolnosti, jež charakterizují daný případ, mohou být snadno a jednoznačně vyvozeny z přečtení rozhodnutí ve vzájemném spojení s žádostí o povolení, přičemž posledně zmíněná žádost musí být po udělení povolení zpřístupněna osobě, vůči které bylo použití zvláštních vyšetřovacích prostředků povoleno.
K druhé otázce
S ohledem na odpověď danou na první otázku není namístě na druhou otázku odpovídat.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Článek 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích), ve spojení s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie,

musí být vykládán v tom smyslu, že

nebrání vnitrostátní praxi, podle níž jsou soudní rozhodnutí, která povolují použití zvláštních vyšetřovacích prostředků na základě odůvodněné a podrobné žádosti orgánů činných v trestním řízení, vypracována na základě předpřipraveného vzorového textu bez individualizovaného odůvodnění, avšak vedle doby platnosti povolení pouze uvádí, že jsou splněny požadavky stanovené právními předpisy, které uvedená rozhodnutí zmiňují, za podmínky, že konkrétní důvody, proč příslušný soud shledal, že zákonné požadavky byly splněny s ohledem na skutkové a právní okolnosti, jež charakterizují daný případ, mohou být snadno a jednoznačně vyvozeny z přečtení rozhodnutí ve vzájemném spojení s žádostí o povolení, přičemž posledně zmíněná žádost musí být po udělení povolení zpřístupněna osobě, vůči které bylo použití zvláštních vyšetřovacích prostředků povoleno.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.