CELEX: 62017TJ0007
Európai uniós védjegy
Felszólalási eljárás
A MINERAL MAGIC európai uniós szóvédjegy bejelentése
MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER korábbi nemzeti szóvédjegy
Viszonylagos kizáró ok
A 207/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése)

A jogvita előzményei
2013. szeptember 18‑án a beavatkozó fél, a John Mills Ltd az európai uniós védjegyről szóló, módosított 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet [
HL 2017. L 154., 1. o.
]) alapján európai uniós védjegybejelentést nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO).
A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi szómegjelölés volt.
MINERAL MAGIC
A bejelentett védjegy árujegyzékeiben szereplő áruk a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartoztak, a következő leírással: „Hajmosó szerek; csiszolószerek; szappanok; illatszerek; illóolajok; kozmetikai cikkek; bőr, hajbőr és haj tisztítására és ápolására szolgáló szerek; dezodorok (illatszerek)”.
Az európai uniós védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2014. január 23‑i 2014/14. számában hirdették meg.
2015. április 23‑án a beavatkozó fél, a Jerome Alexander Consulting Corp a 207/2009 rendelet 41. cikke (jelenleg a 2017/1001 rendelet 46. cikke) alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegynek a fenti 3. pontban szereplő áruk tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A felszólalás az alábbi korábbi védjegyeken alapult:
–
a 4274584. sz. MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER amerikai szóvédjegy az alábbi áruk vonatkozásában: „Ásványi anyagokat tartalmazó arcpúder”;
–
a MAGIC MINERALS lajstromozatlan amerikai szóvédjegy az alábbi áruk vonatkozásában: „Kozmetikai termékek”.
A felszólalás alátámasztásául a felszólaló a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében (jelenleg a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése) foglalt okokra hivatkozott.
2015. augusztus 18‑i határozatával a felszólalási osztály elutasította a felszólalást.
2015. október 15‑én a beavatkozó fél a 207/2009 rendelet 58–64. cikke (jelenleg a 2017/1001 rendelet 66–71. cikke) alapján fellebbezést nyújtott be a felszólalási osztály határozata ellen az EUIPO‑hoz.
2016. október 5‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az EUIPO első fellebbezési tanácsa hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály határozatát, és a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alapján megtagadta a bejelentett védjegy lajstromozását.
Először is a fellebbezési tanács tudomásul vette, hogy a beavatkozó fél lemond arról, hogy felszólalását a MAGIC MINERALS lajstromozatlan amerikai védjegyre alapítsa, és ily módon kizárólag a MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER amerikai szóvédjegyre hivatkozik.
Másodszor a fellebbezési tanács említette a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének célját, amely annak megakadályozására irányul, hogy a védjegyjogosult képviselője kisajátíthassa a védjegyet, továbbá azon feltételeket, amelyeknek álláspontja szerint meg kell felelni ahhoz, hogy a felszólalás az említett rendelkezés alapján sikeres legyen, azaz azt, hogy a felszólalónak kell lennie a korábbi védjegy jogosultjának, a védjegy bejelentőjének kell vagy kellett lennie a fent említett jogosult képviselőjének vagy ügynökének, a kérelmet a képviselő vagy ügynök nevében a jogosult hozzájárulása és a képviselő vagy ügynök cselekményeit igazoló jogszerű indokok nélkül kellett benyújtani, továbbá a kérelemnek azonos vagy hasonló megjelölésekre és árukra kell vonatkoznia.
Harmadszor a fellebbezési tanács konkrétan elemezte, hogy teljesülnek‑e azon kritériumok, amelyek lehetővé teszik, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alapján a felszólalásnak helyt lehessen adni. Először is, a képviselő/megbízó viszony fennállását illetően a fellebbezési tanács hangsúlyozta, hogy a „képviselő” és az „ügynök” fogalmát szélesen kell értelmezni. A jelen ügyben megállapította, hogy a felek közötti forgalmazási szerződés úgy rendelkezik, hogy a felperes feladata a beavatkozó fél áruinak az Unió területén történő forgalmazása. Arra is rámutatott, hogy a szerződésben szerepelnek a szerződés kizárólagos jellegével kapcsolatos rendelkezések, egy versenytilalmi kikötés, valamint a beavatkozó fél szellemi tulajdonjogaival kapcsolatos rendelkezések. Úgy vélte, hogy a bizonyítékok, azaz a felperes által benyújtott megrendelőlapok, amelyek egyikén a lajstromozni kért védjegy bejelentési időpontjánál két hónappal korábbi keltezés szerepel, a szállító és a forgalmazó közötti, az egyszerű napi kapcsolatot meghaladó, jelentős kereskedelmi kapcsolat fennállását tanúsítják. Ennek alapján megállapította, hogy a lajstromozni kért védjegy bejelentésének napján általános bizalmi és együttműködési kötelezettséget teremtő, valódi, tényleges és tartós kereskedelmi kapcsolat állt fenn, és hogy a felperes a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése értelmében vett képviselőnek minősül.
Negyedszer a fellebbezési tanács hangsúlyozta, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése azokon a helyzeteken kívül, amikor az összehasonlított áruk vagy szolgáltatások azonosak, azokra a helyzetekre is vonatkozik, amikor azok hasonlók. Rámutatott, hogy a jelen ügyben az ütköző megjelölésekkel érintett áruk azonosak – mivel a bejelentett védjeggyel érintett „kozmetikai termékek” magukban foglalják a korábbi védjeggyel érintett „ásványi anyagokat tartalmazó arcpúdert” is – vagy hasonlók, mivel a bejelentett védjeggyel érintett további áruk kapcsolatban állnak a korábbi védjeggyel érintett árukkal, tekintettel arra, hogy azonos összetevőkből állhatnak, gyakran ugyanazon vállalkozás állítja elő őket, és az illatszerboltokban vagy a kiskereskedelmi üzletek azonos részlegeiben kínálják őket.
A megjelöléseket illetően a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy azok hasonlók. Először is rámutatott a korábbi védjegy első két szóelemének és a bejelentett védjegy szóelemei első két szóelemének („magic” és „minerals”) szembetűnő hasonlóságára. Ezt követően hangsúlyozta, hogy a korábbi védjegyet a releváns uniós vásárlóközönség két elemből álló megjelölésként érzékelheti: a „by jerome alexander” elemet az anyavállalat, azaz az áruért felelős jogalany megnevezéseként, a „magic minerals” elemet pedig valószínűleg magának az árunak vagy árucsoportnak a megnevezéseként észlelheti. Végül megállapította, hogy az a körülmény, miszerint a United States patent and trademark office (USPTO, az Egyesült Államok szabadalmi és védjegyhivatala) a MINERAL MAGIC COSMETICS védjegy létezése ellenére nem emelt kifogást a MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER lajstromozásával szemben, nem jelenti azt, hogy egyáltalán nem áll fenn közöttük az összetévesztés veszélye. Rámutatott ugyanis, hogy a MINERAL MAGIC COSMETICS védjegy jogosultjának e tekintetben felszólalást kellett volna benyújtania. A fentiek összességére tekintettel a fellebbezési tanács helyt adott a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésére alapított felszólalásnak.
Az eljárás és a felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
az EUIPO‑t és a beavatkozó felet kötelezze a költségek viselésére.
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
teljes egészében utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze az EUIPO részéről felmerült költségek viselésére.
A beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
teljes egészében utasítsa el a keresetet;
–
hagyja helyben a megtámadott határozatot;
–
a felperest kötelezze saját költségeinek, valamint a beavatkozó fél és az EUIPO költségeinek viselésére.
A jogkérdésről
Keresete alátámasztására a felperes lényegében egyetlen, a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik, amely három kifogásra oszlik. Az első azon alapul, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a felperes a korábbi védjegy jogosultjának az említett rendelkezés értelmében vett képviselője vagy ügynöke. A második kifogás keretében előadja, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításával, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése akkor is alkalmazható, ha az ütköző megjelölések nem azonosak, hanem csak egyszerűen hasonlók. A harmadik kifogás azon alapul, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a fent említett rendelkezés annak ellenére alkalmazandó, hogy a korábbi védjeggyel érintett áruk nem azonosak a bejelentett védjeggyel érintett árukkal.
A Törvényszék úgy véli, hogy elsőként a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének hasonló megjelölések esetében történő téves alkalmazására alapított kifogást kell megvizsgálni.
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésére hivatkozni lehessen, elegendő, ha a korábbi védjegy egyszerűen hasonló a bejelentett védjegyhez, nem pedig azonos azzal. Arra is rámutat, hogy a fellebbezési tanács tévesen vette figyelembe az uniós vásárlóközönség szempontjait, mivel a korábbi amerikai szóvédjeggyel érintett vásárlóközönség az amerikai vásárlóközönség.
Az EUIPO, amelyet a beavatkozó fél támogat, vitatja a felperes érveit. Úgy véli, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének szigorúan szó szerinti értelmezése azzal jár, hogy e rendelkezés csak akkor alkalmazható, ha a megjelölések azonosak, és e rendelkezést hatástalanná teszi. Úgy véli ugyanis, hogy a védjegy bejelentője a korábbi védjegy csekély mértékű módosításával kivonhatja magát annak alkalmazása alól, és hogy e helyzet súlyosan sérti a korábbi védjegy jogosultjának érdekeit. Álláspontja szerint, ha a védjegyet a két megjelölés közötti hasonlóság ellenére lajstromoznák, a vitatott védjegy bejelentője megakadályozhatná a korábbi védjegynek az eredeti jogosult általi későbbi lajstromozását és használatát. Márpedig a fent említett rendelkezés éppen annak megakadályozására irányul, hogy a védjegyjogosult képviselője kisajátíthassa a védjegyet, mivel e képviselő kihasználhatja a kereskedelmi kapcsolat során megszerzett ismereteket és tapasztalatokat, és így tisztességtelen előnyre tehet szert a védjegyjogosult által tett erőfeszítésekből és beruházásokból. E rendelkezést szerinte árnyaltan kell értelmezni a jogszerű jogosultnak az ügynökei tisztességtelen gyakorlataival szembeni hatékony védelme érdekében azzal, hogy alkalmazását a szigorú értelemben vett azonosságon túlra is ki kell terjeszteni. A megjelöléseknek a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjára [jelenleg a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja] tekintettel elvégzett, illetve az említett rendelet 8. cikkének (1) bekezdésére tekintettel elvégzett összehasonlítása nem szükségszerűen azonos. Azt állítja, hogy a megjelöléseknek a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésére tekintettel történő összehasonlítása a korábbi védjegy jogosultjának érdekeit állítja a középpontba. A jelen ügyben a fellebbezési tanács nem a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti hasonlósági kritériumot alkalmazta, hanem a megjelölések sajátos jellegére tekintettel megvizsgálta, hogy azok „alapvetően” hasonlónak tekinthetők‑e, és ily módon sérülnek‑e a védjegyjogosult érdekei, és a felperes tisztességtelen előnyre tehet‑e szert az említett jogosulttal fennálló kapcsolatából. Következésképpen a szóban forgó megjelölések sajátos jellegére tekintettel alkalmazandó a jelen ügyben az azonos megjelöléseken túlmenően a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése szerint „[a] védjegyjogosult felszólalása alapján nem részesülhet védjegyoltalomban a megjelölés, ha azt a képviselő, illetve az ügynök – a jogosult engedélye nélkül – saját nevében jelentette be lajstromozásra”.
E rendelkezés először nem említi kifejezetten a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegy közötti azonosság vagy hasonlóság feltételét.
Mindazonáltal a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése úgy értendő, mint amely annak megakadályozására irányul, hogy a védjegyjogosult képviselője vagy ügynöke kisajátíthassa a védjegyet, mivel e képviselő kihasználhatja a közte és a védjegyjogosult között fennálló kereskedelmi kapcsolat során megszerzett ismereteket és tapasztalatokat, és így tisztességtelen előnyre tehet szert a védjegyjogosult által tett erőfeszítésekből és beruházásokból (lásd ebben az értelemben: 2012. november 29‑iAdamowski kontra OHIM – Fagumit [FAGUMIT] ítélet,
T‑537/10 és T‑538/10
,
EU:T:2012:634
,
22.
pont). E rendelkezés tehát lényegében azt követeli meg, hogy a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök által a saját nevében bejelentett védjegy között közvetlen kapcsolat álljon fenn. E kapcsolat csak akkor jöhet létre, ha a szóban forgó védjegyek megfelelnek egymásnak.
Ebben az értelemben a közösségi védjegyről szóló rendelet előkészítő munkálatai hasznos felvilágosítást adnak a jogalkotó szándékáról, és azon értelmezés irányába mutatnak, amely szerint a korábbi védjegynek és a bejelentett védjegynek azonosnak, nem pedig egyszerűen egymáshoz hasonlónak kell lennie ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alkalmazható legyen.
Ahogyan ugyanis a felperes emlékeztet rá, az uniós jogalkotó a közösségi védjegyről szóló rendelet előzetes tervezetében eredetileg azt irányozta elő, hogy az érintett rendelkezés hasonló megjelölés esetében is alkalmazható lehet. E lehetőséget azonban a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (
HL 1994. L 11., 1. o.
) 8. cikke (3) bekezdésének végleges változata nem tartalmazza.
Hasonlóképpen, az Európai Unió Tanácsának 1982. december 1‑jei 11035/82. sz. dokumentumában, amelyben szerepel a Tanácson belüli közösségivédjegy‑munkacsoport következtetéseinek összefoglalója, a munkacsoport kifejezetten jelezte, hogy nem fogadta el az egyik delegáció arra irányuló javaslatát, hogy az érintett rendelkezést „hasonló” védjegyek esetében „hasonló” árukra alkalmazzák.
E tekintetben a Törvényszék által feltett írásbeli kérdésre adott válaszában az EUIPO egyfelől arra hivatkozik, hogy az előkészítő munkálatok e kivonata csak úgy értelmezhető, hogy a Tanács egyszerűen elutasította annak „pozitív értelemben” történő kimondását, hogy az érintett rendelkezés akkor alkalmazandó, ha a védjegyek azonosak vagy hasonlók, másfelől pedig arra, hogy e kivonatot azon összefüggésben kell megítélni, amelyre az jellemző, hogy az Európai Bizottság szervezeti egységei a rendelet előzetes tervezetében az „azonosak vagy hasonlók” kifejezés használatát javasolták. Ezeket az érveket el kell utasítani.
Először is az a körülmény, hogy a jogalkotó két alkalommal – első alkalommal a rendelet előzetes tervezetének e tekintetben történő módosításával, második alkalommal pedig az egyik delegáció kérelmének kifejezett elutasításával – lemondott arról, hogy kifejezetten említést tegyen azon tényről, hogy az érintett rendelkezést hasonló védjegyek esetében is alkalmazni kell, kellőképpen bizonyítja az erre utaló szándékát.
Másodszor a 11035/82. sz. dokumentum megfogalmazásából kitűnik, hogy az érintett delegáció arra irányuló javaslatának, hogy e rendelkezés a hasonló védjegyekre is vonatkozzon, az egészét elutasították, nem pedig – az EUIPO által állítottakkal ellentétben – kizárólag azt a javaslatot, hogy feltüntessék‑e e rendelkezésben az „azonos vagy hasonló” kifejezést.
Harmadszor ugyanezen 11035/82. sz. dokumentumban a munkacsoport hangsúlyozta, hogy hozzájárult ahhoz, hogy az érintett rendelkezést úgy értelmezzék, mint amely az ipari tulajdon oltalmára létesült, 1883. március 20‑án aláírt, felülvizsgált és módosított Párizsi Uniós Egyezmény (Magyarországon kihirdette az 1970. évi 18. törvényerejű rendelet) 6 septies cikkének értelmében nemzetközi viszonylatban alkalmazandó.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az Unió részese a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) létrehozásáról szóló 1994. április 15-i Egyezmény (
HL 1994. L 336., 3. o.
) 1 C. mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodásnak (a továbbiakban: TRIPs‑Megállapodás) (
HL 1994. L 336., 214. o.
), és hogy az említett megállapodás 2. cikke a Párizsi Uniós Egyezmény több anyagi jogi rendelkezésére, így annak 6 septies cikkére is utal. Ebből következően, és ahogyan a Törvényszék kérdésére adott válaszában egyébiránt maga az EUIPO is hangsúlyozta, az Unió köteles a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését a lehető legteljesebb mértékben az említett megállapodás szövegére és céljára tekintettel (lásd ebben az értelemben: 2004. november 16‑iAnheuser‑Busch ítélet,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
,
42.
pont), és ennek folytán a Párizsi Uniós Egyezmény 6. septies cikkére tekintettel értelmezni.
E cikk kimondja, hogy ha az unió valamelyik országában érvényes védjegy tulajdonosának jogosultjának az ipari tulajdon védelme érdekében eljáró ügynöke vagy képviselője egy vagy több országban a „szóban forgó” védjegy lajstromozását a tulajdonos engedélye nélkül saját nevére kéri, a tulajdonos a bejelentés ellen felszólalhat. E rendelkezés a szövege alapján csak úgy értelmezhető, hogy a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegy azonos. Pontosítani kell, hogy e rendelkezés angol nyelvi változata szintén úgy érthető, hogy a jogosult védjegyének és a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegynek azonosnak kell lennie. E változat ugyanis „egy” védjegy jogosultjára („the proprietor of a mark”) utal, és ezt követően említi „a” védjegy lajstromozását („the registration of the mark”), mely utóbbi csak úgy érthető, mint amely a jogosult védjegye.
A Párizsi Uniós Egyezmény 6. septies cikke szövegének egyértelműségére tekintettel az EUIPO nem hivatkozhat az említett egyezmény előkészítő munkálataira annak állítása érdekében, hogy e cikket szintén úgy kell értelmezni, mint amely olyan esetekre is vonatkozik, amelyekben a megjelölések csupán hasonlók.
Negyedszer az EUIPO megkísérel a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő „azonos vagy hasonló” kifejezések jelenlétére, valamint arra hivatkozni, hogy e kifejezések az említett rendelkezés (3) bekezdésében nem szerepelnek, annak alátámasztása érdekében, hogy a rendelkezés hatálya nem korlátozódik az érintett védjegyek szigorúan vett azonosságának eseteire. Márpedig e kifejezések hiányát inkább úgy kell érteni, hogy a jogalkotó számára egyértelműnek tűnt, hogy e rendelkezés azon esetekre vonatkozik, amikor a képviselő által bejelentett védjegy a jogosult védjegye, azok tehát
per definitionem
azonosak, és ezért szükségtelennek tűnik ennek pontosítása.
A fentiekből következik, hogy az uniós jogalkotó szándéka szerint a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése csak akkor alkalmazandó, ha a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegy azonos, nem pedig egyszerűen hasonló.
Ezen összefüggésben célszerű emlékeztetni arra, hogy az annak megállapíthatóságához szükséges követelményszintet illetően, hogy a megjelölések azonosak, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy valamely megjelölés akkor azonos egy másik megjelöléssel, ha módosítás vagy hozzáadás nélkül tartalmazza a védjegyet alkotó valamennyi elemet, vagy ha egészében tekintve olyan jelentéktelen eltéréseket rejt magában, amelyek elkerülhetik az átlagfogyasztó figyelmét, mely utóbbinak csupán ritkán adódik arra lehetősége, hogy a megjelöléseket közvetlenül összehasonlítsa, így kénytelen az emlékezetében azokról őrzött tökéletlen képre hagyatkozni (2015. december 3‑iTrekStor kontra OHIM – Scanlab [iDrive]) ítélet,
T‑105/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:924
,
62.
pont).
Ehhez hasonlóan hangsúlyozni kell, hogy közvetettebb módon a megjelölések azonosságának kérdését a védjegy tényleges használata értékelésének keretében is vizsgálták. A 207/2009 rendelet 15. cikke (jelenleg a 2017/1001 rendelet 18. cikke) úgy rendelkezik, hogy a védjegynek a lajstromozott formájától eltérő formában történő használata szintén használatnak minősül, amennyiben az eltérések nem módosítják a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességét, függetlenül attól, hogy a védjegyet lajstromozták‑e, vagy sem, a használt alakban a jogosult nevében. E rendelkezés célja annak a jogosult számára történő lehetővé tétele, hogy alkalmazhassa a megjelölés azon variációit, amelyek a megjelölés megkülönböztető képességének módosítása nélkül lehetővé teszik annak az érintett áruk vagy szolgáltatások forgalmazása és promóciója által támasztott követelményekhez való megfelelőbb igazodását. Mindazonáltal a különbségeknek elhanyagolható elemeknek kell lenniük, és a megjelöléseknek a használt és a lajstromozott formájukban átfogóan egyenértékűeknek kell lenniük (lásd ebben az értelemben: 2006. február 23-iIl Ponte Finanziaria kontra OHIM – Marine Enterprise Projects [BAINBRIDGE] ítélet,
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
,
50.
pont).
A fenti 39. pontban idézett 2006. február 23‑iBAINBRIDGE ítéletben (
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
) megállapított kritériumokból kiindulva meg kell tehát határozni, hogy az ütköző megjelölések a fenti 38. pontban idézett, 2015. december 3‑iiDrive ítélet (
T‑105/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:924
) értelmében azonosak‑e.
E tekintetben a megtámadott határozat 33. pontjából kitűnik, hogy a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a bejelentett védjegy eltért a korábbi védjegytől, mivel a „mineral” és a „magic” szavak sorrendje felcserélődött, és nem tartalmazta sem az „s” betűt, sem a „by jerome alexander” kifejezést, és hogy ennek alapján az ütköző megjelöléseket hasonlónak kell tekinteni. E következtetést helyben kell hagyni. Nyilvánvaló ugyanis, hogy a jelen ügyben az ütköző megjelölések nem azonosak, amit egyébiránt valamennyi fél a beadványaiban is megerősít. A megjelölések azonosságának hiánya egyébiránt annyira egyértelműen kitűnik, hogy az független az érintett átlagfogyasztó észlelésének a letelepedésének helye szerinti eltéréseitől.
Mivel az ütköző megjelölések nem azonosak, azt a következtetést kell levonni, hogy a fellebbezési tanács tévesen vélte úgy, hogy álláspontját a bejelentett védjegy lajstromozásának megtagadása céljából a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésére alapíthatja.
A fentiek összességére tekintettel és anélkül, hogy az első és a harmadik kifogásról határozni kellene, a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésére alapított egyetlen jogalapnak helyt kell adni, és ennek következtében a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni.
A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen eljárási szabályzat 134. cikkének (2) bekezdése alapján részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását.
A jelen ügyben, mivel az EUIPO és a beavatkozó fél pervesztes lett, mindkettejüket kötelezni kell a saját költségeik viselésén túl a felperes részéről felmerült költségek felének viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) első fellebbezési tanácsának 2016. október 5‑i határozatát (R 2087/2015‑1. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.

2)
Az EUIPO viseli saját költségeit, valamint a John Mills Ltd részéről felmerült költségek felét.

3)
A Jerome Alexander Consulting Corp. viseli saját költségeit, valamint a John Mills Ltd részéről felmerült költségek felét.

Prek
Buttigieg
Berke
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. október 15‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.