CELEX: 62018CJ0321
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Vide
Direktīva 2001/42/EK
Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums
Rīkojums
Aizsardzības mērķu noteikšana Natura 2000 tīklam saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK
Jēdziens “plāni un programmas”
Pienākums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (
OV 2001, L 197, 30. lpp.
; turpmāk tekstā – “PPIN direktīva”) 3. panta 2. un 4. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Terre Wallonne ASBL
un
Région wallonne
[Valonijas reģions] (Beļģija) par šī reģiona valdības
arrêté du 1er décembre 2016, fixant les objectifs de conservation pour le réseau Natura 2000
[2016. gada 1. decembra Rīkojumu par aizsardzības mērķu noteikšanu
Natura 2000
tīklam] (2016. gada 22. decembra
Moniteur belge
, 88148. lpp.; turpmāk tekstā – “2016. gada 1. decembra rīkojums”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
PPIN direktīva
Atbilstoši PPIN direktīvas 4. apsvērumam:
“Vides novērtējums ir svarīgs līdzeklis ekoloģisko apsvērumu integrācijai, sagatavojot un pieņemot tādus plānus un programmas, kam var būt būtiska ietekme uz vidi dalībvalstīs, jo tādējādi tiek nodrošināts, ka šādu plānu un programmu īstenošanas ietekmi ņem vērā to sagatavošanas posmā un pirms to pieņemšanas.”
Šīs direktīvas 1. pantā “Mērķi” ir paredzēts:
“Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt augstu vides aizsardzības līmeni un veicināt noturīgu attīstību, sekmējot ekoloģisko apsvērumu integrēšanu plānu un programmu sagatavošanas un pieņemšanas procesā, nodrošinot, lai saskaņā ar šo direktīvu veiktu vides novērtējumu tādiem plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi.”
Minētās direktīvas 2. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Šajā direktīvā:
a)
“plāni un programmas” ir plāni un programmas, tostarp ar Eiropas [Savienības] līdzfinansējumu, kā arī visi plānu un programmu grozījumi:
–
kurus sagatavo un/vai pieņem valsts, reģionālā vai vietējā līmenī, vai arī tādi, ko pieņemšanai likumdošanas kārtībā parlamentā vai valdībā sagatavo iestāde, un
–
kas prasīti saskaņā ar normatīviem vai administratīviem aktiem;
b)
“vides novērtējums” nozīmē vides pārskata sagatavošanu, apspriešanu, vides pārskata un apspriešanas rezultātu izmantošanu lēmumu pieņemšanai un informācijas sniegšanu par pieņemto lēmumu saskaņā ar 4. līdz 9. pantu;
[..].”
Atbilstoši PPIN direktīvas 3. pantam “Piemērošanas joma”:
“1.   Vides novērtējumu saskaņā ar 4. līdz 9. pantu veic 2. līdz 4. punktā minētajiem plāniem un programmām, kam var būtiska ietekme uz vidi.
2.   Saskaņā ar 3. punktu vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām:
a)
kas sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zvejniecībā, enerģētikā, rūpniecībā, transportā, atkritumu apsaimniekošanā, ūdens resursu apsaimniekošanā, telekomunikāciju un tūrisma nozarē, pilsētas un lauku plānošanā vai zemes lietošanā un kuros noteikti pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā [Padomes] Direktīvai 85/337/EEK [(1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (
OV 1985, L 175, 40. lpp.
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) (
OV 2012, L 26, 1. lpp.
)]; vai
b)
kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar [Padomes] Direktīvas 92/43/EEK [(1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (
OV 1992, L 206, 7. lpp.
)] 6. vai 7. pantu.
[..]
4.   Dalībvalstis nosaka, vai citi, 2. punktā neminēti plāni un programmas, kuros noteikti pamatprincipi to projektu turpmākās attīstības saskaņošanai, var būtiski ietekmēt vidi.
5.   Dalībvalstis nosaka, vai 3. un 4. punktā minētajiem plāniem un programmām var būt būtiska ietekme uz vidi, izvērtējot katru atsevišķi vai pēc plānu vai programmu veida, vai arī izmantojot abas minētās metodes. Šim nolūkam, lai nodrošinātu, ka uz plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, attiecina šīs direktīvas prasības, dalībvalstīm jāņem vērā attiecīgie II pielikumā noteiktie kritēriji.
[..]”
Dzīvotņu direktīva
Direktīvas 92/43 (turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”) 6. panta 3. punktā ir noteikts:
“Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ņemot vērā novērtējuma atzinumus par ietekmi uz minēto teritoriju, un saskaņā ar 4. punkta noteikumiem, kompetentā valsts iestāde piekrīt plāna vai projekta īstenošanai tikai tad, ja tā ir pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, un vajadzības gadījumā noskaidrojusi plašas sabiedrības viedokli.”
Beļģijas tiesības
La loi du 12 juillet 1973, sur la conservation de la nature
[1973. gada 12. jūlija Likuma par dabas aizsardzību] (1973. gada 11. septembra
Moniteur belge
, 10306. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2010. gada 22. decembra rīkojumu (2011. gada 13. janvāra
Moniteur belge
, 1257. lpp.) (turpmāk tekstā – “1973. gada 12. jūlija likums”), 25.
bis
pantā ir noteikts:
“§ 1.   Valdība Valonijas reģiona mērogā nosaka aizsardzības mērķus katram dabiskās dzīvotnes, kā arī sugas veidam, kuru dēļ ir jāizveido [
Natura 2000
] teritorijas.
Aizsardzības mērķus nosaka, ņemot vērā dabisko dzīvotņu un sugu veidu, kuru dēļ ir jāizveido [
Natura 2000
] teritorijas, aizsardzības stāvokli Valonijas reģiona mērogā, un to mērķis ir saglabāt vai vajadzības gadījumā atjaunot labvēlīgu aizsardzības statusu dabisko dzīvotņu un sugu veidiem, kuru dēļ ir jāizveido šīs teritorijas.
Šiem aizsardzības mērķiem ir indikatīvs spēks.
§ 2.   Pamatojoties uz 1. punktā minētajiem aizsardzības mērķiem, valdība nosaka aizsardzības mērķus
Natura 2000
teritoriju mērogā.
Šiem aizsardzības mērķiem ir normatīvs spēks. Tos interpretē, ņemot vērā 26. panta 1. punkta 2. daļas 2.°un 3.°punktā minētos datus.”
PPIN direktīva Valonijas reģiona tiesībās ir transponēta ar
Code de l’environnement
[Vides kodeksa] I sējuma (2004. gada 9. jūlija
Moniteur belge
, 54654. lpp.) D.52. un nākamajiem pantiem. Šajās tiesību normās nav paredzēts, ka aizsardzības mērķiem, kas noteikti saskaņā ar 1973. gada 12. jūlija likuma 25.
bis
pantu, būtu jāveic ietekmes uz vidi novērtējums kā “plāniem un programmām”.
Atbilstoši 2016. gada 1. decembra rīkojuma sestajam līdz devītajam, sešpadsmitajam un astoņpadsmitajam apsvērumam:
“Ņemot vērā, ka
Natura 2000
teritoriju aizsardzības sistēmas ieviešanai ir jānosaka aizsardzības mērķi Valonijas reģiona, kā arī konkrētu teritoriju mērogā, kas kļūst par normatīvo lēmumu pieņemšanas pamatu plānu saskaņošanai un atļauju izsniegšanai, kā arī vajadzības gadījumā aktīvai teritoriju apsaimniekošanai[;]
[..] ka aizsardzības mērķi tiek noteikti, lai saglabātu vai vajadzības gadījumā atjaunotu labvēlīgu aizsardzības statusu dabiskajām dzīvotnēm, kā arī sugām, kuru aizsardzībai teritorijas tiek noteiktas[;]
[..] ka saskaņā ar [1973. gada 12. jūlija likuma] 1.
bis
, 21.
bis
pantu un 25.
bis
panta 1. punkta 1. daļu aizsardzības mērķi ir jānosaka visam Valonijas reģionam (un ne tikai
Natura 2000
tīklam), lai iegūtu kopainu par to, kas Valonijas reģionā ir saglabājams vai vajadzības gadījumā atjaunojams, lai uzturētu vai atjaunotu labvēlīgu aizsardzības statusu dzīvotnēm un sugām, kuru aizsardzībai ir izveidots
Natura 2000
tīkls; šiem mērķiem ir indikatīvs spēks;
[..] ka teritoriju mērogā aizsardzības mērķi ir jānosaka, pamatojoties uz Valonijas reģiona mēroga aizsardzības mērķiem; ka šiem mērķiem ir normatīvs spēks;
[..]
ka šie mērķi attiecas uz konkrētu
Natura 2000
teritoriju tikai tad, ja šī teritorija ir noteikta konkrētās sugas vai dzīvotnes aizsardzībai; ka projekta atbilstību šiem aizsardzības mērķiem izvērtē katrā konkrētajā gadījumā, ņemot vērā iespējamo ietekmi uz apsaimniekojamo vienību un attiecīgā izvērtējuma rezultātus, ja tāds ir bijis;
[..]
ka teritorijas mēroga aizsardzības mērķi veido ietvaru, kurš kompetentajām iestādēm ir jāņem vērā, ja vien nav noteiktas atkāpes, it īpaši atļauju izsniegšanā, neatkarīgi no tā, vai tās tiek izsniegtas saskaņā ar 1973. gada 12. jūlija Likumu par dabas aizsardzību vai citiem tiesību aktiem.”
Saskaņā ar 2016. gada 1. decembra rīkojuma 2. pantu tā pielikumā ir noteikti “kvantitatīvie un kvalitatīvie aizsardzības mērķi, kas piemērojami Valonijas reģiona mērogā”.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2012. gada 8. novembrī
ministre de la Nature
[dabas ministrs] iesniedza Valonijas valdībai norādījumu pieņemt pagaidu projektu rīkojumam par aizsardzības mērķu noteikšanu
Natura 2000
tīklam. No 2012. gada 10. decembra līdz 2013. gada 8. februārim notika sabiedriskā apspriešana 218 pašvaldībās, uz kurām attiecas šis tīkls.
2016. gada oktobrī un novembrī Valonijas valdībai tikai iesniegts otrais un pēc tam trešais rīkojuma projekts.
2016. gada 1. decembrī šī valdība pieņēma apstrīdēto rīkojumu.
Ar prasības pieteikumu, kas iesniegts 2017. gada 9. februārī,
Terre wallonne
lūdza
Conseil d’État
[Valsts padomei] atcelt šo rīkojumu.
Šī prasības pieteikuma pamatojumam minētā apvienība tostarp norādīja, ka 2016. gada 1. decembra rīkojuma normas ietilpst jēdzienā “plāni un programmas” vai nu Dzīvotņu direktīvas, vai PPIN direktīvas izpratnē. Minētā apvienība norāda, ka šis jēdziens attiecas ne tikai uz tādiem plāniem un programmām, kas varētu būt videi kaitīgi, bet arī uz plāniem un programmām, kas tai varētu būt labvēlīgi. Turklāt tā uzskata, ka sabiedriskā apspriešana bija jāorganizē visā Valonijas reģionā, nevis tikai pašvaldībās, uz kurām attiecas
Natura 2000
teritorijas.
Atbildot uz to, Valonijas reģiona valdība apgalvo, pirmkārt, ka 2016. gada 1. decembra rīkojums ir “tieši saistīts vai vajadzīgs” šo teritoriju apsaimniekošanai, jo uz to neattiecas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā minētie gadījumi. Otrkārt, tā kā šis rīkojums ir atbrīvots no attiecīgā izvērtējuma minētās direktīvas izpratnē, tas esot atbrīvots arī no ietekmes novērtējuma saskaņā ar PPIN direktīvu, kuras 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir ietverta atsauce uz Dzīvotņu direktīvas 6. un 7. pantu. Šī valdība piebilst, ka minētais rīkojums nav plāns vai programma PPIN direktīvas izpratnē un katrā ziņā ir izslēgts no šīs direktīvas piemērošanas jomas ar tās 3. pantu.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai 2016. gada 1. decembra rīkojums ietilpst PPIN direktīvas piemērošanas jomā un, ja tā, vai ar Dzīvotņu direktīvu ir vai nav atcelts pienākums veikt iepriekšēju ietekmes uz vidi novērtējumu saskaņā ar PPIN direktīvu.
Kā norāda minētā tiesa, ja uz 2016. gada 1. decembra rīkojumu neattiecas PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, tad šāds akts tomēr varētu būt plāns vai programma vai nu PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta, vai 3. panta 4. punkta izpratnē.
Šādos apstākļos
Conseil d’État
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai dalībvalsts iestādes rīkojums, ar kuru atbilstoši [Dzīvotņu] direktīvai tiek noteikti aizsardzības mērķi
Natura 2000
tīklam, ir plāns vai programma [PPIN] direktīvas izpratnē, it īpaši minētās direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta vai 3. panta 4. punkta izpratnē?
2)
Ja atbilde ir apstiprinoša, vai tādam rīkojumam ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums atbilstoši [PPIN] direktīvai, lai gan šāds novērtējums netiek prasīts saskaņā ar [Dzīvotņu] direktīvu, uz kuru pamatojoties rīkojums ir pieņemts?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai PPIN direktīvas 3. panta 2. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds rīkojums, kāds aplūkots pamatlietā, ar ko dalībvalsts iestāde reģionālā mērogā nosaka aizsardzības mērķus
Natura 2000
tīklam, ir to “plānu un programmu” vidū, attiecībā uz kuriem ir obligāti jāveic ietekmes uz vidi novērtējums.
Iesākumā ir svarīgi atgādināt, kā izriet no PPIN direktīvas 4. apsvēruma, ka vides novērtējums ir svarīgs līdzeklis ekoloģisko apsvērumu integrācijai, sagatavojot un pieņemot noteiktus plānus un programmas.
Turpinot – atbilstoši šīs direktīvas 1. pantam tās mērķis ir nodrošināt augstu vides aizsardzības līmeni un veicināt noturīgu attīstību, sekmējot ekoloģisko apsvērumu integrēšanu plānu un programmu sagatavošanas un pieņemšanas procesā, nodrošinot, lai saskaņā ar minēto direktīvu tiktu veikts vides novērtējums plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi.
Visbeidzot, ņemot vērā PPIN direktīvas mērķi nodrošināt šādu augstu vides aizsardzības līmeni, noteikumi, kuros ir paredzēta šīs direktīvas piemērošanas joma, tostarp tie, kuros ir izklāstītas direktīvā paredzēto aktu definīcijas, ir jāinterpretē plaši (spriedums, 2016. gada 27. oktobris, D’Oultremont u.c.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
,
40.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus.
Vispirms ir jānoraida argumenti, saskaņā ar kuriem PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta pirmajā teikumā katrā ziņā esot izslēgts pienākums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu tādā gadījumā, kāds aplūkots pamatlietā.
Šajā ziņā, pirmkārt, Beļģijas valdība un Īrija argumentē, ka, tā kā 2016. gada 1. decembra rīkojumā ir noteikti aizsardzības mērķi, tam esot tikai labvēlīga ietekme un tādējādi tam neesot nepieciešams ietekmes uz vidi novērtējums.
Tomēr ir svarīgi atgādināt, ka attiecībā uz Direktīvu 85/337 Tiesa jau ir nospriedusi, ka apstāklim, ka šiem projektiem ir jābūt labvēlīgai ietekmei uz vidi, izvērtējot nepieciešamību veikt šiem projektiem ietekmes uz vidi novērtējumu, nav nozīmes (spriedums, 2008. gada 25. jūlijs, Ecologistas en Acción‑CODA,
C‑142/07
,
EU:C:2008:445
,
41.
punkts).
Otrkārt, kā norāda Beļģijas valdība un Īrija, PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta dēļ un Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā paredzētā izņēmuma dēļ, kas ir piemērojams teritorijas apsaimniekošanas pasākumiem, stratēģiskais vides novērtējums, kas tiek veikts saskaņā ar PPIN direktīvu, attiecībā uz
Natura 2000
teritorijām ir jāveic tikai plāniem un projektiem, kuriem ir jāveic arī ietekmes uz vidi novērtējums saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu. Saskaņā ar šo analīzi šo teritoriju apsaimniekošanas pasākumiem nekad neesot vajadzīgs ietekmes uz vidi novērtējums.
Šajā gadījumā no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka 2016. gada 1. decembra rīkojums ir tieši saistīts ar visu Valonijas reģiona [
Natura 2000
] teritoriju apsaimniekošanu. Šajos apstākļos tas neattiecas uz konkrētu teritoriju Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē un tādēļ tam arī nav vajadzīgs ietekmes uz vidi novērtējums atbilstoši PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunktam.
Ņemot to vērā, apstāklis, ka tiesību aktam, kāds aplūkots pamatlietā, obligāti nav iepriekš jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu kopsakarā ar PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu, nenozīmē, ka uz to neattiektos nekādi pienākumi šajā jomā, jo nav izslēgts, ka var tikt paredzēti noteikumi, ar kuriem tas tiek pielīdzināts tādam plānam vai programmai pēdējās minētās direktīvas izpratnē, kuriem ietekmes uz vidi novērtējums var būt obligāts.
Šajā ziņā, kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 64. un 65. punktā, apstāklis, ka saistībā ar Dzīvotņu direktīvu Savienības likumdevējs neuzskatīja, ka attiecībā uz teritoriju apsaimniekošanu būtu vajadzīgi noteikumi par vides novērtējumu un sabiedrības līdzdalību, vēl nenozīmē, ka, vēlāk pieņemdams vispārējus noteikumus par vides novērtējumu
Natura 2000
teritoriju apsaimniekošanai, tas būtu vēlējies izslēgt šo apsaimniekošanu. Proti, novērtējumi, kas tiek veikti citu vides aizsardzības instrumentu vārdā, pastāv līdzās un lietderīgi papildina Dzīvotņu direktīvas noteikumus saistībā ar iespējamās ietekmes uz vidi novērtējumu, kā arī sabiedrības līdzdalību.
Pirmām kārtām attiecībā uz pamatlietā aplūkotā rīkojuma pielīdzināšanu plānam vai programmai PPIN direktīvas izpratnē ir jāatgādina, ka no PPIN direktīvas 2. panta a) punkta izriet, ka plāni un programmas ir tādi, kas atbilst diviem kumulatīviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, tiem ir jābūt valsts, reģionālā vai vietējā līmenī sagatavotiem un/vai pieņemtiem vai tiem ir jābūt tādiem, ko pieņemšanai likumdošanas procedūrā parlamentā vai valdībā sagatavo iestāde, un, otrkārt, tiem ir jābūt prasītiem ar normatīviem vai administratīviem aktiem.
Tiesa šo tiesību normu interpretēja tādējādi, ka plāni un programmas, kuru pieņemšana ir prasīta ar valsts normatīvajiem aktiem – kuros ir noteiktas kompetentās iestādes, kurām šie plāni un programmas ir jāpieņem, kā arī to izstrādes procedūra, – ir jāuzskata par “prasītiem” PPIN direktīvas izpratnē un tās piemērošanai, un līdz ar to par tiem ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums ar [PPIN direktīvā] paredzētajiem nosacījumiem (spriedumi, 2012. gada 22. marts, Inter‑Environnement Bruxelles u.c.,
C‑567/10
,
EU:C:2012:159
,
31.
punkts, kā arī 2018. gada 7. jūnijs, Thybaut u.c.,
C‑160/17
,
EU:C:2018:401
,
43.
punkts).
Šajā gadījumā 2016. gada 1. decembra rīkojumu sagatavoja un pieņēma reģionāla iestāde, proti, Valonijas reģiona valdība, un šis rīkojums ir prasīts ar 1973. gada 12. jūlija likuma 25.
bis
pantu.
Otrām kārtām attiecībā uz to, vai plānam vai programmai, kāds aplūkots pamatlietā, iepriekš ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, ir jāatgādina, ka plāniem un programmām, kas atbilst PPIN direktīvas 2. panta a) punktā izvirzītajām prasībām, var tikt veikts ietekmes uz vidi novērtējums ar nosacījumu, ka tie ir plāni un programmas, kas minēti PPIN direktīvas 3. pantā. Proti, PPIN direktīvas 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka ietekmes uz vidi novērtējums tiek veikts 2., 3. un 4. punktā minētajiem plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi.
Atbilstoši PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam ietekmes uz vidi novērtējums tiek veikts visiem plāniem un programmām, kuri ir sagatavoti lauksaimniecības, mežsaimniecības, zvejniecības, enerģētikas, rūpniecības, transporta, atkritumu apsaimniekošanas, ūdens resursu apsaimniekošanas, telekomunikāciju, tūrisma, pilsētas un lauku plānošanas vai zemes lietošanas nozarē un kuros ir noteikti pamatprincipi projektu, kas uzskaitīti Direktīvas 2011/92 I un II pielikumā, turpmākās attīstības saskaņošanai.
Šajā ziņā Beļģijas un Čehijas Republikas valdības, Īrija, kā arī Komisija ir paudušas šaubas par to, vai aizsardzības mērķu
Natura 2000
teritorijām noteikšana, ko veic dalībvalsts reģions, var ietilpt kādā no šīm nozarēm.
Kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 44. punktā, ja atbilstoši PPIN direktīvas 3. panta 4. punktam dalībvalstis nosaka, vai šī 3. panta 2. punktā neminēti plāni un programmas, kuros noteikti pamatprincipi citu projektu turpmākās attīstības saskaņošanai, var būtiski ietekmēt vidi, ir svarīgi noteikt, vai tādā tiesību aktā, kāds aplūkots pamatlietā, ir paredzēti šādi pamatprincipi.
Kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 69. punktā, PPIN direktīvas 3. panta 4. punktā paredzētais pienākums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu – tāpat kā šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētais pienākums – ir atkarīgs no tā, vai attiecīgajā plānā vai programmā ir noteikti pamatprincipi projektu turpmākās attīstības saskaņošanai.
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka jēdziens “plāni un programmas” ir piemērojams ikvienam tiesību aktam, ar kuru, paredzot noteikumus un procedūras, ir noteikts būtisks kritēriju un detalizētu darbību kopums, lai atļautu un īstenotu vienu vai vairākus projektus, kuriem var būt būtiska ietekme uz vidi (spriedumi, 2016. gada 27. oktobris, D’Oultremont u.c.,
C‑290/15
,
EU:C:2016:816
,
49.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, kā arī 2019. gada 8. maijs, “Verdi Ambiente e Società (VAS) – Aps Onlus” u.c.,
C‑305/18
,
EU:C:2019:384
,
50.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā 2016. gada 1. decembra rīkojumā nav noteikti aizsardzības mērķi noteiktām teritorijām, bet gan tie ir īsi izklāstīti attiecībā uz visu Valonijas reģionu. Turklāt 1973. gada 12. jūlija likuma 25.
bis
panta 1. punkta trešās daļas izriet, ka aizsardzības mērķiem Valonijas reģiona mērogā ir tikai indikatīvs spēks, bet šī 25.
bis
panta 2. punkta otrajā daļā ir noteikts, ka aizsardzības mērķiem, kas ir piemērojami
Natura 2000
teritoriju mērogā, ir normatīvs spēks.
Ņemot to vērā, ir jāuzskata, ka tāds tiesību akts, kāds aplūkots pamatlietā, neatbilst šī sprieduma 41. punktā atgādinātajam nosacījumam, jo tajā nav noteikti pamatprincipi projektu turpmākās attīstības saskaņošanai; tādējādi uz šo tiesību aktu neattiecas nedz PPIN direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts, nedz 3. panta 4. punkts.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka PPIN direktīvas 3. panta 2. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds rīkojums, kāds aplūkots pamatlietā, ar ko dalībvalsts iestāde reģionālā mērogā nosaka tādus aizsardzības mērķus
Natura 2000
tīklam, kuriem ir indikatīvs spēks, lai gan teritoriju mērogā noteiktajiem mērķiem ir normatīvs spēks, nav to “plānu un programmu” vidū šīs direktīvas izpratnē, attiecībā uz kuriem ir obligāti jāveic ietekmes uz vidi novērtējums.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds rīkojums, kāds aplūkots pamatlietā, ar ko dalībvalsts iestāde reģionālā mērogā nosaka tādus aizsardzības mērķus
Natura 2000
tīklam, kuriem ir indikatīvs spēks, lai gan teritoriju mērogā noteiktajiem mērķiem ir normatīvs spēks, nav to “plānu un programmu” vidū šīs direktīvas izpratnē, attiecībā uz kuriem ir obligāti jāveic ietekmes uz vidi novērtējums.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.