CELEX: 62016TJ0039
Ochranná známka Evropské unie
Námitkové řízení
Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie
Obrazová ochranná známka NANA FINK
Starší slovní ochranná známka Evropské unie NANA
Neexistence podobnosti výrobků
Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009
Rozsah přezkumu, který musí provést odvolací senát
Povinnost rozhodnout o odvolání v plném rozsahu

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 29. března 2012 společnost, jejíž právní nástupkyní se stala N. Fink, získala u Mezinárodního úřadu Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) mezinárodní zápis následující obrazové ochranné známky pod číslem 1111651 s vyznačením Evropské unie:
Výrobky, pro které byl tento mezinárodní zápis získán, náležejí do tříd 14, 18 a 26 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
třída 14: „Drahé kovy a jejich slitiny a výrobky z těchto materiálů nebo plátované drahými kovy obsažené v této třídě; klenoty, bižuterie a šperky, drahé kameny; hodiny a hodinky a nástroje na měření času; fantazijní klíčenky; kazety na hodiny a hodinky; ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“;
—
třída 18: „Kůže a imitace kůže, výrobky z těchto materiálů neuvedené v jiných třídách; zvířecí kůže; lodní kufry a kufry; deštníky, brašny, peněženky“;
—
třída 26: „Přezky na opasky; ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“.
Tento mezinárodní zápis byl oznámen Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) na základě nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
). Tento zápis byl zveřejněn ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 71/2012 ze dne 13. dubna 2012. Dne 24. srpna 2012 byl tento mezinárodní zápis převeden na N. Fink.
Dne 9. ledna 2013 podala žalobkyně, společnost Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG, proti mezinárodnímu zápisu námitky na základě článků 41 a 156 nařízení č. 207/2009 v rozsahu, v němž vyznačuje Unii, a to pro všechny výrobky uvedené v bodě 2 výše.
Námitky byly založeny na starší slovní ochranné známce Evropské unie NANA, zapsané dne 19. dubna 2011 pod číslem 6218945, označující zejména výrobky náležející do tříd 14, 18 a 26, které pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
—
třída 14: „Hodinářské potřeby a jiné chronometrické přístroje všeho druhu; bižuterie; přívěsky ke klíčům; šperky; klenoty; dekorační zboží ze vzácných kovů“;
—
třída 18: „Kožené výrobky a imitace kůže, jakož i výrobky z těchto materiálů (zařazené do třídy 18); tašky všeho druhu (zařazené do třídy 18); peněženky, náprsní tašky; kufry všeho druhu (zařazené do třídy 18); deštníky, slunečníky a vycházkové hole; cestovní neceséry a jejich části (zařazené do třídy 18)“;
—
třída 26: „Květiny umělé“.
Důvodem uplatněným na podporu námitek byl důvod uvedený v čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
Rozhodnutím ze dne 21. ledna 2014 námitkové oddělení námitkám částečně vyhovělo. Námitky byly zamítnuty z důvodu neexistence podobnosti výrobků, pokud jde o následující výrobky:
—
třída 14: „Ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů; drahé kovy a jejich slitiny“;
—
třída 18: „Kůže a imitace kůže, neuvedené v jiných třídách; zvířecí kůže“;
—
třída 26: „Přezky na opasky; ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“.
Pokud jde o ostatní výrobky uvedené v dotčeném mezinárodním zápise, námitkové oddělení námitkám vyhovělo z důvodu nebezpečí záměny.
Dne 7. března 2014 podala žalobkyně k EUIPO proti rozhodnutí námitkového oddělení odvolání na základě článků 58 až 64 nařízení č. 207/2009.
Rozhodnutím ze dne 12. listopadu 2015 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát EUIPO odvolání zamítl. Tento odvolací senát měl zejména za to, že námitkové oddělení námitky zamítlo pro následující výrobky:
—
třída 14: „Ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“;
—
třída 18: „Kůže a imitace kůže, neuvedené v jiných třídách; zvířecí kůže“;
—
třída 26: „Přezky na opasky; ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“.
Odvolací senát měl za to, že tyto výrobky a výrobky, kterých se týká starší ochranná známka, nejsou podobné. V tomto rámci odvolací senát zejména uvedl, že tyto výrobky jsou zčásti součástkami a zčásti surovinami nebo polotovary, které slouží předně k výrobě jiných výrobků, a jsou tedy určeny specializované zvláště pozorné veřejnosti, kdežto výrobky, na které se vztahuje starší ochranná známka, jsou hotovými výrobky určenými konečnému přiměřeně pozornému spotřebiteli. Odvolací senát dospěl k závěru, že vzhledem k neexistenci podobnosti mezi dotčenými výrobky neexistuje mezi kolidujícími ochrannými známkami nebezpečí záměny.
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadené rozhodnutí;
—
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
EUIPO navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl žalobu;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K přípustnosti některých argumentů uplatněných žalobkyní
EUIPO uvádí, že žalobkyně svá tvrzení týkající se podobnosti výrobků náležejících do tříd 14, 18 a 26 odůvodňuje z velké části s ohledem na výrobky, jako jsou „opasky“, „oděvy“ nebo „nábytek“, „ložní prádlo“ a „materiál pro umělce“, které ve skutečnosti náležejí do jiných tříd, pro něž byla starší ochranná známka zapsána, které ale nebyly předmětem správního řízení u EUIPO. Vysvětlení žalobkyně týkající se těchto jiných výrobků musí být tudíž považována za nepřípustná.
Kromě toho EUIPO uvádí, že žalobkyně vznáší poprvé před Tribunálem nové argumenty. V tomto ohledu EUIPO odkazuje nejprve na tvrzení žalobkyně, podle něhož „kůže“ a „zvířecí kůže“ neslouží pouze jako surovina určená k tomu, aby byla transformována na hotové výrobky, ale že se rovněž prodávají na trhu přímo jako takové, zejména jako dekorační předměty. Dále má EUIPO za to, že je nová rovněž argumentace žalobkyně týkající se skutečnosti, že starší ochranná známka, jejíž je majitelkou, je zapsána rovněž pro „imitace kůže“ jako takové. Konečně EUIPO uplatňuje novost argumentu žalobkyně týkajícího se přístupu zastávaného odvolacími senáty v dřívějších rozhodnutích, v nichž uvedly, že „kůže“ a „zvířecí kůže“ ve smyslu polotovarů a hotové výrobky vyrobené z těchto materiálů jsou podobné. Vzhledem k tomu, že tyto argumenty byly uvedeny poprvé před Tribunálem, musí být tedy prohlášeny za nepřípustné.
Je nutno připomenout, že podle ustálené judikatury je cílem žaloby podané k Tribunálu na základě čl. 65 odst. 2 nařízení č. 207/2009 přezkum legality rozhodnutí odvolacích senátů. V rámci uvedeného nařízení se musí podle jeho článku 76 tento přezkum provádět s ohledem na skutkový a právní rámec sporu tak, jak byl předložen odvolacímu senátu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. února 2005, SPAG v. OHIM – Dann a Backer (HOOLIGAN),
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
, bod
a citovaná judikatura].
Kromě toho podle článku 188 jednacího řádu Tribunálu nesmějí spisy předložené účastníky řízení před Tribunálem měnit předmět sporu před odvolacím senátem.
Argumenty EUIPO týkající se přípustnosti některých argumentů žalobkyně je třeba přezkoumat s ohledem na tyto zásady.
Pokud jde o přípustnost argumentu žalobkyně týkajícího se srovnání dotčených výrobků s jinými výrobky, než jsou ty, které byly předmětem správního řízení u EUIPO, je třeba uvést, že žalobkyně ve formuláři týkajícím se námitek v rubrice „výrobky a služby, na nichž jsou námitky založeny“ zatrhla nikoli kolonku „všechny výrobky a služby zápisu/přihlášky“, ale kolonku „následující výrobky a služby“ a v rámci této rubriky uvedla „všechny výrobky tříd 14, 18 a 26“. Žalobkyně tedy námitky založila pouze na výrobcích náležejících do tříd 14, 18 a 26, kterých se týká starší ochranná známka. Argumenty žalobkyně týkající se podobnosti s jinými výrobky jsou tudíž z předmětu odvolání u odvolacího senátu vyloučeny, a musí být tedy prohlášeny za nepřípustné.
Naproti tomu musí být prohlášen za přípustný argument žalobkyně, podle něhož „kůže“ a „zvířecí kůže“ jsou prodávány nejen pouze jako surovina, ale rovněž jako hotové výrobky.
Odvolací senát totiž v bodech 32 až 35 napadeného rozhodnutí vycházel v podstatě z všeobecně známých skutečností – tedy skutečností, které může znát každý nebo se kterými je možno se seznámit ze všeobecně přístupných zdrojů –, když uvedl, že „kůže a imitace kůže, neuvedené v jiných třídách; zvířecí kůže“ jsou polotovary a jsou určeny jiné veřejnosti, než je veřejnost, pro kterou jsou určeny hotové výrobky chráněné starší ochrannou známkou.
Z judikatury vyplývá, že účastník řízení, vůči kterému EUIPO namítá všeobecně známé skutečnosti, může zpochybnit jejich správnost před Tribunálem (rozsudek ze dne 22. června 2006, Storck v. OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, bod
; usnesení ze dne 3. června 2009, Zipcar v. OHIM,
C‑394/08 P
, nezveřejněné,
EU:C:2009:334
, bod
, a rozsudek ze dne 10. listopadu 2011, LG Electronics v. OHIM,
C‑88/11 P
, nezveřejněný,
EU:C:2011:727
, bod
).
Kromě toho je třeba mít za to, že argument žalobkyně týkající se rozhodovací praxe EUIPO je rovněž přípustný v rozsahu, v němž podle judikatury má účastník řízení právo na ni odkázat, i když je to poprvé před Tribunálem, ačkoli tato praxe pochází z doby následující po řízení, které proběhlo u EUIPO [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. listopadu 2005, Sadas v. OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
, bod
].
Konečně je třeba prohlásit, že argument žalobkyně týkající se skutečnosti, že starší ochranná známka, jejíž je majitelkou, je zapsána rovněž pro „imitace kůže“ jako takové, je přípustný a je třeba jej přezkoumat z meritorního hlediska.
Tento argument žalobkyně se týká v podstatě výkladu seznamu výrobků, kterých se týká starší ochranná známka. V tomto ohledu je nutno uvést, že otázka, zda je třeba znění třídy 18, pokud jde o starší ochrannou známku, vykládat tak, že zahrnuje „kožené výrobky“, „imitace kůže“ jako takové a „výrobky z imitací kůže“, anebo zda je třeba jej vykládat v tom smyslu, že se týká pouze „kožených výrobků“ a „výrobků z imitací kůže“, představuje otázku, která byla součástí skutkového a právního rámce před odvolacím senátem.
Oddělení EUIPO k tomu, aby mohla přezkoumat totožnost nebo podobnost dotčených výrobků, totiž musí vždy určit výrobky, kterých se týkají kolidující ochranné známky, a v tomto rámci musí případně provést výklad seznamu výrobků, pro které je ochranná známka zapsána. Nelze tedy mít za to, že argument týkající se výkladu seznamu výrobků, kterých se týká starší ochranná známka, vybočuje z rámce sporu tak, jak byl předložen odvolacímu senátu. Otázky, které musí být povinně vyřešeny k rozhodnutí sporu, jsou totiž součástí skutkového a právního rámce před odvolacím senátem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. února 2005, HOOLIGAN,
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
, bod
).
K nesprávné identifikaci výrobků, které byly předmětem odvolání a k tomu, že o určitých výrobcích nebylo rozhodnuto
Je třeba uvést, že v odůvodnění svého odvolání před odvolacím senátem žalobkyně uvedla, že námitkové oddělení námitky zamítlo pro „ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“ náležející do třídy 14, „zvířecí kůže“ obsažené ve třídě 18 a „přezky na opasky a ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“ náležející do třídy 26.
Je nutno konstatovat, že v tomto výčtu nejsou uvedeny „drahé kovy a jejich slitiny“, jakož i „kůže a imitace kůže“, pro které byly námitky rovněž zamítnuty.
Třebaže odvolací senát přezkoumal výrobky „kůže a imitace kůže“, nebylo tomu tak, pokud jde o „drahé kovy a jejich slitiny“ v rozsahu, v němž měl odvolací senát za to, že námitkové oddělení námitky pro posledně uvedené výrobky nezamítlo.
V tomto ohledu je nutno uvést, že z výroku rozhodnutí námitkového oddělení vyplývá, že i když toto oddělení námitkám vyhovělo, pokud jde o „výrobky z drahých kovů a jejich slitin“, námitky naproti tomu zamítlo pro „drahé kovy a jejich slitiny“, v souvislosti s nimiž mělo za to, že nejsou podobné s výrobky chráněnými starší ochrannou známkou. Na straně 6 rozhodnutí námitkového oddělení toto oddělení uvedlo, že námitky zamítá pro všechny výrobky, které nejsou podobné s výrobky, kterých se týká starší ochranná známka, což zahrnuje „drahé kovy a jejich slitiny“.
V rozsahu, v němž měl odvolací senát za to, že námitkové oddělení námitky zamítlo pouze pro výrobky uvedené v bodě 1 napadeného rozhodnutí, který odkazuje, pokud jde o výrobky náležející do třídy 14, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, pouze na „ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“, bez jakéhokoli odkazu na „drahé kovy a jejich slitiny“, byli účastníci řízení vyzváni na základě organizačního procesního opatření podle článku 89 jednacího řádu, aby se vyjádřili jednak k rozsahu předmětu sporu před odvolacím senátem a jednak k případnému dopadu toho, že se odvolací senát nevyjádřil k „drahým kovům a jejich slitinám“ náležejícím do třídy 14, pokud jde o dotčený mezinárodní zápis, na výsledek projednávaného sporu.
V odpovědi na položené otázky žalobkyně upřesnila, že odvolání, které podala u odvolacího senátu, se týkalo rozhodnutí námitkového oddělení v plném rozsahu, a to potud, pokud byly námitky zamítnuty. Odvolání u odvolacího senátu musí být tedy chápáno v tom smyslu, že zpochybňuje rovněž zamítnutí námitek pro „kůži a imitace kůže“ a „drahé kovy a jejich slitiny“.
Žalobkyně má za to, že pochybení, kterého se dopustil odvolací senát, když nerozhodl o „drahých kovech a jejich slitinách“, je třeba sankcionovat zrušením napadeného rozhodnutí.
Dále EUIPO prohlásil, že z návrhu podaného žalobkyní u odvolacího senátu rozsah předmětu sporu jasně nevyplývá. EUIPO nicméně uvedl, že odvolací senát měl uvedený návrh vykládat tak, že se týká všech výrobků, v souvislosti s nimiž námitkové oddělení námitky zamítlo, což zahrnuje „kůži a imitace kůže“ a „drahé kovy a jejich slitiny“.
Podle EUIPO pochybení spočívající v tom, že odvolací senát nerozhodl o „drahých kovech a jejich slitinách“, dopad na výsledek projednávaného sporu nemá, tím spíše, že žalobkyně sama tyto výrobky neuvedla ani v odvolání u EUIPO ani v žalobě u Tribunálu.
S ohledem na předcházející skutečnosti je třeba mít za to, že předmětem odvolání podaného žalobkyní u odvolacího senátu bylo rozhodnutí námitkového oddělení v plném rozsahu, a to potud, pokud byly námitky zamítnuty. Tento závěr vyplývá jasně jak z formuláře EUIPO týkajícího se rozsahu odvolání, tak z návrhových žádání uvedených v odůvodnění odvolání žalobkyně. V uvedeném formuláři totiž žalobkyně zatrhla kolonku uvádějící, že rozhodnutí bylo napadeno v plném rozsahu, a v odůvodnění odvolání žalobkyně zaprvé navrhla, aby námitky byly přijaty pro všechny dotčené výrobky, a zadruhé, aby byla ochrana dotčeného mezinárodního zápisu v Unii v plném rozsahu odmítnuta. Jak žalobkyně, tak EUIPO v odpovědích na položené otázky ostatně potvrdily, že odvolání podané žalobkyní u odvolacího senátu musí být chápáno tak, že bylo podáno proti rozhodnutí námitkového oddělení v plném rozsahu, a to potud, pokud byly námitky zamítnuty.
Je tedy třeba dospět k závěru, že odvolací senát nerozhodl o odvolání, které u něj bylo podáno, v rozsahu, v němž se toto odvolání týkalo zamítnutí námitek, pokud jde o „drahé kovy a jejich slitiny“ náležející do třídy 14, co se týče dotčeného mezinárodního zápisu. Tím odvolací senát porušil povinnost, vyplývající z čl. 64 odst. 1 první věty nařízení č. 207/2009, rozhodnout o odvolání, které u něj bylo podáno. Tato povinnost přitom musí být chápána v tom smyslu, že odvolací senát musí rozhodnout o každém z bodů návrhových žádání, které u něj byly uplatněny, v plném rozsahu tak, že mu buď vyhoví, nebo jej odmítne jako nepřípustný či jej zamítne meritorně. Je třeba uvést, že nesplnění této povinnosti může mít dopad na obsah rozhodnutí odvolacího senátu, a jde tedy o podstatnou procesní náležitost, jejíž porušení může být uplatněno i bez návrhu [rozsudek ze dne 10. června 2008, Gabel Industria Tessile v. OHIM – Creaciones Garel (GABEL),
T‑85/07
,
EU:T:2008:186
, bod
].
Na rozdíl od toho, co uvádí EUIPO v odpovědích na písemné otázky Tribunálu, nelze předpokládat, že odvolací senát, který odvolání zamítl v plném rozsahu, na základě funkční kontinuity potvrdil stanovisko námitkového oddělení, pokud jde o „drahé kovy a jejich slitiny“. Z napadeného rozhodnutí totiž vyplývá, že odvolací senát nezaznamenal, že jsou tyto výrobky předmětem odvolání, které u něj bylo podáno. Je tedy vyloučeno, aby se mělo za to, že odvolací senát zamýšlel ztotožnit se s úvahami námitkového oddělení týkajícími se „drahých kovů a jejich slitin“.
Kromě toho je třeba uvést, že Tribunál nemůže rozhodnout o otázce, ke které se odvolací senát nevyjádřil (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. července 2011, Edwin v. OHIM,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
, bod
). Tak je tomu přitom v projednávané věci, jelikož je nesporné, že se odvolací senát vůbec nevyjádřil k „drahým kovům a jejich slitinám“. Napadené rozhodnutí je tedy třeba zrušit v rozsahu, v němž odvolací senát nerozhodl o „drahých kovech a jejich slitinách“ náležejících do třídy 14, co se týče dotčeného mezinárodního zápisu.
K výrobkům chráněným starší ochrannou známkou
V rámci analýzy vztahu mezi výrobky, kterých se týkají kolidující ochranné známky, náležejícími do třídy 18, žalobkyně uvedla, že starší ochranná známka, jejíž je majitelkou, je zapsána pro „kožené výrobky“, „imitace kůže“ jako takové, jakož i pro „výrobky z imitací kůže“. Její úvahy vycházejí z následující formulace seznamu výrobků v němčině, a sice v jazyce, v němž byla podána přihláška starší ochranné známky: „Waren aus Leder und Lederimitationen sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)“ [kožené výrobky a imitace kůže, jakož i výrobky z nich pocházející (zařazené do třídy 18)].
EUIPO toto tvrzení žalobkyně zpochybňuje. EUIPO zdůrazňuje, že formulace znění seznamu výrobků náležejících do třídy 18, na které se vztahuje starší ochranná známka, se liší od následující formulace, která je uvedena v Niceské dohodě: „Kůže a imitace kůže, výrobky z těchto materiálů nezahrnuté v jiných třídách […]“. Dále EUIPO uvádí, že rozsah ochrany přiznané na základě této třídy je nepřesný a je předmětem různých výkladů a v každém případně nesplňuje kritéria jasnosti a přesnosti, která Soudní dvůr stanovil v rozsudku ze dne 19. června 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
).
Je třeba konstatovat, že podle čl. 120 odst. 3 nařízení č. 207/2009, na základě něhož „[v] případě pochybností je závazným zněním znění v tom jazyce [EUIPO], ve kterém byla podána přihláška ochranné známky Evropské unie“, se musí v projednávané věci uplatnit takový rozsah ochrany, který přiznala německá verze dotčeného znění [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. března 2013, Event v. OHIM – CBT Comunicación Multimedia (eventer EVENT MANAGEMENT SYSTEMS),
T‑353/11
, nezveřejněný,
EU:T:2013:147
, body
až
].
Kromě toho je nutno připomenout, že podle pravidla 2 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (
Úř. věst. 1995, L 303, s. 1
), ve znění použitelném v rozhodné době, se seznam výrobků a služeb, pro které je ochranná známka přihlášena, uvede tak, aby jasně označoval povahu výrobků a služeb.
Z toho vyplývá, že přísluší tomu, kdo žádá o zápis označení jako ochranné známky Evropské unie, aby v přihlášce uvedl seznam výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, a pro každý z uvedených výrobků nebo služeb poskytl popis tak, aby jasně označoval jejich povahu [rozsudek ze dne 23. listopadu 2011, Pukka Luggage v. OHIM – Azpiroz Arruti (PUKKA),
T‑483/10
, nezveřejněný,
EU:T:2011:692
, bod
].
Tento požadavek jasnosti byl mimo jiné posílen rozsudkem ze dne 19. června 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), na který EUIPO odkazuje ve svém vyjádření, v rámci něhož Soudní dvůr rozhodl, že přihlašovatel musí výrobky nebo služby, pro které je ochranná známka Evropské unie požadována, identifikovat dostatečně jasně a přesně, aby příslušné orgány a hospodářské subjekty mohly pouze na tomto základě určit rozsah ochrany poskytnuté ochrannou známkou (rozsudek ze dne 19. června 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys,
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
, bod
).
V projednávané věci je třeba uvést, že výše uvedená německá formulace může být chápána dvěma různými způsoby. Jednak ji lze vykládat způsobem navrhovaným žalobkyní, jak je uvedeno v bodě 40 výše. Takový výklad vychází z předpokladu, že vzhledem k tomu, že je slovo „výrobky“ použito jak na začátku, tak na konci popisu výrobků náležejících do dotčené třídy 18, první použití tohoto slova odkazuje pouze na prvek „kožené“, zatímco výraz „sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)“ [jakož i výrobky z nich pocházející (zařazené do třídy 18)] se týká prvku „imitace kůže“. Z toho vyplývá, že v rámci tohoto výkladu jsou uvedeným zněním pokryty rovněž „imitace kůže“. Dále lze tuto formulaci chápat rovněž ve smyslu uváděném EUIPO, a sice tak, že odkazuje pouze na „kožené výrobky a výrobky z imitací kůže“ jakožto hotové výrobky.
Je nutno konstatovat, že formulace zvolená žalobkyní, která povoluje oba výše uvedené rozdílné výklady, pokud jde o znění seznamu výrobků náležejících do třídy 18, na které se vztahuje starší ochranná známka, je nejednoznačná, a nemůže tudíž splňovat požadavek jasnosti, který vyplývá z pravidla 2 odst. 2 nařízení č. 2868/95 a z judikatury. Je třeba uvést, že tuto nejednoznačnost vyvolala sama žalobkyně, když slova „Waren aus“ (výrobky z) doplnila před obecné uvedení třídy 18. V souladu s judikaturou připomenutou v bodech 44 a 45 výše přitom příslušelo žalobkyni, aby upřesnila znění seznamu výrobků náležejících do třídy 18, na které se vztahuje starší ochranná známka. Pokud konkrétně žalobkyně zamýšlela požádat o ochranu pro „imitace kůže“, příslušelo jí zvolit formulaci pro seznam výrobků, ze které tento úmysl jasně vyplývá.
Je třeba mít za to, že majitel ochranné známky nemůže těžit z porušení povinnosti uvést seznam výrobků jasným a přesným způsobem. Dotčené znění každopádně nesmí být vykládáno tak, že ve prospěch žalobkyně zahrnuje rovněž „imitace kůže“ jako takové.
Argument žalobkyně, podle něhož je starší ochranná známka chráněna pro „imitace kůže“, je tedy třeba odmítnout.
K jedinému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
Žalobkyně vznáší v podstatě jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
Žalobkyně zakládá žalobu na souboru vytýkaných skutečností, které se vztahují k posouzení provedenému odvolacím senátem v napadeném rozhodnutí, týkajícímu se neexistence nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami. Žalobkyně konkrétně uvádí, že odvolací senát měl neprávem za to, že výrobky, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, a výrobky, kterých se týká starší ochranná známka, podobné nejsou. Žalobkyně má tedy za to, že odvolací senát neprávem dospěl k závěru, že nebezpečí záměny neexistuje.
EUIPO argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 151 odst. 1 nařízení č. 207/2009 mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie má, počínaje datem zápisu podle čl. 3 odst. 4 Protokolu k Madridské dohodě o mezinárodním zápisu ochranných známek, přijatého v Madridu dne 27. června 1989 (
Úř. věst. 2003, L 296, s. 22
) stejný účinek jako přihláška ochranné známky Evropské unie. Článek 156 odst. 1 nařízení č. 207/2009 stanoví, že mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie podléhá řízení o námitkách stejně jako zveřejněné přihlášky ochranné známky Evropské unie.
Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 stanoví, že na základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená ochranná známka nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna. Nebezpečí záměny zahrnuje i nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou.
Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku, případně od podniků hospodářsky propojených. Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny posuzováno globálně podle toho, jak relevantní veřejnost vnímá dotčená označení a výrobky nebo služby, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu, zejména vzájemná závislost mezi podobností označení a podobností výrobků nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka [viz rozsudky ze dne 29. září 1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, body
,
a
a citovaná judikatura a ze dne 9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, body
až
a citovaná judikatura].
Za účelem uplatnění čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 předpokládá nebezpečí záměny totožnost nebo podobnost kolidujících ochranných známek a zároveň totožnost nebo podobnost výrobků nebo služeb, na které se kolidující ochranné známky vztahují. Jedná se o kumulativní podmínky [viz rozsudek ze dne 8. března 2013, Mayer Naman v. OHIM – Daniel e Mayer (David Mayer),
T‑498/10
, nezveřejněný,
EU:T:2013:117
, bod
a citovaná judikatura].
S ohledem na výše uvedené zásady je třeba přezkoumat, zda měl odvolací senát správně za to, že pokud jde o dotčené výrobky, mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
K relevantní veřejnosti
Podle judikatury platí, že v rámci globálního posouzení nebezpečí záměny je třeba vzít v úvahu průměrného spotřebitele dotčené kategorie výrobků, který je běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný. Je třeba rovněž zohlednit skutečnost, že úroveň pozornosti průměrného spotřebitele se může měnit v závislosti na kategorii dotčených výrobků nebo služeb [viz rozsudek ze dne 13. února 2007, Mundipharma v. OHIM – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, bod
a citovaná judikatura].
V projednávané věci je třeba mít za to, že s ohledem na skutečnost, že starší ochranná známka je ochrannou známkou Evropské unie, je relevantním územím pro posouzení nebezpečí záměny území Unie, což odvolací senát konstatoval právem a žalobkyně to ostatně nezpochybňuje.
Žalobkyně naproti tomu zpochybňuje závěr odvolacího senátu, podle něhož se relevantní skupina spotřebitelů, s ohledem na niž je třeba posoudit nebezpečí záměny, skládá ze specializované zvláště pozorné veřejnosti.
Vzhledem k tomu, že se argumentace uvedená žalobkyní v tomto ohledu z velké části překrývá s některými skutečnostmi, které vyplývají z analýzy spadající pod srovnání dotčených výroků, budou tyto argumenty přezkoumány ve fázi přezkumu podobnosti mezi uvedenými výrobky.
Přezkum žaloby je tudíž třeba dále provést v rámci srovnání výrobků.
Ke srovnání výrobků
– K výrobkům náležejícím do tříd 14 a 26
V napadeném rozhodnutí odvolací senát jednak konstatoval, že se obě skupiny dotčených výrobků náležejících do tříd 14 a 26, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis a starší ochranná známka, liší povahou, účelem a užíváním. Odvolací senát dospěl k závěru, že uvedené výrobky nejsou podobné z důvodu, že přezky na opasky a ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů jsou součástkami, které jsou užívány předně pro výrobu nebo zdobení zdrhovadel nebo opasků, a představují tedy polotovary, kdežto výrobky náležející do tříd 14 a 26, kterých se týká starší ochranná známka, jsou hotovými výrobky, které slouží zčásti k zobrazování hodin a k měření času („hodinářské potřeby“ a „nástroje na měření času“) a zčásti jako bižuterie, šperky nebo ozdoby.
Odvolací senát kromě toho uvedl, že dotčené výrobky nejsou ve vztahu komplementarity, jelikož zpochybněné součástky nejsou nezbytné ani důležité pro užívání hotových výrobků náležejících do tříd 14 a 26, kterých se týká starší ochranná známka. Kromě toho dotčené výrobky nejsou nabízeny prostřednictvím týchž distribučních okruhů. Jejich příslušné funkce jsou zcela odlišné a nejsou ani konkurenční. Konečně vzhledem k tomu, že dotčené výrobky nejsou určeny téže veřejnosti, nejsou vzájemně zaměnitelné. Odvolací senát proto dospěl k závěru, že dotčené výrobky náležející do tříd 14 a 26 podobné nejsou.
Dále měl odvolací senát za to, že hotové výrobky, zejména „tašky“, zahrnuté do třídy 18, kterých se týká starší ochranná známka, se jak svou povahou, tak svým účelem liší od součástek náležejících do tříd 14 a 26, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis. I za předpokladu, že by součástky zdrhovadel a opasků byly nezbytné pro užívání hotových výrobků náležejících do třídy 18, kterých se týká starší ochranná známka, v rozsahu, v němž posledně uvedené výrobky obsahují zdrhovadla nebo opasky či řemeny, proto ještě relevantní spotřebitelé nebudou předpokládat, že tyto výrobky nabízí titíž výrobci.
Žalobkyně zpochybňuje posouzení odvolacího senátu z několika důvodů. Žalobkyně nejprve uvádí, že odvolací senát nezohlednil skutečnost, že dotčené výrobky mohou být užívány také odděleně jakožto samostatné výrobky, určené rovněž konečným spotřebitelům. V tomto ohledu žalobkyně odkazuje zvláště na rozmanitost zboží označeného výrazem „ozdoby pro zdrhovadla“, jako jsou přívěsky, řetízky a prsteny, které mohou být na zdrhovadla doplněny pro účely ozdobení takových hotových výrobků, jako jsou tašky nebo oděvy. Rovněž „přezky na opasky“ jsou prodávány jako samostatné výrobky umožňující konečným spotřebitelům například fixovat k tělu takovou dlouhou látku, jako je látka k zahalení, přehozy nebo pytlovité šaty, anebo zvýraznit určitý tvar. Žalobkyně navíc uvádí, že dotčené výrobky jsou distribuovány týmiž výrobci, nakupovány u téže veřejnosti a jsou nabízeny na týchž prodejních místech. Dotčená veřejnost tedy bude vedena k tomu, že bude mít za to, že mezi dotčenými výrobky existuje bezprostřední blízkost a vztah komplementarity. Kromě toho je komplementarita uvedených výrobků založena na konvergenci jejich účelu estetické povahy s cílem ozdobení hotových výrobků.
EUIPO argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury při posouzení podobnosti mezi dotčenými výrobky nebo službami je třeba přihlédnout ke všem relevantním faktorům, které charakterizují vztah mezi nimi. Tyto faktory zahrnují zejména jejich povahu, účel, jejich užívání, jakož i jejich konkurenční nebo komplementární charakter. Mohou být zohledněny rovněž jiné faktory, jako jsou například distribuční kanály dotyčných výrobků [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2007, El Corte Inglés v. OHIM – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños),
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
, bod
a citovaná judikatura].
Zaprvé, pokud jde o argument žalobkyně, podle něhož dotčené výrobky náležející do tříd 14 a 26, a sice „ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“ a „přezky na opasky“ mohou být rovněž prodávány přímo konečnému spotřebiteli jako samostatné výrobky, je nutno konstatovat, že i za předpokladu, že by tomu tak být mohlo, to nic nemění na tom, že tato okolnost nemůže zpochybnit skutečnost, že tyto výrobky jsou určeny k tomu, aby byly prodávány hlavně profesionálům vyrábějícím hotové výrobky, a konkrétněji výrobcům opasků a zdrhovadel.
Argumenty předložené žalobkyní tento závěr nezpochybňují. V tomto ohledu je nutno konkrétně uvést, že nelze přijmout argument žalobkyně, podle něhož „přezky na opasky“ umožňují spotřebitelům fixovat k tělu látku k zahalení a přehozy nebo pytlovité šaty. „Přezky na opasky“ jsou totiž samy svou povahou a účelem výrobky určenými k zapínání opasků, a nikoli výrobky používanými za účelem užívání uváděných žalobkyní.
Kromě toho je třeba uvést, že žalobkyně tvrdí, že dotčené výrobky jsou distribuovány týmiž výrobci nebo výrobci, kteří jsou mezi sebou propojeni, a nabízeny na týchž distribučních místech, navíc ve stejných odděleních. V tomto ohledu se však omezuje na pouhé tvrzení bez upřesnění, jaký druh podniku podle ní vyrábí jak dotčené výrobky, tak výrobky, kterých se týká starší ochranná známka a na jakých distribučních místech jsou tyto výrobky nabízeny.
Zadruhé, pokud jde o argument žalobkyně vycházející z doplňkového charakteru dotčených výrobků, založený na konvergenci jejich účelu estetické povahy spočívajícího v ozdobení hotových výrobků, je třeba jej odmítnout.
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že s ohledem na judikaturu jsou výrobky nebo služby komplementární, jestliže mezi nimi existuje úzký vztah v tom smyslu, že jeden je nezbytný nebo důležitý pro užití druhého, takže si mohou spotřebitelé myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků nebo za poskytování těchto služeb nese stejný podnik [rozsudek ze dne 30. dubna 2015, Tecalan v. OHIM – Ensinger (TECALAN),
T‑100/14
, nezveřejněný,
EU:T:2015:251
, bod
; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 22. ledna 2009, Commercy v. OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel),
T‑316/07
,
EU:T:2009:14
, body
a
a citovaná judikatura].
Kromě toho podle judikatury platí, že komplementarita estetické povahy mezi výrobky musí spočívat v opravdové estetické potřebě v tom smyslu, že jeden výrobek je nezbytný nebo důležitý pro užití druhého výrobku a že spotřebitelé považují za obvyklé a běžné užívat uvedené výrobky společně [rozsudek ze dne 11. července 2007, Mülhens v. OHIM – Minoronzoni (TOSCA BLU),
T‑150/04
,
EU:T:2007:214
, bod
; v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 1. března 2005, Sergio Rossi v. OHIM – Sissi Rossi (SISSI ROSSI),
T‑169/03
,
EU:T:2005:72
, body
a
].
V projednávané věci je nutno mít za to, že z důvodu odlišné povahy dotčené výrobky, a sice jednak „přezky na opasky“ a „ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“ náležející do tříd 14 a 26, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, a jednak takové výrobky zahrnuté do týchž tříd, které jsou chráněny starší ochrannou známkou, a sice hodinářské potřeby, bižuterie a šperky nebo takové dekorační předměty, jako jsou přívěsky ke klíčům a dekorační předměty z drahých kovů, jakož i umělé květiny, nejsou nezbytné ani důležité pro jejich příslušné užívání.
Pokud jde o argument žalobkyně týkající se komplementarity, která existuje mezi „ozdobami pro zdrhovadla z drahých kovů“ a „taškami“ náležejícími do třídy 18, kterých se týká starší ochranná známka, je třeba uvést, že „ozdoby pro zdrhovadla z drahých kovů“ nejsou důležité či nezbytné pro užívání tašky. Taška, i když má zdrhovadlo, totiž může být užívána bez doplnění ozdoby na toto zavírání. Kromě toho je-li daná otázka zkoumána z hlediska důležitosti, případně nezbytnosti „tašek“ pro užívání „ozdob pro zdrhovadla“, je třeba uvést, že je zajisté pravda, že pro účely použití ozdoby pro zdrhovadla je třeba výrobek, který je opatřen zdrhovadlem. Je však nutno konstatovat, že tašky nejsou jedinými výrobky, které mohou disponovat takovým systémem zavírání. Ozdoba pro zdrhovadla může být rovněž užívána například u oděvu, který má zdrhovadlo. Kromě toho je nutno v tomto ohledu konstatovat, že existují tašky, které systém zdrhovadla nemají. Vztah existující mezi „ozdobami pro zdrhovadla z drahých kovů“ a „taškami“ tedy není příliš úzký. V tomto ohledu je třeba uvést, že ke konstatování podobnosti mezi výrobky v důsledku jejich komplementarity není dostačující, aby byl výrobek nezbytný nebo důležitý pro užívání jiného, ale je ještě třeba, aby tato okolnost měla za následek, že si spotřebitel může myslet, že odpovědnost za jejich výrobu nese stejný podnik (viz bod 74 výše). Jinými slovy, je třeba přezkoumat, zda jsou „tašky“ důležité pro užívání „ozdob pro zdrhovadla“ natolik, aby si veřejnost mohla myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků nese stejný podnik [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. května 2013, Sanco v. OHIM – Marsalman (Znázornění kuřete),
T‑249/11
,
EU:T:2013:238
, bod
]. Je třeba mít za to, že vztah existující mezi „ozdobami pro zdrhovadla z drahých kovů“ a „taškami“ není dostatečně úzký, aby si spotřebitelé mohli myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků nese stejný podnik. Veřejnost neočekává, že výrobce tašek nabízí k prodeji rovněž ozdoby pro zdrhovadla.
Kromě toho je třeba uvést, jak uvedl odvolací senát v bodě 26 napadeného rozhodnutí, že skutečnost, že všechny sporné výrobky mohou sloužit pro dekorativní účely, není dostačující k prokázání podobnosti výrobků. Tato okolnost je totiž příliš obecným faktorem, aby tento faktor mohl sám o sobě odůvodnit závěr, že dotčené výrobky jsou komplementární, a tudíž podobné.
Z předcházejícího vyplývá, že je argumentaci žalobkyně vycházející z údajné komplementarity dotčených výrobků třeba odmítnout.
Pokud jde o ostatní relevantní faktory na základě judikatury citované v bodě 68 výše, je nutno připomenout, že žalobkyně sama připustila, že dotčené výrobky nejsou v konkurenčním vztahu. Dále je třeba mít za to, že dotčené výrobky nejsou v důsledku své odlišné povahy ani vzájemně nahraditelné.
S ohledem na předcházející skutečnosti odvolací senát nepochybil, když dospěl k závěru, že dotčené výrobky nejsou podobné.
– K výrobkům náležejícím do třídy 18
Odvolací senát měl v napadeném rozhodnutí v podstatě za to, že „kůže“, „imitace kůže“ a „zvířecí kůže“ náležející do třídy 18, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, jsou surovinami nebo polotovary, které jsou určeny k dalšímu zpracování nebo transformaci, a v důsledku toho jsou určeny výrobcům koženého zboží, tedy specializované veřejnosti. Odvolací senát měl za to, že uvedené výrobky jsou v podstatě odlišné od výrobků, kterých se týká starší ochranná známka, které jsou hotovými výrobky určenými konečným spotřebitelům. Podle odvolacího senátu skutečnost, že dotčené polotovary jsou nezbytné k výrobě několika hotových výrobků, na které se vztahuje starší ochranná známka, jako jsou tašky a kufry všeho druhu, peněženky nebo náprsní tašky, není dostačující ke konstatování podobnosti dotčených výrobků, jelikož tyto hotové výrobky mohou být vyráběny rovněž z jiných materiálů. Veřejnost tedy nepředpokládá, že výrobky jsou nabízeny týmiž výrobci. Odvolací senát z toho vyvodil, že dotčené výrobky náležející do třídy 18 podobné nejsou.
Žalobkyně toto posouzení odvolacího senátu zpochybňuje z několika důvodů. Nejprve uvádí, že různé odvolací senáty EUIPO již v rámci dřívějších rozhodnutí připustily možnost uplatnit podobnost mezi kůží, imitacemi kůže a zvířecí kůží ve smyslu polotovarů na straně jedné a hotovými výrobky vyrobenými z těchto materiálů na straně druhé. Kromě toho žalobkyně uvádí, že ani kůže, imitace kůže a zvířecí kůže nejsou prodávány výlučně jako polotovary nebo suroviny, ale mohou být rovněž prodávány jako takové přímo konečnému spotřebiteli. V tomto ohledu žalobkyně odkazuje na užívání těchto výrobků jakožto dekoračních předmětů, jako jsou koberce na podlahu nebo dekorace zdí. Navíc jsou zvířecí kůže užívány rovněž jako lůžkové podložky nebo ochrana pro židle nebo sedadla. V těchto případech sporné výrobky nejsou transformovány na jiné výrobky, ale jsou užívány jako samostatné výrobky. Podle názoru žalobkyně jsou tedy dotčené výrobky podobné.
EUIPO argumenty žalobkyně zpochybňuje.
Zaprvé, pokud jde o argument žalobkyně týkající se dřívější rozhodovací praxe odvolacích senátů, podle které jsou kůže a zvířecí kůže ve smyslu polotovaru na straně jedné a výrobky vyrobené z těchto materiálů na straně druhé podobné, je třeba uvést, že z ustálené judikatury vyplývá, že rozhodnutí o zápisu označení jako ochranné známky Evropské unie, která odvolací senáty EUIPO přijímají na základě nařízení č. 207/2009, jsou přijímána v rámci přesně stanovené pravomoci, a nikoli v rámci diskreční pravomoci. Legalita uvedených rozhodnutí musí být tudíž posuzována výlučně na základě tohoto nařízení, a nikoli na základě dřívější rozhodovací praxe odvolacích senátů [rozsudky ze dne 26. dubna 2007, Alcon v. OHIM,
C‑412/05 P
,
EU:C:2007:252
, bod
, a ze dne 24. listopadu 2005, Sadas v. OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
, bod
]. Navíc je v každém případě nutno zdůraznit, že Tribunál již rozhodl, že „kůže a imitace kůže“ a výrobky z těchto materiálů, jako jsou tašky, kufry, deštníky, slunečníky a vycházkové hole, které jsou v projednávané věci chráněny starší ochrannou známkou, podobné nejsou [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2010, Vidieffe v. OHIM – Ellis International Group (GOTHA),
T‑169/09
, nezveřejněný,
EU:T:2010:484
, body
a
].
Pokud jde zadruhé o argument žalobkyně, podle něhož kůže, imitace kůže a zvířecí kůže nejsou prodávány výlučně jako polotovary nebo suroviny, ale mohou být rovněž prodávány jako samostatné výrobky přímo konečnému spotřebiteli, je třeba mít za to, že i za předpokladu, že by tomu tak být mohlo, to nic nemění na tom, že tato okolnost nemůže zpochybnit skutečnost, že tyto výrobky jsou určeny především odborné veřejnosti [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2016, Birkenstock Sales v. EUIPO (Zobrazení vzoru protínajících se vlnovek),
T‑579/14
, napadený kasačním opravným prostředkem,
EU:T:2016:650
, bod
].
Kromě toho je nutno konstatovat, že „kůže a imitace kůže; zvířecí kůže“ mají odlišnou povahu a účel, než je povaha a účel výrobků, kterých se týká starší ochranná známka. Ačkoli výrobky, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, slouží hlavně k tomu, že poskytují surovinu pro výrobce koženého zboží, imitací kůže a zvířecích kůží, výrobky, kterých se týká starší ochranná známka, totiž slouží k pokrývání a odívání částí lidského těla, k přenášení předmětů a k ochraně proti dešti a slunci. V tomto ohledu je také nutno uvést, že unijní soudce připustil, že část výrobků, kterých se týká starší ochranná známka, jako jsou „deštníky“ a „slunečníky“, mohou být rovněž považovány nad rámec jejich hlavní funkce za výrobky patřící do módního odvětví v širším slova smyslu, jelikož mohou být spotřebitelem používány k vytvoření určitého vnějšího image (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2016, Zobrazení vzoru protínajících se vlnovek,
T‑579/14
, napadený kasačním opravným prostředkem,
EU:T:2016:650
, bod
a citovaná judikatura).
Vzhledem k odlišné povaze jsou dotčené výrobky zpravidla vyráběny různými výrobci a prodávány různými distribučními kanály. Mezi těmito výrobky neexistuje ani konkurenční vztah.
Co se týče případné komplementarity „kůže a imitací kůže; zvířecí kůže“ a některých výrobků náležejících do třídy 18, kterých se týká starší ochranná známka, je třeba připomenout, že podle judikatury jsou komplementárními výrobky takové výrobky, mezi kterými existuje úzký vztah v tom smyslu, že jeden je nezbytný nebo důležitý pro užití druhého, takže si mohou spotřebitelé myslet, že odpovědnost za výrobu těchto výrobků nese stejný podnik (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2007, PiraÑAM diseño original Juan Bolaños,
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
, bod
a citovaná judikatura). V projednávané věci je přitom nutno konstatovat, že žalobkyně neupřesnila důvody, pro něž by měly být dotčené výrobky nezbytné nebo alespoň důležité pro jejich příslušné užívání.
Žalobkyně nemůže tvrdit, že výrobky, na něž se vztahuje starší ochranná známka a „kůže a imitace kůže; zvířecí kůže“ jsou komplementární z důvodů, že prvně uvedené výrobky jsou vyráběny z kůže, imitací kůže a zvířecí kůže. V tomto ohledu je nutno mít za to, že odvolací senát v bodech 34 až 36 napadeného rozhodnutí správně konstatoval, že skutečnost, že výrobky náležející do třídy 18, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis, jsou nezbytné k výrobě některých výrobků obsažených ve třídě 18, kterých se týká starší ochranná známka, jako jsou tašky a kufry všeho druhu, není dostatečná ke konstatování, že dotčené výrobky jsou podobné, jelikož tyto výrobky mohou být vyráběny rovněž z jiných materiálů, a veřejnost tedy nepředpokládá, že uvedené výrobky jsou nabízeny týmiž výrobci.
Z předcházejícího vyplývá, že odvolací senát neprovedl nesprávné posouzení, když dospěl k závěru, že dotčené výrobky náležející do třídy 18 nejsou podobné.
Je třeba uvést, že vzhledem k tomu, že jedna z kumulativních podmínek vyžadovaných k tomu, aby bylo možné konstatovat nebezpečí záměny, v projednávané věci splněna není, jsou argumenty žalobkyně týkající se podobnosti označení irelevantní.
S ohledem na všechny předcházející úvahy je nutno konstatovat, že odvolací senát právem dospěl k závěru, že pokud jde o dotčené výrobky, mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
Z toho vyplývá, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno v rozsahu, v němž odvolací senát nerozhodl o odvolání, které u něj bylo podáno, pokud jde o „drahé kovy a jejich slitiny“ náležející do třídy 14, kterých se týká dotčený mezinárodní zápis. Ve zbývající části je třeba žalobu zamítnout.
K nákladům řízení
Článek 134 odst. 3 jednacího řádu stanoví, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení.
Je tedy důvodné rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (pátý senát)
rozhodl takto:

1)
Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 12. listopadu 2015 (věc R 679/2014-1), týkající se námitkového řízení mezi společností Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Nadine Fink, se zrušuje v rozsahu, v němž odvolací senát nerozhodl o odvolání, které u něj bylo podáno, pokud jde o „drahé kovy a jejich slitiny“ náležející do třídy 14 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, kterých se týká obrazová ochranná známka, která byla předmětem mezinárodního zápisu č. 1111651 s vyznačením Evropské unie.

2)
Žaloba se ve zbývající části zamítá.

3)
Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 6. dubna 2017.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.