CELEX: 62017TJ0266
Európai uniós védjegy
Felszólalási eljárás
Az UROAKUT európai uniós szóvédjegy bejelentése
UroCys korábbi nemzeti és nemzetközi ábrás védjegyek
Viszonylagos kizáró ok
Az összetéveszthetőség hiánya
Megváltoztatásra vonatkozó hatáskör
A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)

A jogvita előzményei
2015. március 20‑án a felperes Kwizda Holding GmbH az európai uniós védjegyről szóló, módosított 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet [
HL 2017. L 154, 1. o.
]) alapján európai uniós védjegybejelentést nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO).
A lajstromoztatni kívánt védjegy az UROAKUT szómegjelölés volt.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 5. osztályba tartozó áruk vonatkozásában tették, az alábbi leírással: „Táplálékkiegészítők és dietetikai készítmények; orvosi és állatorvosi készítmények és termékek”.
A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2015. március 26‑i 2015/058. számában tették közzé.
2015. június 26‑án a beavatkozó fél, a Dermapharm GmbH, a 207/2009 rendelet 41. cikkének (1) bekezdésének a) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 46. cikkének (1) bekezdésének a) pontja) alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegynek a fenti 3. pontban szereplő áruk és szolgáltatások tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A felszólalás az alábbi korábbi védjegyeken alapult:
–
az alábbiakban megjelenített, 2011. december 5‑én bejelentett, 2012. március 28‑án 6034/2011. számon lajstromozott osztrák ábrás védjegy többek között az 5. osztályba tartozó áruk vonatkozásában, az alábbi leírással: „Egészségügyi használatra készült diétás anyagok és táplálékkiegészítők, kivéve azokat, amelyek a köszvény kezelésére vagy megelőzésére szolgálnak”;
–
a fenti védjegy 2012. június 5‑i, 1137575. sz. nemzetközi lajstromozása az oltalom Németországra történő kiterjesztésével a fenti 6. pont első francia bekezdésében említett, 5. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.
A felszólalás alátámasztásaként a felszólaló a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában (jelenleg a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja) foglalt okra hivatkozott.
2016. május 3‑án a felszólalási osztály teljes egészében helyt adott a felszólalásnak, a lajstromozási kérelmet elutasította, és a beavatkozót kötelezte a költségek viselésére.
2016. július 4‑én a felperes a 207/2009 rendelet 58–64. cikke alapján (jelenleg a 2017/1001 rendelet 66–71. cikke) fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
2017. március 7‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbezést, és helyben hagyta a szóban forgó lajstromozási kérelem elutasítását. Annak megállapítását követően, hogy a releváns vásárlóközönséget a Németországban és Ausztriában élő, német nyelvű, szokásosan tájékozott észszerűen figyelmes és körültekintő nagyközönség, valamint az orvosi és gyógyszerészeti terület magas szintű figyelmet tanúsító szakmai közönség alkotja, a fellebbezési tanács megerősítette, hogy a szóban forgó áruk azonosak vagy nagymértékben hasonlók. Ezt követően jóváhagyta a felszólalási osztály azon megállapítását, amely szerint a szóban forgó megjelölések a közös kezdő „uro” elem, egyező szerkezetük és hasonló hosszúságuk miatt, vizuális és hangzásbeli szempontból közepes fokú hasonlóságot mutatnak. Fogalmi szempontból a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a megjelölések egészükben tekintve nem hordoznak jelentést a releváns vásárlóközönség számára, ezért a „bizonyos fokú fogalmi hasonlóság” a megjelölések elejének egybeeséséből ered. Következésképpen, a korábbi védjegyek közepes fokú megkülönböztető képességére tekintettel a fellebbezési tanács – a magas szintű figyelmet tanúsító szakmai közönség esetében is – megállapította az összetévesztés veszélyének fennállását.
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
adjon helyt a keresetnek, és módosítsa a megtámadott határozatot oly módon, hogy az utasítsa el a beavatkozó fél felszólalását;
–
adott esetben helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, és utalja vissza az ügyet az EUIPO fellebbezési tanácsa elé;
–
az EUIPO‑t kötelezze a Törvényszék és a fellebbezési tanács előtti eljárás költségeinek viselésére;
–
a beavatkozó felet kötelezze a felszólalási osztály előtti eljárás során felmerült költségek viselésére.
Az EUIPO és a beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
Keresete alátámasztása érdekében a felperes egyetlen, a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapra hivatkozik.
Lényegében azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a bejelentett védjegynél korábbi védjegyek vonatkozásában a releváns vásárlóközönség képzetében fennáll az összetévesztés veszélye.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
A 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint a védjeggyel megjelölt termékek vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint fennáll az összetéveszthetőség, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy a releváns vásárlóközönség milyen képet alkot a megjelölésekről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi, az adott ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös függőséget (lásd: 2007. június 12‑iOHIM kontra Shaker ítélet,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. szeptember 22‑iSun Cali kontra EUIPO – Abercrombie & Fitch Europe [SUN CALI] ítélet,
T‑512/15
,
EU:T:2016:527
,
44.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásában az összetéveszthetőség előfeltétele, hogy az ütköző védjegyek azonosak vagy hasonlók legyenek, és hogy az általuk jelölt áruk vagy szolgáltatások azonosak vagy hasonlók legyenek. Ezek kumulatív feltételek (lásd: 2009. január 22‑iCommercy kontra OHIM – easyGroup IP Licensing [easyHotel] ítélet,
T‑316/07
,
EU:T:2009:14
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. szeptember 22‑iSUN CALI ítélet,
T‑512/15
,
EU:T:2016:527
,
45.
pont).
Ezen megfontolások fényében kell megvizsgálni, hogy a fellebbezési tanács helyesen vélte‑e úgy, hogy fennáll a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség.
A releváns területről
A megtámadott határozat 12. pontjából egyértelműen arra lehet következtetni, hogy a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a releváns terület Németországot és Ausztriát, azaz azokat a területeket foglalja magában, amelyeken a korábbi védjegyek oltalomban részesültek. Ezen értékelést, amelyet egyébként nem vitattak, jóvá kell hagyni.
A releváns vásárlóközönségről és az általa tanúsított figyelem szintjéről
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelésekor az érintett árukategória átlagos fogyasztóját kell figyelembe venni, aki szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő. Azt is számításba kell venni, hogy az átlagos fogyasztó figyelmének szintje a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások kategóriájától függően változó lehet (2009. szeptember 3‑iAceites del Sur‑Coosur kontra Koipe ítélet,
C‑498/07 P
,
EU:C:2009:503
,
74.
pont; lásd még: 2007. február 13‑iMundipharma kontra OHIM – Altana Pharma [RESPICUR] ítélet,
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 12. és 21. pontjában megállapította, hogy a releváns vásárlóközönség a Németország és Ausztria német nyelvű vásárlóközönsége, és hogy az 5. osztályba tartozó áruk címzettje egyfelől a nagyközönség, amelyet szokásosan tájékozottnak, észszerűen figyelmesnek és körültekintőnek kell tekinteni, amelynek figyelmi szintje közepes, másfelől az orvosi és gyógyszerészeti terület magas szintű figyelmet tanúsító szakmai közönsége.
Jóllehet a felperes nem vonja kétségbe a releváns vásárlóközönség meghatározását, vitatja a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint az érintett átlagfogyasztók a közepes szintű figyelmet tanúsító „nagyközönség” körébe tartoznak. A felperes azt állítja, hogy a gyógyászati vagy dietetikai készítmények és a táplálékkiegészítők címzettje egy különleges dietetikai igényekkel rendelkező közönség, és ezért mind a szakmai közönség, mind az átlagfogyasztó fokozott vagy magas szintű figyelmet tanúsít az érintett áruk vonatkozásában, függetlenül attól a kérdéstől, hogy azokat rendelvényre vagy anélkül értékesítik.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy amennyiben a szóban forgó termékek gyógyszerek vagy gyógyszerkészítmények, a releváns vásárlóközönséget egyfelől az orvosi szakmai közönség, másfelől pedig az említett áruk végső fogyasztóiként a betegek alkotják (lásd: 2010. december 15‑iNovartis kontra OHIM – Sanochemia Pharmazeutika [TOLPOSAN] ítélet,
T‑331/09
,
EU:T:2010:520
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. október 5‑iForest Pharma kontra EUIPO – Ipsen Pharma [COLINEB] ítélet,
T‑36/17
, nem tették közzé,
EU:T:2017:690
,
49.
pont). A releváns vásárlóközönségnek a fellebbezési tanács által megállapított ezen meghatározását helyben kell hagyni.
Ezt követően az ítélkezési gyakorlatból egyrészt kitűnik, hogy az egészségügyi szakemberek fokozott figyelmet tanúsítanak a gyógyszerek felírása során. Ebből másrészt a végső fogyasztókat illetően az következik, hogy abban az esetben, ha a gyógyszerkészítményeket rendelvény nélkül árusítják, feltételezni kell, hogy ezen áruk iránt az észszerűen tájékozott, figyelmes és körültekintő fogyasztók érdeklődnek, mivel ezek az áruk az egészségi állapotukat érintik, és kicsi a valószínűsége annak, hogy ezek a fogyasztók a különböző árukategóriákat összetévesztik egymással. Ezenkívül, még ha az orvosi rendelvény kötelező is, a fogyasztók valószínűleg fokozottabb figyelmet tanúsítanak a szóban forgó áruk felírása során, tekintettel arra, hogy azok gyógyszerkészítmények. Ennélfogva úgy lehet tekinteni, hogy a gyógyszerek esetében – függetlenül attól, hogy orvosi rendelvényre vagy anélkül kaphatók – a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő fogyasztók fokozott figyelmet tanúsítanak (2010. december 15‑iTOLPOSAN ítélet,
T‑331/09
,
EU:T:2010:520
,
26.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ugyanezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy e megfontolások alkalmazandók akkor is, ha a szóban forgó gyógyszerkészítmények kisebb jelentőségű betegségek vagy zavarok kezelésére szolgálnak (2015. május 13‑iFerring kontra OHIM – Kora [Koragel] ítélet,
T‑169/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:280
,
31.
pont), ami a húgyutak egyes fertőzéseinek esetében is megvalósul.
Ugyanez érvényes általában a dietetikai termékekre és táplálékkiegészítőkre, amelyek nem a szó szoros értelmében vett gyógyszerek, de olyan termékek, amelyek – mivel általában az egészségi állapot javítására szolgálnak – az egészségügy területére tartoznak, és amelyek úgy tekinthetők, hogy a vonatkozásukban a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő fogyasztók fokozott figyelmet tanúsítanak (2015. november 26‑iBionecs kontra OHIM – Fidia farmaceutici [BIONECS] ítélet,
T‑262/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:888
,
19.
pont; lásd még ebben az értelemben: 2009. december 15‑iTrubion Pharmaceuticals kontra OHIM – Merck [TRUBION] ítélet,
T‑412/08
, nem tették közzé,
EU:T:2009:507
,
28.
pont).
A jelen ügyben a bejelentett védjeggyel megjelölt, 5. osztályba tartozó áruk közös alapvető rendeltetése, hogy azokat valamely egészségügyi szakember, rendelvényt kiállító orvos, gyógyszerész vagy állatorvos ajánlása alapján vagy közreműködésével értékesítik. Tekintettel ezen áruknak a fogyasztók egészségére gyakorolt közvetlen hatására és azon kórképek jellegére, amelyek gyógyítására irányulnak, meg kell állapítani, hogy a fogyasztók általánosságban jól tájékozottak, valamint különösen figyelmesek és körültekintőek, ezért a releváns vásárlóközönség, függetlenül attól, hogy a nagyközönségről vagy szakmai közönségről van szó, magas szintű figyelmet tanúsít (lásd ebben az értelemben: 2014. április 9‑iFarmaceutisk Laboratorium Ferring kontra OHIM – Tillotts Pharma [OCTASA] ítélet,
T‑501/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:194
,
32.
pont; 2017. december 13‑iLaboratorios Ern kontra EUIPO – Ascendo Medienagentur [SLIMDYNAMICS] ítélet,
T‑700/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:896
,
24.
pont).
A fentiekből az következik, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg a megtámadott határozat 21. pontjában, hogy a releváns vásárlóközönség egy része nem tanúsít közepes szintű figyelmet.
Az áruk összehasonlításáról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának értékelésénél figyelembe kell venni az áruk vagy szolgáltatások kapcsolatát jellemző összes releváns tényezőt. E tényezők felölelik különösen azok természetét, rendeltetését, használatát, illetve versengő vagy kiegészítő voltukat. Olyan egyéb tényezőket is figyelembe lehet venni, mint például az érintett áruk forgalmazási csatornái (lásd: 2016. január 21‑iHesse kontra OHIM ítélet,
C‑50/15 P
,
EU:C:2016:34
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2007. július 11‑iEl Corte Inglés kontra OHIM – Bolaños Sabri [PiraÑAM diseño original Juan Bolaños] ítélet,
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
,
37.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 14. és 15. pontjában megállapította, hogy az 5. osztályba tartozó, vitatott áruk vagy azonosak a korábbi védjegyekkel megjelölt árukhoz, vagy fokozottan hasonlók hozzájuk.
E megállapításokat, amelyeket a felperes nem vitatott, jóvá kell hagyni.
A megjelölések összehasonlításáról
Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli vagy fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett összbenyomást kell alapul venni, különösen a megkülönböztető és domináns elemeik figyelembevételével. Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél meghatározó szerepet játszik, hogy a védjegyet hogyan érzékeli a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások átlagos fogyasztója. E tekintetben az átlagos fogyasztó rendszerint egészében érzékeli a védjegyet, és nem vizsgálja annak egyes részleteit (lásd: 2007. június 12‑iOHIM kontra Shaker ítélet,
C‑334/05 P
, EBHT,
EU:C:2007:333
,
35.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Valamely védjegy alkotóeleme leíró jellegének megállapítása érdekében ezen elem arra vonatkozó, viszonylag jelentős képességét kell értékelni, hogy az mennyire képes hozzájárulni ahhoz, hogy azokat az árukat és szolgáltatásokat, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták, mint valamely meghatározott vállalkozástól származókat azonosítsa, és így ezen árukat és szolgáltatásokat megkülönböztesse más vállalkozások áruitól és szolgáltatásaitól. Ezen értékelés során többek között a szóban forgó elem azzal kapcsolatos, önmagában rejlő képességeit kell figyelembe venni, hogy az esetleg
nincs‑e híján bár
minemű leíró jellegnek azon áruk és szolgáltatások tekintetében, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták (2006. június 13‑iInex kontra OHIM – Wiseman [egy szarvasmarhabőr ábrázolása] ítélet,
T‑153/03
,
EU:T:2006:157
,
35.
pont; 2012. július 12‑iWinzer Pharma kontra OHIM – Alcon [BAÑOFTAL] ítélet,
T‑346/09
, nem tették közzé,
EU:T:2012:368
,
78.
pont).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács megállapította, hogy az ütköző megjelölések közepes fokú vizuális és hangzásbeli hasonlóságot, valamint „bizonyos fokú” fogalmi hasonlóságot mutatnak. A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 22. pontjában hozzátette, hogy a korábbi védjegyek önmagukban rejlő megkülönböztető képessége közepes fokú, és nincs arra utaló nyilvánvaló valószínűsítő körülmény, hogy az „urocys” összetett fogalom leíró jellegű tartalommal rendelkezik.
A felperes vitatja ezt az állítást, az „uro” elem tisztán leíró jellegére és az ütköző megjelölések között vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból fennálló jelentős különbségekre hivatkozik.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy bár a fogyasztó valamely védjegyet általában egészében észlel, és nem vizsgálja azt annak részleteiben, valamely szómegjelölés észlelésekor azt szétbontja azokra az alkotóelemeire, amelyek a számára valamely konkrét jelentést hordoznak, vagy valamely általa ismert szóra emlékeztetik (2013. szeptember 6‑iEurocool Logistik kontra OHIM – Lenger [EUROCOOL] ítélet,
T‑599/10
, nem tették közzé,
EU:T:2013:399
,
104.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ráadásul, jóllehet az ütköző megjelölések megegyeznek egymással a kezdő „uro” elem tekintetében, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a két megjelölés közötti hasonlóság értékelése nem korlátozódhat valamely összetett védjegy csupán egyik alkotóelemének figyelembevételére, illetve ez utóbbinak valamely másik megjelöléssel való összehasonlítására. Épp ellenkezőleg, az összehasonlítást a szóban forgó megjelöléseket megvizsgálva kell elvégezni, mindegyiket egészében tekintve, ez azonban nem jelenti azt, hogy az összbenyomás szempontjából bizonyos körülmények esetén ne lehetne domináns a megjelölés egy vagy több alkotóeleme (lásd: 2007. június 12‑iOHIM kontra Shaker ítélet,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
41.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az a tény, hogy valamely összetett védjegy egyik alkotóeleme megegyezik egy másik védjeggyel, csak akkor enged e védjegyek hasonlóságára következtetni, ha az említett alkotóelem az összetett védjegy által keltett összbenyomás domináns eleme (lásd: 2015. május 13‑ieasyGroup IP Licensing kontra OHIM – TUI [easyAir‑tours] ítélet,
T‑608/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:282
,
50.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A hasonlóság értékelése csak akkor végezhető el kizárólag a domináns elemet alapul véve, ha a védjegy össze többi eleme elhanyagolható (2007. június 12‑iOHIM kontra Shaker ítélet,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
42.
pont).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy nem vitatott, hogy az „uro” elem az urológia területére utal. Ahogyan arra lényegében az EUIPO hivatkozik, mivel ezen elemet a vásárlóközönség az urológiára való utalásként ismeri fel, nem az érintett termékeket közvetlenül leíró jellegűként érzékeli, hanem legfeljebb utaló jellegűként. Következésképpen a fellebbezési tanács jogosan állapította meg a megtámadott határozat 18. pontjában, hogy az „uro” elem az urológia területére utaló hivatkozásnak minősül.
E vonatkozásban emlékeztetni kell arra, hogy az úgynevezett „felidéző” védjegyek a gyógyszerágazatban szokásosan előfordulnak. A termékek alkalmazási területére és hatóanyagaira való utalások ugyanis gyakoribbak a gyógyszerészet területén (2011. július 14‑iWinzer Pharma kontra OHIM – Alcon [OFTAL CUSI] ítélet,
T‑160/09
, nem tették közzé,
EU:T:2011:379
,
80.
pont). A releváns vásárlóközönség megérti, hogy azon készítmények és gyógyszerek, amelyek neve az „uro” szóelemmel kezdődik, a húgyutak betegségeinek kezelésére szolgálnak. Következésképpen az említett vásárlóközönség ezen elemet inkább a termék rendeltetésére való hivatkozásként, mintsem a kereskedelmi származására való hivatkozásként érzékeli. A kezdeti „uro” elem tehát gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezik, amennyiben a szóban forgó termék jellemzőire utal.
A bejelentett védjegy „akut” kiegészítő elemét illetően meg kell állapítani, hogy a felperes állításával ellentétben az nem tekinthető olyan utaló hivatkozásnak, amely jelentős értelmezési erőfeszítést tesz szükségessé. A német nyelvű releváns vásárlóközönség számára e német nyelven leíró jellegű és általánosan használt kifejezés jelentése „sürgős, hirtelen, heveny”.
A korábbi védjegyek „cys” elemét illetően meg kell állapítani, hogy azt legalábbis az orvosi és gyógyszerészeti szakmai közönség a „cisztitisz” vagy a „cisztein” kifejezésre utaló hivatkozásként érzékeli. Ily módon, a fellebbezési tanács szintén nem tévedett annak a megtámadott határozat 22. pontjában történő állításakor, hogy a korábbi védjegyek közepes fokú önmagában rejlő megkülönböztető képességgel rendelkeznek, és hogy az „urocys” kifejezés egészében véve nem utal egyértelmű leíró jellegre.
A fentiekből az következik, hogy az ütköző megjelölések összehasonlítása céljából a megjelöléseket azok egészében kell figyelembe venni, a bejelentett védjegy „akut” és a korábbi védjegyek „cys” kiegészítő elemét is beleértve.
A vizuális összehasonlításról
A vizuális összehasonlítást illetően először is emlékeztetni kell arra, hogy semmi sem akadályozza annak vizsgálatát, hogy fennáll‑e vizuális hasonlóság valamely szóvédjegy és valamely ábrás védjegy között, figyelemmel arra, hogy e két típusú védjegy grafikus megjelenítése alkalmas a vizuális érzékelésre (lásd: 2005. május 4‑iChum kontra OHIM – Star TV [STAR TV] ítélet,
T‑359/02
,
EU:T:2005:156
,
43.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 18. pontjában rámutatott, hogy a német nyelvű vásárlóközönség az ütköző megjelöléseket a kezdő „uro” elem és az „akut”, illetve „cys” kiegészítő elem kombinációjaként érzékeli. A fellebbezési tanács hozzáteszi, hogy e kezdő elem nem hagyható figyelmen kívül, annál is inkább mivel a megjelölések elején található, és jelentősen hozzájárul az általuk keltett összbenyomás meghatározásához. Az „akut” és a „cys” elem között a betűk és a szótagok száma tekintetében fennálló különbségek ellenére a fellebbezési tanács megállapította, hogy az általuk keltett összbenyomást tekintve a megjelölések a kezdő részük és szerkezetük tekintetében egyeznek, továbbá hozzávetőleg azonos hosszúságúak, amiből közepes fokú vizuális hasonlóság következik.
A felperes vitatja ezen az értékelést, rámutatva arra, hogy a korábbi védjegyek „cys” és a bejelentett védjegy „akut” elemében nem található közös betű, és azok különböznek hosszúság, betűszám, betűsorrend és szótagszerkezet tekintetében. A felperes hozzáteszi, hogy a fellebbezési tanács figyelmen kívül hagyta a korábbi védjegyek „félig ábrás” jellegét, és nem vette tekintetbe a korábbi védjegyekben a szó közepén található nagy „C” betű sajátos grafikai megjelenését, amely az „urocys” megjelölést vizuálisan felosztja, míg az „uroakut” kifejezés homogénnek érzékelhető.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy noha korábban kimondásra került, hogy valamely védjegy első része vizuális szempontból rendszerint erősebb hatást gyakorol, mint az utolsó része (lásd ebben az értelemben: 2010. szeptember 3‑iCompanhia Muller de Bebidas kontra OHIM – Missiato Industria e Comercio [61 A NOSSA ALEGRIA] ítélet,
T‑472/08
,
EU:T:2010:347
,
62.
pont; 2017. november 20‑iStada Arzneimittel kontra EUIPO – Urgo recherche innovation et développement [Immunostad] ítélet,
T‑403/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:824
,
31.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és ezért a fogyasztó általában nagyobb figyelmet szentel egy védjegy elejének, mint a végének (lásd: 2011. május 19‑iPJ Hungary kontra OHIM – Pepekillo [PEPEQUILLO] ítélet,
T‑580/08
,
EU:T:2011:227
,
77.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), e megállapítás nem lehet minden esetben érvényes (lásd 2007. május 16‑iTrek Bicycle kontra OHIM – Audi [ALLTREK] ítélet,
T‑158/05
, nem tették közzé,
EU:T:2007:143
,
70.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben az „uro” közös elem puszta jelenléte nem teszi lehetővé az ütköző megjelölések vizuális hasonlóságának megállapítását (lásd ebben az értelemben: 2018. február 22‑iInternational Gaming Projects kontra EUIPO – Zitro IP [TRIPLE TURBO] ítélet,
T‑210/17
, nem tették közzé,
EU:T:2018:91
,
51.
pont).
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy az ütköző megjelölések között vizuális szempontból bizonyos számú különbség áll fenn. Mivel a bejelentett védjegyben szereplő „akut” elem és a korábbi védjegyekben szereplő „cys” elem különbözik egymástól, különösen vonzza a vásárlóközönség figyelmét, és nem elhanyagolható az ütköző megjelölések védjegyek összehasonlítása szempontjából.
Először is rá kell mutatni, hogy az „akut” és a „cys” elem egyik betűje sem azonos. Másodszor, míg a bejelentett védjegy „akut” eleme hosszabb a kezdeti „uro” elemnél, és az „uroakut” kifejezés hét betűjéből négy betűt tesz ki, az „urocys” kifejezés felét az „uro” elem alkotja. Harmadszor a korábbi védjegyek ábrás eleme, amely a szó közepén található nagy „C” betűből áll, vizuális szempontból felosztja azt, míg az „uroakut” kifejezés homogénnek érzékelhető.
Következésképpen, noha meg kell említeni, hogy az ütköző megjelölések a kezdeti „uro” elem egybeesése miatt részben azonosak, amit a felperes egyébiránt nem vitat, vizuális hasonlóságuk e közös elem jelenlétére korlátozódik. Az ütköző megjelölések között az „akut” és a „cys” kiegészítő elemek jelenléte miatt fennálló különbségek nem elhanyagolható mértékben hozzájárulnak az ütköző védjegyek által keltett összbenyomáshoz.
A fentiekre tekintettel helyben kell hagyni a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint az ütköző megjelölések egészükben véve, vizuális szempontból közepes fokú hasonlóságot mutatnak.
A hangzásbeli összehasonlításról
A hangzásbeli összehasonlítást illetően meg kell jegyezni, hogy a fellebbezési tanács a fenti 48. pontban szereplőkkel azonos megfontolásokra alapította álláspontját.
A felperes azt állítja, hogy a korábbi védjegyek kiejtését meghatározza a „cys” megkülönböztető elem, amely semmilyen tekintetben nem közös az „akut” szóelemmel. Vitatja azon állítást, amely szerint a „c” betűt „k” hangként ejtik, és hangsúlyozza a három szótagból álló korábbi védjegyek és a négy szótagból álló bejelentett védjegy szótagszáma közötti különbséget, amely védjegyek hangsúlyozása jelentősen eltérő.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
Rá kell mutatni, hogy a korábbi védjegyek három szótagból áll, azaz az „u”, a „ro” és a „cys” szótagból állnak, míg a bejelentett védjegy négy szótagból, azaz az „u”, a „ro”, az „a” és a „kut” szótagból áll, és ezért hosszuk, ritmusuk és hangsúlyuk eltérő, továbbá hogy az ütköző megjelöléseknek hangzásbeli szempontból csak az első két szótagja esik egybe. Ezenkívül a korábbi védjegyek „cys” eleme „c” betűjének sziszegő mássalhangzóként való lehetséges kiejtése hangsúlyosabbá teszi az ütköző megjelölések közötti különbséget.
Ezzel szemben korábbi ítélkezési gyakorlatban már szerepel, hogy az a körülmény, miszerint a szótagok száma eltérő, nem elegendő a megjelölések közötti hangzásbeli hasonlóság fennállásának kizárásához (lásd ebben az értelemben: 2011. május 19‑iPEPEQUILLO ítélet,
T‑580/08
,
EU:T:2011:227
,
79.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig a jelen ügyben az ütköző megjelölések első két szótagja, az „u” és a „ro” szótag azonos. Az sem vitatott, hogy azokat azonos módon ejtik.
Következésképpen, figyelembe véve az ütköző megjelöléseknek a közös „uro” elemből eredő hangzásbeli azonosságát, a fenti 60. pontban említett különbségek nem elegendők ahhoz, hogy a releváns fogyasztó esetében eloszlassák azt a benyomást, amely szerint e védjegyek átfogóan értékelve, hangzásbeli szempontból bizonyos hasonlóságot mutatnak.
A jelen ügyben a fellebbezési tanács az ütköző megjelölések között csak közepes fokú hangzásbeli hasonlóságot ismert el, éppen azzal az indokkal, hogy a bejelentett védjegy fennmaradó elemei különbözőképpen ejthetők, amit ezért helyben kell hagyni.
A fogalmi összehasonlításról
A fogalmi hasonlóságot illetően a fellebbezési tanács megállapította, hogy a releváns vásárlóközönség, mind a szakmai közönség, mind pedig a célzott végső fogyasztó a kezdő „uro” elemet arra utaló hivatkozásként észleli, hogy az érintett áruk az urológia területével kapcsolatosak. A fellebbezési tanács elismerte az „akut” és a „cys” elemek közötti különbséget, ahol az első azt írja le, ami hirtelen jelenik meg, gyorsan és intenzíven terjed, a másodikat pedig legalábbis a szakmai közönség a „cisztitisz” vagy a „cisztein” kifejezésre utaló hivatkozásként érzékelheti. Mindazonáltal, bár a megtámadott határozat 19. pontjában rámutatott, hogy az ütköző megjelölések egészükben tekintve nem rendelkeznek jelentéssel a német nyelvű nagyközönség számára, a fellebbezési tanács a kezdeti „uro” elem egybeesésére tekintettel „bizonyos fokú fogalmi hasonlóságot” állapított meg.
A felperes vitatja ezen értékelést annak nyomatékosításával, hogy egyértelmű fogalmi különbségek állnak fenn a bejelentett védjegy „akut” eleme, amely véleménye szerint utaló, nem pedig tisztán leíró elem a tekintetben, hogy a termék különösen hirtelen fellépő, továbbá gyors és a intenzív lefolyású betegségek esetén használható, valamint a korábbi védjegyek „cys” eleme között, amely a megelőzési céllal használt készítményekre utal. A bejelentett védjegyet illetően a felperes hozzáteszi, hogy a német nyelvű vásárlóközönség érti az „akut” kifejezést, a „cys” elem jelentését viszont nem ismeri, mivel az átlagfogyasztó nem ismeri a „cisztitisz” vagy a „cisztein” fogalmát.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
A releváns vásárlóközönség kapcsán helyben kell hagyni a fellebbezési tanácsnak a felperes által egyébiránt nem vitatott elemzését, amely szerint az ütköző megjelölésekben közös „uro” elem úgy érzékelhető, mint amely az urológiára utal.
Azt is meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács jogosan mutatott rá a megtámadott határozat 18. pontjában arra, hogy a „cys” elemet – legalábbis a szakmai közönség – a „cisztitisz” vagy a „cisztein” kifejezésre utaló hivatkozásként értheti, amit egyébiránt a felperes nem vitat. Hasonlóképpen, ahogyan a fenti 44. pontban már megállapításra került, a bejelentett védjegy „akut” szóeleme a német nyelvben általánosan használt kifejezés, amelynek jelentése „sürgős, hirtelen, heveny”.
Mindenesetre az ütköző megjelölések gyenge fogalmi hasonlóságot mutatnak, amely az „akut” és a „cys” kiegészítő elemek által hordozott eltérő jelentésből adódik.
A jelen ügyben meg kell jegyezni, hogy a fellebbezési tanács csak „bizonyos fokú fogalmi hasonlóság” fennállását állapította meg az érintett vásárlóközönség vonatkozásában, amit ezért helyben kell hagyni.
Az összetéveszthetőség átfogó értékeléséről
Az összetéveszthetőség átfogó mérlegelése bizonyos kölcsönös függőséget feltételez a figyelembe vett tényezők és különösen a védjegyek és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így a jelölt áruk vagy szolgáltatások kisebb mértékű hasonlóságát ellensúlyozhatja a védjegyek közötti hasonlóság magasabb foka, és fordítva (1998. szeptember 29‑iCanon ítélet,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
17.
pont; 2006. december 14‑iMast‑Jägermeister kontra OHIM – Licorera Zacapaneca [VENADO kerettel és társai] ítélet,
T‑81/03, T‑82/03 és T‑103/03
,
EU:T:2006:397
,
74.
pont).
Amint az a 207/2009 rendelet (8) preambulumbekezdéséből (jelenleg a 2017/1001 rendelet (11) preambulumbekezdése) következik, az összetéveszthetőség értékelése számos tényezőtől, különösen az adott védjegynek az érintett piacon jelen lévő vásárlóközönség általi ismertségétől függ. Mivel az összetéveszthetőség annál nagyobb mértékű, minél jelentősebb a korábbi védjegy megkülönböztető képessége, azok a védjegyek, amelyek önmagukban vagy piaci ismertségüknél fogva erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek, kiterjedtebb oltalmat élveznek, mint azok, amelyek csekélyebb megkülönböztető képességgel rendelkeznek (lásd analógia útján: 1997. november 11‑iSABEL‑ítélet,
C‑251/95
, EBHT,
EU:C:1997:528
,
24.
pont; 1998. szeptember 29‑iCanon ítélet,
C‑39/97
, EBHT,
EU:C:1998:442
,
18.
pont; 1999. június 22‑iLloyd Schuhfabrik Meyer ítélet,
C‑342/97
, EBHT,
EU:C:1999:323
,
20.
pont).
A jelen ügyben, miután rámutatott, hogy a korábbi védjegyek önmagukban rejlő megkülönböztető képességét közepesnek kell tekinteni, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 23. pontjában kimondta, hogy a magas szintű figyelmet tanúsító szakmai közönséget is magában foglaló, releváns vásárlóközönség képzetében fennáll az összetévesztés veszélye. E következtetést az ütköző megjelölések közepes fokú vizuális és hangzásbeli, valamint bizonyos mértékű fogalmi hasonlóságára, továbbá a szóban forgó áruk azonosságára, illetve nagymértékű hasonlóságára alapította.
A felperes fenntartja, hogy a leíró jellegű „uro” elem puszta egybeesése nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy egyéb hasonlóság hiányában fennáll az összetévesztés veszélye, annál is inkább, mivel az ütköző megjelölések hangzásbeli, vizuális és fogalmi szempontból jelentős különbségeket mutatnak
A felperes hozzáteszi, hogy az „uro” elem tisztán leíró jellege „gyengíti” a korábbi védjegyek megkülönböztető képességét, ami az oltalmuk terjedelmének csökkenésével jár.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
A jelen ügyben a fentiekből az tűnik ki, hogy egyrészről a szóban forgó, 5. osztályba tartozó áruk azonosak vagy nagymértékben hasonlók, másrészről pedig, ahogyan a fenti 34–70. pontból kitűnik, az ütköző megjelölések egészükben véve bizonyos fokú vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságot mutatnak.
Az ítélkezési gyakorlat szerint az összetévesztés veszélyének átfogó értékelése során az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi aspektusainak nem mindig azonos a súlya, és az említett megjelölések közötti hasonlóságok és különbségek jelentősége a megjelölések önmagukban rejlő jellemzőitől függhet (lásd ebben az értelemben: 2004. október 6‑iNew Look kontra OHIM – Naulover [NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE et NLCollection] ítélet,
T‑117/03–T‑119/03 és T‑171/03
,
EU:T:2004:293
,
49.
pont).
Egyébiránt, amennyiben két megjelölés hasonló elemei abból a körülményből erednek, hogy mindkettőben megtalálható egy gyenge megkülönböztető képességgel rendelkező elem, az ilyen hasonló elemek maguk is gyenge hatást gyakorolnak az összetéveszthetőség átfogó értékelésére (lásd ebben az értelemben: 2007. december 13‑iCabrera Sánchez kontra OHIM – Industrias Cárnicas Valle [el charcutero artesano] ítélet,
T‑242/06
, nem tették közzé,
EU:T:2007:391
,
85.
pont; 2012. július 13‑iCaixa Geral de Depósitos kontra OHIM – Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona [la Caixa] ítélet,
T‑255/09
, nem tették közzé,
EU:T:2012:383
,
79.
pont; 2015. március 4‑iFSA kontra OHIM – Motokit Veículos e Acessórios [FSA K‑FORCE] ítélet,
T‑558/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:135
,
–
52.
pont).
Márpedig a jelen ügyben emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 43. pontban már megállapításra került, hogy az „uro” kezdő elem, amely közös az ütköző megjelölésekben, gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezik.
Ezenkívül, ahogyan különösen a fenti 53., 60. és 69. pontból kitűnik, az ütköző megjelölések „akut” és „cys” kiegészítő elemeit érintő vizuális, hangzásbeli és fogalmi különbségek nem elhanyagolhatók a megjelölések által a releváns vásárlóközönségben keltett összbenyomás szempontjából, hanem ellensúlyozzák azon vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságokat, amelyek kizárólag az „uro” elem jelenlétéből és az általa kiváltott gondolatból erednek, annál is inkább, mivel a releváns vásárlóközönség fokozott szintű figyelmet tanúsít.
Azt a következtetést kell tehát levonni, hogy az ütköző védjegyek átfogóan különbözőek a releváns vásárlóközönségre gyakorolt összbenyomás tekintetében, ezért a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a releváns vásárlóközönség képzetében fennáll az összetévesztés veszélye az ütköző megjelölésekkel megjelölt, 5. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni.
A megváltoztatás iránti kérelemről
A felperesnek a megtámadott határozat megváltoztatására és a felszólalás elutasítására irányuló kérelmeit illetően rá kell mutatni, hogy e kérelmekkel a felperes lényegében azon határozat elfogadását kéri a Törvényszéktől, amelyet álláspontja szerint az EUIPO‑nak kellett volna meghoznia, azaz azt megállapító határozatot, hogy nem teljesülnek az ahhoz szükséges feltételek, hogy a beavatkozó fél felszólalásának helyt lehessen adni. Következésképpen a felperes azt kéri, hogy a Törvényszék gyakorolja az őt a 207/2009 rendelet 65. cikkének (3) bekezdése (jelenleg a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdése) alapján megillető, megváltoztatásra vonatkozó hatáskört.
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a Törvényszék számára a 207/2009 rendelet 65. cikkének (3) bekezdése értelmében elismert megváltoztatásra vonatkozó hatáskör nem ruházza őt fel azzal a jogkörrel, hogy olyan értékelést fogalmazzon meg, amellyel kapcsolatban a fellebbezési tanács még nem foglalt állást. Következésképpen a megváltoztatásra vonatkozó hatáskör gyakorlásának főszabály szerint azokra az esetekre kell korlátozódnia, amikor a Törvényszék, miután felülvizsgálta a fellebbezési tanács által megfogalmazott értékelést, a már bizonyított ténybeli és jogi elemek alapján meg tudja állapítani, hogy a fellebbezési tanácsnak milyen határozatot kellett volna hoznia (2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
,
72.
pont).
A jelen ügyben teljesülnek a Törvényszék megváltoztatásra vonatkozó hatásköre gyakorlásának feltételei. A fenti 21–83. pontban kifejtett megfontolásokból következik, hogy a fellebbezési tanácsnak meg kellett állapítania, hogy a felszólalási osztály álláspontjával ellentétben a jelen ügyben nem állt fenn az összetévesztés veszélye. Következésképpen a felszólalást el kell utasítani.
A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Mivel az EUIPO pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell őt a saját és a felperes költségeinek viselésére.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése alapján a beavatkozó fél maga viseli saját költségeit.
Ezenkívül a felperes kérte, hogy a Törvényszék az EUIPO‑t kötelezze a fellebbezési tanács előtti eljárásban felmerült költségeinek viselésére. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 190. cikkének (2) bekezdése értelmében a feleknél a fellebbezési tanács előtti eljárással kapcsolatban szükségszerűen felmerült költségeket megtérítendő költségeknek kell tekinteni, ezért a felperes e kérelme elfogadható.
Ez azonban nem vonatkozik a felszólalási osztály előtti eljárás során felmerült költségekre. Következésképpen elfogadhatatlan a felperesnek a felszólalási osztály előtti eljárással kapcsolatos költségekre vonatkozó kérelme, amelyek nem minősülnek megtérítendő költségeknek.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsának 2017. március 7‑i határozatát (R 1221/2016‑4. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.

2)
A Törvényszék a Dermapharm GmbH felszólalását elutasítja.

3)
Az EUIPO maga viseli saját költségeit, valamint a Kwizda Holding GmbH részéről felmerült költségeket, ideértve a fellebbezési tanács előtti eljárás során felmerült költségeket.

4)
A Dermapharm maga viseli saját költségeit.

Pelikánová
Valančius
Öberg
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. szeptember 20‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.