CELEX: 62019CJ0906
Predhodno odločanje
Cestni promet
Harmonizacija določene socialne zakonodaje
Uredba (ES) št. 561/2006
Člen 3(a)
Neuporaba uredbe za prevoz po cesti z vozili za prevoz potnikov v linijskih prevozih, katerih linija ni daljša od 50 km
Vozila za mešano uporabo
Člen 19(2)
Ekstrateritorialna sankcija
Kršitev, ugotovljena na ozemlju ene države članice, ki je bila storjena na ozemlju druge države članice
Načelo zakonitosti v kazenskem pravu
Uredba (EGS) št. 3821/85
Nadzorna naprava v cestnem prometu
Člen 15(2)
Obveznost vstavitve voznikove kartice
Člen 15(7)
Obveznost na zahtevo inšpektorja predložiti voznikovo kartico
Nevstavitev voznikove kartice v nadzorno napravo, ki se nanaša na več dni v obdobju 28 dni pred dnevom kontrole

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(a) in člena 19(2) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (
UL 2006, L 102, str. 1
) v povezavi z Uredbo Sveta (EGS) št. 3821/85 z dne 20. decembra 1985 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 227), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2006 (v nadaljevanju: Uredba št. 3821/85).
Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka, ki ga je ministère public (državno tožilstvo, Francija) sprožilo proti FO, poslovodji prevozne družbe s sedežem v Nemčiji, ker eden od voznikov avtobusa, ki so zaposleni v njegovi družbi, ni vstavil voznikove kartice v tahograf vozila, ki ga je vozil.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 3821/85
Uredba Sveta (EGS) št. 1463/70 z dne 20. decembra 1970 o uvedbi tahografa (nadzorne naprave) v cestnem prometu (
UL 1970, L 164, str. 1
) je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 3821/85. Uredba št. 3821/85 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) št. 165/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o tahografih v cestnem prometu, razveljavitvi Uredbe št. 3821/85 in spremembi Uredbe št. 561/2006 (
UL 2014, L 60, str. 1
). Vendar je treba glede na čas dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari upoštevati Uredbo št. 3821/85.
Člen 3(1), prvi stavek, Uredbe št. 3821/85 je določal:
„Tahograf (nadzorna naprava) se vgradi in uporablja v vozilih, ki so registrirana v državi članici in se uporabljajo za prevoz oseb ali blaga po cesti, razen v vozilih iz člena 3 Uredbe [št. 561/2006].“
Člen 15 Uredbe št. 3821/85 je določal:
„[…]
2.   Vozniki morajo uporabljati tahografske vložke ali vozniške kartice za vsak dan vožnje od prevzema vozila dalje. Tahografski vložek ali vozniška kartica se ne odvzame pred koncem delovnega dneva, razen če je odvzem drugače dovoljen. Tahografski vložek ali vozniška kartica se ne sme uporabljati daljše obdobje od tistega, za katerega je namenjen.
[…]
3.   Vozniki:
–
zagotovijo, da čas zapisa na vložku ustreza uradnemu času v državi registracije vozila,
–
upravljajo preklopne mehanizme, ki omogočajo ločen in razločen zapis naslednjih časovnih obdobij:
(a)
[…] čas vožnje;
(b)
‚drugo delo‘ pomeni vsako dejavnost razen vožnje, kot so opredeljena v členu 3(a) Direktive 2002/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o urejanju delovnega časa oseb, ki opravljajo spremljevalne dejavnosti v cestnem prometu [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 224)], in tudi vsako delo za istega ali drugega delodajalca znotraj prevozniškega sektorja ali zunaj njega […]
[…]
7.
(a)
Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo I, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti:
(i)
tahografske vložke za tekoči teden in tiste, ki jih je voznik uporabljal v predhodnih 15 dneh;
(ii)
voznikovo kartico, če jo ima; in
(iii)
vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006].
Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (i) in (iii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni.
(b)
Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo IB, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti:
(i)
voznikovo kartico, katere imetnik je;
(ii)
vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006]; in
(iii)
tahografske vložke, ki ustrezajo istemu obdobju, kot je obdobje iz prejšnjega pododstavka, v katerem je vozil vozilo z vgrajenim tahografom v skladu s Prilogo I.
Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (ii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni.
(c)
Pooblaščeni inšpektor lahko skladnost z Uredbo [št. 561/2006] preveri z analizo tahografskih vložkov, z analizo prikazanih ali izpisanih podatkov, ki jih je tahograf zapisal, ali z analizo voznikove kartice ali, če te ni, z analizo katerega koli drugega spremnega dokumenta, ki utemeljuje neskladnost z eno izmed določb, kot so tiste, navedene v členu 16(2) in (3).
[…]“
Uredba št. 561/2006
V uvodni izjavi 17 Uredbe št. 561/2006, s katero je bila nadomeščena in razveljavljena Uredba Sveta (EGS) št. 3820/85 z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 319), je navedeno:
„(17)
Cilj te uredbe je izboljšati socialne razmere za zaposlene, ki jih zajema ta uredba, kakor tudi izboljšati splošno varnost v cestnem prometu. […]“
Člen 1 Uredbe št. 561/2006 določa:
„Ta uredba določa pravila o času vožnje, odmorih in času počitka za voznike, ki opravljajo prevoz blaga in potnikov po cesti, za uskladitev [harmonizacijo] pogojev konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede na cestni sektor [glede cestnega sektorja], ter za izboljšanje pogojev dela in varnosti v cestnem prometu. Cilj določb te uredbe je tudi pospeševati boljše spremljanje in prakso izvrševanja držav članic ter boljšo delovno prakso v sektorju cestnega prevoza.“
V členu 3(a) te uredbe je navedeno, da se ta ne uporablja za prevoz po cesti z „vozili [, ki se uporabljajo] za prevoz potnikov v linijskih prevozih, [katerih] linija ni daljša od 50 km“.
V skladu s členom 4(e) navedene uredbe „drugo delo“ pomeni „vse dejavnosti, ki so opredeljene kot delovni čas v členu 3(a) Direktive [2002/15], razen vožnje, vključno s katerim koli delom za istega ali drugega delodajalca v sektorju prevoza ali zunaj njega“.
V odstavku 5 člena 6 Uredbe št. 561/2006, ki določa najdaljši čas vožnje v posameznem dnevu, tednu in dveh zaporednih tednih, je pojasnjeno:
„Voznik kot drugo delo zapiše vsak čas prebit, kakor je opisano v členu 4(e), kakor tudi vsak čas, porabljen za vožnjo vozila, ki se uporablja za komercialne dejavnosti, ki ne spadajo na področje uporabe te uredbe, in zapiše ves čas razpoložljivosti, kakor je opredeljen v členu 15(3)(c) Uredbe [št. 3821/85], od svojega zadnjega dnevnega ali tedenskega časa počitka. Ti zapisi se vnesejo ročno na tahografski vložek, izpisek ali z uporabo naprave za ročno vnašanje v tahograf.“
Poglavje V Uredbe št. 561/2006, naslovljeno „Kontrolni postopki in sankcije“, vsebuje člene od 16 do 25 te uredbe.
Člen 19 te uredbe določa:
„1.   Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabijo za kršitve te uredbe in Uredbe [št. 3821/85], in sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se izvajajo. Te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne, odvračilne in nediskriminatorne. Za nobeno kršitev te uredbe in [Uredbe št. 3821/85] se ne uporabi več kot ena kazen ali postopek. Države članice Komisijo uradno obvestijo o teh ukrepih in pravilih o kaznih do datuma iz drugega pododstavka člena 29. Komisija o tem obvesti druge države članice.
2.   Država članica omogoči pristojnim organom, da naložijo kazen podjetju in/ali vozniku za kršitev te uredbe, ugotovljen[o] na njenem ozemlju, za katero še ni bila naložena kazen, tudi če je bila kršitev storjena na ozemlju kake druge države članice ali tretje države.
[…]
4.   Države članice zagotovijo, da za kršitve te uredbe ali [Uredbe št. 3821/85] s strani podjetij ali povezanih pošiljateljev, špediterjev, organizatorjev potovanj, glavnih izvajalcev, podizvajalcev in agencij za zaposlovanje voznikov velja sistem sorazmernih kazni, ki lahko vključujejo finančne kazni.“
Francosko pravo
Člen L. 3315‑5, prvi odstavek, code des transports (zakonik o prometu) določa, da se s šestmesečno zaporno kaznijo in 3750 EUR globe kaznuje tisti, ki opravlja cestni prevoz z voznikovo kartico, ki ni ustrezna ali ne pripada vozniku, ki jo uporablja, ali če kartica ni vstavljena v kronotahograf vozila.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Uslužbenci oddelka za preprečevanje in kaznovanje kršitev cestnoprometnih predpisov so 2. aprila 2013 v Versaillesu (Francija) izvedli kontrolo cestnega prometa pri avtobusu prevoznega podjetja s sedežem v Sengenthalu (Nemčija).
Voznik je bil pri tej kontroli pozvan, naj pojasni, kaj je počel tekoči dan in predhodnih 28 dni. Ob tem je bilo ugotovljeno, da je vozilo v obdobju od 5. do 16. marca 2013 9 dni vozilo, ne da bi bila voznikova kartica vstavljena v tahograf.
Na podlagi navedenega dejanskega stanja je bil zoper FO, poslovodjo navedenega prevoznega podjetja, na podlagi člena L. 3315‑5, prvi odstavek, zakonika o prometu uveden postopek, ker je devetkrat storil kaznivo dejanje iz te določbe.
Tribunal correctionnel de Versailles (kazensko sodišče v Versaillesu, Francija) je ugotovilo, da so dejstva dokazana, in obdolžencu izreklo globo v višini 10.125 EUR.
FO je pred cour d’appel de Versailles (pritožbeno sodišče v Versaillesu, Francija) uveljavljal krajevno nepristojnost francoskih kazenskih sodišč. Niti francosko pravo, in sicer zaradi načela teritorialnosti v kazenskem pravu, niti člen 19(2) Uredbe št. 561/2006 naj namreč francoskim organom ne bi dovoljevala uvedbe postopka zoper storilca očitanih kršitev, ker so te bile storjene na ozemlju druge države članice Evropske unije.
Cour d’appel de Versailles (pritožbeno sodišče v Versaillesu) je s sodbo z dne 2. maja 2018 potrdilo sodbo prvostopenjskega sodišča tako glede krivde kot kazni. Natančneje, v zvezi z ugovorom nepristojnosti, ki ga je podal FO, je ugotovilo, da se za očitane kršitve uporabljajo določbe člena L. 3315‑5 zakonika o prometu, sprejete za izvajanje Uredbe št. 3821/85, in poudarilo, da se izrecno odstopanje od načela teritorialnosti pregona, določeno v členu 19(2) Uredbe št. 561/2006, ne nanaša le na določbe zadnjenavedene uredbe, ampak tudi na določbe Uredbe št. 3821/85.
FO je pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) vložil kasacijsko pritožbo, s katero mu je predlagal, naj pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe v zvezi z vprašanjem krajevne pristojnosti francoskih kazenskih sodišč.
FO poleg tega cour d’appel de Versailles (pritožbeno sodišče v Versaillesu) očita, da ni odgovorilo na njegove trditve, da se zakonodaja o času vožnje in času počitka ne uporablja za linijske prevoze, krajše od 50 km. FO zlasti trdi, da za voznika vozila iz postopka v glavni stvari v 9 dneh, ki so del 28‑dnevnega obdobja pred dnevom kontrole, ni veljala obveznost vstavitve voznikove kartice v tahograf, saj se je vozilo pri prevozih, opravljenih v navedenih dneh, uporabljalo za prevoz potnikov v linijskih prevozih, katerih linija ni bila daljša od 50 km. FO meni, da ti prevozi na podlagi člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 ne spadajo na področje uporabe te uredbe, zato za navedene prevoze ne veljajo obveznosti iz člena 15 Uredbe št. 3821/85.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče) se na prvem mestu sprašuje o razlagi člena 19(2) Uredbe št. 561/2006.
V zvezi s tem to sodišče poudarja, da čeprav FO meni, da ta določba državi članici omogoča samo, da sankcionira kršitve Uredbe št. 561/2006, ugotovljene na njenem ozemlju in storjene na ozemlju druge države članice, bi bilo mogoče navedeno določbo razlagati tako, da dovoljuje tudi sankcioniranje kršitev Uredbe št. 3821/85, storjenih na ozemlju druge države članice, ker bi bilo mogoče sankcioniranje takih kršitev šteti za nujno za preganjanje kršitev Uredbe št. 561/2006. Poleg tega in glede na to, da je treba dano določbo razlagati ob upoštevanju ne samo njenega besedila, ampak tudi njenega sobesedila in ciljev, ki jim sledi ureditev, katere del je, naj bi široka razlaga člena 19(2) Uredbe št. 561/2006 ustrezala cilju te uredbe, ki je izboljšanje pogojev dela zaposlenih v sektorju cestnega prevoza in nasploh varnosti cestnega prometa.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče) tudi opozarja, da se kršitev obveznosti, da se na zahtevo inšpektorja predložijo kontrolni lističi in vsi zapisi za tekoči dan in predhodnih 28 dni, ki je določena v členu 15(7) Uredbe št. 3821/85, nujno ugotovi na ozemlju države članice, v kateri poteka kontrola in ki začne pregon, tako da se vprašanje, ali je bila kršitev deloma storjena na ozemlju druge države članice, ne postavlja.
Cour de cassation (kasacijsko sodišče) se na drugem mestu sprašuje, ali obveznosti iz člena 15 Uredbe št. 3821/85 veljajo v primeru „mešane“ uporabe vozila, torej kadar se vozilo v obdobju 28 dni uporablja tako za prevoz potnikov v linijskih prevozih, katerih linija ne presega 50 km, v smislu izjeme iz člena 3(a) Uredbe št. 561/2006, kot za prevoze, ki spadajo na področje uporabe te uredbe.
V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali se določbe odstavka 2 člena 19 Uredbe [št. 561/2006], v skladu s katerimi ‚[d]ržava članica omogoči pristojnim organom, da naložijo kazen podjetju in/ali vozniku za kršitev te uredbe, ugotovljen[o] na njenem ozemlju, za katero še ni bila naložena kazen, tudi če je bila kršitev storjena na ozemlju neke druge države članice ali tretje države‘, uporabljajo samo za kršitve določb navedene uredbe ali tudi za kršitve določb Uredbe [št. 3821/85], ki je bila nadomeščena z Uredbo [št. 165/2014]?
2.
Ali je treba člen 3(a) Uredbe [št. 561/2006] razlagati tako, da voznik sme odstopiti od določb odstavkov 2 in 7 člena 15 Uredbe [št. 3821/85], ki je bila nadomeščena z Uredbo [št. 165/2014], v skladu s katerimi mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti tahografske vložke in vse zapise za tekoči dan in predhodnih 28 dni, če je 28 dni uporabljal vozilo za vožnje, od katerih se za nekatere uporabljajo določbe zgoraj navedene izjeme, za druge pa ne velja nobena izjema pri uporabi nadzorne naprave?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem, na katero je treba odgovoriti najprej, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da mora voznik, ki opravlja cestni prevoz, ki spada na področje uporabe te uredbe, v skladu s členom 15(2), (3) in (7) Uredbe št. 3821/85 na zahtevo inšpektorja predložiti voznikovo kartico, tahografske vložke in vse zapise za obdobje, ki zajema dan kontrole in predhodnih 28 dni, tudi če je ta voznik v tem obdobju z istim vozilom prav tako opravljal prevoze potnikov v okviru linijskih prevozov, katerih linija ni daljša od 50 km.
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je to vprašanje postavljeno v okviru spora, v okviru katerega je bil poslovodja zadevnega prevoznega podjetja preganjan, ker voznik, zaposlen pri tem prevoznem podjetju, v obdobju, v katerem je opravil prevoze potnikov, ki spadajo v linijske prevoze, katerih linija ni daljša od 50 km, ni vstavil voznikove kartice v tahograf.
Opozoriti je treba, da Uredba št. 561/2006, kot izhaja iz njenega člena 1, določa pravila o času vožnje, odmorih in času počitka za voznike, ki opravljajo prevoz blaga in potnikov po cesti, za harmonizacijo pogojev konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede cestnega sektorja, ter za izboljšanje pogojev dela in varnosti v cestnem prometu, pri čemer je njen cilj tudi pospeševati boljše spremljanje in prakso izvrševanja držav članic ter boljšo delovno prakso v sektorju cestnega prevoza. Uredba št. 3821/85 pa posebej določa zahteve za homologacijo, namestitev, preverjanje in uporabo nadzornih naprav, ki se uporabljajo v cestnem prometu, da se preveri spoštovanje določenih določb socialne zakonodaje na področju prevoza, zlasti tistih iz Uredbe št. 561/2006.
V skladu s členom 3(1) Uredbe št. 3821/85 morajo biti vozila, ki so registrirana v državi članici Unije in se uporabljajo za prevoz oseb ali blaga po cesti, opremljena s tahografom, razen vozil iz člena 3 Uredbe št. 561/2006. V skladu s členom 3(a) zadnjenavedene uredbe pa se ta uredba ne uporablja za prevoz po cesti z vozili, ki se uporabljajo za prevoz potnikov v linijskih prevozih, katerih linija ni daljša od 50 km.
Zato je treba ugotoviti, v kolikšni meri lahko ta izključitev iz področja uporabe Uredbe št. 561/2006 vpliva na obveznosti iz člena 15 Uredbe št. 3821/85 glede evidentiranja časa vožnje in kontrole v primeru mešane uporabe vozila, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki zajema deloma cestni prevoz, za katerega veljajo določbe Uredbe št. 561/2006, deloma pa prevoz potnikov v linijskih prevozih, katerih linija ni daljša od 50 km.
V zvezi z besedilom člena 3(a) Uredbe št. 561/2006 je treba ugotoviti, da izraz „vozila [, ki se uporabljajo]“ za prevoz potnikov v „linijskih prevozih“, katerih linija ni daljša od 50 km, iz te določbe pomeni – kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 32 sklepnih predlogov – da so s to določbo zajeta le vozila, ki se uporabljajo izključno za tak prevoz, ne pa tudi vozila, ki se za to uporabljajo le občasno.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 v delu, v katerem uvaja izjemo od področja uporabe te uredbe, razlagati ozko. Take izjeme zlasti ni mogoče razlagati tako, da bi njeni učinki presegali to, kar je potrebno za zagotovitev varstva interesov, ki se želijo z njo zagotoviti, obseg te izjeme pa je treba določiti ob upoštevanju ciljev zadevne ureditve (glej po analogiji sodbo z dne 3. oktobra 2013, Lundberg,
C‑317/12
,
EU:C:2013:631
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s cilji, ki jim sledi Uredba št. 561/2006, pa je treba opozoriti, da se ta uredba v skladu s svojo uvodno izjavo 17 in svojim členom 1 nanaša na harmonizacijo pogojev konkurence med vrstami prevoza v notranjem prometu, zlasti glede cestnega sektorja, ter na izboljšanje pogojev dela zaposlenih v tem sektorju in varnosti v cestnem prometu, pri čemer se navedeni cilji odražajo zlasti v obveznosti, da se vozila za cestni promet načeloma opremijo z odobrenim tahografom, ki omogoča nadzor nad spoštovanjem časa vožnje in počitka voznikov (sodba z dne 2. marca 2017, Casa Noastră,
C‑245/15
,
EU:C:2017:156
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče že razsodilo, da se obveznost voznika, da zapiše vsako obdobje iz člena 15(3)(b) Uredbe št. 3821/85, nanaša tudi na obdobja, ki jih je ta namenil vožnji v okviru prevozne storitve, ki na podlagi člena 4, točka 3, Uredbe št. 3820/85 in člena 3(1) Uredbe št. 3821/85 ne spada na področje uporabe Uredbe št. 3821/85. Takšno obdobje je namreč obdobje resnične dejavnosti voznika, v katerem nima prostega časa in ki lahko – ker vpliva na utrujenost voznika – vpliva na njegovo vožnjo (glej v tem smislu sodbo z dne 18. januarja 2001, Skills Motor Coaches in drugi,
C‑297/99
,
EU:C:2001:37
, točke 10, 25 in od 36 do 39).
Do vpliva na sposobnost vožnje lahko pride tudi, če dnevi, ko zapis manjka, niso dnevi, ko se zapis redno opravlja. Nespoštovanje pravil o času vožnje, odmorih in času počitka, ki ga v dnevih, ko zapis manjka, tahograf ni odkril, lahko namreč negativno vpliva na fizično in psihološko sposobnost voznika v poznejšem obdobju.
Ta razlaga je potrjena s členom 6(5) Uredbe št. 561/2006, ki določa, da voznik kot „drugo delo“ zapiše vsak čas, porabljen za vožnjo vozila, ki se uporablja za komercialne dejavnosti, ki ne spadajo na področje uporabe te uredbe.
Zato bi bila razlaga člena 3(a) Uredbe št. 561/2006, v skladu s katero izključitev iz področja uporabe te uredbe, ki je določena v tej določbi, ni omejena na izključno uporabo zadevnega vozila za posebni cestni prevoz iz te določbe, v nasprotju s ciljem te uredbe, ki je izboljšanje pogojev dela in varnosti v cestnem prometu, ker bi onemogočala uporabo Uredbe št. 561/2006 za nekatere uporabe tega vozila, ki bi lahko vplivale na vožnjo, in ker bi izključevala upoštevanje teh uporab pri nadzoru nad spoštovanjem člena 15(2), (3) in (7) Uredbe št. 3821/85.
V teh okoliščinah je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(a) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da mora voznik, ki opravlja cestni prevoz, ki spada na področje uporabe te uredbe, v skladu s členom 15(2), (3) in (7) Uredbe št. 3821/85 na zahtevo inšpektorja predložiti voznikovo kartico, tahografske vložke in vse zapise za obdobje, ki zajema dan kontrole in predhodnih 28 dni, tudi če je ta voznik v tem obdobju z istim vozilom prav tako opravljal prevoze potnikov v okviru linijskih prevozov, katerih linija ni daljša od 50 km.
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 19(2) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko pristojni organi države članice vozniku vozila ali prevoznemu podjetju naložijo sankcijo za kršitev Uredbe št. 3821/85, ki je bila storjena na ozemlju druge države članice ali tretje države, ampak ugotovljena na njenem ozemlju, in za katero še ni bila naložena sankcija.
Že v uvodu je treba poudariti, da člen 19(2) Uredbe št. 561/2006 – kot je nedvoumno navedeno v njem – določa, da država članica pristojnim organom omogoči, da podjetju in/ali vozniku za kršitev, ugotovljeno na njenem ozemlju, za katero še ni bila naložena sankcija, tudi če je bila ta kršitev storjena na ozemlju neke druge države članice ali tretje države, naložijo sankcijo le takrat, kadar gre za kršitev „te uredbe“. Iz uporabe zadnjenavedenega izraza je tako jasno razvidno, da se ta določba nanaša samo na kršitve Uredbe št. 561/2006, ne pa na kršitve Uredbe št. 3821/85.
To jezikovno razlago potrjuje sobesedilo člena 19(2) Uredbe št. 561/2006.
Poudariti je namreč treba, da člen 19(1) Uredbe št. 561/2006 državam članicam izrecno nalaga, naj določijo pravila o kaznih za kršitve te uredbe „in“ Uredbe št. 3821/85, v odstavku 4 tega člena pa je prav tako pojasnjeno, da morajo države članice zagotoviti, da se v primeru kršitev Uredbe št. 561/2006 „ali“ Uredbe št. 3821/85 uvede sistem sorazmernih kazni, ki lahko vključuje finančne sankcije.
Okoliščina, da se ta člen 19 v odstavkih 1 in 4 nanaša na kršitve uredb št. 561/2006 in št. 3821/85, pri čemer se v odstavku 2 sklicuje le na kršitve Uredbe št. 561/2006, pa potrjuje, da zadnjenavedenega odstavka ni mogoče razlagati tako, da se nanaša na kršitve Uredbe št. 3821/85.
Iz tega sledi, da v sedanjem stanju prava Unije pristojni organi države članice v primeru kršitev Uredbe št. 3821/85, ki so ugotovljene na ozemlju te države članice, ampak storjene na ozemlju druge države članice, ne morejo naložiti sankcij. Ker ima lahko ta vidik veljavne ureditve Unije negativne učinke na pogoje dela voznikov in varnost v cestnem prometu, mora zakonodajalec Unije odločiti o morebitni spremembi (glej po analogiji sodbo z dne 18. januarja 2001, Skills Motor Coaches in drugi,
C‑297/99
,
EU:C:2001:37
, točka
).
Ta razlaga je poleg tega edina v skladu z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, določenim v členu 49(1), prvi stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki zahteva, da so z zakonom jasno opredeljena kazniva dejanja in kazni, s katerimi se ta kaznujejo, pri čemer je ta pogoj izpolnjen, kadar lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi s pomočjo njene razlage, ki jo podajo sodišča, razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazensko odgovarjati (glej v tem smislu sodbo z dne 20. decembra 2017, Vaditrans,
C‑102/16
,
EU:C:2017:1012
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je treba na prvo postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 19(2) Uredbe št. 561/2006 razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko pristojni organi države članice vozniku vozila ali prevoznemu podjetju naložijo sankcijo za kršitev Uredbe št. 3821/85, ki je bila storjena na ozemlju druge države članice ali tretje države, ampak ugotovljena na njenem ozemlju, in za katero še ni bila naložena sankcija.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Člen 3(a) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 je treba razlagati tako, da mora voznik, ki opravlja cestni prevoz, ki spada na področje uporabe te uredbe, v skladu s členom 15(2), (3) in (7) Uredbe Sveta (EGS) 3821/85 z dne 20. decembra 1985 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2006, na zahtevo inšpektorja predložiti voznikovo kartico, tahografske vložke in vse zapise za obdobje, ki zajema dan kontrole in predhodnih 28 dni, tudi če je ta voznik v tem obdobju z istim vozilom prav tako opravljal prevoze potnikov v okviru linijskih prevozov, katerih linija ni daljša od 50 km.

2.
Člen 19(2) Uredbe št. 561/2006 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko pristojni organi države članice vozniku vozila ali prevoznemu podjetju naložijo sankcijo za kršitev Uredbe št. 3821/85, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2006, ki je bila storjena na ozemlju druge države članice ali tretje države, ampak ugotovljena na njenem ozemlju, in za katero še ni bila naložena sankcija.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.