CELEX: 62017TJ0088
EAFRD
Programmitöö perioodi 2007-2013 viimane rakendusaasta
Liikmesriigi makseasutuse kulude raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetlus
Otsus, millega Extremadura autonoomse piirkonna maaelu arengu programmi raames loetakse teatav summa ühekordselt kasutatavaks
Arvutusmeetod
Määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 69 lõige 5b
Õiguspärane ootus

Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 1290/2005 ja määrus (EÜ) nr 1306/2013
Nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrus (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
ELT 2005, L 209, lk 1
) on alusmäärus selle määruse raames loodud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondile (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondile (EAFRD).
Määrus nr 1290/2005 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (
ELT 2013, L 347, lk 549
).
Määruse nr 1290/2005 artikleid 23 ja 29, mis käsitlevad vastavalt eelarvekohustusi ja automaatset kohustustest vabanemist, kohaldatakse jätkuvalt käesoleva kohtuasja asjaoludele, mis leidsid aset enne määruse nr 1306/2013 jõustumist 20. detsembril 2013.
Määruse nr 1306/2013 artiklid 37 ja 51, mis käsitlevad vastavalt lõppmakset ja programmi lõpetamist ning raamatupidamisarvestuse kontrollimist ja heakskiitmist, olid hagi esemeks oleva otsuse vastuvõtmise ajal kohaldatavad, kuna nimetatud määruse artikli 121 alusel kohaldatakse seda määrust pea kõigi selle sätete osas alates 1. jaanuarist 2014.
Määruse nr 1290/2005 artikli 23 esimeses ja teises lõigus oli sätestatud:
„Maaelu arenguga seotud ühenduse eelarvekohustused (edaspidi eelarvekohustused) teostatakse aastaste osamaksetena ajavahemikul 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2013.
Komisjoni otsus, liikmesriigi esitatud maaelu arengu programmi vastu võtmiseks, […] loob pärast asjaomase liikmesriigi teavitamist […] juriidilise kohustuse.“
Määruse nr 1290/2005 artikli 29 „Automaatne kohustustest vabastamine” lõigetes 1 ja 7 oli sätestatud:
„1.   Komisjon vabastab automaatselt kohustusest maaelu arengu programmi tarbeks mõeldud eelarvekohustuse osa suhtes, mida ei ole kasutatud ettemakseks või vahemakseks või mille kohta ei ole komisjonile hiljemalt teise eelarve aastale järgneva aasta 31. detsembriks esitatud ühtegi artikli 26 lõikes 3 sätestatud tingimustele vastavat kuludeklaratsiooni.
[…]
7.   Automaatse kohustustest vabastamise korral vähendatakse EAFRD osalust asjaomases maaelu arengu programmis vastava aasta osas kohustustest automaatselt vabastatud summa võrra. Liikmesriik esitab muudetud rahastamiskava, et jaotada toetussumma vähendus programmi eri prioriteetide vahel. […]“
Määruse nr 1306/2013 artikli 37 „Lõppmakse ja programmi lõpetamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Komisjon teeb lõppmakse vastavalt vahendite olemasolule pärast maaelu arengu programmi rakendamist käsitleva viimase iga-aastase eduaruande kättesaamist, võttes aluseks kehtiva rahastamiskava, asjaomase maaelu arengu programmi viimase rakendusaasta raamatupidamisaruanded ning vastava kontrollimise ja heakskiitmise otsuse. Nimetatud raamatupidamisaruanded esitatakse komisjonile hiljemalt kuus kuud pärast määruse (EL) nr 1303/2013 artikli 65 lõikes 2 osutatud kulude rahastamiskõlblikkuse viimast kuupäeva ning need hõlmavad makseasutuse poolt kantud kulusid kuni kulude rahastamiskõlblikkuse viimase kuupäevani.“
Määruse nr 1306/2013 artiklis 51 „Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine“ on sätestatud:
„Enne kõnealusele eelarveaastale järgneva aasta 31. maid võtab komisjon artikli 102 lõike 1 punkti c kohaselt edastatud teabe alusel rakendusaktidega vastu otsuse akrediteeritud makseasutuste raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta. Kõnealused rakendusaktid hõlmavad esitatud raamatupidamise aastaaruannete täielikkust, täpsust ja tõesust […]“
Määrus (EÜ) nr 1698/2005 määrustega (EÜ) nr 74/2009 ja (EÜ) nr 473/2009 muudetud redaktsioonis
Nõukogu 20. septembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (
ELT 2005, L 277, lk 1
) sätestati üldeeskirjad maaelu arendamiseks antava ühenduse toetuse kohta, mida finantseeritakse EAFRDst.
Määrus nr 1698/2005 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1305/2013 EAFRDst antavate maaelu arengu toetuste kohta (
ELT 2013, L 347, lk 487
). Siiski, vastavalt määruse nr 1305/2013 artiklile 88, kohaldatakse määrust nr 1698/2005 jätkuvalt kõnealuse määruse kohaselt enne 1. jaanuari 2014 Euroopa Komisjoni poolt heaks kiidetud programmide alusel rakendatavate tegevuste suhtes, millega on tegemist käesolevas juhtumis.
Määruse nr 1698/2005 artikli 15 kohaselt rakendati programmidega maaelu arengu strateegiat läbi kogumi meetmete, mis on omavahel rühmitatud vastavalt erinevatele telgedele. See hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2013. Liikmesriik võis esitada kas tervikliku programmi kogu oma territooriumi kohta või piirkondlike programmide kogumi. Sama määruse artikli 19 kohaselt vaadati maaelu arengu programmid uuesti läbi ja pärast seirekomisjoni heakskiitu kohandas liikmesriik neid vajaduse korral ülejäänud perioodiks. Läbivaatamistes võeti arvesse hindamistulemusi ja komisjoni aruandeid, pidades eelkõige silmas ühenduse prioriteetide arvessevõtmise viisi parandamist või kohandamist.
Määruse nr 1698/2005 artikli 69 „Vahendid ja nende jaotamine“ lõikes 1 oli sätestatud:
„Käesoleva määruse alusel maaelu arenguks antava ühenduse toetuse juhissumma ajavahemikuks 1. jaanuar 2007 kuni 31. detsember 2013, selle iga-aastase jaotuse ja miinimumsumma, mis koondatakse lähenemiseesmärgi alusel abikõlblikesse piirkondadesse, määrab kindlaks komisjon kooskõlas 2007.–2013. aasta finantsperspektiiviga ja institutsioonidevahelise kokkuleppega, mis käsitleb eelarvemenetluse parandamist ja eelarvedistsipliini samal perioodil.“
Määruse nr 1698/2005 artikli 70 lõikes 1 oli ette nähtud, et maaelu arenguprogrammi vastuvõtmise otsusega määrati vastavalt paindlikkuse piirmäärale kindlaks EAFRD maksimaalne panus igale teljele ja näidati vajaduse korral selgelt „lähenemiseesmärgi“ alusel abikõlblikele piirkondadele eraldatud assigneeringud. Selle artikli lõikes 2 oli täpsustatud, et EAFRD panus arvutatakse abikõlblike avaliku sektori kulutuste summa alusel.
Euroopa Liidu nõukogu võttis 19. jaanuaril 2009 vastu määruse (EÜ) nr 74/2009, millega muudetakse määrust nr 1698/2005 (
EÜT 2009, L 30, lk 100
).
Määrusega nr 74/2009 lisati määrusesse nr 1698/2005 artikkel 16a. Selle artikli lõike 1 punktides a–f määrati kindlaks teatavad prioriteedid (edaspidi „uued väljakutsed“), millest liikmesriigid pidid oma maaelu arengu programmides lähtuma.
Määruse nr 1698/2005 artiklit 16a muudeti nõukogu 25. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 473/2009, millega muudetakse määruseid nr 1698/2005 ja nr 1290/2005 (
ELT 2009, L 144, lk 3
), lisades veel ühe nimetatud artikli punktis g määratletud täiendava prioriteedi.
Määruse nr 1698/2005 (muudetud) artikli 16a lõikes 1 oli sätestatud:
„Hiljemalt 31. detsembriks 2009 sätestavad liikmesriigid oma maaelu arengu programmides vastavalt oma erivajadustele tegevuste liigid, millel on järgmised ühenduse strateegiasuunistes kirjeldatud ja riiklikes strateegiakavades täpsustatud prioriteedid:
a)
kliimamuutused;
b)
taastuvenergia;
c)
veemajandus;
d)
bioloogiline mitmekesisus;
e)
piimandussektori ümberkorraldamisega kaasnevad meetmed;
f)
punktides a–d loetletud prioriteetidega seonduv innovatsioon;
g)
interneti lairibaühenduse infrastruktuur maapiirkondades. […]“
Pärast uute väljakutsete määratlemist ja pidades silmas liikmesriikidele täiendavate vahendite eraldamist, et nad saaksid keskenduda oma maaelu arengu programmides kirjeldatud prioriteetidele, muudeti määruse nr 1698/2005 artiklit 69. Määrusega nr 74/2009 lisati nimetatud artiklisse muu hulgas lõiked 5a ja 5b ja määrusega nr 473/2009 lisati sellesse artiklisse lõige 2a ning muudeti sama artikli lõikeid 5a ja 5b.
Määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 2a oli ette nähtud:
„Osa lõikes 1 osutatud summast, mis tuleneb üldiste kulukohustuste suurenemisest, nagu on sätestatud nõukogu 19. juuni 2006. aasta otsuses 2006/493/EÜ (milles sätestatakse ajavahemikus 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2013 maaelu arenguks antava ühenduse toetuse summa, selle jaotus aastate kaupa ja miinimumsumma, mis koondatakse lähenemiseesmärgi alusel abikõlblikesse piirkondadesse) (mida on muudetud otsusega 2009/434/EÜ), eraldatakse käesoleva määruse artikli 16a lõikes 1 sätestatud prioriteetidega seotud tegevuste liikidele.“
Määruse nr 1698/2005 (muudetud) artikli 69 lõike 5a esimeses ja neljandas lõigus oli sätestatud:
„Liikmesriigid kasutavad määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 9 lõike 4 ja artikli 10 lõike 3 kohasest kohustuslikust toetuste ümbersuunamisest tulenevate summadega ning alates 2011. aastast ka kõnealuse määruse artikli 136 alusel saadud summadega võrdset summat eranditult ajavahemikul 1. jaanuarist 2010 kuni 31. detsembrini 2015 ühenduse toetusena praeguste maaelu arengu programmide alusel käesoleva määruse artikli 16a lõike 1 punktides a–f osutatud tegevuste liikide jaoks. […]
[…]
Liikmesriigid kasutavad liikmesriikide osa lõikes 2a osutatud summast eranditult ajavahemikul 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2015 ühenduse toetusena praeguste maaelu arengu programmide alusel artikli 16a lõikes 1 osutatud tegevuste liikide jaoks.“
Määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b oli sätestatud:
„Kui programmi lõppedes on artikli 16a lõikes 1 osutatud tegevuste jaoks kasutatud ühenduse panuse tegelik summa väiksem kui käesoleva artikli lõikes 5a osutatud summade kogusumma, maksab liikmesriik summade vahe Euroopa ühenduste üldeelarvesse tagasi selles ulatuses, mille võrra ületati muude kui artikli 16a lõikes 1 osutatud tegevuste jaoks kättesaadavaid kogueraldisi.
[…]“
Vaidluse taust
Nagu ilmneb ka määruse nr 473/2009 põhjendustest 1–3, siis selles kontekstis, et Euroopa Ülemkogu võttis 11. ja 12. detsembril 2008 vastu Euroopa majanduse elavdamise kava, millega nähti ette prioriteetsete meetmete algatamine, eraldati EAFRD kaudu kõikidele liikmesriikidele ka täiendavad eelarvevahendid, et arendada interneti lairibaühenduse prioriteeti ja tugevdada uute väljakutsetega seotud tegevusi (edaspidi „elavdamiskava vahendid“).
Nõukogu 25. mai 2009. aasta otsusega 2009/434/EÜ, millega muudeti otsust 2006/493/EÜ, milles sätestatakse ajavahemikus 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2013 maaelu arenguks antava ühenduse toetuse summa, selle jaotus aastate kaupa ja miinimumsumma, mis koondatakse lähenemiseesmärgi alusel abikõlblikesse piirkondadesse (
ELT 2009, L 144, lk 25
), eraldati EAFRD kaudu kõikidele liikmesriikidele täiendavad vahendid elavdamiskava vahendite alusel. Komisjoni 7. juuli 2009. aasta otsuse 2009/545/EÜ, millega määratakse iga liikmesriigi kohta kindlaks määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 2a osutatud summa iga-aastane jaotus ning millega muudetakse komisjoni otsust 2006/636/EÜ (
ELT 2009, L 181, lk 49
), I lisa kohaselt eraldati Hispaania Kuningriigile kokku 76296000 eurot.
Nagu ilmneb ka nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (
ELT 2009, L 30, lk 16
), põhjendustest 1, 9 ja 10, leidis Euroopa Ühendus, võttes arvesse komisjoni teatise „Ühise põllumajanduspoliitika reformi „tervisekontrolli“ ettevalmistamine“ esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule, et põllumajandussektor on seisnud silmitsi mitme uue ja keerulise väljakutsega, ning et nendes küsimustes tuleb tegutseda. Põllumajanduse valdkonnas on EAFRD asjakohane vahend kõnealuste väljakutsete lahendamiseks.
Seega oli ette nähtud, et kasutatakse EAFRD täiendavaid vahendeid, ja seda tehakse määruse nr 73/2009 artikli 9 lõikes 4 ja artikli 10 lõikes 3 ette nähtud kohustusliku ümbersuunamismenetluse teel ja ka selle määruse artikli 136 alusel toimuva konkreetse ülekandmise teel (edaspidi „„tervisekontrolli“ vahendid“).
Komisjoni 10. juuni 2009. aasta otsusega 2009/444/EÜ, millega määratakse kindlaks määruse nr 73/2009 artiklite 7 ja 10 kohasest toetuste ümbersuunamisest tulenevate summade jaotus liikmesriikide vahel aastateks 2009–2012 (
ELT 2009, L 148, lk 29
), eraldati Hispaania Kuningriigile selle otsuse II lisa kohaselt 498100000 eurot, mis vastab „tervisekontrolli“ vahenditele.
Hispaania Kuningriigile eraldatud „tervisekontrolli“ vahendid ja elavdamiskava vahendid ulatusid seega 574396000 euroni. Sellest summast eraldati 70709037 eurot Extremadura autonoomse piirkonna (edaspidi „Extremadura“) makseasutusele.
Hispaania ametivõimud palusid komisjonil vaadata läbi maaelu arengu programm Extremadurat puudutavas osas, et võtta arvesse Hispaania Kuningriigile antud toetust elavdamiskava vahenditest ja „tervisekontrolli“ vahenditest (edaspidi koos „täiendavad vahendid“).
Komisjoni 18. märtsi 2010. aasta otsusega C(2010) 1729 kiideti heaks maaelu arengu programmi läbivaatamine Extremadurat puudutavas osas ajavahemikul 2007–2013, milles võeti arvesse täiendavate vahendite andmist (edaspidi „esimene otsus programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta“).
Otsuse C(2010) 1729 lisas sisaldus tabel, kus on näidatud EAFRD panus, jagatuna aastate kaupa ajavahemikul 2007–2013. Selles tabelis oli ette nähtud:
–
kogusumma 878066742 eurot, mis vastab EAFRD panusele Extremadura jaoks, koosneb järgmisest:
–
sihtotstarbeline summa 70709037 eurot, mis on jagatud aastatele 2009–2013, vastab määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5a nimetatud täiendavatele vahenditele;
–
ülejäänud summa 807357705 eurot vastab „lähenemiseesmärgi“ alusel abikõlblikele piirkondadele eraldatud toetusele.
Komisjon viis 29. mail 2013 määruse nr 1290/2005 artiklis 29 ette nähtud menetluse raames läbi automaatse kulukohustustest vabastamise 57963282 euro suuruses summas. Nimelt 2010. aasta eelarveliste kulukohustuste see osa, mida kasutati makseteks või mille kohta oli tehtud kuludeklaratsioon, vastates hiljemalt 31. detsembril 2012 tehtud kulutuste alusel ette nähtud tingimustele („reegel n+2“), oli olnud väiksem kui 2010. aastaks ette nähtud eelarvelised kulutused ning see erinevus ulatus 57963282 euroni. Sellest tulenevalt, kooskõlas nimetatud määruse artikli 29 lõikega 7 ja määruse nr 1698/2005 artikli 19 lõikega 2, esitasid Hispaania ametivõimud Extremadurat puudutava maaelu arengu programmi rahastamise läbivaadatud kava.
Komisjoni 17. detsembri 2013. aasta otsusega C(2013) 9347 (final) kiideti heaks maaelu arengu programmi läbivaatamine Extremadurat puudutavas osas ajavahemikul 2007–2013, milles võeti arvesse eelkõige tema enda poolt automaatselt vabastatud kulukohustusi (edaspidi „teine otsus programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta“).
Otsuse C(2013) 9347 (final) lisas sisaldus muu hulgas tabel, kus on näidatud EAFRD panus, jagatuna aastate kaupa ajavahemikul 2007–2013. Selles tabelis oli ette nähtud:
–
kogusumma 828279953 eurot, mis vastab EAFRD panusele Extremadura jaoks, koosneb järgmisest:
–
sihtotstarbeline summa 64496589 eurot, mis on jagatud aastatele 2009–2013, vastab määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5a nimetatud täiendavatele vahenditele;
–
ülejäänud summa 763783364 eurot vastab „lähenemiseesmärgi“ alusel abikõlblikele piirkondadele eraldatud toetusele.
Seminaril, mis toimus 16. ja 17. novembril 2015, esitasid komisjoni eksperdid liikmesriikidele komisjoni 5. märtsi 2015. aasta otsusega C(2015) 1399 (final) vastu võetud suunised ajavahemiku 2007–2013 maaelu arengu programmide lõpetamise kohta (edaspidi „suunised“) ning juhised selle kohta, millist meetodit kavatses nimetatud institutsioon määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemisel järgida.
Ajavahemikuks 2007–2013 maaelu arengu programmi lõpetamise võimalust silmas pidades esitas Extremadura programmi viimase rakendusaasta, nimelt ajavahemiku kohta 16. oktoobrist 2014 kuni 31. detsembrini 2015 (edaspidi „viimane rakendusaasta“), raamatupidamise aastaaruanded raamatupidamisarvestuse hilisemaks kontrollimiseks ja heakskiitmiseks komisjoni poolt.
Extremadura esitatud viimase rakendusaasta raamatupidamise aastaaruannete 6. lisas oli tabel, mis sisaldas määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutusi teostada võimaldavaid summasid. Vasakpoolses tulbas olid EAFRD panuse alusel ette nähtud esialgsed summad. Hispaania ametivõimud märkisid, et kokku 828279952 euro suurusest ette nähtud EAFRD rahastusest tulenes 64496589 eurot elavdamiskava ja „tervisekontrolli“ vahenditest ning 763783363 eurot vastas „muudele vahenditele“. Parempoolses tulbas olid nimetatud ametivõimude deklareeritud kulude summad. Oli märgitud, et deklareeritud kulude kogusummast 819397233,37 eurost oli 56765681,26 eurot kulutatud uute väljakutsetega seotud tegevustele ning 762631552,11 eurot oli jäetud „muudeks kuludeks“.
Komisjon tegi 26. septembril 2016 Hispaania ametivõimudele saadetud kirjas teatavaks Extremadurat puudutava ajavahemiku 2007–2013 maaelu arengu programmi viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise. Ta märkis, et kohaldab vähendamist summas 5060636,11 eurot vastavalt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5b, ning vähendamist summas 304046,41 eurot rakendatud programmi erinevatele telgedele künniste kohaldamise tõttu. Seejärel esitas Extremadura komisjonile aruande, milles ta tõi välja oma seisukohad nimetatud kirja suhtes ning palus korraldada mitteametliku kahepoolse kohtumise.
Komisjon võttis 30. novembril 2016 vastu rakendusotsuse (EL) 2016/2113 EAFRDst EAFRD programmitöö perioodi 2007–2013 viimasel rakendusaastal (16. oktoober 2014 – 31. detsember 2015) rahastatud liikmesriikide makseasutuste kulude raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta (
ELT 2016, L 327, lk 79
; edaspidi „vaidlustatud otsus“). Nimetatud otsus põhineb määruse nr 1306/2013 artiklil 51. Selle otsuse artiklist 1 ilmneb, et nimetatud programmitöö perioodi viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestused kiidetakse heaks sama otsuse I lisas loetletud makseasutustele. Extremadurat puudutav maaelu arengu programm oli selles nimekirjas.
Vaidlustatud otsuse I lisasse lisatud tabelist ilmneb, et komisjon asus seisukohale, et 5364682,52 euro suurune summa, mis liigitati „ühekordselt kasutatavaks“, tuleb Extremadurale EAFRDst tehtavast lõppmaksest 2007.–2013. aasta maaelu arengu programmi lõpetamisel maha arvestada. Selle tabeli lõpus on selgitatud, et nimetatud summa vastab piirmäärale ja mahaarvamistele „vastavalt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5b“.
Mitteametlik kohtumine komisjoni ja Hispaania Kuningriigi esindajate vahel toimus Brüsselis (Belgia) 31. jaanuaril 2017. Selle kohtumise protokoll edastati Hispaania Kuningriigile 24. veebruaril 2017.
Menetlus ja poolte nõuded
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 13. veebruaril 2017, esitas Hispaania Kuningriik taotluse käesoleva menetluse algatamiseks.
Kuna Üldkohtu kodukorra artikli 27 lõike 5 kohaselt oli Üldkohtu kodade koosseisu muudetud, määrati käesolev kohtuasi ümber kaheksandale kojale.
Hispaania Kuningriik palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus osaliselt, Extremadurat puudutavas osas, mis näeb ette, et 5364682,52 euro suurust summat ei maksta tagasi;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–
jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Õiguslik käsitlus
Hispaania Kuningriik esitab oma hagi toetuseks kaks väidet. Esimeses väites, mis on esitatud esimese võimalusena, viidatakse määruse nr 1698/2005 artikli 69 rikkumisele. Teises väites viidatakse komisjoni poolt kaalutlusruumi eiramisele ning õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele.
Esimene väide, milles viidatakse määruse nr 1698/2005 artikli 69 rikkumisele
Sissejuhatavad märkused
Olgu märgitud, et hagis palutakse tühistada otsus programmitöö perioodi 2007–2013 viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta Extremadurat käsitlevas osas, seda makseasutust puudutava programmi lõpetamise raames.
Suuniste punkti 5.1 kohaselt määrab enne lõpetamist tehtud viimane raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise otsus kindlaks viimasel rakendusaastal tehtud kulude summad, mida tuleb kanda EAFRD arvele eelkõige raamatupidamise aastaaruannete alusel.
Selles osas tuleb meeles pidada, et kohtupraktika kohaselt ei tohi komisjon ühise põllumajanduspoliitika haldamisse kaasata vahendeid, mis ei ole põllumajandusturu ühist korraldamist käsitlevate eeskirjadega kooskõlas, ja et see on üldkohaldatav nõue (9. juuni 2005. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon,
C‑287/02
,
EU:C:2005:368
, punkt
; 28. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon,
T‑220/04
, ei avaldata,
EU:T:2007:97
, punkt
, ja 8. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon,
T‑358/13
,
EU:T:2015:773
, punkt
).
Komisjoni 6. augusti 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 908/2014, milles sätestatakse määruse nr 1306/2013 rakenduseeskirjad seoses makse- ja muude asutustega, finantsjuhtimisega, raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega, kontrollieeskirjadega, tagatistega ja läbipaistvusega (
ELT 2014, L 255, lk 59
), artiklis 33 on kirjas, et „komisjoni otsuses määruse nr 1306/2013 artiklis 51 osutatud raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta tuleb kindlaks määrata igas liikmesriigis asjaomasel eelarveaastal tehtud kulusummad, mis raamatupidamise aastaaruannete alusel võib kanda fondide arvele“. Siit järeldub, et komisjon viib vältimatult läbi kinnitamata summade hindamise (vt selle kohta, seoses raamatupidamisaruannete kontrollimise ja heakskiitmisega määruse nr 2245/1999 artikli 7 lõike 1 raames, 9. juuni 2005. aasta kohtuotsus Hispaania vs. komisjon,
C‑287/02
,
EU:C:2005:368
, punkt
).
Pidades silmas Extremadurat puudutava maaelu arengu programmi lõpetamist, viis komisjon läbi määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuse ja jõudis järeldusele, et vastav summa, mis tuleb liidu üldeelarvesse tagastada kõnealuse sätte tähenduses ulatub nimetatud programmi osas 5060636,11 euroni. Sellest tulenevalt arvestas ta selle summa nimetatud makseasutusele üle kantavast lõppmaksest maha, nagu ilmneb ka 26. septembri 2016. aasta kirjast (vt eespool punkt 37). See summa oli osa 5364682,52 eurost, mida komisjon liigitas selle makseasutuse viimase rakendusaasta raamatupidamisaruannete kontrollimisel ja heakskiitmisel „ühekordselt kasutatavaks“, nagu ilmneb ka vaidlustatud otsusest.
Selles osas tuleb komisjoni seisukohta jagades märkida, et Hispaania Kuningriik ei ole sõnastanud ühtegi argumenti, et vaidlustada Extremadurale tasumisele kuuluva lõppmakse vähendamist 304046,41 euro võrra, mis vastab künnise kohaldamisele, nagu on märgitud 26. septembri 2016. aasta kirja I lisas sisalduva tabeli teises reas.
Seega, mis puudutab vaidlustatud otsuses „ühekordselt kasutatavaks“ liigitatud 5364682,52 eurot, siis on Hispaania Kuningriik tegelikult vaidlustanud üksnes 5060636,11 euro suuruse summa, mis tuleneb komisjoni poolt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaselt tehtud arvutustest.
Komisjoni poolt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaselt tehtud arvutuste põhjendatus
Hispaania Kuningriik väidab, et komisjon rikkus määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõiget 5b. Selle sätte kohaldamine nõuab kahe tingimuse täitmist, nimelt esiteks uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud täiendavate vahendite alakasutamine, ja teiseks muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud kogueraldiste ületamine. Kumbki nendest kahest tingimusest ei ole käesoleval juhul täidetud.
Täpsemalt väidab Hispaania Kuningriik, et muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud kogueraldisi ei ületatud, kuna nendeks muudeks tegevusteks oli kulutatud 762 miljoni euro suurune summa, mida komisjon ei ole vaidlustanud, mis on vähem kui ette nähtud eelarvelised kulukohustused, mis ulatuvad 763 miljoni euroni.
Tuletades meelde, et maaelu arengu programmi Extremadurat puudutavat osa muudeti kahel korral, võtmaks arvesse kõigepealt toetust täiendavatest vahenditest, mis oli mõeldud uute väljakutsetega seotud tegevusteks (esimene otsus programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta), ja seejärel ühe teatava 2010. aasta eelarvelise kulukohustuse summa automaatset vabastamist (teine otsus programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta), väidab Hispaania Kuningriik, et Extremadura võis oma nimetatud programmi lõpetamise protokolli raames tehtud arvutustes arvesse võtta niisuguseid summasid nagu need, mille komisjon on selle viimase otsusega heaks kiitnud. Seega oleks Extremadura pidanud esialgsete eelarveliste kulukohustustena arvesse võtma 64 miljoni euro suuruse summa, mis vastavalt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5a vastas täiendavatele vahenditele, mis oli mõeldud uute väljakutsete jaoks, ja 763 miljoni euro suuruse summa, mis vastas muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud vahenditele.
Komisjon vaidleb kõigile nendele argumentidele vastu.
Täpsemalt märgib komisjon määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaselt tehtud arvutuse osas, et ta võttis esialgse summa 70709037 eurot arvesse täiendavate vahendite arvelt, nagu ilmneb esimesest otsusest programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta.
Komisjon täpsustab, et ta tuvastas, et uute väljakutsetega seotud tegevusteks deklareeritud kulusummad, mis ilmnevad Extremadura esitatud raamatupidamise aastaaruannetest, ulatusid 56765681,26 euroni, mis on 13943355,74 euro võrra vähem esialgsest 70709037 euro suurusest summast, mis eraldati täiendavate vahendite alusel.
Komisjon lisab, et ta oli tuvastanud, et kõnealuse programmi tervikuna alakasutamine ulatus 8882719,63 euroni, mis vastab erinevusele EAFRD kogupanuseks ette nähtud 828279953 euro suuruse summa, mis sisaldub teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta pärast automaatset kohustustest vabastamist, ja tegelikult kulutatud summa ehk 819397233,37 euro vahel, mis tuleneb Extremadura esitatud raamatupidamise aastaaruannetest.
Lõpetuseks järeldab komisjon, et Extremadura oli muude kui uute väljakutsetega seotud konkreetsete tegevuste jaoks kulutanud 5060636,11 eurot, mis vastab erinevusele 13943355,74 euro suuruse summa – mis vastab uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud summade alakasutamisele – ja 8882719,63 euro suuruse summa vahel – mis vastab kõnealuse programmi tervikuna alakasutamisele. See summa 5060636,11 eurot tuleb seega tagastada Euroopa Liidu eelarvesse ja järelikult tuleb see maha arvata Extremadurale tasumisele kuuluvast lõppmaksest.
Tuleb märkida, et pooled ei ole ühisel arvamusel Extremadurat puudutava maaelu arengu programmi jaoks EAFRD rahalise panusega ette nähtud summade osas, mida tuleb arvesse võtta määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemisel ning mis vaadati läbi pärast nimetatud programmi rakendamise käigus toimunud automaatse kohustustest vabastamise menetlust. Nimelt väidab Hispaania Kuningriik, et komisjon pidi tuginema nendele summadele, mis tulenesid teisest otsusest programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, samas kui nimetatud institutsioon tugines täiendavate vahendite osas summadele, mis tulenevad esimesest otsusest programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, ning EAFRD kogupanuse osas summadele, mis tulenevad teisest otsusest programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta.
Seega tuleb määrata kindlaks summad, mida komisjon oleks määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaste arvutuste tegemiseks pidanud arvesse võtma, enne kui kontrollida, kas nimetatud institutsioon on teinud arvutusvea.
–
Summad, mida komisjon võttis arvutuste tegemiseks arvesse
Kõigepealt olgu märgitud, et suunised ei anna ühtegi asjakohast viidet summade kohta, mida tuleb määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemiseks arvesse võtta. Nimelt, kuigi need suunised annavad selgitusi nimetatud arvutuse kohta ja näevad ette võimaluse selle sätte alusel tagasimakseks programmi lõpetamise korral, ei käsitle need olukorda, kus ühe poole automaatne eelarvelistest kohustustest vabastamine toob kaasa EAFRD panuse summade läbivaatamise.
Seejärel tuleb meeles pidada, et määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõige 5b sätestab, et kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks kasutatud liidu panuse tegelik summa on väiksem kui selle artikli lõikes 5a osutatud summade kogusumma, maksab liikmesriik vastava ülejäänud summa Euroopa Liidu üldeelarvesse tagasi selles ulatuses, mille võrra ületati muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks saadaolevaid kogueraldisi.
Makseasutusele määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikega 5b pandud liidu üldeelarvesse tagasimaksmise kohustus põhineb seega kahel eeldusel.
Esiteks peavad uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks tehtud kulutused olema väiksemad kui määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5a osutatud summade kogusumma. Selles lõikes mainitakse selle artikli lõikes 2a osutatud summasid, mis vastavad ühelt poolt elavdamiskava vahenditele – mis on Hispaania Kuningriigi jaoks kindlaks määratud otsusega 2009/545 (vt eespool punkt 23) – ja teiselt poolt teatavate määruse nr 73/2009 sätete kohaldamisega loodud „tervisekontrolli“ vahenditele – mis on Hispaania Kuningriigi jaoks kindlaks määratud otsusega 2009/444 (vt eespool punkt 26).
Teiseks peab olema tuvastatud „muude“ kui uute väljakutsetega seotud „tegevuste jaoks kättesaadavate kogueraldiste“ ületamine. Väljendi „muude tegevuste jaoks kättesaadavad kogueraldised“ kasutamine viib järeldusele, et see puudutab kõiki summasid, mis ei ole mõeldud uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks, ja sellest tulenevalt käsitleb tervikuna kõiki eraldisi, välja arvatud täiendavad vahendid. Lisaks on pooled ühel nõul selles, et saadaolevate kogueraldiste saamiseks tuleb täiendavate vahendite summa arvata maha ette nähtud EAFRD rahalise panuse kogusummast.
Lõpetuseks tuleb meelde tuletada määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutamise konteksti ning uurida selle ülesehitust ja eesmärki.
Määruste nr 73/2009, nr 74/2009 ja nr 473/2009 preambulite kohaselt tuleb maaelu arengu toetuse rolli tugevdada, võimaldamaks Euroopa põllumajandusel seista silmitsi niisuguste uute väljakutsetega nagu kliimamuutused, vee säästev majandamine või bioloogilise mitmekesisuse kaitse.
Uued väljakutsed on loetletud (vt eespool punktid 15 ja 17) ja nende lahendamiseks pidid liikmesriigid rakendama oma maaelu arengu programmide raames teatavat liiki tegevusi ja neile on antud täiendavaid vahendeid.
Selles osas tuleb märkida, et täiendavate vahendite eraldamisega kaasnes liikmesriikide kohustus nende vahendite kasutamisega seoses. See kohustus on sätestatud määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5a, kus kaudselt viidatakse nimetatud määruse artikli 69 lõikele 5b. Nimelt näeb selle määruse artikli 69 lõike 5a esimene ja neljas lõik sisuliselt ette, et liikmesriigid peavad kulutama tervisekaitse ja elavdamiskava vahenditest eraldatud summasid eranditult uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks.
Määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõige 5b, nähes ette tagasimakse liidu üldeelarvesse, eeldab, et eespool punktides 65–67 nimetatud kaks eeldust on tuvastatud, nimelt uute väljakutsetega seotud tegevuste rakendamise jaoks ette nähtud summade alakasutamine ja muude tegevuste jaoks saadaolevate kogueraldiste ületamine. Nagu rõhutab ka komisjon, ei ole uute väljakutsete jaoks ette nähtud vahendite alakasutamine käsitletav rikkumisena, seni kuni muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks ette nähtud eraldisi ei ületata. Alles siis, kui kulud ületavad muude tegevuste jaoks ette nähtud eraldisi, tuleb liidu üldeelarvesse teha tagasimakse.
Nimelt ei saa summasid, mis tulenevad „muude“ kui uute väljakutsetega seotud „tegevuste jaoks ette nähtud eraldiste“ ületamisest, võtta kulutustena täiendavatest vahenditest, mis on jäänud kasutamata, kuna nendega ei rahastatud neid uute väljakutsetega seotud tegevusi, mille liigid on sõnaselgelt ette nähtud määruses nr 1698/2005.
Järelikult on määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b eesmärk vältida olukorda, kus täiendavaid vahendeid kasutatakse muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks.
Nendest kaalutlustest lähtudes tuleb uurida, kas käesoleval juhul võis komisjon ilma viga tegemata võtta arvesse summasid, millele ta oli viidanud määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemisel.
Nimelt esiteks on komisjon võtnud täiendavate vahendite alusel õigustatult arvesse niisuguse summa nagu uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks esialgu ette oli nähtud, mis sisaldus esimeses otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, ehk 70709037 eurot.
See järeldus lähtub määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b sõnastusest, kuivõrd väljend „lõikes 5a osutatud summade kogusumma“ on mõeldud märgistama esialgu uute väljakutsetega seotud tegevuste rahastamiseks loodud täiendavate vahendite kogusummat. See on see summa, millele osutatakse Extremadurat puudutavas esimeses otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, milles vaadatakse läbi just see programm, et võtta arvesse Hispaania Kuningriigile eraldatud täiendavate vahendite andmine otsustega 2009/444 ja 2009/545.
Lisaks tuleb märkida, et täiendavaid vahendeid, mille andmine oli ette nähtud selleks, et edendada teatavat tüüpi tegevuste rakendamist ajavahemikul 2007–2013, ei saa 2010. aastal kasutamata jäänud eelarvelistest kohustustest automaatse vabastamise menetluses maha arvata. Nagu väidab ka komisjon, ei saa Hispaania Kuningriik automaatse kohustustest vabastamise menetluse tulemusel vabaneda oma kohustusest kasutada kõiki täiendavate vahenditega ette nähtud eraldisi uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5a tähenduses.
Selles osas tuleb vahet teha ühelt poolt automaatse kohustustest vabastamise menetlusel ja teiselt poolt menetlusel, mida komisjon peab programmi lõpetamiseks viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames järgima vastavalt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5b.
Nimelt ühelt poolt tuleneb määruse nr 1290/2005 põhjendusest 22, et automaatne kohustustest vabastamise eeskiri töötati välja selleks, et kiirendada programmide rakendamist ja usaldusväärset finantshaldust. Nii vabastab komisjon sama määruse artikliga 29 automaatselt maaelu arengu programmi tarbeks mõeldud eelarvekohustuse osa, mida ei ole kasutatud ettemakseks või vahemakseks või mille kohta ei ole komisjonile hiljemalt teise eelarve aastale järgneva aasta 31. detsembriks esitatud ühtegi tingimustele vastavat kuludeklaratsiooni (8. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon,
T‑358/13
,
EU:T:2015:773
, punkt
).
Teiselt poolt tuleneb määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikest 5b, et tagasi maksmine liidu üldeelarvesse on vajalik selleks, et programmi lõppedes kontrollida, kas on täidetud kohustus kasutada vahendeid eranditult konkreetset liiki tegevuste jaoks, samas kui makseasutused on need vahendid toetuse saajate peale juba ära kulutanud.
Seega, kuigi eespool punktis 79 osutatud kahe menetluse tagajärjeks on mingi summa väljajätmine liidu rahastamisest, tuleb märkida, et automaatse kohustustest vabastamise menetluse raames vähendatakse eelarveliste kohustuste osa „n+2“ hetkel automaatselt, sest seda ei ole kulutatud, samas kui määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaselt tehtud arvutuste raames peab liikmesriik maksma liidu üldeelarvesse tagasi teatava summa, mis on arvutatud kulude rahastamiskõlblikkuse viimase päeva seisuga „tegelikult tehtud“ kulutuste alusel.
Ent piisab nentimisest, et olenemata sellest, et Hispaania Kuningriigi väitel on võimatu muuta mõne muu piirkondliku programmi jaoks kavandatud summasid, tõi pärast automaatse kohustustest vabastamise menetlust Extremadurale eraldatud täiendavate vahendite vähendamine, nagu ilmneb teise otsuse programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta lisas sisalduvast tabelist, kaasa selle, et programmi lõppemisel ei vastanud täiendavate vahenditega seotud tegevustele kulutatud summad enam nendele toetustele, mis nimetatud liikmesriigile esialgu oli ette nähtud, ja see läheb vastuollu määruse nr 1698/2005 asjakohaste sätetega.
Teiseks on komisjon „muude“ kui uute väljakutsete jaoks ette nähtud „tegevuste jaoks kättesaadavate kogueraldiste“ summa puhul, mis arvutatakse täiendavate vahendite EAFRD rahalise panuse kogusummast maha arvamise teel (vt eespool punkt 67), võtnud EAFRD kogupanuse summa osas õigustatult arvesse ka summat, mis sisaldus teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta pärast automaatse kohustustest vabastamise menetlust.
Nimelt nagu eespool punktis 82 on meelde tuletatud, vabastati automaatse kohustustest vabastamise menetluse tulemusel eelarvelised vahendid, mis olid 2010. aastal jäänud kasutamata, automaatselt „n+2“ hetkel, kuivõrd neid ei olnud kasutatud makseteks või nende kohta ei olnud tehtud nõuetekohast kuludeklaratsiooni. Siit järeldub, et programmi lõppemisel oleks komisjon viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse käigus ja tegelikult tehtud kulutuste alusel pidanud võtma arvesse EAFRD kogupanuse summat, millest on maha arvestatud automaatse kohustustest vabastamise summa.
Lisaks on teise otsuse programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta artiklis 2 sõnaselgelt täpsustatud EAFRD kogupanuse summa, mis tuleb arvesse võtta pärast automaatset kohustustest vabastamist, ehk 828279953 eurot. Seda summat on korratud ka Extremadura esitatud raamatupidamise aastaaruannetes ning pooled ei ole seda vaidlustanud.
Ka komisjon rõhutas vasturepliigis, et muude tegevuste jaoks saadaolev summa, mis on saadud pärast täiendavatele vahenditele vastava 70709037 euro mahaarvamist eespool nimetatud kogusummast 828279953 eurot, ulatub seega 757570916 euroni.
Hispaania Kuningriigi argumentidega, millega väidetakse, et määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutusteks oleks tulnud arvesse võtta summad, mis sisaldusid teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, ei saa nõustuda.
Selles osas tuleb märkida, et teise otsuse programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta artiklis 2 viitab komisjon lisale, milles sisaldub läbivaadatud rahastamiskavale vastav tabel, mille Hispaania ametivõimud esitasid vastavalt määruse nr 1290/2005 artikli 29 lõikele 7 ja määruse nr 1698/2005 artikli 19 lõikele 2, mis näevad pärast automaatset kohustustest vabastamist ette nii täiendavate vahendite kui ka muude ette nähtud EAFRD rahalise panuse alusel saadaolevate vahendite vähendamise (vt eespool punkt 33). Aga nagu ka komisjon õigustatult väidab, ei ole samas eristatud rahastamisallikaid määruse nr 1290/2005 artikli 29 lõikes 7, mis näeb ette, et automaatse kohustustest vabastamise korral vähendatakse „EAFRD osalust programmis vastava aasta osas“.
On selge, et kõnealused summad on tõepoolest komisjoni poolt teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta heaks kiidetud. Määruse nr 1290/2005 artikli 23 teises lõigus on sätestatud, et komisjoni otsus, millega võetakse vastu iga liikmesriigi esitatud maaelu arengu programm, on kehtiv rahastamisotsusena ja loob pärast asjaomase liikmesriigi teavitamist juriidilise kohustuse.
Sellegipoolest, kui oletada, et määruse nr 1290/2005 artikli 23 teine lõik puudutab ka komisjoni otsuseid, millega kiidetakse heaks maaelu arengu programmi läbivaatamine pärast automaatse kohustustest vabastamise menetlust, siis tuleb märkida, et kuna komisjon on teinud määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuse programmi lõppedes, ei saa nimetatud institutsioon automaatse kohustustest vabastamise tulemusel läbi vaadatud rahastamiskava heakskiitmise hetkel ennatlikult otsustada nende kulude üle, mida Extremadura pidi tegelikult tegema nimetatud programmi rakendamisel. Nagu väidab komisjon, kui Extremadura oleks lõpuks uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks kulutanud läbivaadatud rahastamiskavas märgitud summa, mis on väiksem kui esialgu nendest vahenditest eraldatud summa, kuid lisaks ei oleks muude kulude raames kättesaadavaid kogueraldisi ületatud, siis ei oleks selle viimase sätte alusel tagasimaksmine olnud vajalik.
Peale selle tuleb märkida, et asjaolu, et komisjon kiidab heaks läbivaadatud rahastamiskava, milles nähakse maaelu arengu programmi jaoks ette automaatse kohustustest vabastamise järgselt vahendite ümberjagamine, ei anna sellele dokumendile määrusest suuremat õigusjõudu (vt selle kohta 25. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon,
T‑257/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:111
, punkt
, ja 3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon,
T‑367/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:933
, punkt
).
Sellest tulenevalt on nii komisjon kui Hispaania Kuningriik kohustatud järgima määruse nr 1698/2005 sätteid ja eespool punktis 74 kirjeldatud kohustust vältida seda, et teatavate prioriteetide rakendamise eesmärgil liikmesriikide käsutusse antud vahendeid ei kasutataks viisil, mida nimetatud määruses ei ole ette nähtud.
Seega ei teinud komisjon viga, kui ta järeldas, et tagasimaksmine oli vajalik, võttes määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemiseks arvesse summad, millele ta oli viidanud (vt eespool punktid 57–60).
–
Komisjoni tehtud arvutused
Eeltoodud kaalutlustest ilmneb, et Extremadurale eraldatud EAFRD kogupanuse summa, mida komisjon pidi arvesse võtma, oli 828279953 eurot. Täiendavatele vahenditele vastav summa ulatus 70709037 euroni – nagu eespool punktis 76 on märgitud – ning muud liiki tegevuste jaoks kättesaadavatele kogueraldistele vastav summa ulatus 757570916 euroni – nagu eespool punktis 87 on märgitud. Kuna uutele väljakutsetele keskenduvatele tegevustele tegelikult tehtud kulude summa oli 56765681,26 eurot ning muude kui uute väljakutsetega seotud tegevustele tegelikult tehtud kulude summa oli 762631552,11 eurot, nagu ilmneb ka Extremadura esitatud raamatupidamise aastaaruannetest, tegi komisjoni põhjendatud järelduse, et uutele väljakutsetele keskenduvatele tegevustele mõeldud täiendavad vahendid olid alakasutatud ja need kumuleerusid muudeks tegevusteks saadaolevate kogueraldiste ületamisega. Komisjon võis seega järeldada, et tagasi on vaja maksta summa, mis vastab kättesaadavate kogueraldiste ületamisele ehk 5060636,11 eurot.
Järelikult tegi ta põhjendatult järelduse, et see viimane summa tuli maha arvata Extremadurale programmi lõppedes tasumisele kuuluvast lõppmaksest ning liigitas selle viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise käigus õigustatult „ühekordselt kasutatavaks summaks“.
Sellest järeldub, et esimene väide tuleb tagasi lükata.
Teine väide, milles viidatakse komisjoni poolt kaalutlusruumi eiramisele ning õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele
Hispaania Kuningriik väidab, et komisjon eiras oma kaalutlusruumi ja rikkus õiguspärase ootuse põhimõtet.
Hispaania Kuningriigi esitatud teine väide põhineb sisuliselt kahel argumentide rühmal, mida tuleb uurida üksteise järel.
Argumendid, milles viidatakse komisjoni meelevaldsele tegevusele ja arvutuste tegemisel kasutatud summade kokkusobimatusele
Hispaania Kuningriik väidab, et kuigi komisjonil on kaalutlusruum valdkondades, kus tuleb anda keerukaid majandushinnanguid, peab liidu kohus kontrollima mitte ainult esitatud tõendite sisulist õigust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida tuleb arvesse võtta. Komisjoni meelevaldne tegevus seisnes selles, et ta kasutas määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohase arvutuse tegemisel kokkusobimatuid andmeid.
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
Esimese väite uurimise raames esitatud järeldustest ilmneb, et komisjon võttis õigustatult arvesse summad, millele ta oli viidanud. Asjaolu, et need summad on need, mis on ette nähtud esimeses otsuses EAFRD panust täiendavate vahendite näol puudutava programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, ja need, mis on ette nähtud teises otsuses EAFRD kogupanust puudutava programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, ei muuda neid andmeid kokkusobimatuteks määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemisel.
Lisaks on komisjoni poolt määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõikes 5b ette nähtud arvutuste tegemiseks käesoleval juhul kasutatud meetod kooskõlas nii nimetatud sätte sõnastuse kui eesmärgiga. Nimelt ei saanud komisjon viimase rakendusaasta raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise käigus nõustuda kuludega, mis olid tehtud vastuolus kohustusega kasutada täiendavaid vahendeid üksnes uutele väljakutsetele keskenduvatele tegevustele.
Seega, kuna komisjon oli Hispaania Kuningriigi tehtavate tagasimaksete arvutamisel kohustatud järgima määruse nr 1698/2005 sätteid ega omanud selles osas mingi kaalutlusruumi, ei saa talle põhjendatult ette heita meelevaldset tegevust vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel.
Argumendid, milles viidatakse õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele
Hispaania Kuningriik heidab komisjonile ette, et asjakohast arvutuskriteeriumit muutes rikuti õiguspärase ootuse põhimõtet. Selles küsimuses tugineb ta korraldusasutuste koordineerimiskomitee ettekandele, mis tehti 4. mail 2009 Madridis, ja millest ilmneb, et automaatse kohustustest vabastamise korral vähendatakse kõiki kättesaadavaid summasid, sealhulgas uute väljakutsete jaoks mõeldud täiendavaid vahendeid. Extremadura oleks seega pidanud programmi läbivaatamise heakskiitmise teise otsuse raames arvama täiendavatest vahenditest maha ühe osa automaatse kohustustest vabastamise summast. Komisjon oli novembris 2015, seega üks kuu enne programmi lõpetamist, siiski muutnud seda arvutusmeetodit ekspertide töögrupi raames (vt eespool punkt 34), ilma ühtegi põhjendust esitamata ega Extremadurale kaalutlusruumi andmata. Hispaania Kuningriik lisas, et kuni programmi lõpetamiseni detsembris 2015 ei olnud komisjon kordagi märkinud, et ta tuleb nimetatud summade juurde tagasi teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta.
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt laieneb õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele kõikidele isikutele, kelles liidu institutsioon on konkreetseid tagatisi andes tekitanud enda suhtes põhjendatud ootusi. Niisuguste tagatistena on käsitatav täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, olenemata selle edastamise vormist. Seevastu ei saa keegi viidata selle põhimõtte rikkumisele, kui need kinnitused puuduvad (vt 13. septembri 2017. aasta kohtuotsus Pappalardo jt vs. komisjon,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). On selge, et sellele põhimõttele võib tugineda ka teine liikmesriik (vt selle kohta 22. aprilli 2015. aasta kohtuotsus Poola vs. komisjon,
T‑290/12
,
EU:T:2015:221
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Hispaania Kuningriik tugineb oma väidetes korraldusasutuste koordineerimiskomitee ettekandele, mis tehti 4. mail 2009 Madridis ja mis sisaldub hagiavalduse lisas 13 PowerPoint formaadis, ning teisele otsusele programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta.
Esiteks tuleb märkida, et Hispaania Kuningriik ei saa kõnealusest ettekandest teha mingit järeldust komisjonipoolse konkreetse kinnituse kohta eespool punktis 107 viidatud kohtupraktika tähenduses, seoses summadega, mida määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaselt tehtud arvutusteks tuleb arvesse võtta.
Nimelt on kõnealune ettekanne mõeldud üksnes selleks, et toetada kohtumist Hispaania ametivõimudega, eesmärgiga viia asjaomastesse määrustesse sisse täiendavaid vahendeid puudutavad sätted ning muudatused, mida liikmesriigid oma maaelu arengu programmidesse peavad tegema.
Lisaks, kuigi kõnealuses ettekandes mainitakse määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõiget 5a, ei tehta ühtki viidet selle määruse artikli 69 lõike 5b alusel tehtavale arvutusele.
Vastupidi sellele, mida väidab Hispaania Kuningriik, ei anna kõnealune ettekanne ka mingeid viiteid vahendite kohta, mis võivad olla automaatse kohustustest vabastamise esemeks määruse nr 1290/2005 artikli 29 tähenduses.
Teiseks ei saa Hispaania Kuningriik tugineda teisele otsusele programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta, et tuletada sellest komisjoni kasutatud arvutusmeetodit.
Nimelt kuigi teises otsuses programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta sisalduvatest tabelitest ilmneb pärast automaatset kohustustest vabastamist nii täiendavate vahendite summa kui ka muude kui uute väljakutsetega seotud tegevuste jaoks mõeldud summade vähendamine (vt eespool punkt 33), ei saa see siiski osutada komisjonipoolsele konkreetsele kinnitusele eespool punktis 107 viidatud kohtupraktika tähenduses summade kohta, mida ta kavatses programmi lõppedes määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b alusel tehtava tagasimakse arvutamiseks arvesse võtta.
Veelgi enam, kuna kõnealused tabelid vastavad pärast automaatse kohustustest vabastamise menetlust läbivaadatud rahastamiskavale, mille on koostanud Hispaania ametivõimud, ja kuigi komisjon oli selle kava heaks kiitnud, ei saa selle heakskiitmise alusel ennatlikult otsustada, millises summas pidi Extremadura tegelikult tegema kulutusi, mille alusel tuli programmi lõppedes hinnata, kas on või ei ole vaja teha tagasimakse määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b alusel (vt eespool punkt 91).
Lisaks ilmneb eespool punktist 92, et teisele otsusele programmi läbivaatamise heakskiitmise kohta ei saa omistada käesoleval juhul kohaldatavast määrusest suuremat õigusjõudu.
Lõpetuseks rõhutab komisjon, et määruse nr 1698/2005 artikli 69 lõike 5b kohaseks arvutuseks kasutatava meetodi täpsed ja ühtsed üksikasjad esitati tõepoolest liikmesriikidele ekspertgrupi koosolekul (vt eespool punkt 34) programmi lõpetamisega seotud tööde käigus. Lisaks ilmneb hagiavaldusest, et Extremadura ja komisjon pidasid 2016. aasta mais ka kirjavahetust, mille käigus komisjon selgitas arvutusmeetodit, mida ta kavatses järgida. Pealegi olgu märgitud, et kuigi suunistes ei mainita programmi käigus teatavate eelarveliste vahendite automaatse kohustustest vabastamise mõju nimetatud sätte alusel asutatavale arvutusmeetodile, on seal siiski punktis 5.2 juba mainitud tagasimaksmise vajadust juhul, kui üksnes uute väljakutsetega soetud tegevustele mõeldud summasid alakasutatakse, mis Extremadura puhul igal juhul nii oli. Seega, vastupidi sellele, mida väidab Hispaania Kuningriik, ei saa järeldada, et komisjon ei ole avaldanud meetodit, mida ta kavatses selle sätte kohaselt tehtavaks arvutusteks järgida.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb nentida, et komisjon ei ole õiguskindluse põhimõtet rikkunud.
Sellest tuleneb, et teine väide ja seega hagi tervikuna tuleb jätta rahuldamata.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna kohtuotsus on tehtud Hispaania Kuningriigi kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõuetele välja mõista Hispaania Kuningriigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kaheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Collins
Kancheva
De Baere
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 5. juulil 2018 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.