CELEX: 62021TJ0088
Avalik teenistus
Ametnik
Kolmandas riigis töötavad Euroopa välisteenistuse töötajad
Delegatsiooni juht
Juhtivtöötaja katseaeg
Juhtivtöötaja katseaja lõplik hindamisaruanne
Huve mitte kahjustav akt
Vastuvõetamatus
Üleviimine mittejuhtivale ametikohale Euroopa välisteenistuse asukohas
Põhjendamiskohustus
Õigus olla ära kuulatud
Komisjoni 9. septembri 2008. aasta otsuse K(2008) 5028/2 keskastme juhtide kohta artikli 11 delegatsiooni juhtide suhtes kohaldamise tingimused
Dokumentide isikutoimikusse kandmata jätmine
Teenistuse huvid
Võimu kuritarvitamine
Abitaotlus
Taotluse rahuldamata jätmise otsus
Vastutus

)
Hageja Sandra Paesen palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis ühelt poolt esiteks tühistada tema kohta koostatud juhtivtöötaja katseaja lõplik hindamisaruanne (edaspidi „katseaja lõplik hindamisaruanne“), teiseks Euroopa välisteenistuse 10. aprilli 2020. aasta otsus, millega ta viidi üle mittejuhtivale ametikohale (edaspidi „esimene vaidlustatud otsus“), kolmandaks Euroopa välisteenistuse 12. mai 2020. aasta otsus, millega hageja abitaotlus rahuldamata jäeti (edaspidi „teine vaidlustatud otsus“), ning teiselt poolt hüvitada varaline ja mittevaraline kahju, mis hagejal väidetavalt tekkis.
Vaidluse taust
Hageja on Euroopa Liidu ametnik. Ta asus Euroopa Liidu Nõukogu teenistusse 2004. aastal ja viidi 2011. aastal üle Euroopa välisteenistusse.
Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja (edaspidi „kõrge esindaja“) 17. juuli 2018. aasta otsusega nimetati hageja alates 1. septembrist 2018 Malawi Vabariigis asuva liidu delegatsiooni (edaspidi „Malawis asuv delegatsioon“) juhiks.
Samal kuupäeval määrati hagejale üheksakuuline juhtivtöötaja katseaeg vastavalt komisjoni 9. septembri 2008. aasta otsusele K(2008) 5028/2 keskastme juhtide kohta (edaspidi „otsus 5028/2“), mis on Euroopa välisteenistuse peadirektori 29. novembri 2011. aasta otsuse PROC EEAS(2011) 002 alusel Euroopa välisteenistusele kohaldatav.
Arvestades katseaja hindamise vahearuannet, mille kohaselt peeti hageja juhtimis‑ ja järelevalveoskusi ebapiisavaks, pikendati 18. märtsil 2019 juhtivtöötaja katseaega kuue kuu võrra alates 1. juunist 2019.
16.–25. septembrini 2019 viis Euroopa välisteenistuse kontrolliosakond delegatsioonis läbi
ad hoc
kontrolli.
14. oktoobril 2019 edastati hagejale võimalike märkuste esitamiseks
ad hoc
kontrolli läbi viinud isikute koostatud kontrolliaruande projekt (edaspidi „kontrolliaruande projekt“). See projekt sisaldas 12 soovitust delegatsiooni juhtimise kohta, millest kuus olid suunatud hagejale kui delegatsiooni juhile.
27. novembril 2019 saatis Euroopa välisteenistuse peasekretär hagejale katseaja lõpliku hindamisaruande, mille kohaselt peeti tema juhtimis‑ ja järelevalveoskusi ebapiisavaks.
Peale selle teavitas ka Euroopa välisteenistuse peasekretär hagejat sellest, et esiteks olid hageja katseaja tulemused kõrge esindaja hinnangul ebarahuldavad ning teiseks, et kõrge esindaja kaalub tema üleviimist mittejuhtivale ametikohale Euroopa välisteenistuse asukohas.
29. novembril 2019 saatis hageja Euroopa välisteenistuse peasekretärile oma märkused kontrolliaruande projekti kohta.
12. detsembril 2019 saatis hageja Euroopa välisteenistuse peasekretärile oma märkused katseaja lõpliku hindamisaruande kohta.
18. detsembril 2019 kordas hageja Euroopa välisteenistuse peasekretärile oma märkusi katseaja lõpliku hindamisaruande ja juhtivtöötaja katseaja läbimise tingimuste kohta ning palus tutvuda dokumentidega, millel see aruanne põhines.
19. detsembril 2019 esitas Aafrika küsimuste eest vastutav peadirektor (edaspidi „Aafrika küsimuste peadirektor“) Euroopa välisteenistuse kontrolliosakonnale kontrolliaruande projekti kohta märkused.
11. jaanuaril 2020 palus hageja, et kõrge esindaja ta Malawis asuva delegatsiooni juhina ametisse kinnitaks.
17. jaanuaril 2020 esitas hageja Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 24 alusel Euroopa välisteenistuse personalidirektorile abitaotluse (edaspidi „abitaotlus“) haldusjuurdluse algatamiseks põhjusel, et tema ülemused, eeskätt Aafrika küsimuste peadirektor ja Lõuna‑Aafrika ja India ookeani küsimuste eest vastutava osakonna juhataja (edaspidi „2. Aafrika osakonna juhataja“) teda psühholoogiliselt ahistavad.
29. jaanuaril 2020 edastati hagejale
ad hoc
kontrolli läbiviinud isikute kontrolliaruande lõplik versioon (edaspidi „lõplik kontrolliaruanne“).
22. märtsil 2020 anti hagejale luba lahkuda oma teenistuskohast ning tervislikel ja perekondlikel põhjustel Belgiasse naasta. Sellest kuupäevast alates oli ta järjest haiguspuhkusel ja põhipuhkusel kuni 1. septembrini 2020.
30. märtsil 2020 saatis hageja Euroopa välisteenistuse personaliküsimuste direktoraadile täiendavat teavet abitaotluse täiendamiseks.
10. aprilli 2020. aasta kirjaga tegi kõrge esindaja esimese vaidlustatud otsuse, millega ta viis hageja alates 1. maist 2020 üle mittejuhtivale ametikohale Euroopa välisteenistuse asukohas.
30. aprilli 2020. aasta otsusega määrati hageja alates 1. maist 2020 Euroopa välisteenistuse majandus‑ ja ülemaailmsete küsimuste direktoraati.
12. mail 2020 tegi Euroopa välisteenistuse personalidirektor teise vaidlustatud otsuse, millega ta jättis abitaotluse rahuldamata.
10. juulil 2020 esitas hageja esiteks personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel katseaja lõpliku hindamisaruande ja eespool mainitud 10. aprilli, 30. aprilli ja 12. mai 2020. aasta otsuste peale kaebuse ning teiseks nõudis 60000 euro suurust hüvitist talle väidetavalt tekitatud mittevaralise kahju eest ning advokaaditasude hüvitamist.
4. novembril 2020 jättis ametisse nimetav asutus kaebuse rahuldamata (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“).
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsused ning teise võimalusena katseaja lõplik hindamisaruanne ja vajaduse korral kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
–
mõista Euroopa välisteenistuselt välja hüvitis väidetavalt tekitatud rahalise ja mittevaralise kahju eest;
–
„eemaldada menetlusest“ vasturepliigi lisad D.2, D.3 ja D.4;
–
mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
Euroopa välisteenistus palub Üldkohtul:
–
jätta hagi osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
[…]
Katseaja lõpliku hindamisaruande tühistamise nõue
Olgu meenutatud, et hagi vastuvõetavus on avalikul huvil põhinev väide, mille Üldkohus peab tõstatama omal algatusel (vt selle kohta 5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Credito Fondiario vs. SRB,
C‑69/19 P
,
EU:C:2020:178
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb meenutada, et isiku huve kahjustava akti olemasolu personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 ja artikli 91 lõike 1 tähenduses on vältimatu vastuvõetavuse eeldus sellise hagi puhul, mille ametnikud esitavad institutsiooni vastu, mille teenistuses nad on. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab tühistamishagi esitada üksnes selliste meetmete peale, mis tekitavad selliseid siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis mõjutavad otseselt ja vahetult hageja huve, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras (vt selle kohta 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Martinez De Prins jt vs. Euroopa välisteenistus,
T‑575/16
,
EU:T:2017:911
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tühistamishagi vastuvõetavust käsitlevast väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb eelkõige, et vaidlustatud akti kvalifitseerimisel tuleb lähtuda vaidlustatud akti sisust endast ja selle autori tahtest. Sellega seoses on põhimõtteliselt vaidlustatavad aktid sellised meetmed, millega lõplikult kinnitatakse liidu institutsiooni, organi või asutuse seisukoht haldusmenetluse lõpus ja mille eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis võivad hageja huve mõjutada, kuid vaidlustatavateks aktideks ei ole eelkõige vahepealsed meetmed, mille eesmärk on valmistada ette lõplik otsus ja millel kõnealused tagajärjed puuduvad, ning aktid, millega üksnes kinnitatakse varasemat õigel ajal vaidlustamata otsust (vt 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus Satcen vs. KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Praegusel juhul on esiteks katseaja lõplik hindamisaruanne, mille tühistamist hageja taotleb, reguleeritud otsusega 5028/2 (vt eespool punkt 4).
Otsuse 5028/2 artikli 11 kohaselt määratakse isikutele, kes on esimest korda nimetatud keskastme juhi ametikohale, üheksakuuline juhtivtöötaja katseaeg, mille kohta koostatakse viie kuu möödumisel katseaja hindamise vahearuanne ja üks kuu enne katseaja lõppu katseaja lõplik hindamisaruanne. Erandlikel asjaoludel võib katseaega pikendada kuni kuue kuu võrra, mille lõpus koostatakse kõige viimane katseaja hindamisaruanne.
Lisaks tuleneb otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 4 kolmandast lõigust, et kui katseaja lõpus (st pärast maksimaalset 15 kuud) jäävad katseaja tulemused saavutamata põhjusel, et mingit hinnatavat oskust peetakse ebapiisavaks, peab ametisse nimetav asutus tegema ettepaneku asjaomase teenistuja mittejuhtivale ametikohale üleviimiseks.
Nii ilmneb otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 4 kolmanda lõigu sõnastusest, nagu möönab Euroopa välisteenistus oma kirjalikus vastuses menetlust korraldavatele meetmetele, et kui katseaja lõplikus hindamisaruandes viidatakse vähemalt ühele ebapiisavale juhtimisoskusele, siis ei tee aruande koostanud ametisse nimetav asutus mitte otsust asjaomase ametniku mittejuhtivale ametikohale üleviimise kohta, vaid üksnes ettepaneku kõrgele esindajale kui ametisse nimetavale asutusele, kes on pädev kõnealuse ametniku teisele ametikohale üle viima, ja seda ka pärast juhtivtöötaja katseaja pikendamist.
Teiseks on leitud, et personalieeskirjade kuni 31. detsembrini 2013 kehtinud redaktsiooni artikli 44 teises lõigus ette nähtud katseaja eesmärk on üsna lähedane eesmärgile, millega on põhjendatud liidu muude teenistujate teenistustingimuste kuni 31. detsembrini 2013 kehtinud redaktsiooni artiklis 14 ajutistele teenistujatele katseaja määramine, mistõttu on võimalik juhinduda sellega seotud kohtupraktikast (vt selle kohta 12, mai 2016. aasta kohtuotsus FS vs. EMSK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
, punkt
).
Selline lähedus on täheldatav ka Euroopa välisteenistuse uutele delegatsiooni juhtidele otsuse 5028/2 alusel määratud katseaja puhul. Seega ei saa sellist aruannet nagu katseaja lõplik hindamisaruanne võrrelda iga‑aastaste hindamisaruannetega, mida koostatakse ametniku kogu teenistuskäigu jooksul ja mis on isiku huve kahjustavad aktid (vt selle kohta 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus XH vs. komisjon,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt on katseaja aruanded, mille eesmärk on valmistada ette administratsiooni otsus asjaomase isiku katseaja lõpus alaliselt ametisse nimetamise või tema teenistusest vabastamise kohta, mõeldud üksnes selleks, et valmistada ette administratsiooni konkreetne otsus, millega need aruanded on seega tihedalt seotud, ning järelikult ei ole need laadilt isiku huve kahjustavad aktid (vt selle kohta 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus XH vs. komisjon,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
, punkt
).
Nii on katseaja lõpliku hindamisaruande ainus eesmärk juhul, kui see on negatiivne, valmistada ette administratsiooni konkreetne otsus, nimelt teisele mittejuhtivale ametikohale üleviimise otsus, millega see aruanne on seega tihedalt seotud.
Kolmandaks on tõsi, nagu rõhutab Euroopa välisteenistus, et personalieeskirjade artikli 44 teine lõik seab muu hulgas üksuse juhatajaks nimetatud ametnike puhul kõrgemasse palgajärku tõusmise sõltuvusse tingimusest, et nende ametnike töö tulemuslikkus on esimese üheksa kuud pärast ametisse nimetamist olnud rahuldav personalieeskirjade artikli 43 tähenduses.
Tuleb siiski märkida, et personalieeskirjade artikli 44 teises lõigus ette nähtud erandlik kõrgemasse palgajärku tõusmine on kohaldatav ametnikele, kes on nimetatud üksuse juhatajaks, direktoriks või peadirektoriks, mitte Euroopa välisteenistuse töötajatele, kes – nagu hageja – on nimetatud esimest korda delegatsiooni juhi ametikohale, mis on määratletud 26. juuli 2010. aasta otsuse 2010/427/EL, millega määratakse kindlaks Euroopa välisteenistuse korraldus ja toimimine (
ELT 2010, L 201, lk 30
), artiklis 5.
Järelikult ei mõjuta asjaolu, et personalieeskirjade artikli 44 teises lõigus viidatakse personalieeskirjade artiklile 43, seda, et Euroopa välisteenistuse delegatsiooni juhtide katseaja lõplik hindamisaruanne on laadilt ettevalmistav akt.
Neljandaks on tõsi ka see, et otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 4 teine lõik viitab personalieeskirjade artiklile 43, nähes ette, et katseaja lõplik hindamisaruanne tuleb lisada viimati nimetatud sättega reguleeritud iga‑aastasele hindamisaruandele.
Juhtivtöötaja katseaja hindamisaruanne, mis asub ametniku isikutoimikus, ei saa siiski üldjuhul enam mingit mõju avaldada pärast katseaja lõpus tehtud otsust, mille jaoks see aruanne koostati, ja aruande ainus eesmärk oli see otsus ette valmistada (vt selle kohta analoogia alusel 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus XH vs. komisjon,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega isegi juhul, kui katseaja hindamise vahearuandes või lõplikus aruandes on teatud hulk märkusi ametniku või teenistuja töövõime kohta, ei või seda üldjuhul arvesse võtta ei edutamiskomitee (vt analoogia alusel 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus XH vs. komisjon,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
, punkt
), Euroopa välisteenistuse poolt kohtuistungil mainitud ametisse nimetamise nõuandekomitee, mis on ette nähtud kõrge esindaja 9. märtsi 2011. aasta otsuses PROC HR(2011) 005, ega ametisse nimetav asutus delegatsiooni juhtide uue valikumenetluse korral.
Lõpuks tuleb märkida, et kui hageja vaidlustab juhtivtöötaja katseaja moodustava menetluse lõpus tehtud otsuse, võib ta tugineda selle otsusega otseselt seotud varasemate aktide õigusvastasusele ja eelkõige rikkumistele, mis tema arvates mõjutavad katseaja lõplikku hindamisaruannet (vt selle kohta 3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Sesma Merino vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
T‑127/14 P
,
EU:T:2015:927
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb märkida, et kui esimene vaidlustatud otsus, millega hageja viidi üle mittejuhtivale ametikohale, kujutab endast hageja huve kahjustavat akti, kuivõrd see määrab lõplikult kindlaks administratsiooni seisukoha ja mõjutab seeläbi otseselt ja vahetult hageja huve, ei ole see nii katseaja lõpliku hindamisaruande puhul, mis on üksnes seda otsust ettevalmistav akt.
Neil asjaoludel on katseaja lõpliku hindamisaruande tühistamise nõue vastuvõetamatu ja see tuleb jätta läbi vaatamata.
Esimese vaidlustatud otsuse tühistamise nõue
Selle nõude põhjendamiseks esitab hageja sisuliselt kuus väidet, millest esimese väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust ja personalieeskirjade artiklit 25, teise väite kohaselt on rikutud õigust heale haldusele ja õigust olla ära kuulatud, kolmanda väite kohaselt on rikutud otsuse 5028/2 artiklit 11 ja Euroopa välisteenistuse 15. novembri 2019. aasta otsust ADMIN (2019) ametisse nimetava asutuse ja teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse volituste kasutamise ja edasidelegeerimise kohta (edaspidi „otsus ADMIN (2019) 31“), neljanda väite kohaselt on rikutud personalieeskirjade artiklit 26, viienda väite kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga ja rikutud personalieeskirjade artikli 7 lõiget 1 ning kuuenda väite kohaselt on võimu kuritarvitatud.
[…]
Teine väide, et on rikutud õigust heale haldusele ja õigust olla ära kuulatud
Hageja viitab sisuliselt esiteks ametisse nimetamise nõuandekomiteega konsulteerimisel toime pandud rikkumisele, teiseks õiguse olla ära kuulatud rikkumisele ja kolmandaks õiguse heale haldusele rikkumisele.
[…]
–
Teise väite teine osa, mille kohaselt on rikutud on õigust olla ära kuulatud
Selles väiteosas esitab hageja sisuliselt neli järgmist etteheidet.
Esiteks väidab hageja, et vastuseks Euroopa välisteenistuse peasekretäri 27. novembri 2019. aasta kirjale, millega teda teavitati katseaja lõplikust hindamisaruandest, esitas ta märkused, mida ei võetud arvesse. Ta väidab, et tal ei olnud võimalik mõjutada ametisse nimetava asutuse otsustusprotsessi, mida tõendab ühelt poolt asjaolu, et esimeses vaidlustatud otsuses ei käsitletud tema 12. detsembril 2019 ja 30. jaanuaril 2020 esitatud märkusi, ning teiselt poolt asjaolu, et sellest otsusest ei nähtu kuidagi, et ametisse nimetav asutus oleks tegelikult kasutanud oma kaalutlusõigust, võttes arvesse hageja poolt selle aruande kohta esitatud märkusi.
Teiseks leiab hageja, et katseaja lõplik hindamisaruanne sisaldab subjektiivseid väiteid, mida ei kinnita dokumentaalsed tõendid, mistõttu takistas nende dokumentide puudumine tal kahtlemata võtta ammendavat seisukohta kõigi asjaolude ja dokumentide kohta, millel esimene vaidlustatud otsus põhineb.
Kolmandaks täpsustab hageja, et vastavalt otsusele ADMIN (2019) 31 oleks pidanud teda ära kuulama kõrge esindaja.
Neljandaks väidab hageja, et tal ei olnud võimalust arutada katseaja lõpliku hindamisaruande sisu oma ülemustega enne, kui Euroopa välisteenistuse peasekretär selle talle 27. novembril 2019 saatis, mis on vastuolus personalieeskirjade sätete ja kohaldatavate sise‑eeskirjadega.
Euroopa välisteenistus vaidleb hageja väidetele vastu.
Tuleb meenutada, et harta artikli 41 lõike 2 kohaselt kätkeb õigus heale haldusele eelkõige igaühe õigust sellele, et teda kuulatakse ära enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada.
Seega tagab õigus olla ära kuulatud igale isikule võimaluse teha haldusmenetluses enne tema huve kahjustada võiva otsuse tegemist tõhusalt ja tegelikult teatavaks oma seisukoht (vt 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus parlament vs. UZ,
C‑894/19 P
,
EU:C:2021:863
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelkõige mõjutab kolmandas riigis teenistuses oleva ametniku teisele ametikohale üleviimise otsus tema halduslikku seisundit, kuna see muudab tema ametiülesannete täitmise kohta ja tingimusi ning nende olemust. See võib mõjutada ka selle ametniku teenistuskäiku, kuna see võib mõjutada tema ametialaseid väljavaateid, kuivõrd teatud sama tasandi ametikohad võivad täidetavate ametiülesannete tõttu kiiremini edutamiseni viia kui teised. Lisaks võib see kaasa tuua tema töötasu vähenemise (vt selle kohta 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Marcuccio vs. komisjon,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest tuleneb, et kui seoses juhtimisülesannete puuduliku täitmisega, nagu on kõne all praegusel juhul, tehakse ametniku tahte vastaselt teisele ametikohale üleviimise otsus, tuleb kohaldada kaitseõiguste austamise põhimõtet, mis on liidu õiguse aluspõhimõte, isegi kui asjaomast menetlust ei ole kuidagi reguleeritud (vt analoogia alusel 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Marcuccio vs. komisjon,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Õiguse olla ära kuulatud rikkumise väidet tuleb analüüsida neid põhimõtteid arvestades.
Praeguses asjas ei ole esiteks vaidlust selles, et Euroopa välisteenistuse peasekretär edastas 27. novembri 2019. aasta kirjaga hagejale katseaja lõpliku hindamisaruande ja teatas talle, et selle aruande alusel kavatseb kõrge esindaja viia ta otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 4 kohaselt üle mittejuhtivale ametikohale Euroopa välisteenistuse asukohas.
Lisaks palus Euroopa välisteenistuse peasekretär samas kirjas hagejal esitada oma märkused kirjalikult 14 päeva jooksul enne lõpliku otsuse tegemist.
Teiseks nähtub menetlusest, et lisaks kirjalikele märkustele, mis hageja 12. detsembril 2019 Euroopa välisteenistuse peasekretärile ja 11. jaanuaril 2020 kõrgele esindajale esitas, oli hagejal 17. detsembril 2019 telefonivestlus peasekretäriga ning järgmisel päeval esitas hageja talle uued kirjalikud märkused.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et hagejal oli enne esimese vaidlustatud otsuse tegemist võimalus tõhusalt ja tegelikult oma seisukoht teatavaks teha ning tugineda asjaoludele, mis tema hinnangul räägivad selle kasuks, et sellist otsust ei tohiks teha. Seega väidab ta ekslikult, et enne esimese vaidlustatud otsuse tegemist rikuti tema õigust olla ära kuulatud.
Hageja esitatud argumendid Üldkohtus ei sea seda järeldust kahtluse alla.
Esiteks ei ole hagejal alust väita, et ametisse nimetav asutus oleks pidanud teda enne lõpliku hindamisaruande vastuvõtmist ära kuulama.
Nimelt tuleb ühelt poolt märkida, et otsus 5028/2 ei pane ametisse nimetavale asutusele sellist kohustust.
Teiselt poolt on tõsi, et 16. septembri 2013. aasta kohtuotsuse Wurster vs. EIGE (
F‑20/12 ja F‑43/12
,
EU:F:2013:129
) punktis 75 leiti seoses juhtimisoskust käsitleva hindamisaruandega, mida reguleerivad Euroopa Soolise Võrdõiguslikkuse Instituudi (EIGE) keskastme juhte käsitlevad üldised rakendussätted, et kõikidel isikutel, kelle kohta koostatakse hindamisaruanne, mis võib mõjutada nende teenistuskäiku, peab olema võimalik esitada oma märkused enne selle aruande lõplikuks muutumist ning seda isegi sõnaselge sätte puudumisel.
See järeldus põhines aga kohtupraktikal, mis puudutab iga‑aastaseid hindamisaruandeid. Kuna nende aruannete puhul on tegemist dokumentidega, mis võivad avaldada mõju ametniku kogu teenistuskäigu jooksul, kujutavad need endast isiku huve kahjustavaid akte (vt eespool punkt 46), kuid katseaja lõpliku hindamisaruande puhul see nii ei ole (vt eespool punktid 56 ja 57).
Öeldu kehtib ka 9. oktoobri 2013. aasta kohtuotsuse Wahlström vs. Frontex (
F‑116/12
,
EU:F:2013:143
) kohta, millele hageja oma argumentide põhjendamiseks samuti viitab.
Lisaks ilmneb eespool punktides 86–88 viidatud kohtupraktikast, et kuigi õigus olla ära kuulatud tagab igale huve kahjustava akti adressaadiks olevale isikule, et ta enne selle akti vastuvõtmist ära kuulatakse, ei ole see õigus siiski talle tagatud ettevalmistava akti puhul (vt 22. novembri 2018. aasta kohtuotsus Brahma vs. Euroopa Liidu Kohus,
T‑603/16
,
EU:T:2018:820
, punkt
(ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega piisas praegusel juhul sellest, et hageja kuulati ära enne esimese vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, millega otsustati ta mittejuhtivale ametikohale üle viia, ning ametisse nimetavale asutusele ei saa ette heita, et ta ei kuulanud hagejat ära enne katseaja lõpliku hindamisaruande vastuvõtmist, mis on seda otsust ettevalmistav akt (vt eespool punkt 56).
Seda järeldust kinnitab eespool punktides 45 ja 46 esile toodud asjaolu, et sellise katseaja eesmärk, mis nagu käesoleva asja näitel määratakse uutele delegatsiooni juhtidele, on üsna lähedane eesmärgile, millega on põhjendatud uutele ametnikele katseaja määramine, mistõttu Üldkohus saab juhinduda selle valdkonna kohtupraktikast.
Nimelt tuleneb katseaja aruandeid käsitlevast kohtupraktikast, mida kohaldatakse analoogia alusel, et teenistusest vabastatud katseajal oleva ametniku kaitseõiguste austamine tähendab seda, et tal on olnud võimalus teenistusest vabastamise otsuseni viinud haldusmenetluses teha tõhusalt teatavaks oma seisukoht nende faktide ja asjaolude paikapidavuse ja asjakohasuse kohta, mille alusel ametisse nimetav asutus oma otsuse tegi. Seega, kuna selle otsuse aluseks olevad põhjendused tuginevad ametniku hindamisaruandes sisalduvatele hinnangutele, on õigus olla ära kuulatud tagatud, kui ametnik on nende hinnangute kohta oma arvamust avaldanud ja tal on olnud võimalus esitada oma seisukoht kõikide dokumentide suhtes, mida institutsioon kavatseb tema vastu kasutada (vt selle kohta 6. juuni 2019. aasta kohtuotsus Bonnafous vs. EACEA,
T‑614/17
, ei avaldata,
EU:T:2019:381
, punktid
,
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Praegusel juhul, nagu eespool punktis 63 märgiti, tuginevad esimese vaidlustatud otsuse aluseks olevad põhjendused hageja katseaja lõplikus hindamisaruandes sisalduvatel hinnangutel ning vaidlust ei ole selles, et hageja on nende hinnangute kohta oma arvamust avaldanud.
Neil asjaoludel oli hagejal esimese vaidlustatud otsuse tegemiseni viinud haldusmenetluses võimalik tõhusalt väljendada oma seisukohta nende faktide ja asjaolude paikapidavuse ja asjakohasuse kohta, mille alusel ametisse nimetav asutus oma otsuse tegi.
Teiseks ei saa hageja tulemuslikult väita, et tal ei olnud võimalik võtta seisukohta dokumentide suhtes, mis tema hinnangul olid katseaja lõplikus hindamisaruandes sisalduvate subjektiivseid hinnangute põhjendamiseks vajalikud, kuna selliste dokumentide olemasolu ei ole tõendatud ega nähtu ka toimiku materjalidest.
Kolmandaks ei ole hagejal alust väita, et ta oleks pidanud saama vestelda kõrge esindajaga, kuna väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et teabevahetus, mille käigus peab olema asjaomasel ametnikul võimalik tõhusalt teha teatavaks oma seisukoht tema huve kahjustada võiva otsuse projekti kohta, võib olla suuline või kirjalik (vt selle kohta 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Marcuccio vs. komisjon,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
, punkt
, ja 6. aprilli 2022. aasta kohtuotsus FC vs. EUAA,
T‑634/19
, ei avaldata,
EU:T:2022:222
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks, kuigi otsus ADMIN (2019) 31, mis on kohaldatav alates 16. novembrist 2019, nägi ette, et kõrge esindaja on asutus, kes on pädev tegema otsuseid delegatsiooni juhtide teenistuse huvides teisele ametikohale üleviimise kohta, ei nähtu selle otsuse sõnastusest, et see näeks Euroopa välisteenistusele ette kohustuse korraldada vestlus kõrge esindaja ja delegatsiooni juhi vahel sellistel asjaoludel nagu käesolevas asjas.
Neljandaks ei ole hagejal alust väita, et tema kirjalikke märkuseid ei võetud arvesse, et tal ei olnud võimalik mõjutada ametisse nimetava asutuse otsustusprotsessi ja et esimesest vaidlustatud otsusest ei nähtu kuidagi, et ametisse nimetav asutus oleks tegelikult kasutanud oma kaalutlusõigust, võttes arvesse hageja esitatud kirjalikke märkuseid.
Nimelt, kuigi kaitseõiguste ja õiguse olla ära kuulatud tagamine nõuab, et liidu institutsioonid võimaldaksid isikul, keda huve kahjustav akt puudutab, oma seisukoha tõhusalt teatavaks teha, ei saa asjaomastele institutsioonidele panna kohustust kõnealuse seisukohaga nõustuda (vt selle kohta 7. juuli 2017. aasta kohtuotsus Arbuzov vs. nõukogu,
T‑221/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:478
, punkt
, ja 27. septembri 2018. aasta kohtuotsus Ezz jt vs. nõkogu,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, punkt
).
Lisaks viidatakse esimeses vaidlustatud otsuses sõnaselgelt hageja 12. detsembri 2019. aasta kirjas esitatud märkustele. Kuigi selles otsuses mainitakse ka hageja 1. jaanuari 2020. aasta märkusi, nähtub menetlusest, nagu märgib Euroopa välisteenistus, et tegemist on kirjaveaga ja et kõrge esindaja soovis viidata hageja 11. jaanuari 2020. aasta märkustele.
Lõpuks ei saa hageja tulemuslikult ette heita kõrgele esindajale, et viimane ei osutanud esimeses vaidlustatud otsuses 30. jaanuari 2020. aasta märkustele, mis hageja oli kõrge esindaja kabinetiülemale vastuseks eespool punktis 13 mainitud Aafrika küsimuste peadirektori 19. detsembri 2019. aasta kirjale saatnud. Nimelt ei olnud need märkused seotud – vähemalt mitte otseselt – Euroopa välisteenistuse algatatud menetlusega, et tagada hageja õigus olla ära kuulatud enne esimese vaidlustatud otsuse vastuvõtmist.
Järelikult ei ole käesolev väiteosa põhjendatud ja tuleb tagasi lükata.
[…]
Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud otsuse 5028/2 artiklit 11 ja otsust ADMIN (2019) 31
Selle väite põhjendamiseks esitab hageja sisuliselt viis etteheidet, millest esimese kohaselt oli katseaja hindamise vahearuanne mittenõuetekohane, teise etteheite kohaselt olid juhtivtöötaja katseaja läbiviimise tingimused ebatavalised, kolmanda etteheite kohaselt puudusid juhtivtöötaja katseajal eesmärgid ja näitajad, neljanda etteheite kohaselt oli katseaja lõplik hindamisaruanne mittenõuetekohane ning viienda etteheite kohaselt kuulus esimene vaidlustatud otsus kõrge esindaja pädevusse.
Euroopa välisteenistus vaidleb hageja väidetele vastu.
[…]
–
Kolmanda väite kolmas etteheide, mille kohaselt puudusid juhtivtöötaja katseajal eesmärgid ja näitajad
Hageja heidab ette, et tema ülemused ja personaliküsimuste direktoraat ei teostanud korrapärast järelevalvet, eelkõige ei olnud püstitatud eesmärke ega määratud kindlaks tegevuskava, mistõttu puudusid hageja töötulemuste mõõtmiseks ja võimalike vajakajäämiste kõrvaldamiseks igasugused näitajad – see on aga otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 3 ja lõike 4 teise lõiguga vastuolus.
Sellega seoses tuleneb otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 3 esimesest lõigust, et vahehindamine tuleb läbi viia eelnevalt nõusoleku saanud dokumendi alusel, mis sisaldab tüüpiliste juhtimisalaste ülesannete või oskustega seotud üheselt mõistetavaid eesmärke ja tulemuslikkuse näitajaid.
Lisaks nõuab otsuse 5028/2 artikli 11 lõikes 2 nimetatud juhtivtöötaja katseaja hindamise järjepidevuse põhimõte tingimata seda, et lõplik hindamine viidaks läbi samasuguse, üheselt mõistetavaid eesmärke ja tulemuslikkuse näitajaid sisaldava dokumendi alusel, nagu koostatakse vahehindamise kohta.
Kõigepealt tuleb märkida, et käesolevas kohtuasjas ei andnud Euroopa välisteenistus ja hageja enne hageja katseaega nõusolekut ametlikule dokumendile, mis sisaldaks tüüpiliste juhtimisalaste ülesannete või oskustega seotud üheselt mõistetavaid eesmärke ja tulemuslikkuse näitajaid. Selles osas on rikutud otsuse 5028/2 artikli 11 lõike 3 esimest lõiku.
Mis puudutab esiteks eesmärkide püstitamist, siis tuleb meenutada, et kohtupraktikast tuleneb, et juhul kui on kehtestatud institutsioonisisesed eeskirjad, millega nähakse ette ametnikule eesmärkide püstitamine katseaja algul, on nende eeskirjade rikkumine olulise tähtsusega ja see võimaldab vaidlusalust hindamist kritiseerida põhjusel, et ametikoha kirjeldus ei olnud eesmärkide püstitamise aspektist piisav (vt 12. mai 2016. aasta kohtuotsus FS vs. EMSK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eespool punktis 161 meenutatud kohtupraktikat, mis käsitleb ametniku hindamist, tuleb siiski kohaldada, võttes arvesse ametniku ametikohaga seotud vastutuse taset ning sellele ametikohale nimetatud ametniku varasemat kogemust. Praegusel juhul nimetati hageja delegatsiooni juhiks, kelle ülesanne on tagada liidu esindamine riigis, kuhu delegatsioon on akrediteeritud, mis tähendab ühest küljest tingimata suurt vastutuse taset ning teisest küljest väga head juhtimisoskust ja laiaulatuslikku autonoomiat, sõltumata konkreetsete eesmärkide püstitamisest.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et otsuse 2010/427 artikli 5 lõigetes 2–4 ja 8 määratletud delegatsiooni juhi ametiülesanded ei ole täielikult võrreldavad üksuse juhatajale määratud keskastme juhi ülesannetega, mida on kirjeldatud otsuse 5028/2 artiklis 4.
Nimelt on erinevalt üksuse juhatajast delegatsiooni juhi ülesanne esindada liitu riigis, kuhu delegatsioon on akrediteeritud, nii selle riigi ametivõimude kui ka liikmesriikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide diplomaatiliste teenistuste juures.
Lisaks nõuab see, et Euroopa välisteenistuse keskasutus ja delegatsioonid on eelkõige geograafiliselt eraldatud, delegatsiooni juhilt paratamatult suuremat võimekust täita oma juhtimisülesandeid autonoomselt, võrreldes üksuse juhatajaga, kelle üle teostavad vahetut järelevalvet tema ülemused.
Praegusel juhul esitas hageja Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikohale nimetamiseks kandideerimisavalduse, arvestades esiteks ametikoha kirjeldust ja teiseks vaba ametikoha teadet, milles olid nimetatud konkreetsed juhtimisalased eesmärgid.
Täpsemalt sisaldas Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikoha kirjeldus selle ametikohaga seotud ülesannete rubriigis personalihaldust käsitlevat alajaotist, milles olid loetletud järgmised ülesanded: hinnata delegatsiooni töötajate individuaalseid töötulemusi, selgitada välja töötajate koolitusvajadused, täita juhtimisülesandeid, mis on seotud ametialase ebapädevuse, ahistamise ja distsiplinaarvaldkonda kuuluvate probleemidega ja järgida neid küsimusi puudutavaid menetlusi ning käituda töötajate suhtes sotsiaalselt vastutustundlikult ja eetiliselt.
Lisaks oli vaba ametikoha teates märgitud, et Malawis asuva delegatsiooni juhil on eelkõige järgmised ülesanded: tagada delegatsiooni nõuetekohane juhtimine, sealhulgas finantsjuhtimine, tagada inimeste, vallas‑ ja kinnisvara ning andmete turvalisust käsitlevate kehtivate eeskirjade korrakohane rakendamine, ohjata kriise ja tagada delegatsiooni tegevuse järjepidevus, eelkõige teenistuse järjepidevuse huvides.
Nii ametikoha kirjeldus kui ka vaba ametikoha teade Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikoha kohta sisaldasid täpsustusi sellel ametikohal täidetavate ülesannete kohta personalihalduse ja juhtimise valdkonnas.
Kuigi on tõsi, et ametikoha kirjeldusel ja vaba ametikoha teatel on põhimõtteliselt teistsugune eesmärk ja teistsugused tunnused kui dokumendil, millega määratakse kindlaks ametniku eesmärgid, ei saa
a priori
välistada, et juhtivtöötaja katseaja läbimise hindamiseks kehtestatavad juhtimiseesmärgid võivad sisalduda sellise delegatsiooni juhi, kellele määratakse niisugune katseaeg, ametikoha kirjelduses ja vaba ametikoha teates.
Seega tuleb käesolevas kohtuasjas tõdeda, et Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikohta puudutavas ametikoha kirjelduses ja vaba ametikoha teates esitatud juhtimisülesanded olid määratletud piisavalt täpselt, et need kujutaksid endast konkreetseid eesmärke hageja juhtivtöötaja katseaja raames.
Lisaks, kuna hageja kandideeris Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikohale, oli ta selle ametikoha kirjeldust ja vaba ametikoha teadet arvestades kindlasti nendest eesmärkidest teadlik ning tema kandideerimisavaldust arvesse võttes tuleb asuda seisukohale, et ta oli nende eesmärkidega enne ametisse asumist nõustunud.
Järelikult tuleb käesolevas kohtuasjas tõdeda, et Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikohta puudutavas ametikoha kirjelduses ja vaba ametikoha teates sisalduvaid täpsustusi juhtimisülesannete kohta võis käsitada juhtimiseesmärkidena otsuse 5028/2 tähenduses ja kohaldamiseks.
Mis puudutab teiseks üheselt mõistetavate tulemuslikkuse näitajate eelnevat kindlaksmääramist, siis tuleb kõigepealt märkida, et 29. novembri 2011. aasta otsuse PROC EEAS(2011) 002 artikli 1 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et Euroopa välisteenistuse töötajatele kohaldatakse „
mutatis mutandis
“ muu hulgas otsuses 5028/2 sisalduvaid sätteid.
Praegusel juhul nähtub ühelt poolt Malawis asuva delegatsiooni juhi ametikohta puudutavas vaba ametikoha teates esitatud valikukriteeriumidest, et sellele ametikohale kandideerijad pidid tõendama, et neil on meeskonna juhtimise ja motiveerimise kogemus, mis on saadud eelkõige multidistsiplinaarses ja mitmekultuurilises keskkonnas, samuti väga hea juhtimis‑, suhtlemis‑ ja analüüsioskus lisaks heale otsustusvõimele.
Teiselt poolt nähtub toimikust, et kuupäeval, mil hageja nimetati Malawis asuva delegatsiooni juhina ametisse, avaldas Euroopa välisteenistuse personaliküsimuste direktoraat dokumendi, milles määrati kindlaks kõikidelt Euroopa välisteenistuse juhtivtöötajatelt nõutavad oskused ja milles toodi konkreetseid näiteid olukordade kohta, et need juhtivtöötajad saaksid hinnata, kas neil on selles dokumendis loetletud 14 pädevust ja kas nad kasutavad neid tulemuslikult.
Lõpuks ei nähtu Üldkohtule lahendamiseks esitatud kohtuasja asjaoludest, et hageja oleks palunud oma ülemustel määrata kindlaks tulemuslikkuse näitajad, et hinnata tema juhtimisoskust katseaja lõpus, kuigi otsuses 5028/2 on sätestatud, et juhtivtöötaja katseajal olev ametnik peab olema nende näitajatega nõustunud.
Selles kontekstis näib, et hageja oli piisavalt teadlik sellest, mida võis oodata seoses Malawis asuva delegatsiooni juhina läbitud katseaja töötulemuste hindamisega.
Järelikult tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda laiendatud koosseisus)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Sandra Paesenilt.

da Silva Passos
Valančius
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Kuulutatud avalikul kohtuistungil Luxembourgis 12. oktoobril 2022.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.