CELEX: 62017CJ0174
Pritožba
Odškodninska tožba
Člen 340, drugi odstavek, PDEU
Predolgo trajanje postopka v dveh zadevah pred Splošnim sodiščem Evropske unije
Povrnitev škode, ki je domnevno nastala pritožnicama
Premoženjska škoda
Stroški bančne garancije
Vzročna zveza
Zamudne obresti

Evropska unija na eni strani ter družbi Plásticos Españoles SA (ASPLA) (v nadaljevanju: ASPLA) in Armando Álvarez SA na drugi s pritožbama predlagajo razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. februarja 2017, ASPLA in Armando Álvarez/Evropska unija (
T‑40/15
,
EU:T:2017:105
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to Evropski uniji naložilo, naj družbi ASPLA plača odškodnino v znesku 44.951,24 EUR, družbi Armando Álvarez pa odškodnino v znesku 111.042,48 EUR za premoženjsko škodo, ki naj bi tema družbama nastala zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevah, v katerih sta bili izdani sodbi z dne 16. novembra 2011, ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
), in z dne 16. novembra 2011, Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
) (v nadaljevanju skupaj: zadevi T‑76/06 in T‑78/06), v preostalem delu pa je tožbo zavrnilo.
Dejansko stanje
Družbi ASPLA in Armando Álvarez sta 24. februarja 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vsaka posebej vložili tožbo zoper Odločbo Komisije C(2005) 4634 z dne 30. novembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena [101 PDEU] (zadeva COMP/F/38.354 – Industrijske vreče) (v nadaljevanju: Odločba C(2005) 4634). V tožbah sta Splošnemu sodišču v bistvu predlagali, naj to odločbo razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša nanju, ali, podredno, zniža znesek globe, ki jima je bila naložena.
Splošno sodišče je s sodbama z dne 16. novembra 2011, ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) in Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
), ti tožbi zavrnilo.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez sta 24. januarja 2012 zoper sodbi z dne 16. novembra 2011, ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) in Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
), vložili pritožbi.
Sodišče je s sodbama z dne 22. maja 2014, ASPLA/Komisija (
C‑35/12 P
,
EU:C:2014:348
) in Armando Álvarez/Komisija (
C‑36/12 P
,
EU:C:2014:349
), ti pritožbi zavrnilo.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družbi ASPLA in Armando Álvarez sta 27. januarja 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča proti Evropski uniji, ki jo je zastopalo Sodišče Evropske unije ali Evropska komisija, vložili tožbo na podlagi člena 268 PDEU za nadomestilo škode, ki naj bi jima nastala zaradi predolgega trajanja postopka pred Splošnim sodiščem v zadevah T‑76/06 in T‑78/06.
Komisija je bila po delnem umiku tožb pritožnic s sklepom z dne 4. marca 2016, ASPLA in Armando Álvarez/Evropska unija (
T‑40/15
, neobjavljen,
EU:T:2016:133
), izbrisana iz obravnavane zadeve kot zastopnica Unije.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi ugotovilo in razsodilo:
„1.
Evropski uniji, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, se naloži, naj družbi [ASPLA] plača odškodnino v višini 44.951,24 EUR, družbi [Armando Álvarez] pa v višini 111.042,48 EUR za povrnitev premoženjske škode, ki jo je vsaka od teh družb utrpela zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevah [T‑76/06 in T‑78/06]. Vsaka od teh odškodnin se poveča za kompenzacijske obresti od 27. januarja 2015 do razglasitve te sodbe po letni stopnji inflacije, ki jo je Eurostat (Statistični urad Evropske unije) za zadevno obdobje ugotovil v državi članici, v kateri imata ti družbi sedež.
2.
Odškodnini iz točke 1 zgoraj se povečata za zamudne obresti od razglasitve te sodbe do celotnega plačila po obrestni meri, ki jo Evropska centralna banka (ECB) določi za svoje operacije glavnega refinanciranja, povečani za dve odstotni točki.
3.
V preostalem se tožba zavrne.
4.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez na eni strani ter [Evropska unija], ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, na drugi nosijo svoje stroške.
5.
Evropska komisija nosi svoje stroške.“
Predlogi strank
Evropska unija s pritožbo v zadevi C‑174/17 P Sodišču predlaga, naj:
–
razveljavi točko 1 izreka izpodbijane sodbe;
–
predlog družb ASPLA in Armando Álvarez, ki sta ga podali na prvi stopnji, za priznanje odškodnine v višini 3.495.038,66 EUR za škodo, ki naj bi jima nastala zaradi prekoračitve razumnega roka sojenja, zavrne kot neutemeljen in
–
družbama ASPLA in Armando Álvarez naloži plačilo stroškov.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez Sodišču predlagata, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbi v celoti ugodi.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez s pritožbo v zadevi C‑222/17 P Sodišču predlagata, naj:
–
to pritožbo razglasi za dopustno;
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
Evropski uniji, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, naloži, naj plača znesek 3.495.038,66 EUR (355.118,67 EUR za preveč plačane bančne provizije in 3.139.919,99 EUR za preveč plačane obresti na globo) za škodo, ki je nastala, ker je Splošno sodišče kršilo člen 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pri čemer je treba k temu znesku dodati še kompenzacijske obresti od 27. januarja 2015 do 17. februarja 2017 po stopnji, ki ustreza letni stopnji inflacije v Španiji, ki jo je izračunal Eurostat, ter zamudne obresti po obrestni meri, ki jo ECB uporablja pri svojih operacijah glavnega refinanciranja, povišani za dve odstotni točki, izračunane od tega datuma do dejanskega plačila, in
–
Evropski uniji naloži plačilo stroškov.
Evropska unija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrže kot delno nedopustno in zavrne kot delno neutemeljeno ali kot v celoti neutemeljeno in
–
pritožnicama naloži plačilo stroškov postopka.
Zadevi C‑174/17 P in C‑222/17 P sta bili s sklepom predsednika prvega senata z dne 17. aprila 2018 združeni za izdajo sklepnih predlogov in sodbe.
Pritožbi
Evropska unija v utemeljitev svoje pritožbe v zadevi C‑174/17 P navaja dva razloga.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez v utemeljitev svoje pritožbe v zadevi C‑222/17 P navajata pet razlogov.
Prvi pritožbeni razlog v zadevi C‑174/17 P
Trditve strank
Evropska unija s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, da je med kršitvijo razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 ter izgubo, ki sta jo družbi ASPLA in Armando Álvarez Gascogne utrpeli zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi navedenega roka, podana dovolj neposredna vzročna zveza, napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma „vzročna zveza“.
Natančneje, Evropska unija meni, da se je Splošno sodišče oprlo na napačno predpostavko, da se odločitev o zagotovitvi bančne garancije izvede v enem in edinem trenutku, in sicer v trenutku sprejetja „prvotne odločitve“ o zagotovitvi te garancije. Ker pa naj bi obveznost plačila globe obstajala v času celotnega trajanja postopka pred sodiščema Unije, in celo po tem obdobju, saj globa ni bila odpravljena, sta imeli tožeči stranki na prvi stopnji možnost, da globo plačata in tako izpolnita obveznost, ki sta jo imeli v zvezi s tem. Zaradi možnosti plačila globe v katerem koli trenutku naj bi bilo sprejetje odločitve teh tožečih strank, da plačilo nadomestita z bančno garancijo, časovno neomejeno in bi tako odločitev lahko sprejeli kadar koli med postopkom. Zato naj bi bil odločilni razlog za plačilo stroškov bančne garancije njuna lastna odločitev, da globe ne bosta plačali in da bosta to plačilo nadomestili z bančno garancijo, ne pa kršitev razumnega roka sojenja.
Komisija se strinja s trditvami Evropske unije.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez trdita, da Splošno sodišče v točkah od 110 do 119 izpodbijane sodbe ni napačno uporabilo prava, in navajata, da odločilni vzrok za plačilo stroškov bančne garancije ni njuna „lastna odločitev“, kot očitno meni Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, ampak posledica izvajanja člena 85 Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 145).
Nasprotni stranki v zvezi s tem trdita, prvič, da iz besedila te določbe ne izhaja, da je možnost zagotoviti plačilo zasnovana kot izjema od splošnega pravila, ampak da morata biti za podaljšanje roka plačila nujno izpolnjena dva pogoja, in sicer jamstvo plačila in plačilo obresti. Drugič, možnosti takojšnjega plačila ali zagotovitve bančne garancije naj bi bili prosilcem na voljo kot enakovredni alternativi, zato izbira druge možnosti ne bi smela povzročiti prekinitve vzročne zveze med škodo in nezakonitostjo. Tretjič, zaradi izbire, ki izhaja iz določbe prava Unije, ki posamezniku daje na voljo izrecno določeno alternativo, naj se vzročna zveza ne bi mogla prekiniti.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez torej predlagata, naj se ta pritožbeni razlog zavrne.
Presoja Sodišča
Spomniti je treba, da se pogoj v zvezi z vzročno zvezo iz člena 340, drugi odstavek, PDEU, kot je Sodišče že poudarilo, nanaša na obstoj dovolj neposredne vzročne zveze med ravnanjem institucij Unije in škodo, pri čemer mora tako zvezo dokazati tožeča stranka, očitano ravnanje pa mora biti odločilni razlog za nastanek škode (sklep z dne 31. marca 2011, Mauerhofer/Komisija,
C‑433/10 P
, neobjavljen,
EU:C:2011:204
, točka
in navedena sodna praksa
Zato je treba preveriti, ali je kršitev razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 odločilni razlog za škodo, ki je nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi navedenega roka, da se ugotovi obstoj neposredne vzročne zveze med ravnanjem, ki se očita Sodišču Evropske unije, in zatrjevano škodo.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Sodišče v okviru odškodninske tožbe, ki sta ju pritožnici vložili proti Komisiji zlasti zato, da bi dosegli povrnitev stroškov garancije, ki sta jo zagotovili, da bi se zadržala izvršitev odločb o izterjavi zadevnih nadomestil – in sicer odločb, ki so bile pozneje odpravljene – razsodilo, da če je v odločbi, s katero je naloženo plačilo globe, določena možnost, da se do odločitve o tožbi zoper to odločbo položi varščina, s katero naj bi se zagotovilo to plačilo in zamudne obresti, škoda v obliki stroškov garancije ni posledica navedene odločbe, ampak lastne odločitve zadevne osebe, da bo raje zagotovila garancijo, kot da takoj izpolni obveznost vračila. Sodišče je v teh okoliščinah ugotovilo, da med ravnanjem, ki se očita Komisiji, in zatrjevano škodo ni nikakršne neposredne vzročne zveze (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2013, Inalca in Cremonini/Komisija,
C‑460/09 P
,
EU:C:2013:111
, točki
in
).
Vendar je Splošno sodišče v točki 112 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se dejansko stanje v zadevi, o kateri odloča, bistveno razlikuje od dejanskega stanja iz navedene sodne prakse, zato zveza med prekoračitvijo razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 in plačilom stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza tej prekoračitvi, ni mogla biti prekinjena s prvotno odločitvijo družb ASPLA in Armando Álvarez, da ne bosta takoj plačali globe, ki jima je bila naložena z Odločbo C(2005) 4634, in da bosta zagotovili bančno garancijo.
Natančneje, kot je razvidno iz točk 110 in 111 izpodbijane sodbe, sta bili okoliščini, s katerima je Splošno sodišče utemeljilo svojo ugotovitev v točki 112 izpodbijane sodbe, prvič, ta, da prekoračitev razumnega roka sojenja v trenutku, ko sta družbi ASPLA in Armando Álvarez zagotovili bančno garancijo, ni bila predvidljiva in da bi lahko ti družbi upravičeno pričakovali, da bo o teh tožbah odločeno v razumnem roku, in drugič, ta, da je do prekoračitve razumnega roka sojenja prišlo po prvotni odločitvi družb ASPLA in Armando Álvarez, da zagotovita navedeno garancijo.
Ti okoliščini, ki ju Splošno sodišče navaja v točkah 110 in 111 izpodbijane sodbe, pa ne moreta biti upoštevni pri odločitvi, da vzročna zveza med kršitvijo razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 ter škodo, ki je družbama ASPLA in Armando Álvarez nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi navedenega roka, ni mogla biti prekinjena z odločitvijo teh podjetij, da zagotovita navedeno garancijo.
Za to bi šlo namreč le v primeru, če bi bila ohranitev bančne garancije obvezna, zaradi česar podjetje – ki bi vložilo tožbo zoper odločbo Komisije o naložitvi globe in ki bi se odločilo, da bo zagotovilo bančno garancijo, da prepreči takojšnjo izvršitev te odločbe – pred razglasitvijo sodbe v okviru te tožbe ne bi imelo pravice, da navedeno globo plača in ukine bančno garancijo, ki jo je zagotovilo (sodba z današnjega dne, C‑138/17 P in C‑146/17 P, Evropska unija/Gascogne Sack Deutschland in Gascogne, točka 28).
Kot je navedel generalni pravobranilec v točkah 37, 50 in 51 sklepnih predlogov in kot je Sodišče že ugotovilo, pa – tako kot zagotovitev bančne garancije – tudi njena ohranitev spada v okvir proste presoje zadevnega podjetja, ki pri tem upošteva svoje finančne interese. Nobena določba prava Unije temu podjetju namreč ne preprečuje, da bančno garancijo, ki jo je zagotovilo, kadar koli ukine in da plača naloženo globo, kadar ob upoštevanju razvoja okoliščin glede na okoliščine, ki so obstajale v trenutku zagotovitve te garancije, meni, da je ta možnost zanj ugodnejša. Za tak primer bi denimo šlo, kadar lahko zadevno podjetje na podlagi poteka postopka pred Splošnim sodišče sklepa, da bo sodba izdana po datumu, ki ga je sprva predvidelo, in da bodo zato stroški bančne garancije višji od tistih, ki jih je ob zagotovitvi te garancije sprva predvidelo (sodba z današnjega dne, C‑138/17 P in C‑146/17 P, Evropska unija/Gascogne Sack Deutschland in Gascogne, točka 29).
V obravnavanem primeru je treba glede na to, prvič, da je bil ustni del postopka v zadevah T‑76/06 in T‑78/06, kot izhaja iz ugotovitev Splošnega sodišča v točki 65 izpodbijane sodbe, izveden 23. novembra 2010, in drugič, da sta družbi ASPLA in Armando Álvarez, kot izhaja iz njune prvostopenjske tožbe, menili, da bi moral biti ustni del postopka v zadevi T‑76/06 izveden najpozneje februarja 2009, v zadevi T‑78/06 pa najpozneje oktobra 2008, ugotoviti, da družbama ASPLA in Armando Álvarez od teh datumov ni moglo ostati neznano, da bo trajanje postopkov v navedenih zadevah prekoračilo trajanje, ki sta ga sprva predvideli, in da sta lahko ti družbi znova pretehtali možnost ohranitve bančne garancije glede na dodatne stroške, ki bi lahko nastali zaradi njene ohranitve.
V teh okoliščinah kršitev razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 ne more biti odločilni razlog za škodo, ki je družbama ASPLA in Armando Álvarez nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi tega roka. Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 58 sklepnih predlogov, je taka škoda posledica lastne odločitve družb ASPLA in Armando Álvarez, da ohranita bančno garancijo ves čas trajanja postopkov v teh zadevah kljub finančnim posledicam v zvezi s tem.
Iz navedenega sledi, da je Splošno sodišče s tem, da je menilo, da med kršitvijo razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 ter izgubo, ki je družbama ASPLA in Armando Álvarez nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi tega roka, obstaja dovolj neposredna vzročna zveza, napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma „vzročna zveza“.
Zato je treba temu pritožbenemu razlogu ugoditi in točko 1 izreka izpodbijane sodbe razveljaviti, ne da bi bilo treba odločiti o drugem pritožbenem razlogu, ki ga je Evropska unija podala v utemeljitev svoje pritožbe v zadevi C‑174/17 P.
Tretji, četrti in peti pritožbeni razlog v zadevi C‑222/17 P
Tretji, četrti in peti pritožbeni razlog se nanašajo na napačno uporabo prava pri uporabi načela prepovedi odločanja
ultra petita
, kršitev pravice družb ASPLA in Armando Álvarez do obrambe in protislovnost obrazložitve glede obdobja upravičenosti do odškodnine.
Ker se ti pritožbeni razlogi nanašajo na znesek nadomestila, ki ga je Splošno sodišče priznalo za premoženjsko škodo, ki naj bi družbama ASPLA in Armando Álvarez nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja, in ker je bila točka 1 izreka izpodbijane sodbe, kot je razvidno iz točke 34 te sodbe, razveljavljena, navedenih pritožbenih razlogov ni več treba preizkusiti.
Drugi pritožbeni razlog v zadevi C‑222/17 P
Trditve strank
Družbi ASPLA in Armando Álvarez z drugim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti pred prvim, trdita, da je Splošno sodišče pri določitvi utrpele premoženjske škode s tem, da je zavrnilo njun odškodninski zahtevek za premoženjsko škodo, nastalo zaradi plačila dodatnih zamudnih obresti na znesek naložene globe, ker naj ne bi predložili nikakršnega dokaza, s katerim bi dokazali, da je bil znesek zamudnih obresti v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja, višji od koristi, ki bi jih lahko imeli, če bi v tem obdobju imeli na voljo znesek globe, povišan za zamudne obresti, in ker naj torej ne bi dokazali, da jima je zaradi plačila navedenih obresti nastala dejanska in gotova škoda, očitno napačno uporabilo pravo.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez menita, da tako dokazovanje za ugotovitev obstoja dejanske škode ni potrebno. Dodatni znesek, povezan z globo, ki naj bi ustrezal zamudnim obrestim, naj bi bil tako kot provizije, ki izhajajo iz odobritve bančne garancije, dejanski finančni strošek, ki ga ne bi bilo, če bi Splošno sodišče ravnalo zakonito. V teh okoliščinah naj ne bi bilo dosledno, da se take provizije na eni strani opredelijo kot „škoda, ki jo je treba nadomestiti“, pri čemer za to ni potrebno nikakršno dokazovanje v smislu, ki je naveden v točki 37 te sodbe, in da se ta opredelitev na drugi strani ne uporabi za finančni strošek, ki ustreza zamudnim obrestim.
Evropska unija – tako kot pritožnici – priznava, da je v izpodbijani sodbi nedoslednost pri presoji domnevne škode, nastale zaradi plačila obresti na znesek globe, na eni strani in domnevne škode, nastale zaradi stroškov bančne garancije, na drugi. Vendar pa Evropska unija – drugače kot pritožnici – meni, da je bilo v izpodbijani sodbi pravo napačno uporabljeno le pri obravnavanju zadnjenavedene škode.
Presoja Sodišča
Najprej je treba spomniti, da mora biti škoda, katere povrnitev se zahteva s tožbo za ugotovitev nepogodbene odgovornosti Unije na podlagi člena 340, drugi odstavek, PDEU, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 84 izpodbijane sodbe, dejanska in gotova (sodba z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba – kot je v točki 65 sklepnih predlogov navedel generalni pravobranilec – ugotoviti, da lahko nekemu podjetju zaradi dejanja ali opustitve institucije Unije nastanejo nekateri stroški, vendar pa mu lahko hkrati nastanejo tudi nekatere koristi, zato ni mogoče šteti, da je taka škoda v smislu člena 340 PDEU podana le, če je neto razlika med stroški in koristmi, ki izhajajo iz ravnanja, ki se očita tej instituciji, negativna.
Zato se lahko škoda, ki naj bi nastala zaradi plačila zamudnih obresti na znesek globe v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja, šteje za dejansko in gotovo le, če so obresti, ki so se natekle v tem obdobju, višje od koristi, ki sta jih imeli pritožnici v tem obdobju, ker jima je bil na voljo enak znesek, kot je bil znesek globe, povišan za zamudne obresti (sodba z današnjega dne, Evropska unija/Kendrion, C‑150/17 P, točka 88).
Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da mora stranka, ki uveljavlja nepogodbeno odgovornost Unije, predložiti prepričljive dokaze o obstoju in obsegu škode, ki jo zatrjuje (sodba z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče v točki 97 izpodbijane sodbe najprej pojasnilo, da je družba Armando Álvarez plačala celoten znesek zamudnih obresti, ki so zapadle v času trajanja postopka v zadevah T‑76/06 in T‑78/06.
Splošno sodišče je nato v točki 100 izpodbijane sodbe ugotovilo, da družba Armando Álvarez v času trajanja postopka v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 ni plačala niti zneska globe niti zamudnih obresti, zato je imela družba Armando Álvarez v času trajanja tega postopka na voljo znesek, ki je ustrezal znesku te globe, povišanemu za zamudne obresti.
Nazadnje je Splošno sodišče v točki 101 izpodbijane sodbe razsodilo, da pritožnici nista predložili dokazov, s katerimi bi dokazali, da je bil znesek zamudnih obresti, ki jih je družba Armando Álvarez pozneje plačala Komisiji, v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06, višji od koristi, ki jo je ta družba lahko imela, ker je imela na voljo znesek, ki je bil enak znesku globe, povišanemu za zamudne obresti.
V teh okoliščinah je Splošno sodišče, kot izhaja iz točk od 40 do 43 te sodbe, prvič, v točki 102 izpodbijane sodbe pravilno razsodilo, da pritožnici nista dokazali, da je družbi Armando Álvarez v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06, zaradi plačila zamudnih obresti na znesek neplačane globe nastala dejanska in gotova škoda, ter drugič, v točki 103 izpodbijane sodbe pravilno odločilo, da odškodninski zahtevek za tako domnevno nastalo škodo zavrne.
V preostalem je treba trditve pritožnic v delu, v katerem v pritožbi trdita, da jima je nastala gotova premoženjska škoda, ki ustreza vsaj razliki med stroški odloga plačila globe in plačilom pripadajočih zamudnih obresti na eni strani ter stroški v primeru takojšnjega plačila globe, ki bi bilo mogoče zaradi financiranja na kreditnem trgu, na drugi, zavreči kot nedopustne, ker bi to zahtevalo preizkus novega razloga, podanega v pritožbenem postopku. Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da bi se stranki, če bi se ji dovolilo, da pred Sodiščem prvič navede razlog, ki ga pred Splošnim sodiščem ni podala, omogočilo, da Sodišču predloži zadevo, katere predmet je širši kot tisti, o katerem je odločalo Splošno sodišče. V okviru pritožbe je pristojnost Sodišča načeloma omejena na preizkus presoje Splošnega sodišča glede razlogov, ki so bili navedeni pred njim (sodba z dne 3. julija 2014, Electrabel/Komisija,
C‑84/13 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:2040
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je treba drugi pritožbeni razlog zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
Prvi pritožbeni razlog v zadevi C‑222/17 P
Trditve strank
Prvi pritožbeni razlog ima dva dela.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očitata, da je s tem, da je v točkah 69 in 72 izpodbijane sodbe na eni strani ugotovilo, da je obdobje 15 mesecev med koncem pisnega dela in začetkom ustnega dela postopka načeloma primerno obdobje za obravnavanje zadev, ki se nanašajo na uporabo konkurenčnega prava, in na drugi strani, da se lahko obdobje med koncem pisnega dela in začetkom ustnega dela postopka zaradi vzporedne obravnave povezanih zadev za vsako dodatno povezano zadevo podaljša za en mesec, ne da bi to stališče utemeljilo ali v njegovo utemeljitev navedlo konkreten razlog, storilo dve napaki pri obrazložitvi.
Družbi ASPLA in Armando Álvarez z drugim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očitata, da je s tem, da je v točki 72 izpodbijane sodbe najprej razsodilo, da povezanost dveh zadev upravičuje enomesečno podaljšanje, nato pa v točki 80 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „je bilo zaradi zelo tesne povezave med zadevama T‑76/06 in T‑78/06 upravičeno, da se za dodatne štiri mesece podaljša obdobje med koncem pisnega dela postopka in začetkom ustnega dela postopka v zadevi T‑78/06“, podalo protislovno obrazložitev.
Evropska unija prereka trditve pritožnic.
Presoja Sodišča
Ugotoviti je treba, da sta družbi ASPLA in Armando Álvarez v prvostopenjski tožbi Splošnemu sodišču v bistvu predlagali, naj Sodišču Evropske unije naloži plačilo odškodnine v znesku 3.495.038,66 EUR – in sicer 355.118,67 EUR zaradi stroškov bančne garancije in 3.139.919,99 EUR iz naslova zamudnih obresti – za povračilo škode, ki jima je nastala zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06.
Splošno sodišče je Evropski uniji, ki jo je zastopalo Sodišče Evropske unije, v točki 1 izreka izpodbijane sodbe naložilo, naj družbi ASPLA plača odškodnino v znesku 44.951,24 EUR, družbi Armando Álvarez pa odškodnino v znesku 111.042,48 EUR za premoženjsko škodo, ki je tema družbama nastala zaradi navedene kršitve. Iz točk od 129 do 134 izpodbijane sodbe je razvidno, da ti odškodnini dejansko ustrezata stroškom bančne garancije, ki so tema družbama nastali v obdobju od 16. marca 2010 do 14. januarja 2011.
Kot je bilo navedeno v točki 34 te sodbe, je bila točka 1 izreka izpodbijane sodbe razveljavljena, ker je bilo prvemu pritožbenemu razlogu v zadevi C‑174/17 P ugodeno.
Poleg tega je bil drugi pritožbeni razlog v zadevi C‑222/17 P, ki se nanaša na domnevno premoženjsko škodo, nastalo zaradi plačila zamudnih obresti v obdobju, ki ustreza prekoračitvi razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06, v točki 49 te sodbe zavrnjen kot neutemeljen.
V teh okoliščinah je treba – tako kot je navedel generalni pravobranilec v točkah 83 in 84 sklepnih predlogov – ugotoviti, da tudi če bi bila oba dela prvega pritožbenega razloga utemeljena in bi torej Splošno sodišče pri določitvi trajanja prekoračitve razumnega roka napačno uporabilo pravo, to ne bi povzročilo niti razveljavitve izpodbijane sodbe niti dodelitve višjega nadomestila za premoženjsko škodo, ki naj bi domnevno nastala družbama ASPLA in Armando Álvarez, saj sta ti pritožnici navedli le škodo, ki jima je nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije in obresti, plačanih na znesek globe.
Zato je treba prvi pritožbeni razlog v celoti zavrniti kot brezpredmeten.
Na podlagi vsega navedenega je treba pritožbo v zadevi C‑222/17 P v celoti zavrniti.
Tožba pred Splošnim sodiščem
Sodišče v skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije razveljavi odločitev Splošnega sodišča, če je pritožba utemeljena. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
Sodišče v obravnavani zadevi meni, da je treba dokončno odločiti o odškodninski tožbi, ki sta jo vložili družbi ASPLA in Armando Álvarez pred Splošnim sodiščem, v delu, v katerem se nanaša na povrnitev škode, nastale zaradi plačila stroškov bančne garancije po tem, ko se je razumni rok sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06 že iztekel.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso nepogodbena odgovornost Unije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU odvisna od izpolnitve več pogojev, in sicer mora biti ravnanje, ki se očita instituciji Unije, nezakonito, škoda pa dejanska, med ravnanjem institucije in zatrjevano škodo pa mora obstajati vzročna zveza (sodba z dne 20. septembra 2016, Ledra Advertising in drugi/Komisija in ECB,
od C‑8/15 P do C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, točka
in navedena sodna praksa).
Kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 55 izpodbijane sodbe, je treba tožbo v celoti zavrniti, če eden od teh pogojev ni izpolnjen, ne da bi bilo treba preučiti druge pogoje za nepogodbeno odgovornost Unije (sodba z dne 14. oktobra 1999, Atlanta/Evropska skupnost,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, točka
in navedena sodna praksa). Poleg tega sodišču Unije teh pogojev ni treba preučiti v nekem vrstnem redu (sodba z dne 18. marca 2010, Trubowest Handel in Makarov/Svet in Komisija,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz razlogov, navedenih v točkah od 23 do 33 te sodbe, je treba odškodninsko tožbo, ki sta jo vložili družbi ASPLA in Armando Álvarez, v delu, v katerem se nanaša na odškodnino v višini 3.495.038,66 EUR za povrnitev premoženjske škode, nastale zaradi prekoračitve razumnega roka sojenja v zadevah T‑76/06 in T‑78/06, zavrniti.
Stroški
Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča odloči o stroških, če je pritožba utemeljena in če samo dokončno odloči v sporu.
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker je Evropska unija predlagala, naj se družbama ASPLA in Armando Álvarez naloži plačilo stroškov, in ker ti s svojimi razlogi niti v okviru pritožbe v zadevi C‑174/17 P in niti v zadevi C‑222/17 P nista uspeli, se jima naloži, da poleg svojih stroškov nosita tudi vse stroške, ki so Evropski uniji nastali v okviru teh pritožb.
V skladu s členom 138(3) Poslovnika nosijo Evropska unija na eni strani ter družbi ASPLA in Armando Álvarez na drugi vsaka svoje stroške, ki so jim nastali v postopku na prvi stopnji.
V skladu s členom 140(1) Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, države članice in institucije, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje stroške. Poleg tega lahko Sodišče v skladu s členom 184(4) Poslovnika v zvezi z intervenientko na prvi stopnji, ki ni vložila pritožbe, vendar pa je sodelovala pri pisnem ali ustnem delu postopka pred Sodiščem, odloči, da nosi svoje stroške.
Komisija, ki je bila intervenientka na prvi stopnji in ki je sodelovala v pisnem delu pritožbenega postopka v zadevi C‑174/17 P, nosi stroške, ki so ji nastali na prvi stopnji in v okviru pritožbe v zadevi C‑174/17 P.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Točka 1 izreka sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. februarja 2017, ASPLA in Armando Álvarez/Evropska unija (
T‑40/15
,
EU:T:2017:105
), se razveljavi.

2.
Pritožba v zadevi C‑222/17 P, ki sta jo vložili družbi Plásticos Españoles SA (ASPLA) in Armando Álvarez SA, se zavrne.

3.
Odškodninska tožba, ki sta jo vložili družbi Plásticos Españoles SA (ASPLA) in Armando Álvarez SA, se v delu, v katerem se nanaša na priznanje odškodnine v znesku 3.495.038,66 EUR za povrnitev premoženjske škode, nastale zaradi prekoračitve razumnega roka sojenja v zadevah, v katerih sta bili izdani sodbi z dne 16. novembra 2011, ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
), in z dne 16. novembra 2011, Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
), se zavrne.

4.
Družbi Plásticos Españoles SA (ASPLA) in Armando Álvarez SA nosita poleg svojih stroškov tudi vse stroške, ki so Evropski uniji, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, nastali v okviru teh pritožb, ter svoje stroške na prvi stopnji.

5.
Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, nosi stroške, ki so ji nastali v postopku na prvi stopnji.

6.
Evropska komisija nosi stroške, ki so ji nastali v postopku na prvi stopnji in v okviru pritožbe v zadevi C‑174/17 P.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.