CELEX: 62019CJ0891
Apelācija
Dempings
Īstenošanas regula (ES) 2017/804
Noteiktu Ķīnas izcelsmes bezšuvju cauruļvadu un cauruļu imports
Galīgais antidempinga maksājums
Regula (ES) 2016/1036
3. panta 2., 3., 6. punkts un 17. pants
Kaitējuma noteikšana
Importa par dempinga cenām ietekmes pārbaude uz līdzīgu izstrādājumu cenām, kas tiek pārdotas Eiropas Savienības tirgū
Cenu samazinājuma analīze
Produkta kontroles numuru (PKN) metodes piemērošana
Eiropas Komisijas pienākums ņemt vērā dažādus ar aplūkojamo izstrādājumu saistītos tirgus segmentus, kā arī visu izlasē iekļauto Eiropas Savienības ražotāju līdzīgo izstrādājumu pārdošanas apjomu

Ar savu apelācijas sūdzību Eiropas Komisija lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedumu
Hubei Xinyegang Special Tube
/Komisija (T‑500/17, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2019:691
), ar kuru tika atcelta Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/804 (2017. gada 11. maijs), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apaļa šķērsgriezuma dzelzs (izņemot čugunu) vai tērauda (izņemot nerūsējošo tēraudu) bezšuvju cauruļu un caurulīšu, kuru ārējais diametrs pārsniedz 406,4 mm, importam (
OV 2017, L 121, 3. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”), ciktāl šī regula attiecās uz
Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
Hubei
”) ražotajiem izstrādājumiem.
Atbilstošās tiesību normas
Pasaules Tirdzniecības organizācijas tiesības
Eiropas Savienības Padome ar 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
OV 1994, L 336, 1. lpp.
), apstiprināja 1994. gadā 15. aprīlī Marakešā parakstīto Līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kā arī nolīgumus, kas ietverti minētā līguma 1.–3. pielikumā, tostarp Nolīgumu par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu (
OV 1994, L 336, 103. lpp.
; turpmāk tekstā – “Antidempinga nolīgums”).
Antidempinga nolīguma 3. pantā “Kaitējuma noteikšana” ir paredzēts:
“3.1.   Kaitējuma noteikšana [1994. gada Nolīguma par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT)] VI panta nolūkos pamatojas uz apstiprinošiem pierādījumiem un ietver objektīvu pārbaudi attiecībā gan uz a) dempinga apstākļos realizētā importa apjomu un dempinga apstākļos realizētā importa ietekmi uz līdzīgu preču cenām iekšzemes tirgū, gan b) turpmāko šāda importa ietekmi uz šo preci iekšzemes ražotājiem.
3.2.   [..] Attiecībā uz dempinga apstākļos realizētā importa ietekmi uz cenām, izmeklēšanu veicošās institūcijas izvērtē, vai dempinga apstākļos realizētais imports izraisījis būtisku cenu pazemināšanos salīdzinājumā ar importējošās Dalībvalsts līdzīgas preces cenu, un, vai šāda importa ietekme var citādā veidā ievērojami pazemināt cenas vai kavēt cenu būtisku celšanos, kas citādi nebūtu notikusi. Viens vai vairāki no šiem faktoriem nevar būt par noteicošo pamatu lēmuma pieņemšanā.
[..]
3.5.   Ir jāparāda, ka dempinga apstākļos realizētais imports rada kaitējumu šī Līguma nozīmē caur šāda dempinga sekām, kā tas ir noteikts 2. un 4. paragrāf[ā]. Cēloņsakarību starp dempinga apstākļos realizēto importu un iekšzemes ražošanai radīto kaitējumu jāpierāda, balstoties uz visu attiecīgo pierādījumu izpēti, kuri ir institūciju rīcībā. Institūcijām ir arī jāizvērtē jebkurus citus zināmos faktorus, bez dempinga apstākļos realizētā importa, kuri šajā pašā laikposmā rada kaitējumu iekšzemes ražošanai, un šo citu faktoru radīto kaitējumu nedrīkst attiecināt uz dempinga apstākļos realizēto importu. [..]
[..]”
Pamatregula
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (
OV 2016, L 176, 21. lpp.
; turpmāk tekstā – “pamatregula”) 3. apsvērumā ir noteikts:
“Lai panāktu atbilstošu un pārskatāmu to noteikumu piemērošanu, kas paredzēti [..] Antidempinga nolīgumā, minētā nolīguma teksts pēc iespējas būtu jāatspoguļo Savienības tiesību aktos.”
Pamatregulas 1. pantā “Principi” ir paredzēts:
“1.   Antidempinga maksājumu var piemērot visiem izstrādājumiem par dempinga cenām, kuru brīva apgrozība Savienībā rada kaitējumu.
2.   Izstrādājumu uzskata par dempinga izstrādājumu, ja to eksportē uz Savienību par cenu, kas parastās tirdzniecības operācijās eksportētājvalstī ir zemāka, salīdzinot ar līdzīga izstrādājuma cenu.
[..]
4.   Šajā regulā “līdzīgs izstrādājums ir” ir izstrādājums, kas ir identisks, tas ir, visos aspektos vienāds ar attiecīgo izstrādājumu, vai arī, ja šāda izstrādājuma nav, citu izstrādājumu, kura īpašības ir ļoti līdzīgas attiecīgā izstrādājuma īpašībām, kaut arī tie nav identiski visos aspektos.”
Šīs regulas 2. pants “Dempinga konstatēšana” ir formulēts šādi:
“[..]
D. Dempinga starpība
11.   Ņemot vērā attiecīgos taisnīgas salīdzināšanas noteikumus, izmeklēšanas laikposmā parasti nosaka dempinga starpību, pamatojoties uz vidējās svērtās normālās vērtības un visu uz Savienību orientēto eksporta darījumu vidējo svērto cenu salīdzinājumu vai arī uz atsevišķu normālo vērtību un atsevišķu eksporta uz Savienību cenu salīdzinājumu uz atsevišķu darījumu bāzes. Taču normālo vērtību, kas noteikta, pamatojoties uz vidējo svērto lielumu, var salīdzināt ar visu atsevišķo eksporta uz Savienību darījumu cenām tad, ja ir eksporta cenas, kas ievērojami atšķiras atkarībā no pircējiem, reģioniem vai laikposmiem, un ja šīs daļas pirmajā teikumā norādītās metodes pilnībā neatspoguļo veiktā dempinga apmērus. Šī daļa neizslēdz atlasi saskaņā ar 17. pantu.
[..]”
Saskaņā ar pamatregulas 3. pantu “Kaitējuma noteikšana”:
“1.   Ja nav norādīts citādi, ievērojot šo regulu, termins “kaitējums” nozīmē būtisku kaitējumu Savienības ražošanas nozarei, būtiska kaitējuma draudus Savienības ražošanas nozarei vai šādas ražošanas nozares veidošanās būtisku aizkavēšanu, un to interpretē saskaņā ar šā panta noteikumiem.
2.   Kaitējuma noteikšanā pamatojas uz tiešiem pierādījumiem un objektīvi pārbauda:
a)
importa par dempinga cenām apjomu un ietekmi uz līdzīgu izstrādājumu cenām Savienības tirgū; un
b)
šāda importa turpmāko ietekmi uz Savienības ražošanas nozari.
3.   Atkarībā no tā, kāds ir importa par dempinga cenām apjoms, spriež, vai ir bijis ievērojams importa par dempinga cenām pieaugums – vai nu absolūtā izteiksmē, vai attiecībā pret ražošanu vai patēriņu Savienībā. Atkarībā no šā importa ietekmes uz cenām spriež, vai imports par dempinga cenām ir piedāvājis ievērojami zemāku cenu, salīdzinājumā ar līdzīga izstrādājuma cenu Savienības ražošanā, vai arī šāda importa rezultātā notiek ievērojama cenu pazemināšanās vai arī tiek ievērojami aizkavēta cenu celšanās, kas pretējā gadījumā būtu notikusi. Viens vai vairāki no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums jāpieņem.
[..]
5.   Pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz attiecīgo Savienības ražošanas nozari, novērtē visus būtiskos ekonomikas faktorus un indeksus, kas raksturo nozares stāvokli [..].
6.   Pamatojoties uz visiem būtiskajiem pierādījumiem, kas iesniegti saistībā ar 2. punktu, jāparāda, ka imports par dempinga cenām rada kaitējumu šīs regulas nozīmē. Jo īpaši jāparāda, ka apjoma un/vai cenas līmeņi, kas noteikti, ievērojot 3. punktu, ir ietekmējuši Savienības ražošanas nozari, kā paredzēts 5. punktā, un ka šī ietekme ir vērojama tādā pakāpē, ka to var dēvēt par būtisku ietekmi.
7.   Tāpat arī pārbauda citus zināmos faktorus, ne tikai importu par dempinga cenām, kas vienlaikus rada kaitējumu Savienības ražošanas nozarei, lai nodrošinātu to, ka saskaņā ar 6. punktu šādu pārējo faktoru radītais kaitējums netiek saistīts ar importu par dempinga cenām. [..]
8.   Importa par dempinga cenām ietekmi novērtē saistībā ar Savienības ražošanas nozares ražoto līdzīgo izstrādājumu, pamatojoties uz tādiem kritērijiem kā ražošanas process, ražotāju noiets un peļņa, ja pieejamie dati ļauj nodalīt šo saražoto izstrādājumu atsevišķi. [..]
[..]”
Šīs regulas 4. pantā “Savienības ražošanas nozares definīcija” ir noteikts:
“1.   “Šajā regulā ar terminu “Savienības ražošanas nozare” saprot līdzīgo izstrādājumu ražotāju kopumu Savienībā vai arī tos ražotājus, kuru kopējais saražoto līdzīgo izstrādājumu apjoms veido lielāko daļu no šo izstrādājumu kopējā saražotā apjoma Savienībā, kā definēts 5. panta 4. punktā, [..]
[..]
4.   Šim pantam piemēro 3. panta 8. punkta noteikumus.”
Pamatregulas 17. pantā “Pārbaude izlases veidā” ir paredzēts:
“1.   Gadījumos, kad ir daudz sūdzību iesniedzēju, eksportētāju vai importētāju, izstrādājumu vai darījumu veidu, izmeklēšanu var ierobežot ar pieņemamu pušu, izstrādājumu vai darījumu skaitu, ko nosaka, veicot statistiski derīgu atlasi, pamatojoties uz atlases laikā pieejamo informāciju, vai ar vislielāko pārstāvēto produkcijas, pārdošanas vai eksporta apjomu, kādu ir iespējams pieņemami izpētīt atvēlētajā laikā.
2.   Komisija veic pušu, izstrādājumu vai darījumu veidu galīgo atlasi saskaņā ar šiem atlases noteikumiem, lai gan priekšroku dod paraugu atlasei, konsultējoties un saņemot piekrišanu no attiecīgajām pusēm, ar noteikumu, ka šādas puses informē par sevi un nodrošina pietiekamu informāciju trīs nedēļu laikā pēc izmeklēšanas sākšanas, tādējādi ļaujot izvēlēties raksturīgus paraugus.
[..]”
Tiesvedības priekšvēsture
Tiesvedības priekšvēsture ir aprakstīta pārsūdzētā sprieduma 1.–7. punktā, un to šī sprieduma taisīšanas vajadzībām var rezumēt šādi.
2016. gada 13. februārī, pēc sūdzības saņemšanas, Komisija uzsāka antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz noteiktu apaļa šķērsgriezuma dzelzs, izņemot čugunu, un tērauda, izņemot nerūsējošo tēraudu, bezšuvju cauruļu un caurulīšu, kuru ārējais diametrs pārsniedz 406,4 mm (turpmāk tekstā – “aplūkojamais izstrādājums”), importu no Ķīnas.
Izmeklēšanas laikā
Hubei
, Ķīnā reģistrēta sabiedrība, kas ražo un eksportē uz Savienību bezšuvju caurules un caurulītes, tika iekļauta Ķīnas ražotāju eksportētāju izlasē saskaņā ar pamatregulas 17. pantu.
2016. gada 11. novembrī Komisija pieņēma Regulu (ES) 2016/1977, ar ko uzliek pagaidu antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apaļa šķērsgriezuma dzelzs (izņemot čugunu) vai tērauda (izņemot nerūsējošo tēraudu) bezšuvju cauruļu un caurulīšu, kuru ārējais diametrs pārsniedz 406,4 mm, importam (
OV 2016, L 305, 1. lpp.
).
2017. gada 11. maijā Komisija pieņēma apstrīdēto regulu, kuras 1. pantā ir paredzēta galīga antidempinga maksājuma piemērošana visiem aplūkojamā izstrādājuma Ķīnas ražotājiem eksportētājiem. Attiecībā uz
Hubei
ražotajiem un eksportētajiem izstrādājumiem antidempinga maksājuma likme tika noteikta 54,9 % apmērā.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 7. augustā,
Hubei
lūdza atcelt apstrīdēto regulu.
Ar 2018. gada 24. janvāra rīkojumu Vispārējās tiesas septītās palātas priekšsēdētājs atļāva
ArcelorMittal Tubular Products Roman SA
,
Válcovny trub Chomutov°a.s
. un
Vallourec Deutschland GmbH
(turpmāk tekstā – “
ArcelorMittal
u.c.”) iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
Savas prasības pamatojumam
Hubei
izvirzīja četrus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta un Antidempinga nolīguma 3. panta 3.1. un 3.2. punkta pārkāpumu. Otrais pamats attiecās uz šīs regulas 3. panta 6. punkta un šī nolīguma 3. panta 3.5. punkta pārkāpumu. Trešais pamats attiecās uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot cēloņsakarību, pamatregulas 3. panta 6. un 7. punkta izpratnē. Visbeidzot – ceturtais pamats attiecās uz “rūpības un labas pārvaldības pienākuma” pārkāpumu. Vispārējā tiesa ir izskatījusi tikai pirmo un otro pamatu, un tādējādi tiem ir nozīme šajā tiesvedībā.
Ar pirmā pamata pirmo daļu
Hubei
apgalvoja, ka, kaitējuma esamības noteikšanas ietvaros analizēdama cenu samazinājumu, pamatojoties uz izmeklēšanas laikposmu, proti, 2015. gadu, Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu. Šo pirmo daļu Vispārējā tiesa noraidīja pārsūdzētā sprieduma 48.–52. punktā, uz kuriem šī apelācijas sūdzība neattiecas.
Savukārt
Hubei
izvirzītā pirmā pamata otro daļu par Komisijas izmantoto metodi kaitējuma esamības noteikšanas ietvaros, lai salīdzinātu importa par dempinga cenām cenas ar Savienības ražošanas nozares pārdoto izstrādājumu cenām cenu samazinājuma analīzes mērķiem, Vispārējā tiesa apmierināja.
Šajā ziņā, pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 59.–67. punktā būtībā nosprieda, ka, lai gan Komisija bija norādījusi uz trīs tirgus segmentiem, kas attiecas uz aplūkojamo izstrādājumu, no kuriem pirmais attiecās uz naftas un gāzes tirgu, otrais – uz būvniecību un trešais – uz elektroenerģijas ražošanu, Komisija, veicot cenu samazinājuma analīzi, nav ņēmusi vērā šo segmentāciju, veicot cenu samazinājuma analīzi attiecībā uz dempinga cenām un, vispārīgāk, pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz līdzīgu ražojumu cenām Savienības tirgū. Līdz ar to Vispārējā tiesa norādīja, ka Komisija savu analīzi nav balstījusi uz visiem atbilstošajiem datiem šajā lietā, tā pārkāpjot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu.
Lai nonāktu pie šāda secinājuma Vispārējā tiesa balstījās uz PTO Strīdu noregulēšanas institūcijā izveidotās Apelācijas institūcijas ziņojumu strīdā “Ķīna – Pasākumi antidempinga maksājumu uzlikšanai Japānas izcelsmes bezšuvju augstas veiktspējas nerūsējošā tērauda caurulēm “HP‑SSST”” (WT/DS 454/AB/R un WT/DS 460/AB/R, 2015. gada 14. oktobra ziņojums, turpmāk tekstā – “Apelācijas institūcijas ziņojums “HP‑SSST””) un savu 2004. gada 28. oktobra spriedumu Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 68.–75. punktā Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka Komisija, ciktāl tā cenu samazinājuma analīzes ietvaros nav ņēmusi vērā noteiktu aplūkojamā izstrādājuma apjomu, ko ražo izlasē iekļautie Savienības ražotāji, proti, 17 no 66 izstrādājumu veidiem, kuri tiek saukti par “produkta kontroles numuriem” (turpmāk tekstā – “PKN”) un kuri veidoja 8 % no minēto ražotāju pārdošanas apjoma, ko neeksportēja izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji eksportētāji, neņēma vērā visus atbilstošos lietas datus, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 77.–79. punktā uzskatīja, ka tās izdarītos secinājumus nevar atspēkot ar pierādījumiem, kurus Komisija ir pievienojusi lietas materiāliem pēc tiesas sēdes.
Pārsūdzētā sprieduma 82.–89. punktā Vispārējā tiesa arī apmierināja
Hubei
izvirzīto otro pamatu, būtībā nospriezdama – pirmā pamata ietvaros norādot, ka Komisija nav ņēmusi vērā visus atbilstošos faktus, lai noteiktu cenu samazinājumu un importa ietekmi uz līdzīgu izstrādājumi cenām Savienības tirgū –, ka ir jāuzskata, ka līdz ar to Komisijas secinājums par cēloņsakarības esamību pamatregulas 3. panta 6. punkta izpratnē bija balstīts uz nepilnīgu faktisko pamatu, kā rezultātā Komisija cēloņsakarības analīzē nebija ņēmusi vērā visus atbilstošos datus šajā lietā.
Tādējādi Vispārējā tiesa apmierināja prasības pirmo un otro pamatu un līdz ar to atcēla apstrīdēto regulu, ciktāl tā attiecās uz
Hubei
, nepārbaudot abus pārējos tās izvirzītos pamatus.
Lietas dalībnieku prasījumi
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt kā juridiski nepamatotus prasības pirmajā instancē pirmo un otro pamatu;
–
nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai pārējo prasības pamatu izskatīšanai un
–
atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē pieņemšanu.
Hubei
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt;
–
pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu prasības pirmajā instancē trešo un ceturto pamatu, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā, kā arī tiesvedībā pirmajā instancē.
ArcelorMittal
u.c. prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt prasībā pirmajā instancē izvirzīto pirmo un otro pamatu kā juridiski nepamatotus;
–
nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu prasības pirmajā instancē trešo un ceturto pamatu;
–
piespriest
Hubei
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un
–
atlikt lēmuma par pārējiem tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Par apelācijas sūdzību
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza sešus pamatus, no kuriem pirmais ir saistīts ar to, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini nospriedusi, ka tai cenu samazinājums bija jāanalizē pa tirgus segmentiem, otrais – ar to, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir nospriedusi, PKN metode nebija piemērota, lai ņemtu vērā tirgus segmentāciju, trešais – ar kļūdu pienākuma norādīt pamatojumu interpretācijā un Vispārējās tiesas veikto pierādījumu sagrozīšanu, ceturtais – ar kļūdainu pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta interpretāciju, piektais – ar šī regulas 17. panta pārkāpumu, sestais – ar tiesību kļūdu, jo Vispārējā tiesa, pārbaudot Komisijas veikto cenu samazinājuma analīzi, esot veikusi pārāk intensīvu pārbaudi tiesā.
Ievada apsvērumi
Vispirms jānorāda, pirmkārt, ka no šīs regulas 3. apsvēruma izriet, ka, lai nodrošinātu atbilstošu un pārskatāmu Antidempinga nolīguma noteikumu piemērošanu, minētās regulas mērķis tostarp ir cik vien iespējams transponēt šī nolīguma noteikumus Savienības tiesībās. Kā Vispārējā tiesa ir uzsvērusi pārsūdzētā sprieduma 54. punktā, par kuru savā apelācijas sūdzībā Komisija nav izteikusi kritiku, pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta noteikumi būtībā ir identiski minētā nolīguma 3. panta 3.1. un 3.2. punkta noteikumiem, kas konkrēti tika interpretēti Apelācijas institūcijas ziņojumā “HP‑SSST”.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Savienības noslēgto starptautisko nolīgumu primārais raksturs attiecībā pret Savienības atvasināto tiesību aktiem, paredz, ka pēdējie minētie, ciktāl tas ir iespējams, ir jāinterpretē atbilstoši šiem nolīgumiem (skat. it īpaši spriedumu, 2011. gada 10. novembris, X un X BV,
C‑319/10 un C‑320/10
, nav publicēts,
EU:C:2011:720
,
44.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka vispārējais starptautisko tiesību princips, ka līgumi ir jāpilda (
pacta sunt servanda
), kas nostiprināts 1969. gada 23. maija Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām (
Recueil des traités des Nations unies
, 1155. sēj., 331. lpp.) 26. pantā, paredz, ka Tiesai Antidempinga nolīguma interpretācijas un piemērošanas nolūkā ir jāņem vērā PTO Strīdu noregulēšanas institūcijā pieņemtā dažādo šīs vienošanās normu interpretācija (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, Komisija/Ungārija (Augstākā izglītība),
C‑66/18
,
EU:C:2020:792
,
92.
punkts).
Šādi Tiesa jau ir atsaukusies uz PTO Īpašās komisijas vai Apelācijas institūcijas ziņojumiem, lai pamatotu savu dažu tādu nolīgumu noteikumu interpretāciju, kas ietverti līguma par PTO izveidošanu pielikumā (skat. it īpaši spriedumu, 2011. gada 10. novembris, X un X BV,
C‑319/10 un C‑320/10
, nav publicēts,
EU:C:2011:720
,
45.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to Vispārējā tiesa, kā izriet tostarp no pārsūdzētā sprieduma 53. un 54. punkta, būtībā ir uzskatījusi, ka šajā lietā nekas neliedz tai atsaukties uz Apelācijas institūcijas ziņojumu “HP‑SSST” par Antidempinga nolīguma 3. panta 3.1. un 3.2. punkta interpretāciju, lai veiktu būtībā identisko pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta noteikumu interpretāciju.
Otrkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru kopējās tirdzniecības politikas jomā un it īpaši tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā Savienības iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība tām pārbaudāmo ekonomisko un politisko situāciju sarežģītības dēļ (spriedums, 2018. gada 18. oktobris, Gul Ahmed Textile Mills/Padome,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
,
63.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No pastāvīgās judikatūras arī izriet, ka šī plašā novērtējuma brīvība tostarp attiecas uz Savienības ražošanas nozarei nodarītā kaitējuma esamības noteikšanu antidempinga procedūrā. Pārbaudot šādu vērtējumu, tiesai ir tikai jāveic pārbaude attiecībā uz to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi, vai izmantotie fakti ir patiesi, vai šo faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras. Šādi tas it īpaši ir gadījumā, kas attiecas uz faktoru, kuri rada kaitējumu Savienības ražošanas nozarei, novērtēšanu antidempinga izmeklēšanā (spriedums, 2015. gada 10. septembris, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
46.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesa ir vairākkārt arī nospriedusi, ka Vispārējās tiesas veiktā pārbaude par pierādījumiem, uz kuriem Savienības iestādes balsta savus konstatējumus, nav kvalificējama par jaunu faktu vērtējumu, ar ko aizstāj šo iestāžu veikto vērtējumu. Ar šo pārbaudi nenotiek ielaušanās minēto iestāžu plašajā novērtējuma brīvībā tirdzniecības politikas jomā, bet tiek vienīgi norādīts, vai šie pierādījumi ir tādi, ar kuriem var pamatot iestāžu izdarītos secinājumus. Līdz ar to Vispārējai tiesai ir ne tikai jāpārbauda izvirzīto pierādījumu faktiskā pareizība, to ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šie pierādījumi ir uzskatāmi par visu atbilstošo informāciju, kas jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai tie var pamatot no tiem izdarītos secinājumus (spriedums, 2019. gada 10. jūlijs, Caviro Distillerie u.c./Komisija,
C‑345/18 P
, nav publicēts,
EU:C:2019:589
,
16.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Par pirmo līdz trešo pamatu
Ar pirmo līdz trešo pamatu Komisija, kuru atbalsta
ArcelorMittal
u.c., apstrīd pārsūdzētā sprieduma 59.–67. punktu, kuros Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka Komisija, neņemdama vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju, veicot cenu samazinājuma analīzi un vispārīgāk – importa par dempinga cenām ietekmi uz līdzīgu izstrādājumu cenām Savienības tirgū, nav balstījusi savu analīzi uz visiem šajā lietā atbilstošajiem datiem, tā pārkāpjot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu.
Lietas dalībnieku argumenti
–
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini nospriedusi, ka Komisijai bija jāanalizē cenu samazināšana pa tirgus segmentiem
Ar pirmā pamata pirmo daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi pamatregulas 1. panta 2. un 4. punktu, 3. panta 2., 3. un 8. punktu, kā arī 4. pantu, nospriežot, ka Komisijai bija jāveic atsevišķa cenu samazinājuma pārbaude attiecībā uz katru aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentu.
No šīm tiesību normām izrietot, ka pietiek ar to, ka Komisija analizē cenu samazinājuma “līdzīga ražojuma” līmenī pamatregulas 1. panta 4. punkta izpratnē, izvērtējot tā ietekmi uz “Savienības ražošanas nozari” šīs regulas 4. panta izpratnē.
Savukārt nekas minētajās tiesību normās nenorādot uz pienākumu veikt cenu samazinājuma analīzi atsevišķi attiecībā uz katru aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentu.
Nosakot šādu pienākumu, Vispārējā tiesa esot pieprasījusi veikt cenu samazinājuma analīzi, kas balstīta uz Savienības konkurences tiesībām raksturīga attiecīgā izstrādājuma tirgus jēdzienu. Taču šis jēdziens esot ļoti atšķirīgs no jēdziena “līdzīgs izstrādājums”, kuru Savienības likumdevējs ir izmantojis saistībā ar antidempinga tiesisko regulējumu, it īpaši, lai analizētu cenu samazinājumu.
Ar pirmā pamata otro daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini pamatojusi prasību veikt cenu samazinājuma analīzi atsevišķi attiecībā uz katru tirgus segmentu tikai ar diviem precedentiem, proti, Apelācijas institūcijas ziņojumu “HP‑SSST” un 2004. gada 28. oktobra spriedumu Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Tādējādi Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, kuri ir šo precedentu pamatā un kuri pilnībā atšķiras no tiem, kas ir šīs lietas pamatā.
Proti, pirmkārt, šajos divos precedentos aplūkojamajos gadījumos līdzīga izstrādājuma līmenī neesot konstatēts nekāds cenu samazinājums, lai gan apstrīdētajā regulā Komisija esot konstatējusi cenu samazinājumu šajā līmenī.
Otrkārt, pretēji situācijai, kas aplūkota Apelācijas institūcijas ziņojumā “HP‑SSST”, kurā imports par dempinga cenām un iekšējās pārdošanas apjoms tika koncentrēti dažādos tirgus segmentos, apstrīdētajā regulā Komisija esot konstatējusi iekšzemes pārdošanas apjomu un importa par dempinga cenām koncentrāciju vienos un tajos pašos tirgus segmentos un līdzīgos līmeņos.
Ar pirmā pamata trešo daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini interpretējusi apstrīdēto regulu vai, pakārtoti, veikusi kļūdainu faktu juridisko kvalifikāciju, pārsūdzētā sprieduma 67. punktā nospriezdama, ka šī sprieduma 59., 61., 62. un 64. punktā konstatētie fakti ir izņēmuma apstākļi, kuru dēļ bija jāanalizē cenu samazinājums pa tirgus segmentiem.
Vispirms
Hubei
apgalvo, ka apelācijas sūdzība ir neefektīva, ciktāl Komisija apstrīd pārsūdzēto spriedumu tādēļ, ka tajā ir noteikts pienākums veikt cenu samazinājuma analīzi atsevišķi attiecībā uz katru tirgus segmentu. Proti, Vispārējā tiesa neesot noteikusi šādu analīzi, bet pārsūdzētā sprieduma 45., 66. un 67. punktā esot vienīgi uzskatījusi, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkts, jo, ņemot vērā savā rīcībā esošos faktus, Komisija, analizējot cenu samazinājumu, nav ņēmusi vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju. Turklāt, ciktāl Komisija apstrīd atsevišķu Vispārējās tiesas veikto faktu konstatējumu atbilstību, neatsaukdamās uz pierādījumu sagrozīšanu, tās argumentācija esot nepieņemama.
Pēc būtības
Hubei
apgalvo, ka pirmā pamata pirmā daļa ir nepamatota. Proti, no minētās regulas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 4. panta 1. punktā ietvertās atsauces uz “līdzīgiem izstrādājumiem” izrietot, ka jēdziens “līdzīgs izstrādājums” var attiekties uz vairāku veidu izstrādājumiem un tātad uz vairākiem segmentiem, ko arī apstiprina Tiesas judikatūra.
Turklāt PTO Strīdu noregulēšanas institūcijas izveidotā Apelācijas institūcija esot uzsvērusi, cik svarīgi ir pārbaudīt dažādu tirgus segmentu esamību cenu samazinājuma analīzē, un pārsūdzētais spriedums atbilstot šiem konstatējumiem.
Hubei
uzskata, ka, lai gan nav nekāda pienākuma pierādīt cenu samazinājumu katram izstrādājuma veidam vai tirgus segmentam, Komisijai ir jāpārbauda visi atbilstošie pierādījumi, tostarp tas, vai dažādu tirgus segmentu esamība var vispārēji ietekmēt analīzi par importa par dempinga cenām ietekmi uz cenām un it īpaši uz cenu samazinājumu.
Attiecībā uz pirmā pamata otro daļu
Hubei
apgalvo, ka juridiskais pamats, uz kuru Vispārējā tiesa ir balstījusies, lai atceltu apstrīdēto regulu, ir Komisijai atbilstoši pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktam noteiktā pienākuma pamatot savu analīzi cenu samazinājuma jomā ar visiem atbilstošajiem datiem pārkāpums un tātad pienākuma noteikt kaitējumu, pamatojoties uz tiešiem pierādījumiem un objektīvu pārbaudi, pārkāpums.
Vispārējā tiesa esot pamatoti atsaukusies uz diviem precedentiem, proti, Apelācijas institūcijas ziņojumu “HP‑SSST” un 2004. gada 28. oktobra spriedumu Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), lai apgalvotu, ka gadījumā, ja pastāv dažādi tirgus segmenti, kuros ir būtiskas cenu atšķirības, ir jāņem vērā šī segmentācijas ietekme uz cenu samazinājuma analīzi.
Turklāt vairāki Komisijas apgalvojumi par šiem diviem precedentiem esot neprecīzi.
Visbeidzot, Komisijas apgalvojums, ka šajā lietā gan imports no Ķīnas, gan Savienības ražošanas nozares pārdotie izstrādājumi koncentrējās vienā un tajā pašā tirgus segmentā, nav minēts apstrīdētajā regulā, kā to pareizi ir konstatējusi Vispārējā tiesa. Taču
Hubei
jau administratīvajā procesā esot apgalvojusi, ka imports no Ķīnas tika koncentrēts uz citu tirgus segmentu, nevis to, kurā ir koncentrēti Savienības ražošanas nozares ražotie izstrādājumi.
Hubei
norāda, ka pirmā pamata trešā daļa arī ir jānoraida. Proti, pirmkārt, ieinteresētie lietas dalībnieki esot aplūkojuši jautājumu par dažādu tirgus segmentu esamību nevis aplūkojamā izstrādājuma definīcijas kontekstā, bet gan kaitējuma un cēloņsakarības kontekstā. Otrkārt, attiecībā uz korekciju, ko Komisija veica, lai aprēķinātu kaitējuma starpību Savienības ražotāju izlases lielākā uzņēmuma ekonomiskās situācijas un rentabilitātes dēļ, kas minēta Regulas 2016/1977 8. apsvērumā,
Hubei
apgalvo, ka šiem elementiem ir būtiska ietekme uz kaitējuma analīzi.
–
Par otro pamatu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa kļūdaini ir nospriedusi, ka PKN metode nebija piemērota, lai ņemtu vērā tirgus segmentāciju
Ar otro pamatu Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 60. un 67. punktu, kuros Vispārējā tiesa būtībā ir uzskatījusi, ka PKN metode nebija piemērota, lai ņemtu vērā tirgus segmentāciju. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi apstrīdētās regulas 24. apsvērumu, kā arī administratīvā procesa laikā un Komisijas mutvārdu un rakstveida apsvērumos Vispārējā tiesā sniegtos paskaidrojumus. Pakārtoti Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi šajā ziņā iesniegtos pierādījumus.
Komisija apgalvo, ka PKN metode ir detalizētākā analīze, ko var veikt, lai salīdzinātu aplūkojamo izstrādājumu ar līdzīgu izstrādājumu. Šo metodi, kuru turklāt neesot izmantojuši Savienības galvenie tirdzniecības partneri, veidojot daudz dziļāka analīze nekā līdzīgā izstrādājuma tirgus segmentu līmenī veiktā analīze. Proti, PKN struktūrā esot ņemtas vērā visas aplūkojamā izstrādājuma īpašības un tādējādi tas ļaujot Komisijai katrai izlasē iekļautā Ķīnas ražotāja ražotai caurulei vai caurulītēm rast atbilsmi izlasē iekļautā Savienības ražotāja ražotai caurulei vai caurulītei, kas ir pēc iespējas salīdzināma. Tādējādi PKN pirmajā ciparā esot atsauce uz vienu no trim attiecīgajiem tirgus segmentiem. Nekas neļaujot secināt, ka Komisija, pamatojoties uz PKN, nav ņēmusi vērā noteiktas aplūkojamā izstrādājuma vai tirgus īpašības, tostarp cenu izmaiņas. PKN metode ar savu koncepciju un darbību nodrošinot analīzi pa tirgus segmentiem.
Hubei
apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir vienīgi nospriedusi, ka, ņemot vērā Komisijas rīcībā esošos faktus, PKN metodes piemērošana pati par sevi nebija pietiekama, lai ņemtu vērā tirgus segmentāciju.
Protams, šī metode būtu ļāvusi Komisijai noteikt, vai imports no Ķīnas, kas atbilst PKN vai konkrēta izstrādājuma veidam konkrētā tirgus segmentā, ir samazinājis pārdošanas cenas, par kurām izlasē iekļautie Savienības ražotāji ir izrakstījuši rēķinus attiecībā uz to pašu PKN vai izstrādājuma veidu, kas ietilpst tajā pašā tirgus segmentā. Tomēr, kā Vispārējā tiesa pareizi norādījusi pārsūdzētā sprieduma 67. punktā, šī pati metode nebūtu ļāvusi Komisijai konstatēt importa par dempinga cenām ietekmi noteiktā segmentā uz Savienības ražošanas nozares pārdošanas cenām izstrādājumiem, kas ietilpst citos segmentos.
–
Par trešo pamatu, kas attiecas uz kļūdu pienākuma norādīt pamatojumu interpretācijā un pierādījumu sagrozīšanu
Ar trešā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz kļūdu LESD 296. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu interpretācijā, Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 77.–79. punktā tā ir nospriedusi, ka dažus pierādījumus, kurus tā bija iesniegusi pēc tiesas sēdes un pēc Vispārējās tiesas pieprasījuma un kuri pierāda, ka pastāvēja cenu samazināšana attiecībā uz aplūkojamā izstrādājuma trīs tirgus segmentiem un ka izlasē iekļauto Savienības ražotāju pārdošanas apjomi tāpat kā importi par dempinga cenām bija koncentrēti būvniecības segmentā, nevarēja ņemt vērā, jo tie tika iesniegti vēlākā tiesvedības posmā Vispārējā tiesā un bija saistīti ar pamatojumu, kas nebija ietverts apstrīdētajā regulā.
Ar trešā pamata otro daļu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi savā rīcībā esošos pierādījumus, pārsūdzētā sprieduma 78. punktā nospriezdama, ka tirgus segmenta analīze tika veikta tikai
ex post
. Nošķiršana starp dažādiem tirgus segmentiem esot apzināti tikusi iekļauta analīzē ar PKN metodi, kuru Vispārējā tiesa esot ignorējusi vai pārpratusi un sagrozījusi tās darbību.
Attiecībā uz trešā pamata pirmo daļu
Hubei
apgalvo, ka Komisija kļūdaini balstās uz 2015. gada 10. septembra spriedumu Fliesen‑Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
), lai apgalvotu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu LESD 296. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu interpretācijā.
Proti, kā izriet no šī sprieduma 73. punkta, tas ir pasludināts īpašas situācijas kontekstā, kurā importētājs, kas nav piedalījies administratīvajā procesā, atsaucas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu attiecībā uz apgalvojumiem, kurus viņš pats nav izteicis.
Hubei
apgalvo, ka tās situācija būtiski atšķiras, jo jau no administratīvā procesa sākuma tā apgalvoja, ka dažādu segmentu esamībai bija nozīme cenu samazinājuma analīzē.
Taču saskaņā ar pastāvīgo judikatūru iestādēm ir jāizklāsta fakti un juridiskie apsvērumi, kuriem ir būtiska nozīme attiecīgā lēmuma struktūrā, un tiesību akta pamatojumam ir jābūt ietvertam pašā šī lēmuma tekstā.
Visbeidzot
Hubei
apgalvo, ka nav pareizi norādīt, ka, pateicoties administratīvās lietas materiāliem, tā zināja, ka izlasē iekļauto Savienības ražotāju pārdošanas apjomi un imports par dempinga cenām koncentrētos vienā un tajā pašā segmentā, proti, būvniecības nozares segmentā, un ka trīs segmentos tika konstatēts cenu samazinājums. Proti, konfidencialitātes iemeslu dēļ tai neesot bijusi piekļuve citu Ķīnas ražotāju cenu samazinājuma aprēķiniem.
Attiecībā uz trešā pamata otro daļu
Hubei
apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 78. punktā Vispārējā tiesa pārmeta Komisijai nevis to, ka tā nav piemērojusi PKN metodi pa segmentiem, bet gan to, ka tā nav veikusi analīzi pa segmentiem. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot pārmetusi Komisijai, ka PKN metode tai ļāva tikai noteikt cenu samazinājumu konkrētā segmentā, bet neļāva tai analizēt vienā segmentā konstatētā cenu samazinājuma ietekmi uz pārdošanas cenām, par kurām Savienības ražotāji bija izrakstījuši rēķinus citā segmentā.
Tiesas vērtējums
–
Ievada apsvērumi
Vispirms jāprecizē, ko tieši Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā pārmeta Komisijai attiecībā uz cenu samazinājuma analīzi, ko tā veica šajā lietā, jo šajā jautājumā lietas dalībnieki nav vienisprātis par precīzu šī sprieduma piemērojamību.
Šajā ziņā, kā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 59. punktā, no pārsūdzētā sprieduma 65.–67. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka, analizēdama cenu samazinājumu, Komisija, piemērojot PKN metodi, zināmā mērā ir ņēmusi vērā aplūkojamā izstrādājuma segmentāciju. Tomēr tā uzskatīja, ka, ņemot vērā četrus šīs lietas faktiskos apstākļus, kas raksturo šo segmentāciju, proti, grūtības, kuras saistītas ar pieprasījuma savstarpējo aizstājamību starp izstrādājumiem, kas ietilpst dažādos segmentos, cenu atšķirības starp dažādiem segmentiem, Savienības ražošanas nozares lielākā izlasē iekļautā uzņēmuma darbības koncentrāciju naftas un gāzes nozarē un izlasē iekļauto Ķīnas ražotāju eksportētāju importa koncentrāciju būvniecības segmentā, šīs metodes izmantošana nebija pietiekama, lai pienācīgi ņemtu vērā tirgus segmentāciju, analizējot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, un tāpēc Komisija savu analīzi nebija balstījusi uz visiem atbilstošajiem lietas datiem.
Konkrētāk, pārsūdzētā sprieduma 67. punktā Vispārējā tiesa, ņemot vērā šos četrus faktus, kas raksturo segmentāciju šajā lietā, pārmeta Komisijai, ka tā, veikdama cenu samazinājuma analīzi, nav vismaz pārliecinājusies, ka Savienības ražošanas nozares cenu samazināšanās neradās segmentā, kurā importa no Ķīnas klātbūtne bija neliela vai cenu samazinājuma līmenis, ja tāds vispār bija, nebija tāds, ko varētu uzskatīt par “būtisku” pamatregulas 3. panta 3. punkta izpratnē.
Kā secinājumu 60. punktā ir norādījis arī ģenerāladvokāts, šajā 67. punktā Vispārējā tiesa netieši, bet noteikti ir norādījusi, ka tad, ja tas tā būtu, šo cenu samazināšanos Savienības tirgū nevarētu uzskatīt par importa par dempinga cenām sekām.
Turpinājumā ir jānorāda, ka saskaņā ar pamatregulas 3. panta 2. punktu kaitējuma noteikšanā objektīvi pārbauda importa par dempinga cenām apjomu, tā ietekmi uz preču cenām Savienības tirgū un ietekmi uz Savienības ražošanas nozari. Šīs regulas 3. panta 3. punktā ir paredzēts, ka attiecībā uz importu, kas tiek veikts par dempinga cenām, ir jāpārbauda, vai šāda dempinga importa rezultātā notiek ievērojama cenu samazināšanās salīdzinājumā ar Savienības ražošanas nozares līdzīga izstrādājuma cenām.
Kā Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 33. punktā, pamatregulā nav paredzēta nekāda īpaša metode cenu samazinājuma analīzei.
Tomēr, kā uzsver Komisija, no šīs regulas 3. panta 3. punkta paša formulējuma izriet, ka metode, kas izmantota, lai noteiktu iespējamo cenu samazinājumu, principā ir jāveic “līdzīga izstrādājuma” līmenī minētās regulas 1. panta 4. punkta izpratnē, pat ja to – kā tas ir šajā lietā – var veidot dažāda veida izstrādājumi, kas ietilpst vairākos tirgus segmentos (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 5. aprīlis, Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome,
C‑376/15 P un C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
,
58.
un
59.
punkts).
Tātad pamatregulā Komisijai principā nav noteikts pienākums analizēt cenu samazinājuma esamību citā līmenī, nevis līdzīga izstrādājuma līmenī.
Šo interpretāciju apstiprina Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST” 5.180. punkts, saskaņā ar kuru par antidempinga izmeklēšanu atbildīgajai iestādei atbilstoši Antidempinga nolīguma 3. panta 3.2. punktam nav pienākuma pierādīt cenu samazinājumu katram izstrādājuma veidam, uz kuru attiecas izmeklēšana, vai attiecībā uz visu izstrādājumu klāstu, kas veido iekšzemes līdzīgo izstrādājumu.
Tomēr, kā to arī apstiprina šis pats 5.180. punkts, tā kā saskaņā ar pamatregulas 3. panta 2. punktu Komisijai ir jāveic importa par dempinga cenām ietekmes uz līdzīgu Savienības ražošanas nozares izstrādājumu cenām “objektīva pārbaude”, šai iestādei savā cenu samazinājuma analīzē ir jāņem vērā visi atbilstošie pozitīvie pierādījumi, tostarp vajadzības gadījumā tie, kas saistīti ar dažādiem aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentiem.
Līdz ar to, lai nodrošinātu cenu samazinājuma analīzes objektivitāti, Komisijai noteiktos apstākļos var būt pienākums veikt šādu analīzi attiecīgā izstrādājuma tirgus segmentu līmenī, pat ja plašā novērtējuma brīvība, kas ir šai iestādei, lai noteiktu kaitējuma esamību atbilstoši šī sprieduma 36. punktā atgādinātajai judikatūrai, attiecas – kā to arī ir norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 167. punktā – vismaz uz lēmumiem par analīzes metodes izvēli, iegūstamajiem datiem un pierādījumiem, aprēķinu metodi, kas izmantojama, lai noteiktu cenu samazinājuma starpību, kā arī iegūto datu interpretāciju un vērtējumu.
Visbeidzot ir jānorāda, ka tas tā ir, pirmkārt, tādā situācijā, kāda aplūkota 2004. gada 28. oktobra spriedumā Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), ko raksturo fakts, ka imports, attiecībā uz kuru tiek veikta antidempinga izmeklēšana, lielākoties bija koncentrēts vienā no attiecīgā izstrādājuma tirgus segmentiem.
Proti, kā Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi minētā sprieduma 127. un 129. punktā, šādā īpaši raksturīgā attiecīgā importa segmentācijas situācijā pamatregulas 3. pants neliedz Savienības iestādēm veikt kaitējuma novērtējumu atsevišķi attiecīgā segmenta līmenī, tomēr ar nosacījumu, ka līdzīgais izstrādājums kopumā tiek pienācīgi ņemts vērā.
Otrkārt, kā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 77. punktā, lai interpretētu pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu, informāciju, kas izriet no Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST”, var apkopot tādējādi, ka īpašā situācijā, kuru raksturo liela iekšzemes pārdošanas apjoma un importa par dempinga cenām koncentrācija atsevišķos segmentos un kad starp šiem segmentiem pastāv diezgan ievērojamas cenu atšķirības, lai nodrošinātu cenu samazinājuma esamības analīzes objektivitāti, Komisijai, pat ja tai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz šīs analīzes kārtību, var prasīt ņemt vērā katra izstrādājuma veida tirgus daļas un šīs cenu atšķirības.
Proti, kā izriet no šī ziņojuma 5.180. un 5.181. punkta, par antidempinga izmeklēšanu atbildīgā institūcija, tā kā tai ir pienākums objektīvi pārbaudīt importa par dempinga cenām ietekmi uz iekšzemes cenām, nevar neņemt vērā pierādījumus, kas varētu likt domāt, ka šim importam nebija ietekmes uz šīm cenām vai bija tikai neliela ietekme.
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāizvērtē pirmais līdz trešais apelācijas sūdzības pamats, vispirms izskatot trešo pamatu, ņemot vērā tā potenciāli būtisko ietekmi uz pirmo un otro pamatu.
–
Par trešo pamatu
Ar trešo pamatu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 77.–79. punktā ir nospriedusi, ka nevar ņemt vērā noteiktus faktiskos apstākļus saistībā ar aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju, saistībā ar kuriem tiek uzskatīts, ka Komisija tos ir izvirzījusi pēc tiesas sēdes.
Kā ģenerāladvokāts ir arī norādījis secinājumu 80. un 81. punktā, no lietas materiāliem izriet, pēc Vispārējās tiesas sēdē notikušajām apspriedēm Komisija atbilstoši šīs tiesas lūgumam bija iesniegusi skaitliskus datus, kuri izrietēja no PKN metodes piemērošanas, kas, no vienas puses, liecināja, ka imports par dempinga cenām un Savienības ražošanas nozares pārdošanas apjomi trīs attiecīgajos segmentos bija gandrīz līdzvērtīgā līmenī, ka tie galvenokārt koncentrējās būvniecības segmentā, attiecīgi 75,1 % un 71,6 % apmērā, ka tie abi sasniedza ievērojamu līmeni naftas un gāzes segmentā, proti, attiecīgi 17,3 % un 15,3 % apmērā un ka tie abi bija sastopami mazākā, bet ne nenozīmīgā apjomā elektroenerģijas ražošanas segmentā, proti, attiecīgi 7,4 % un 13,1 % apmērā, un ka, no otras puses, visos trīs segmentos bija vērojams cenu samazinājums.
Taču pārsūdzētā sprieduma 77.–79. punktā Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka tā nevarēja ņemt vērā šos datus, jo, tā kā tie tika iesniegti tiesvedības Vispārējā tiesā vēlā stadijā, tie nevarēja papildināt apstrīdētās regulas pamatojumu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai LESD 296. pantā prasītais pamatojums ir jāpielāgo attiecīgā tiesību akta raksturam un tam skaidri un nepārprotami jāatklāj to pieņēmušās iestādes argumentācija, ļaujot ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai īstenot kontroli (spriedumi, 2003. gada 9. janvāris, Petrotub un Republica/Padome,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
,
81.
punkts, kā arī 2015. gada 10. septembris, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
75.
punkts).
Saskaņā ar šo pašu judikatūru prasība norādīt pamatojumu ir jāvērtē atbilstoši lietas apstākļiem, tostarp tiesību aktu saturam, norādīto pamatu raksturam un adresātu vai citu personu, ko šis tiesību akts skar tieši un individuāli, iespējamai ieinteresētībai saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst LESD 296. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šā tiesību akta tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tās tiesību normas, kuras reglamentē attiecīgo jomu (spriedumi, 2003. gada 9. janvāris, Petrotub un Republica/Padome,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
,
81.
punkts, kā arī 2015. gada 10. septembris, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
76.
punkts).
Tāpat, ja runa ir par regulu, pamatojums var ietvert tikai norādi, pirmkārt, uz kopējo situāciju, kas izraisījusi šī akta pieņemšanu, un, otrkārt, norādi uz vispārējiem mērķiem, kurus ar to ir paredzēts sasniegt. Līdz ar to nevar prasīt no Savienības iestādēm, lai tās konkretizētu dažādos faktus – kas bieži vien ir ļoti daudzi un sarežģīti –, pamatojoties uz kuriem šī regula tika pieņemta, vai
a fortiori
lai tajā būtu sniegts vairāk vai mazāk pilnīgs šo faktu novērtējums (spriedums, 2015. gada 10. septembris, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
77.
punkts).
Šajā gadījumā pārsūdzētā sprieduma 79. punktā Vispārējā tiesa uzsvēra, ka Komisija apstrīdētajā regulā nav uzsvērusi faktu, ka izlasē iekļauto Savienības ražotāju pārdošanas apjomi koncentrējās uz būvniecības nozari, lai gan no šīs regulas 104. apsvēruma izriet, ka Ķīnas ražotāju eksportētāju apvienība tieši apgalvoja, ka Ķīnas izcelsmes imports koncentrējās uz šo nozari, savukārt Savienības ražotāji esot vairāk iesaistīti naftas un gāzes, kā arī elektroenerģijas ražošanas segmentā.
Tomēr Komisijai nevar pārmest, ka tā apstrīdētajā regulā minēto faktu nav izvirzījusi, atbildot uz minētās apvienības izvirzīto argumentu, jo saskaņā ar šī sprieduma 89. punktā atgādināto judikatūru LESD 296. pantā prasītais pamatojums neliek šai iestādei izsmeļoši uzskaitīt dažādus faktus – kas bieži vien ir ļoti daudzi un sarežģīti –, pamatojoties uz kuriem ir pieņemta regula, ar ko nosaka antidempinga maksājumus, vai
a fortiori
sniegt vairāk vai mazāk pilnīgu šo faktu novērtējumu.
Turklāt, tā kā attiecībā uz cenu samazinājuma analīzi Komisijas izvirzītā mērķa būtība izrietēja no apstrīdētās regulas, tajā nebija jānorāda īpašs pamatojums attiecībā uz katru no vairākiem faktiskajiem argumentiem, kas izvirzīti saistībā ar šo analīzi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 10. septembris, Fliesen‑Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
78.
punkts).
Proti, kā to būtībā norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 85. punktā, pēc tiesas sēdes Komisijas iesniegtajos datos ir ietvertas detaļas un papildu informācija par motīviem, kas jau ir ietverti apstrīdētajā regulā un par ko turklāt nav strīda, ka tie ir pietiekams pamatojums, uz kuru balstoties Komisija secināja, ka analīze, kas veikta ar PKN metodi, ir pierādījusi, ka šajā gadījumā pastāv cenu samazinājums līdzīga izstrādājuma līmenī.
It īpaši apstrīdētās regulas 108. apsvērumā Komisija ir paskaidrojusi, kāpēc PKN metode ļāva, veicot izstrādājumu salīdzināšanu un tātad it īpaši cenu samazinājuma analīzes ietvaros, ņemt vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju:
“Attiecībā uz segmentiem Komisija norādīja, ka attiecīgās atšķirības starp ražojuma veidiem ir atspoguļotas [PKN], kas nodrošina to, ka savstarpēji tiek salīdzināti tikai salīdzināmi ražojumi. Segmentu pamatīpašības ir nošķirtas PKN: leģētie un augsta piemaisījumu līmeņa leģētie tēraudi (elektroenerģijas ražošanas segments), neleģētie tēraudi (būvniecība) un īpašas ražojumu kategorijas: caurules, urbumu nostiprināšanas caurules, sūkņu un kompresoru caurules (naftas un dabasgāzes segments).”
Tā kā galvenais Komisijas apsvērums attiecībā uz cenu samazinājuma analīzi, tostarp it īpaši aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentu ņemšanu vērā, izrietēja jau no apstrīdētās regulas pamatojuma, nekas neliedz Vispārējai tiesai šajā gadījumā lūgt Komisijai precizējumus, lai saņemtu papildu paskaidrojumus, ko šī tiesa uzskatīja par vajadzīgiem, lai pilnībā saprastu šo analīzi, ņemot vērā
Hubei
pret to pausto kritiku.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka tā nevarēja ņemt vērā datus, kas izriet no šī sprieduma 85. punktā minētās PKN metodes piemērošanas, lai gan šī tiesa pati lūdza Komisiju tos iesniegt pēc tiesas sēdes. Tā kā šī informācija tādējādi ietilpst lietas materiālos, tā ir jāņem vērā, izvērtējot pirmo un otro pamatu.
Tātad trešais pamats ir jāapmierina.
–
Par pirmo un otro pamatu
Ar pirmā pamata pirmo daļu Komisija būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieprasījusi analizēt cenu samazinājumu katram aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentam, tā pārkāpjot pamatregulas 3. panta 3. punktu, kurā šāda analīze esot paredzēta tikai līdzīga izstrādājuma līmenī. Ar šī pamata otro daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pamatojusi prasību veikt cenu samazinājuma analīzi attiecībā uz katru tirgus segmentu ar diviem precedentiem, proti, Apelācijas institūcijas ziņojumu “HP‑SSST” un 2004. gada 28. oktobra spriedumu Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), lai gan no šiem precedentiem gūtās atziņas šajā lietā neesot piemērojamas. Ar pirmā pamata trešo daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir nospriedusi, ka pārsūdzētā sprieduma 59., 61., 62. un 64. punktā uzskaitītie fakti ir izņēmuma apstākļi, kuru dēļ ir jāanalizē cenu samazinājums pa tirgus segmentiem.
Ar otro pamatu Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 60. un 67. punktu, kuros Vispārējā tiesa būtībā esot uzskatījusi, ka PKN metode nebija piemērota, lai, analizējot cenu samazinājumu, ņemtu vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju.
Šie divi pamati ir jāaplūko kopā, jo tie lielā mērā pārklājas, tādēļ ka tajos abos ir kritizēts pārsūdzētā sprieduma 67. punkts.
Šajā ziņā no pārsūdzētā sprieduma 60., 66. un 67. punkta izriet, ka, pēc Vispārējās tiesas domām, neraugoties uz PKN metodes piemērošanu, Komisija, veikdama cenu samazinājumu analīzi, nav ņēmusi vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju, lai gan šīs lietas īpašie fakti, kas uzskaitīti šī sprieduma 59., 61., 62. un 64. punktā, prasīja šādu analīzi katrā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmenta līmenī, un ka līdz ar to šī iestāde savu analīzi nav balstījusi uz visiem šajā lietā atbilstošajiem datiem.
Kā izriet no šī sprieduma 35. un 36. punktā atgādinātās judikatūras, plašā rīcības brīvība, kas Komisijai ir antidempinga procedūrā pārbaudāmo ekonomisko un politisko situāciju sarežģītības dēļ un kas tostarp attiecas uz Savienības ražošanas nozarei nodarītā kaitējuma esamības noteikšanu, ir neizbēgamas sekas tam, ka, runājot par šīs iestādes veikto faktu vērtējumu, tiesas kontrolē ir jāpārbauda tikai tas, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
Attiecībā uz cenu samazinājuma analīzi Vispārējā tiesa nav konstatējusi, ka Komisija, piemērojot PKN metodi, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, jo tā nav ņēmusi vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentāciju.
Proti, no apstrīdētās regulas 24. un 108. apsvēruma izriet, ka attiecībā uz tirgus segmentiem Komisija ir norādījusi, ka būtiskās atšķirības starp ražojuma veidiem tika ņemtas vērā PKN, kas ļāva nodrošināt, ka savstarpēji tiek salīdzināti tikai salīdzināmie izstrādājumi un ka tirgus segmentu galvenās iezīmes atšķiras ar PKN.
It īpaši, kā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 92. un 93. punktā, katra PKN pirmais cipars attiecas uz segmentu, kurā ietilpa aplūkojamā izstrādājuma veids, un Komisija salīdzināja importa par dempinga cenām cenas un Savienības ražotāju cenas, vienu PKN pēc otra.
Tātad, piemērojot PKN metodi, Komisija ir ņēmusi vērā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentus, tostarp lai analizētu cenu samazinājumu, un līdz ar to tai nevar pārmest, ka tā būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, veicot šo analīzi.
No tā izriet, kā to norāda Komisija sava sestā pamata trešajā daļā, ka Vispārējā tiesa šajā jautājumā ir pārsniegusi tiesas kontroles robežas, kas tai uzliek pienākumu, attiecībā uz kaitējuma noteikšanu un it īpaši cenu samazinājuma analīzi, ievērot plašo rīcības brīvību, kas šajā ziņā ir piešķirta Komisijai, kura – kā secinājumu 167. punktā ir norādījis arī ģenerāladvokāts – attiecas vismaz uz tiem lēmumiem, kas saistīti ar analīzes metodes izvēli, iegūstamajiem datiem un pierādījumiem, aprēķina metodi, kura ir jāizmanto, lai noteiktu cenu samazinājuma starpību, kā arī uz savākto datu interpretāciju un vērtēšanu.
Attiecībā uz
Hubei
argumentu, kurš jau tika izvirzīts Vispārējā tiesā un saskaņā ar kuru PKN metodes izmantošana esot nepietiekama, jo tā neļauj noteikt importa ietekmi konkrētā segmentā uz Savienības ražošanas nozares pārdošanas cenām citos segmentos ietilpstošiem izstrādājumiem, ir jākonstatē, ka Vispārējā tiesa to nav apmierinājusi.
Savukārt pārsūdzētā sprieduma 67. punktā Vispārējā tiesa pārmeta Komisijai, ka tā nav vismaz pārbaudījusi, vai, ņemot vērā konkrētajā gadījumā aplūkojamā izstrādājuma būtisko segmentāciju, Savienības ražošanas nozares cenu samazinājums neizrietēja no segmenta, kurā imports no Ķīnas bija neliels, vai cenu samazinājuma līmeni, ko nevarēja uzskatīt par ievērojamu.
Taču kā izriet no datiem, kurus Komisija iesniedza, atbildot uz šī sprieduma 85. punktā minēto Vispārējās tiesas lūgumu, PKN metodes izmantošana ļāva konstatēt, ka imports par dempinga cenām un Savienības ražošanas nozares pārdotie izstrādājumi bija pilnībā salīdzināmi attiecībā uz trim tirgus segmentiem un ka cenu samazinājums tika veikts katrā no šiem trīs segmentiem, līdz ar to šajā lietā nepastāvēja īpašas segmentācijas situācija, kāda tika aplūkota Apelācijas institūcijas ziņojumā “HP‑SSST” un lietā, kurā pasludināts 2004. gada 28. oktobra spriedums Shanghai Teraoka Electronic/Padome (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Šādos apstākļos, ja, ņemot vērā šī sprieduma 77.–80. punktā atgādinātos principus, cenu samazinājuma papildu analīze, kāda ir norādīta pārsūdzētā sprieduma 67. punktā un saskaņā ar kuru ir jāsalīdzina cenas katrā segmentā papildus analīzei, kas tika veikta, pamatojoties uz PKN metodi, proti, ņemot vērā vienu PKN pēc otra, Komisijai var būt jāveic noteiktos izņēmuma apstākļos attiecībā uz konkrētā izstrādājuma īpašo segmentu, kas ietver ievērojamas cenu izmaiņas starp tirgus segmentiem, pat ja šai iestādei ir jāatzīst plaša rīcības brīvība, lai noteiktu konkrētu metodi cenu samazinājuma analīzei, jo šāda papildu analīze katrā ziņā šajā lietā netika prasīta, ņemot vērā datus, ko Komisija iesniedza pēc skaidra Vispārējās tiesas lūguma pēc šajā tiesā notikušās tiesas sēdes.
Var piebilst, ka it īpaši attiecībā uz būtisku cenu atšķirību pastāvēšanu starp visiem trim tirgus segmentiem no apstrīdētās regulas 24. un 108. apsvēruma izriet, ka šajā gadījumā tās galvenokārt bija saistītas ar augsta piemaisījumu līmeņa leģēto tērauda, kas ietilpst elektroenerģijas ražošanas nozarē, izstrādājumu izmantošanu, turpretī izstrādājumu, kas ietilpst abās citās nozarēs, ražošanai tika izmantots neleģētais tērauds.
Turklāt no minētā 24. un 108. apsvēruma izriet, kā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 105. punktā, ka, piemērojot PKN metodi, izmaksu un cenu atšķirības, kas saistītas ar leģēto tēraudu un augsta piemaisījumu līmeņa leģēto tēraudu, salīdzinājumā tika ņemtas vērā PKN uzbūves dēļ, it īpaši attiecībā uz pirmo īpašību, kura ņemta vērā PKN, proti, izstrādājuma veids, kas ievērojami nošķir neleģēto tēraudu, leģēto tēraudu un augsta piemaisījumu līmeņa leģēto tēraudu.
Līdz ar to šajā lietā, tā kā šīs cenu atšķirības starp dažādiem aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentiem jau tika ņemtas vērā, tostarp analizējot cenu samazinājumu atbilstoši PKN metodei, tās neliek Komisijai veikt pārsūdzētā sprieduma 67. punktā minēto papildu analīzi.
No visa iepriekš minētā izriet, ka pirmais un otrais pamats ir pamatots. Turklāt jākonstatē, ka līdz ar to sestā pamata trešā daļa arī ir pamatota, ciktāl ar šo daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārsniegusi tai saistošās kontroles tiesā robežas, pārsūdzētā sprieduma 59.–66. punktā nospriezdama, ka šī iestāde, tā kā tā nav veikusi cenu samazinājuma analīzi attiecībā uz katru tirgus segmentu, nav ņēmusi vērā visus atbilstošos datus, tomēr Vispārējā tiesa nav konstatējusi minētās iestādes pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Par ceturto pamatu
Ar ceturto pamatu Komisija, kuru atbalsta
ArcelorMittal
u.c., apstrīd pārsūdzēto spriedumu, ciktāl šī sprieduma 68.–76. punktā Vispārējā tiesa būtībā ir nospriedusi, ka Komisija, pārkāpjot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu, savā cenu samazinājuma analīzē un, vispārīgāk, importa par dempinga cenām ietekmes uz līdzīgu Savienības tirgus izstrādājumu cenām analīzē, nav ņēmusi noteiktu līdzīgu izstrādājumu apjomu, ko ražo izlasē iekļautie Savienības ražotāji, proti, 17 no 66 šo ražotāju pārdotajiem izstrādājumu veidiem, kurus izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji eksportētāji neeksportē, un tātad šajā analīzē nav ņēmusi vērā visus atbilstošos šīs lietas datus, kā tas ir prasīts šajās tiesību normās.
Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturtā pamata pirmo daļu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 68.–76. punktā ir nospriedusi, ka Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu, jo tā cenu samazinājuma analīzes ietvaros nav ņēmusi vērā 17 no 66 izstrādājumu veidiem, kurus pārdod izlasē iekļautie Savienības ražotāji, bet kurus nepārdod izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji eksportētāji.
Taču, nospriežot, ka, lai analizētu cenu samazinājumu, ir jāņem vērā visi Savienības ražošanas nozares pārdoto izstrādājumu veidi, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies attiecībā uz šīs analīzes raksturu, jo saskaņā ar pamatregulas 3. panta 3. punktu tā ir jāveic līdzīgā izstrādājuma līmenī, nevis katra izstrādājuma veida vai PKN līmenī.
Komisija apgalvo, ka tieši līdzīgā izstrādājuma līmenī tā ir pierādījusi cenu samazinājuma esamību. Tā vispirms esot aprēķinājusi cenu samazinājuma starpību PKN līmenī un pēc tam noteikusi vidējo svērto cenu samazinājumu attiecībā uz visiem PKN. Ja attiecībā uz dažiem PKN nav konstatēts nekāds cenu samazinājums vai negatīvais cenu samazinājums, tas nenozīmējot, ka antidempinga maksājumu nevar piemērot arī šiem PKN. Proti, pietiekot ar to, ka vidējā līdzīga izstrādājuma līmenī tiek konstatēts cenu samazinājums.
Sava ceturtā pamata otrajā daļā Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka atbilstoši pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktam veiktā importa par dempinga cenām ietekmes uz Savienības ražošanas nozares cenām analīze prasa, lai tiktu ņemti vērā 17 PKN, ko ir pārdevuši izlasē iekļautie Savienības ražotāji, bet ko izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji nav eksportējuši uz Savienību.
Komisija apgalvo, pirmkārt, ka šo PKN potenciālā ietekme uz Savienības ražošanas nozares cenām izriet nevis no šīs analīzes, bet attiecīgā gadījumā no atsevišķas tā sauktās “neattiecināšanas” analīzes, kas Komisijai ir jāveic vēlākā stadijā atbilstoši minētās regulas 3. panta 7. punktam – tiesību normai, kuras pārkāpumu
Hubei
tomēr nav apgalvojusi.
Šādas neattiecināšanas analīzes ietvaros iekļaujas pārsūdzētā sprieduma 72.–74. punktā aplūkotais jautājums par to, vai Savienības ražošanas nozare varētu būt cietusi no cenu samazinājuma, ko izraisīja tas, ka šī ražošanas nozare pārdeva 17 PKN, kurus Ķīnas ražotāji eksportētāji neeksportē.
Otrkārt, Komisija apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 71. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini atsaukusies uz Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST” 5.180. punktu, lai apgalvotu, ka neviens apstāklis neļauj uzskatīt, ka pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā paredzētajā analīzē varētu neņemt vērā noteikta līdzīga izstrādājuma, kas nav cenu samazinājuma priekšmets, apjomu.
Runājot par ceturtā pamata pirmo daļu,
Hubei
attiecībā uz argumentu par to, ka cenu samazinājums ir jānosaka līdzīga izstrādājuma līmenī, apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 74. punktā Vispārējā tiesa pamatoti ir nospriedusi, ka, nesniedzot īpašu pamatojumu, Komisija pēc tam, kad tā bija noteikusi cenu samazinājumu noteiktiem izstrādājumu veidiem, nevar attiecināt šo konstatējumu uz citiem izstrādājumu veidiem, attiecībā uz kuriem nekāds cenu samazinājums nav pierādīts, un tādējādi arī uz līdzīgiem izstrādājumiem kopumā.
Tādējādi Vispārējā tiesa esot ņēmusi vērā Tiesas 2017. gada 5. aprīļa sprieduma Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome (
C‑376/15 P un C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
) 60. punktā paustās bažas, proti, ka gadījumā, ja Savienības iestādes varētu izslēgt no dempinga starpības aprēķina eksporta darījumus uz Savienību, kas attiecas uz konkrētiem attiecīgā izstrādājuma veidiem, tas būtu līdzvērtīgi tam, ka tām tiktu dota iespēja ietekmēt dempinga starpības aprēķina rezultātu, izslēdzot vienu vai vairākus šā izstrādājuma veidus vai modeļus.
Šāds manipulāciju risks pastāvot arī tad, ja, analizējot cenu samazinājumu, Komisijai nebūtu pienākuma ņemt vērā visus izlasē iekļauto Savienības ražotāju pārdošanas apjomus. Proti, tas tai ļautu konstatēt cenu samazinājumu tikai attiecībā uz daļu no Savienības ražošanas nozares pārdošanas apjoma un attiecināt šo konstatējumu uz visiem šiem pārdošanas apjomiem, nepaskaidrojot, kāda bija šo pēdējo minēto pārdošanas apjomu ietekme uz cenām.
Attiecībā uz ceturtā pamata otro daļu
Hubei
apgalvo, ka Komisijas arguments, saskaņā ar kuru ietekmes uz cenām analīze un cēloņsakarības noteikšana ir uzskatāmas par savstarpēji pilnīgi neatkarīgiem posmiem, ir neefektīvs, jo Komisija nav apstrīdējusi pārsūdzētā sprieduma 86. punktu, kurā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka pastāv saikne starp cenu samazinājuma noteikšanu un cēloņsakarības noteikšanu.
Katrā ziņā pamatregulas 3. panta 2. punkts, ciktāl tajā ir atsauce uz importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozari, ietverot prasības saistībā ar cēloņsakarību un neattiecināšanu, kas turpmāk esot izklāstītas šīs regulas 3. panta 6. un 7. punktā.
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 71. punktā Vispārējā tiesa neesot noteikusi pienākumu veikt neattiecināšanas analīzi, bet gan esot pamatoti atsaukusies uz Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST” 5.180. punktu, kurā būtībā ir apstiprināts, ka ir jānosaka ietekme uz cenām saistībā ar attiecīgo izstrādājumu kopumā, neizslēdzot tos izstrādājumu veidus, attiecībā uz kuriem nav konstatēts nekāds cenu samazinājums.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jāprecizē kritikas apjoms, ko Vispārējā tiesa ir paudusi pārsūdzētā sprieduma 68.–74. punktā attiecībā uz Komisijas veikto cenu samazinājuma analīzi, proti, būtībā, ka šī iestāde, pārkāpjot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktu, šajā analīzē nav ņēmusi vērā 17 no 66 izstrādājuma veidiem vai PKN, kurus pārdod izlasē iekļautie Savienības ražotāji, kas atbilst 8 % no šo ražotāju pārdošanas apjomiem.
Šajā ziņā, pirmkārt, no pārsūdzētā sprieduma 69.–71. punkta izriet, kā tas esot apstiprināts Apelācijas institūcijas ziņojumā “HP‑SSST”, ka “nekas neļauj uzskatīt, ka pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā paredzētajā analīzē varētu neņemt vērā noteiktu līdzīga izstrādājuma apjomu, kas nav cenu samazinājuma priekšmets”, šajā gadījumā – Savienības ražošanas nozare pārdoto 17 izstrādājumu veidu apmēru, attiecībā uz kuriem nepastāvēja atbilstošs importēts izstrādājuma veids.
Kā secinājumu 126. punktā norādījis arī ģenerāladvokāts, no tā izriet, ka Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisijai visos apstākļos, analizējot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, ir pienākums ņemt vērā visu Savienības ražošanas nozares līdzīgā izstrādājuma pārdošanas apjomu.
Līdz ar to šajā lietā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisijai, lai pamatotu savu analīzi ar visiem atbilstošajiem datiem, bija jāņem vērā visi PKN, ko pārdod izlasē iekļautie Savienības ražotāji, tostarp 17 PKN, kurus neeksportē izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji eksportētāji.
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 73. un 74. punktā Vispārējā tiesa būtībā pārmeta Komisijai, ka saikni, ko tā ir konstatējusi starp cenu samazinājuma analīzi un Savienības ražošanas nozares cenu attīstību, tā ir balstījusi uz kļūdainu faktisko pamatu, jo tā nav ņēmusi vērā attiecīgos 17 PKN, lai gan, nepastāvot īpašam pamatojumam šajā ziņā atspīdētajā regulā, nevar izslēgt, ka šie izstrādājumu veidi “ievērojami veicināja izlasē iekļauto Savienības ražotāju cenu samazināšanos”.
Kā secinājumu 128. punktā ir norādījis arī ģenerāladvokāts, ar šo kritiku Vispārējā tiesa būtībā pārmeta Komisijai, ka tā nav pārbaudījusi, kādā mērā šo 17 izstrādājumu veidu cenas varēja veicināt izlasē iekļauto Savienības ražotāju cenu attīstību, proti, šo cenu samazināšanos.
–
Par tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa ir pieļāvusi, nospriezdama, ka Komisijai, analizējot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, kas paredzēta pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā, bija jāņem vērā visi attiecīgo izstrādājumu veidi, kurus pārdod šī nozare
Lai pamatotu principiālo apgalvojumu, kuru Komisija ir apstrīdējusi un saskaņā ar kuru, pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, it īpaši cenu samazinājuma analīzē, pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā ir noteikts, ka šai iestādei vienmēr ir jāņem vērā visi attiecīgā izstrādājuma veidi, ko pārdeva šī nozare, pat tie, kurus ražotāji eksportētāji uz Savienību nebija eksportējuši un uz kuriem tātad pēc būtības dempinga situācija neattiecās, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 71. punktā atsaucās uz Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST” 5.180. punktu, kurā šī institūcija ir uzskatījusi, ka šajā lietā attiecīgajām Ķīnas iestādēm bija “jānovērtē cenu samazinājuma nozīmīgums attiecībā uz importu par dempinga cenām, salīdzinot ar iekšzemes produkcijas daļu, saistībā ar kuru nekāds cenu samazinājums netika konstatēts”.
Šis teikums ir jāaplūko šajā ziņojumā izklāstītās lietas kontekstā. Proti, šī lieta attiecās uz īpašu situāciju, kurā Ķīnas iestādes nebija analizējušas un līdz ar to nebija konstatējušas cenu samazinājumu attiecībā uz izstrādājumiem, kas ietilpst A tirgus segmentā, kurā koncentrējās iekšzemes pārdošanas apjomi, bet tikai attiecinājušas uz šo segmentu konstatējumus, kas izrietēja no cenu samazinājuma analīzes attiecībā uz B un C tirgus segmentiem, uz kuriem koncentrējās imports par dempinga cenām.
Šādā īpašā situācijā PTO Strīdu noregulēšanas institūcijas izveidotā Apelācijas institūcija uzskatīja, ka minētās iestādes no cenu samazinājuma analīzes nevar izslēgt “iekšzemes produkcijas daļu, saistībā ar kuru nekāds cenu samazinājums netika konstatēts”.
Tomēr šī lieta attiecas nevis uz šādu īpašu situāciju, bet gan uz būtiski atšķirīgu situāciju.
Proti, kā jau tika konstatēts, izskatot trešo pamatu, no lietas materiāliem izriet, ka šajā gadījumā runa ir nevis par konkrētas aplūkojamā izstrādājuma tirgus īpašas segmentācijas situāciju, kurā Savienības ražošanas nozares pārdošanas apjomi būtu koncentrēti citā aplūkojamā izstrādājuma tirgus segmentā, nevis tajā, uz kuru koncentrējās imports par dempinga cenām, bet gan par situāciju, kurā Komisija ir konstatējusi, ka cenu samazinājums faktiski notika attiecīgajos trīs segmentos.
Turklāt ir skaidrs, kā Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 38. punktā, ka viss imports no Ķīnas varēja būt cenu samazinājuma analīzes priekšmets un ka atbilstoši šī sprieduma 68. un 74. punktā norādītajam šajā analīzē tika ņemti vērā 92 % Savienības ražošanas nozares pārdošanas apjoma.
Turklāt, lai gan šajā lietā Komisija cenu samazinājuma analīzē nav ņēmusi vērā noteiktu iekšzemes produkcijas apjomu, proti, attiecīgos 17 PKN, iemesls tam – kā to turklāt ir norādījusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 69. punktā – ir tāds, ka attiecībā uz šiem aplūkojamā izstrādājuma veidiem tā nevarēja aprēķināt cenu samazinājuma starpību, jo nepastāvēja atbilstošs importētā izstrādājuma veids.
Tātad, kā secinājumu 152. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts, lai gan pārsūdzētā sprieduma 70. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka attiecīgo 17 PKN cenas “pēc būtības nebija samazinātas”, un minētā sprieduma 71. punktā tā ir norādījusi, ka šajā lietā runa ir par situāciju, kurā noteikts pārdošanas apjoms vietējā tirgū nav bijis cenu samazinājuma priekšmets, šāds faktu atspoguļojums ir nepareizs.
Proti, attiecīgo 17 PKN neņemšana vērā cenu samazinājuma analīzē ir tikai sekas Komisijas izvēlei, kas izriet no plašās rīcības brīvības, kura tai šajā ziņā ir piešķirta, veikt šo analīzi, izmantojot PKN metodi – metodi, kas turklāt pati par sevi nav tikusi apstrīdēta, kā Vispārējā tiesa to ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 37. punktā.
No tā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 71. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini pamatojusies uz Apelācijas institūcijas ziņojuma “HP‑SSST” 5.180. punktu, lai apgalvotu, ka pastāv princips, saskaņā ar kuru Komisijai, pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām un it īpaši cenu samazinājuma analīzē, vienmēr būtu jāņem vērā visi attiecīgā izstrādājuma veidi, ko šī ražošanas nozare pārdod.
Hubei
tomēr apgalvo, ka šis princips var tikt balstīts uz to atziņu piemērošanu pēc analoģijas, kuras izriet no 2017. gada 5. aprīļa sprieduma
Changshu City Standard Parts Factory
un Ningbo Jinding Fastener/Padome (
C‑376/15 P un C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
).
Taču šo argumentu, kuru, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 24. punkta,
Hubei
jau ir izvirzījusi Vispārējā tiesā, bet par kuru šī tiesa nav lēmusi, nevar atbalstīt.
Proti, 2017. gada 5. aprīļa sprieduma Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome(
C‑376/15 P un C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
) 61. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka, ņemot vērā pamatregulas 2. panta 11. punkta formulējumu, mērķi un kontekstu, to nevar interpretēt tādējādi, ka ar to ir atļauts no dempinga starpības aprēķina izslēgt uz Savienību orientētos eksporta darījumus attiecībā uz noteiktiem attiecīgā izstrādājuma veidiem, un ka, tieši pretēji, no šīs tiesību normas izriet, ka Savienības iestādēm, veicot šo aprēķinu, ir jāņem vērā visi šie darījumi.
Minētā sprieduma 60. punktā Tiesa uzskatīja, ka jebkura cita interpretācija tām sniegtu iespēju ietekmēt dempinga starpības aprēķinu, izslēdzot vienu vai vairākus attiecīgā izstrādājuma veidus vai modeļus.
Tomēr jākonstatē, ka no minētā sprieduma izrietošās atziņas, ciktāl tās attiecas uz pamatregulas 2. panta 11. punkta interpretāciju, nav attiecināmas uz šīs regulas 3. panta 2. un 3. punktā paredzēto importa par dempinga cenām ietekmes uz Savienības ražošanas nozares cenām analīzi.
Proti, attiecībā uz šī 2. panta 11. punkta formulējumu Tiesa 2017. gada 5. aprīļa sprieduma Changshu City Standard Parts Factory un Ningbo Jinding Fastener/Padome (
C‑376/15 P un C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
) 53. punktā ir uzsvērusi, ka, tā kā šajā tiesību normā ir skaidri noteikts, ka, aprēķinot dempinga starpību un neatkarīgi no normālās vērtības un eksporta cenas salīdzināšanas metodes, ir jāņem vērā “visu eksporta darījumu cena”, Savienības iestādes no dempinga starpības aprēķina nevar izslēgt eksporta darījumus saistībā ar noteiktiem attiecīgā izstrādājuma veidiem.
Taču pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta formulējums ir pavisam cits, jo tajā nav ne norādīts, ne ieteikts, ka analīzē par importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām jebkādos apstākļos būtu jāņem vērā viss šīs ražošanas nozares pārdošanas apjoms.
Gluži pretēji, pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta formulējumā ir norādīts, ka šajās tiesību normās Komisijai nav noteikts pienākums, analizējot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, ņemt vērā visu līdzīgo izstrādājumu pārdošanas apjomu, ko veic Savienības ražošanas nozare.
Kā apgalvo arī Komisija, to apstiprina fundamentāla atšķirība starp dempinga starpības noteikšanu un importa par dempinga cenām ietekmes uz Savienības ražošanas nozares cenām analīzi kaitējuma noteikšanas nolūkā saistībā ar to, ka šī analīze ietver nevis viena un tā paša uzņēmuma pārdošanas apjoma salīdzinājumu – kā tas ir gadījumā, kad tiek noteikta dempinga starpība, kas tiek aprēķināta, pamatojoties uz attiecīgā ražotāja eksportētāja datiem –, bet gan vairāku uzņēmumu, proti, izlasē iekļauto ražotāju eksportētāju un izlasē iekļauto Savienības ražošanas nozares uzņēmumu, pārdošanas apjoma salīdzinājumu.
Taču šo uzņēmumu pārdošanas apjomu salīdzinājums bieži būs grūtāks cenu samazinājuma analīzes ietvaros nekā dempinga starpības noteikšanas ietvaros, jo šo dažādo uzņēmumu pārdoto izstrādājumu veidu klāstam ir tendence pārklāties tikai daļēji.
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 145. punktā, šis risks, kas ir saistīts ar to, ka atsevišķus izstrādājumu veidus nevar ņemt vērā, analizējot cenu samazinājumu, sakarā ar šo dažādo uzņēmumu pārdoto izstrādājumu klāsta atšķirību, ir vēl lielāks, ja PKN ir detalizētāki.
Proti, lielākas PKN detalizētības priekšrocība ir tāda, ka tiek salīdzināti izstrādājumu veidi, kuriem ir kopīgas fiziskās un tehniskās īpašības, savukārt tās neizdevīgums ir tajā, ka tā palielina iespēju, ka noteiktu veidu izstrādājumiem, ko pārdod viena vai otra no attiecīgajām sabiedrībām, nav līdzvērtīgu izstrādājumu un līdz ar to tos nevar ne salīdzināt, ne ņemt vērā šajā analīzē.
Visbeidzot, lai gan Komisijai ir plaša rīcības brīvība, lai lemtu par precīzu metodi cenu samazinājuma analīzes veikšanai, kam var būt tādas nenovēršamas sekas – kā tas ir PKN metodes gadījumā –, ka atsevišķus izstrādājumu veidus nevar salīdzināt un līdz ar to tie netiek ņemti vērā šajā analīzē, Komisiju ierobežo pienākums, kas tai ir noteikts pamatregulas 3. panta 2. punktā, veikt importa par dempinga cenām ietekmes uz Savienības ražošanas nozares cenām objektīvu pārbaudi.
No tā ir jāsecina, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka, veicot importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām analīzi, kas paredzēta pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā, un it īpaši veicot cenu samazinājuma analīzi, Komisijai jebkādos apstākļos ir jāņem vērā visi šīs ražošanas nozares pārdotie izstrādājumi, tostarp attiecīgo izstrādājumu veidi, kurus izlasē iekļautie ražotāji eksportētāji neeksportē.
–
Par tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa ir pieļāvusi, nospriezdama, ka Komisijai, analizējot pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā paredzēto importa par dempinga cenām ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, bija jāpārbauda, cik lielā mērā attiecīgo 17 izstrādājumu veidu cenas ir veicinājušas izlasē iekļauto Savienības ražotāju cenu samazināšanos
Kā jau tika norādīts šī sprieduma 134. punktā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 73. un 74. punktā būtībā pārmeta Komisijai, ka tā saikni, kuru tā ir konstatējusi starp cenu samazinājuma analīzi un Savienības ražošanas nozares cenu attīstību, ir balstījusi uz kļūdainu faktisko pamatu, jo tā nav ņēmusi vērā 17 no 66 PKN, lai gan, nepastāvot šajā ziņā īpašam pamatojumam apstrīdētajā regulā, nevar izslēgt, ka šie izstrādājumu veidi “ievērojami veicināja izlasē iekļauto Savienības ražotāju cenu samazināšanos”.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā paredzētā analīze ietver pārbaudi par “importa par dempinga cenām” ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām.
Taču šāda analīze neattiecas uz pārsūdzētā sprieduma 74. punktā minēto pārbaudi par ietekmi uz Savienības ražošanas nozares cenām, kāda ir nevis importam par dempinga cenām, bet gan attiecīgajiem 17 šīs nozares pārdotajiem izstrādājumu veidiem, kuri pēc būtības nav daļa no šī importa.
Turklāt, kā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts secinājumu 151. punktā, ja pārsūdzētā sprieduma 74. punktā minētās pārbaudes rezultātā faktiski tiktu konstatēta attiecīgo 17 PKN “ievērojama” ietekme uz Savienības ražošanas nozares cenu samazināšanos, šādu secinājumu varētu izskaidrot tikai ar diviem iemesliem.
Proti, šādu secinājumu varētu izskaidrot, pirmkārt, ar to, ka imports par dempinga cenām ir radījis vēl lielāku ietekmi uz šo 17 izstrādājumu veidu cenām nekā tā, ko Komisija noteikusi attiecībā uz citiem izstrādājumu veidiem, attiecībā uz kuriem tika konstatēts cenu samazinājums.
Tomēr šajā gadījumā secinājumu par nelabvēlīgas ietekmes uz līdzīga izstrādājuma cenām esamību importa Savienības tirgū dēļ nekādā ziņā nevar apšaubīt kā kļūdainu. Šāds secinājums labākajā gadījumā var norādīt, ka ir noticis vēl lielāks cenu samazinājums, tādējādi pastiprinot kaitējuma noteikšanu.
Otrkārt, ciktāl minētais secinājums ir izskaidrojams ar citu faktoru ietekmi, kas nav imports un kas ir veicinājuši Savienības ražošanas nozarei nodarīto kaitējumu pamatregulas 3. panta 7. punkta izpratnē, šo citu faktoru ietekmes pārbaude ietilpst šajā tiesību normā paredzētajā tā saucamās “neattiecināšanas” analīzē, uz kuras pārkāpumu
Hubei
nav norādījusi Vispārējās tiesas izskatīto un apmierināto pamatu ietvaros, kas tādējādi nevar pamatot to, ka tiktu apmierināta tās prasība.
Turklāt, kā norāda Komisija sava sestā pamata trešajā daļā un kā secinājumu 169.–171. punktā būtībā ir norādījis arī ģenerāladvokāts, pārsūdzētā sprieduma 74. punktā ir pieļauta tiesību kļūda citā ziņā.
Proti, minētajā 74. punktā Vispārējā tiesa pārmeta Komisijai, ka tā nav pārbaudījusi ietekmi, kāda attiecīgo 17 izstrādājumu veidu, attiecībā uz kuriem cenu samazinājumu nevarēja konstatēt, cenām varēja būt saistībā ar Savienības ražotāju cenu attīstību, šajā ziņā nekonstatējot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kurā būtu vainojama Komisija.
Taču, šādi nospriežot, Vispārējā tiesa ir pārsniegusi robežas, kādas – kā tas izriet no šī sprieduma 35.–37. punktā atgādinātās judikatūras – ir noteiktas tāda tiesību akta kā apstrīdētā regula tiesiskuma pārbaudei, kuru veic Savienības tiesa, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas Komisijai ir jāpiešķir saistībā ar cenu samazinājuma analīzi atbilstoši pienākumiem, kuri tai šajā ziņā ir noteikti pamatregulas 3. panta 2. un 3. punktā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka pārsūdzētā sprieduma 68.–76. punktā ir pieļautas tiesību kļūdas un ka līdz ar to ceturtais pamats, kas attiecas uz pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta kļūdainu interpretāciju, ir jāapmierina, turklāt nav nepieciešams izvērtēt piekto pamatu, kurā ir kritizēti šie paši punkti saistībā ar apgalvoto šīs regulas 17. panta pārkāpumu, kas, pat ja tas būtu pamatots, nepapildinātu šo secinājumu.
Visbeidzot, runājot par sesto pamatu, kas attiecas uz tiesību kļūdu, jo Vispārējā tiesa, pārbaudīdama Komisijas veikto cenu samazinājuma analīzi, ir veikusi pārāk intensīvu pārbaudi tiesā, tā trešā daļa ir pamatota tik lielā mērā, cik tas ir norādīts šī sprieduma 167.–169. punktā. Pārējā daļā šis pamats nav jāizvērtē, jo tas attiecas uz tiem pārsūdzētā sprieduma punktiem, attiecībā uz kuriem tiesību kļūda ir konstatēta ceturtā pamata pārbaudē.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, tā kā pirmais līdz ceturtais pamats, kā arī sestā pamata trešā daļa ir pamatoti, pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ un nav jāizvērtē nedz piektais pamats, nedz sestā pamata pirmā un otrā daļa.
Par prasību Vispārējā tiesā
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajai daļai Tiesa Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā pati var taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
Šajā lietā attiecībā uz
Hubei
prasībā izvirzīto pirmo un otro pamatu pietiek konstatēt, ka, ņemot vērā it īpaši šī sprieduma 103.–115. punktā, kā arī 159. un 162. punktā izklāstītos apsvērumus, nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kuru Komisija veikusi analīzē apstrīdētajā regulā un kurš attiecas uz cenu samazinājumu, importa par dempinga cenām ietekmi uz līdzīgu izstrādājumu cenām Savienības tirgū un cēloņsakarības esamību, piemērojot pamatregulas 3. panta 2., 3. un 6. punktu. Šie pamati līdz ar to ir jānoraida kā nepamatoti.
Savukārt tiesvedības stadija neļauj taisīt galīgo spriedumu attiecībā uz trešo un ceturto pamatu, ko
Hubei
ir izvirzījusi savas atcelšanas prasības pamatojumam un ko Vispārējā tiesa nav izskatījusi. Līdz ar to lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana ir jāatliek.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedumu Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija (
T‑500/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:691
).

2)
Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

3)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.