CELEX: 62015CJ0557
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 2009/147/EÜ
Loodusliku linnustiku kaitse
Elusisendite püük ja pidamine
Vintlaste sugukonda kuuluvad liigid
Keeld
Riigisisene erandsüsteem
Liikmesriikide õigus kehtestada erandeid
Tingimused

Käesolevas apellatsioonkaebuses palub Euroopa Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Malta Vabariik on kehtestanud erandsüsteemi, mis võimaldab seitset liiki looduslikult elavate vintlaste isendite (metsvint (
Fringilla coelebs
), kanepilind (
Carduelis cannabina
), ohakalind (
Carduelis carduelis
), rohevint (
Carduelis chloris
), suurnokk-vint (
Coccothraustes coccothraustes
), koldvint (
Serinus serinus
) ja siisike (
Carduelis spinus
)) eluspüüki, on Malta Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
ELT 2010, L 20, lk 7
) artikli 5 punktidest a ja e ning artikli 8 lõikest 1 koostoimes IV lisa punktiga a ja artikli 9 lõikega 1.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2009/147 artiklis 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid artiklis 1 nimetatud liikide arvukuse hoidmiseks tasemel, mis vastab eelkõige ökoloogilistele, teaduslikele ja kultuurilistele nõuetele, arvestades samal ajal majanduslikke ja puhkeaja veetmisega seotud vajadusi.“
Direktiivi artikli 5 punktid a ja e on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks artiklite 7 ja 9 kohaldamist, võtavad liikmesriigid vajalikke meetmeid kõikide artiklis 1 osutatud linnuliikide üldise kaitsesüsteemi loomiseks, keelates eelkõige:
a)
tahtliku tapmise või püüdmise mis tahes viisil;
[…]
e)
nende linnuliikide isendite pidamise, mille jahtimine ja püüdmine on keelatud.“
Direktiivi artikli 7 lõigetes 1 ja 4 on ette nähtud:
„1.   Olenevalt konkreetse liigi arvukusest, geograafilisest levikust ja sigimisvõimest kogu ühenduses võib II lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele. Liikmesriigid tagavad, et jahipidamine nendele liikidele ei ohusta levikualal nende kaitsmiseks tehtud jõupingutusi.
[…]
4.   Liikmesriigid tagavad, et kehtivate siseriiklike meetmetega kooskõlas toimuv jahipidamine, sealhulgas jaht jahikullidega, kui seda peetakse, järgib asjaomaste linnuliikide mõistliku kasutamise ja nende arvukuse ökoloogiliselt tasakaalustatud piiramise põhimõtteid, ning et kõnealune tegevus asjaomaste liikide, eelkõige rändliikide arvukuse suhtes vastab artiklist 2 tulenevatele meetmetele.
Liikmesriigid tagavad eelkõige, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti poegade üleskasvatamise ajal ega sigimise erinevatel etappidel.
Rändliikide puhul tuleb liikmesriikidel eelkõige tagada, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti sigimise ega pesitsusaladele naasmise ajal.
[…]“
Käesoleva kohtuotsuse punktis 1 loetletud seitset liiki vintlasi ei ole direktiivi 2009/147 II lisas nimetatud.
Direktiivi 2009/147 artikli 8 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi alusel jahtida, püüda või tappa lubatud lindude suhtes keelustavad liikmesriigid kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad või liigi paigutist kadumist põhjustada võivad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite, seadiste või viiside kasutamise.“
Direktiivi IV lisa punkti a neljandas taandes on nimetatud järgmisi vahendeid:
„– võrgud, püünised, mürgitatud või uimastav sööt“.
Direktiivi artikli 9 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5–8 sätetest järgmistel põhjustel:
[…]
c)
lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.“
2.   Lõikes 1 osutatud erandite puhul peab olema täpsustatud:
a)
milliste liikide suhtes erandeid kohaldatakse;
b)
püüdmiseks või tapmiseks lubatud vahendid, seadised või viisid;
c)
millise riski tingimustel ja millisel ajal ning kus selliseid erandeid võib lubada;
d)
asutus, kes on volitatud kinnitama, et nõutud tingimused on täidetud, ning otsustama, milliseid vahendeid, seadiseid või viise võib kasutada, millises ulatuses ja kellel see on lubatud,
e)
milliseid kontrollimeetmeid rakendatakse.
[…]“
Malta õigus
Loodusliku linnustiku kaitse eeskirjad
Malta 29. märtsi 2006. aasta õiguslik teade 79 (õiguslik teade 79) sisaldab loodusliku linnustiku kaitse eeskirju ja see on peamine õigusakt, millega on direktiiv 2009/147 võetud Malta õigusesse üle (edaspidi „loodusliku linnustiku kaitse eeskirjad“).
Direktiivi 2009/147 artikkel 9 on võetud peamiselt üle loodusliku linnustiku kaitse eeskirjade eeskirjaga 9 ning selles on nähtud ette ka erandite hindamise tingimused. Samuti näeb nimetatud eeskiri 9 ette konkreetse otsustusprotsessi, mida tuleb sellise erandi analüüsimisel järgida, kusjuures nimetatud menetluses peab oma hinnangu andma ka Malta ornitoloogiakomitee (edaspidi „ornitoloogiakomitee“).
Loodusliku linnustiku kaitse eeskirjade eeskiri 10 sätestab ornitoloogiakomitee ülesande. See seisneb eeskirja 10 lõike 6 punkti c alusel kohustuses „teha ministrile soovitusi eeskirjade 4, 5, 6, 7, 18 ja 21 suhtes erandite lubamiseks“ ja „kontrollida korrapäraste ajavahemike järel, et sellise loa või lubade andmise tingimused on jätkuvalt täidetud“. Kõnealuse lõike neljandas tingimuses on nähtud täpselt ette, milline pädevus on keskkonna, säästva arengu,, ja kliimamuutuste ministril (edaspidi „minister“) ornitoloogiakomitee ettepanekute läbivaatamisel ja erandite lubamise üle otsustamisel, ning selles on sätestatud ka tema kohustus põhjendada oma otsust kirjalikult, juhul kui ornitoloogiakomitee soovitused ja tema otsus lahknevad olulisel määral.
Loodusliku linnustiku kaitse eeskirjade eeskiri 27 reguleerib seda, kuidas tuleb nimetatud eeskirjade rikkumisi menetleda ning näeb ette karistused, mis eranditega seoses toime pandud rikkumiste korral ulatuvad vähemalt 500 euro suurusest trahvist, millele lisandub eriloa kohene äravõtmine, kuni trahvini summas 15000 eurot, millele lisandub kaheaastane vanglakaristus, nende eeskirjade alusel välja antud lubade äravõtmine kogu eluks ning
corpus delicti
konfiskeerimine.
Raameeskirjad
Malta 15. juuli 2014. aasta õiguslik teade 253 (õiguslik teade 253) sisaldab õigusnorme, millega tehakse püügikeelust erand ja avatakse vintlaste sugukonda kuuluvate isendite sügisese eluspüügi hooaeg (edaspidi „raameeskirjad“).
Raameeskirjade eeskiri 3 sätestab:
„Vintlasi tohib jahtida traditsiooniliste nöörist sulguvate võrkudega [inglise keeles
clap-nets
] üksnes selleks, et neid vangistuses hoida, sealhulgas kasutada neid laatadel ja näitustel, aretamiseks ja/või eluspeibutisena vastavalt käesolevate eeskirjade sätetele. […]“
Eeskirjas 3 on sätestatud teatavad kriteeriumid nöörist sulguvate võrkude, vangistatud lindude rõngastamise ja võrkude minimaalse silmasuuruse kohta.
Raameeskirjade eeskiri 4 sätestab:
„[…] sügisene vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooaeg kestab kuni seitsekümmend kolm (73) päeva alates oktoobrist kuni sama aasta detsembrini, mille puhul võib minister otsustada avada sügisese vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooaja sellekohase teatega riigi ametlikus väljaandes,
sügisest vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooaega avades teeb minister kindlaks, et direktiivi 2009/147 […] artikli 9 lõike 1 tähenduses puuduvad „teised rahuldavad lahendused“, võtab arvesse asjaomaste liikide populatsiooni arvukuse säilitamist rahuldaval tasemel ning II lisas ette nähtud maksimumpiire,
igasügisese vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooaja kestust määrates kehtestab minister iga vintlaste liigi suhtes üldise hooajalise püügilimiidi ja iga püügiloa individuaalse hooajalise püügilimiidi ning otsustab samuti, kas kehtestada selle konkreetse sügisese vintlaste eluspüügi erandi iga püügiloa individuaalne päevane püügilimiit.“
Raameeskirjade eeskiri 8 käsitleb seiremeetmeid ajal, mil vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooaeg on avatud. Sellega nähakse ette kohapealsete politseikontrollide teostamine ja selleks tööks vähemalt seitsme politseiniku eraldamine 1000 püügiloa kohta.
Raameeskirjad sisaldavad I lisa, milles on loetletud seitse asjaomast vindiliiki.
Raameeskirjade II lisa on sõnastatud järgmiselt:
„Sügisesel eluspüügihooajal elusalt püüda lubatud vintlaste koguarvu määrates kehtestab minister püügilimiidi kogumäära vähem kui 1%‑le iga liigi kontrollpopulatsiooni aastasest kogusuremusest Euroopa Liidu territooriumil vastavalt uusimatele saadaolevatele teadusandmetele, mis käsitlevad rõngastatud lindude kontrolli.
Sügisese vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi erandi maksimaalne püügilimiit ei tohi ühelgi juhul ületada järgmisi arve:
RIIGISISENE PÜÜGILIMIIT LIIGITI
kanepilind 12000
ohakalind 800
rohevint 4500
siisike 2350
suurnokk-vint 500
metsvint 5000
koldvint 2350
Neid maksimumarve vaatab üle ja ajakohastab minister, avaldades selle kohta teated riigi ametlikus väljaandes, võttes arvesse asjaomaste seitsme liigi kaitsestaatust ja populatsiooni arvukuse säilitamist rahuldaval tasemel.“
2014. aasta teade erandi väljakuulutamise kohta
Malta 15. juuli 2014. aasta õiguslik teade 250 (õiguslik teade 250), mis käsitleb loodusliku linnustiku kaitse eeskirju ja millega kuulutatakse välja erand 2014. aasta sügiseseks vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooajaks (edaspidi „2014. aasta teade“) näeb eeskirjas 3 ette:
„[…] 2014. aasta vintlaste sugukonda kuuluvate isendite sügisene eluspüügihooaeg (edaspidi „sügisene eluspüügihooaeg“) kestab järgmisel ajavahemikul:
kanepilinnu, ohakalindu, rohevindi, siisikese, suurnokk-vindi, metsvindi, koldvindi isendite eluspüük kestab alates 20. oktoobrist 2014 kuni 31. detsembrini 2014.“
Malta 2014. aasta teate eeskirja 5 lõikes 1 kehtestati sügisese eluspüügi hooaja üldiseks püügilimiidiks iga liigi suhtes täpselt samad arvud, nagu on raameeskirjade II lisas ette nähtud püügilimiit.
Vastavalt 2014. aasta teate eeskirja 5 lõikele 2 määratakse eluspüügi hooaja püügilimiit tasemele kümme vintlast iga sügisese eluspüügi loa kohta või mis tahes väiksem arv vintlasi, kes on enne hooaja lõppemist kinni püütud.
2015. aasta teade erandi väljakuulutamise kohta
Malta 16. oktoobri 2015. aasta õigusliku teate 330 (õiguslik teade 330) – mis käsitleb loodusliku linnustiku kaitse eeskirju ja millega kuulutatakse välja erand 2015. aasta sügiseseks vintlaste sugukonda kuuluvate isendite eluspüügi hooajaks ning millega lubatakse vintlaste sugukonda kuuluvate isendite sügisene eluspüük (edaspidi „2015. aasta teade“) – eeskirja 3 sõnastus on identne 2014. aasta teate eeskirjaga 3.
Malta 2015. aasta teate eeskirja 5 lõiked 1 ja 2 on
mutatis mutandis
samas sõnastuses kui 2014. aasta teate eeskirja 5 lõiked 1 ja 2.
Vaidluse taust ja kohtueelne menetlus
Kuna Malta Vabariik võttis 2014. aastal vastu raameeskirjad ja 2014. aasta teate, millega lubati seitsme vintlase liigi püük, saatis komisjon 17. oktoobril 2014 Malta Vabariigile märgukirja, milles ta teatas, et liikmesriigi kehtestatud erandsüsteem ei täida direktiivi 2009/147 artikli 9 tingimusi. Komisjoni seisukoha põhjal ei ole see liikmesriik tõendanud, et teised rahuldavad lahendused puuduvad ning see liikmesriik ei ole järginud mõistliku – vähesel arvul ja range järelevalve all – kasutamise tingimusi, mis on nähtud ette direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c.
Malta Vabariik vastas nimetatud märgukirjale 14. novembri 2014. aasta kirjaga, väites, et tema kehtestatud erandsüsteem vastab direktiivi 2009/147 artiklis 9 sätestatud tingimustele.
Kuna Malta Vabariigi esitatud vastus komisjoni ei rahuldanud, siis saatis komisjon talle 28. mail 2015 põhjendatud arvamuse.
Malta Vabariik vastas 28. juuli 2015. aasta kirjaga, korrates seisukohta, mida ta oli väljendanud 14. novembri 2014. aasta kirjas.
Pärast Malta Vabariigi vastuse ning lisateabe läbivaatamist leidis komisjon, et kõnealune liikmesriik ei ole kohustuste rikkumisi kõrvaldanud ja otsustas esitada käesoleva hagi.
Hagi
Komisjon väidab, et Malta Vabariigi kehtestatud erandsüsteem, millega lubatakse seitset liiki vintlaste püük, on vastuolus direktiivi 2009/147 artikli 5 punktidega a ja e ning artikli 8 lõikega 1 koostoimes nimetatud direktiivi IV lisa punktiga a, ei vasta kõnealuse direktiivi artikli 9 lõikes 1 sätestatud erandi kohaldamise tingimustele.
Neil asjaoludel väidab komisjon esiteks, et Malta Vabariik ei ole tõendanud teiste rahuldavate lahenduste puudumist, nagu on nõutud nimetatud sättes. Teiseks ei ole nimetatud liikmesriik põhjendanud asjaomase erandsüsteemi kohaldamiseks teiste rahuldavate lahenduste puudumist. Kolmandaks ei ole Malta Vabariik tõendanud, et lubatud tegevus kujutab endast direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses „mõistlikku kasutamist“. Neljandaks ei ole Malta Vabariik tõendanud, et ta täidab selle direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimust, mille kohaselt võib kõnealune erand puudutada lindude püüdmist vaid vähesel arvul. Lõpuks ei ole kostjaks olev liikmesriik tõendanud, et loa andmine toimub „range järelevalve tingimustel“, nagu on ette nähtud sama direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c.
Väide, et Malta erandsüsteemis ei ole põhjendatud teiste rahuldavate lahenduste puudumist direktiivi 2009/147 artikli 9 tähenduses ning väide, et ei ole tõendatud teiste rahuldavate lahenduste puudumist selle direktiivi sama artikli lõike 1 tähenduses
Poolte argumendid
Esiteks väidab komisjon, et Malta erandsüsteem on liiga üldine ja selles ei ole teiste rahuldavate lahenduste puudumist selgelt ja piisavalt põhjendatud.
Raameeskirjade eeskiri 4 sätestab üksnes, et vintlaste sugukonda kuuluvate isendite sügisese eluspüügihooaja alustamisel teeb minister kindlaks, et puuduvad direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 tähenduses „teised rahuldavad lahendused“. Raameeskirjades ei viidata vangistuses kasvatamisele ja need ei kohusta ministrit konkreetselt hindama, kas vangistuses kasvatamine on teataval hooajal vintide püüdmise lubamise asemel muu rahuldav lahendus.
Lisaks ei ole 2014. ja 2015. aasta teated, mille kohaselt oli sügisene vintlaste püünisjaht 2014. ja 2015. aasta hooaegadel lubatud, kooskõlas raameeskirjade eeskirjas 4 esitatud ebamäärase tingimusega, kuna need ei sisalda ühtegi otsust teiste rahuldavate lahenduste puudumise kohta, ega põhjusi, miks minister neile kahele püünisjahi hooajale luba andes leidis, et vangistuses kasvatamine ei ole rahuldav alternatiiv.
Lõpetuseks olgu märgitud, et ornitoloogiakomitee otsused ja soovitused ei vasta selge ja piisava põhjenduse nõudele. Esiteks ei ole Malta Vabariigi osutatud ornitoloogiakomitee koosolekute protokollides esitatud põhjalikku hinnangut alternatiivsete lahenduste kohta ning teiseks ei sisalda 2014. ja 2015. aasta teated ka hinnangut ega seisukohti muude rahuldavate lahenduste puudumise kohta.
Teiseks märgib komisjon, et raameeskirjade eeskirja 3 alusel soovivad Malta ametiasutused lahendada üksnes seda konkreetset probleemi või olukorda, et vintlaste püünisjaht on lubatud üksnes nende vangistuses hoidmiseks, sealhulgas näitustel või messidel ja/või elussöödana kasutamiseks.
Looduslikult elavate vintlaste püünisjaht, mis on vastuolus direktiivi 2009/147 artiklitega 5 ja 8, ei ole aga vintlaste vangistuses pidamiseks vajalik, kuna vangistuses aretamine on selleks rahuldav lahendus.
Peale selle ei ole Malta Vabariik tõendanud, et vangistuses aretamine ei ole püünisjahile rahuldav alternatiiv. Nimelt kinnitavad mitu asjaomase liikmesriigi osutatud analüüsid ja uuringud, et vangistuses aretamine on kõigi seitsme asjaomase liigi puhul tehniliselt ja teaduslikult teostatav. Seetõttu ei takista selle lahenduse rahuldavaks pidamist ka asjaolu, et nimetatud alternatiiv sunnib Malta linnuhuvilisi oma käitumist muutma, nimelt hoidma loodusest püütud metslindude asemel vangistuses neid linde, kes on üles kasvatatud vangistuses.
Mis puutub Malta Vabariigi väitesse, et selle erandsüsteemi eesmärk ei ole üksnes saada vintlasi vangistuses hoidmiseks, vaid ka selleks, et võimaldada inimestel, kes tegelevad eluspüügiga, tegeleda selle püügi ja vangistuses hoidmisega seaduslikult, vastavalt selle riigi traditsioonidele, siis märgib komisjon, et kui selle argumendiga nõustuda, muutuks direktiivi 2009/147 artikli 9 lõikes 1 esitatud teiste rahuldavate lahenduste puudumise kriteerium sisutühjaks. Kui erandit käsitleva sätte kohaldamisala sel viisil liigselt laiendada, kahjustataks kõnealuse direktiiviga loodud kaitsesüsteemi. Tagajärg oleks see, et teisi rahuldavaid lahendusi ei leiduks, kuna ükski muu lahendus ei ole metslindude püüdmisega samaväärne.
Malta Vabariik väidab esiteks, et vintlaste eluspüügi erandi lubamise otsused 2014. ja 2015. aastate kohta võeti vastu alles pärast seda, kui ornitoloogiakomitee oli mitmel nõupidamisel vaielnud erandi põhjenduste, tingimuste ja nõuete üle, võttes aluseks mitut talle esitatud tehnilist, õiguslikku ja teaduslikku aruannet. Ornitoloogiakomitee soovitas neil kahel juhul erandit kohaldada nimetatud asjaoludest lähtuvalt ning olles teinud eelnevalt kindlaks, et kõik direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tingimused olid täidetud.
Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, ei pidanud 2014. ja 2015. aasta teated sisaldama otsust, et puuduvad teised rahuldavad lahendused, kuna loodusliku linnustiku kaitse eeskirjade eeskirju 9 ja 10 järgiv ornitoloogiakomitee hindamine, milles tuvastati, et teised rahuldavad lahendused puuduvad, oli läbi viidud enne nende teadete avaldamise kohta tehtud ministri otsust.
Mis puudutab komisjoni kriitikasse, et ornitoloogiakomitee soovitused ei ole piisavad, siis väidab Malta Vabariik, et ornitoloogiakomitee nõupidamiste protokolli on kantud üksnes kokkuvõte asjaomase erandi üle peetud arutelu kõigist aspektidest, sealhulgas erandi põhjenduste ja võimalike lahenduste kohta antud hinnangust. Põhjalik hindamine ise, nagu ka erandi põhjendused, on põhjalikult kajastatud tehnilises aruandes seitsme vintlase liigi eluspüügi kavandatava erandi kohta, mille 2014. aasta aprillis koostas Wild Bird Regulation Unit (metslindude regulatsiooni üksus) (edaspidi „WBRU aruanne“), mis kuulub säästva arengu, keskkonna ja kliimamuutuste ministri haldusalasse. Malta Vabariigi kehtestatud erand on terviklik ja järjepidev mehhanism, mis vastab direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c nõuetele.
Teiseks väidab Malta Vabariik, et komisjon eksib asjaomaste raameeskirjade eesmärgi suhtes. Asjaolu, et seitset vintlaste liiki püütakse selleks, et hoida neid meelelahutuslikel eesmärkidel vangistuses, ei välista, et püüdmine võib samuti olla eesmärk omaette. Püüdmine ja seejärel vangistuses hoidmine on mõlemad lahutamatult osa traditsioonist, mida Malta ametiasutused üritavad direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c ranges raames kaitsta. Vangistuses aretamise programm pakub osalist lahendust seoses ühega neist tegevustest, nimelt isendite vangistuses hoidmine nende linnuhuviliste jaoks, kelle jaoks isendite püüdmine ei pruugi huvi pakkuda.
Enne otsuse tegemist vintlaste eluspüügi erandi kohaldamise kohta hindas Malta Vabariik põhjalikult kõiki võimalikke asenduslahendusi, mida rakendati aastatel 2004–2014. Kõnealuse hindamise tulemusel leidsid Malta ametiasutused, et võttes arvesse Malta saarte ainulaadset sotsiaalkultuurilist konteksti ja biogeograafilist asukohta, samuti kõigi võimalike alternatiivsete asendustegevuste – mille hulka kuuluvad rõngastamise ja vabadusse laskmise ning muude lindude kui vintlaste eluspüüdmise võimalus – rakendamisest saadud kogemusi, ei paku ükski analüüsitud asendusvõimalus, välja arvatud piiratud erand, mida vintlaste puhul kontrollitakse ja rangelt jälgitakse, varasemale traditsioonilisele ja meelelahutuslikule seitset liiki vintlaste eluspüügile ja vangistuses hoidmisele rahuldavat alternatiivi.
Malta Vabariik väidab, et kui on nii, nagu komisjon leiab, et selliste kaitstud lindude nagu vintlaste püünisjaht, mida ei ole direktiivi 2009/147 II lisas loetletud, „jahipidamise enda pärast“ ei saa olla direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses mõistlik kasutamine, siis ei saa ükski erand, mille eesmärk on kaitsta traditsioonilist vaba aja veetmise viisi, olla selle sätte alusel liidu liikmesriikides lubatud. Selline kitsendav tõlgendus on väär nii õiguslike kui ka faktiliste asjaolude valguses. Seda ei toeta ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c kohta.
Malta Vabariik väidab, et kuigi traditsiooniliste tegevuste kaitse ei ole tõesti peamine selle direktiiviga taotletav eesmärk, siis ei välista see ka võimalust, et teatavaid traditsioonilisi küttimise või püünisjahi viise saab kõnealuse artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud rangetel tingimustel säilitada. Lisaks tunnistas komisjon ise, et traditsioonidel põhinev erand, mis lubab teatavate linnuliikide püüdmist ja vangistuses hoidmist, ei ole tingimata direktiivi 2009/147 sätetega vastuolus.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika põhjal peavad riigisisesed õigus- ja haldusnormid selleks, et pädevad asutused teeksid direktiivi 2009/147 artiklis 9 sätestatud erandeid alati kooskõlas liidu õigusega, olema koostatud nii, et nendes sätestatud erandite kohaldamine vastab õiguskindluse põhimõttele. Seetõttu peavad riigisisesed vastava valdkonna õigusnormid nägema ette erandi tegemise tingimused selgesti ja täpselt ning kohustama ametiasutusi, kellele nende kohaldamise kohustus on pandud, neid arvesse võtma. Seoses erandite tegemisega, mida tuleb tõlgendada kitsalt ning mis paneb iga erandi osas nõutavate tingimuste täitmise tõendamise kohustuse vastava otsuse teinud ametiasutusele, on liikmesriigid kohustatud tagama, et mis tahes kaitsealuseid liike puudutavat tegevust lubatakse ainult niisuguste otsuste alusel, millel on täpne ja piisav põhjendus, milles on viidatud direktiivi artikli 9 lõigetes 1 ja 2 sätestatud põhjustele, tingimustele ja nõuetele (vt selle kohta 8. juuni 2006. aasta kohtuotsus WWF Italia jt,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
, punktid
ja
).
Mis puutub Malta õigusnormidesse, siis tuleb asuda seisukohale, et vastupidi sellele, mida sisuliselt väidab komisjon, on loodusliku linnustiku kaitset reguleerivates riigisisestes õigusaktides erandi tegemise kriteeriumid selgesti ja täpselt sätestatud ning need kohustavad erandite kohaldamise eest vastutavaid asutusi nendega arvestama. Nagu on käesoleva kohtuotsuse punktides 10 ja 16 märgitud, võetakse loodusliku linnustiku kaitse eeskirjade eeskirjaga 9 direktiivi 2009/147 artikkel 9 peamises osas üle, samas kui raameeskirjade eeskiri 4 kohustab ministrit vintlaste sügiseseks eluspüügihooajaks luba andes kindlaks tegema, et puuduvad teised rahuldavad lahendused direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 tähenduses. Seda järeldust ei sea kahtluse alla komisjoni osutatud asjaolu, et raameeskirjades ei ole viidet vangistuses aretamisele ja need eeskirjad ei kohusta ministrit enne vintlaste hooaegse püünisjahi loa andmist konkreetselt hindama, kas vangistuses aretamine on muu rahuldav lahendus.
Tuleb siiski märkida, et 2014. ja 2015. aasta teated, millega lubatakse vintlaste püünisjaht 2014. ja 2015. aasta hooajal, ei ole direktiivi 2009/147 artikliga 9 kooskõlas.
Nimelt ei ole neis teadetes esitatud ühtegi viidet teiste rahuldavate lahenduste olemasolule. Lisaks tuleb märkida, et igal juhul ei ole nendes teadetes viidatud ka tehnilistele, õiguslikele ja teaduslikele aruannetele, mis Malta Vabariigi sõnul ornitoloogiakomiteele esitati, samuti ei ole neis käsitletud soovitusi, mida nende aruannete põhjal tehti ja mille ornitoloogikomitee asjaomase liikmesriigi sõnul ministrile saatis ning milles soovitati kõnealuse erandi tegemist, kuna kõik direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud tingimused, sealhulgas teiste rahuldavate lahenduste puudumine, olid nende hinnangul täidetud.
Sellest tulenevalt ei kujuta need teated endast otsuseid, mis on täpselt ja piisavalt põhjendatud viidetega direktiivi 2009/147 artiklis 9 ette nähtud tingimusele teiste rahuldavate lahenduste puudumise kohta.
Järelikult on etteheide, et põhjendamatu on Malta kehtestatud erandsüsteem, mis põhineb asjaolul, et teised rahuldavad lahendused puuduvad, põhjendatud ja sellega tuleb nõustuda.
Võttes arvesse eespool tuvastatud asjaolu, ei ole käesoleval juhul vaja kontrollida väidet, et direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 tähenduses teiste rahuldavate lahenduste puudumist ei ole tõendatud.
Direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimuse, et erandi saab ette näha vaid vähese arvu lindude suhtes, väidetav rikkumine
Poolte argumendid
Komisjon on seisukohal, et WBRU poolt tehnilises aruandes teostatud „vähese arvu“ arvutus, millel põhinevad Malta kehtestatud erandsüsteemi püügilimiidid, ei tugine kindlatele teaduslikele tõenditele.
Esiteks ei määranud WBRU asjakohaseid päritolupopulatsioone kindlaks usaldusväärse seiresüsteemi abil. Nimelt tugines Malta Vabariik ainult ühele uuringule, Raine 2007. aasta uuringule, mis põhineb väga piiratud lindude valimil. Mis puutub suurnokk-vinti, siis ei ole Maltal selle liigi osas rõngastelt andmeid kontrollitud ja WBRU tugines Itaalias rõngaste kontrollimisel kogutud andmetele. Ometi WBRU ei selgitanud, miks ta pidas andmeid selle populatsiooni kohta sobivaks asenduseks.
Teiseks on Malta Vabariik mitmel juhul arvestanud suurearvulisi pesitsevaid populatsioone oma „kontrollpopulatsiooni“ hulka, tuginedes seejuures väga vähestele Maltal teostatud rõngaste kontrollidele, olgugi et enamik neid pesitsevaid populatsioone ei rända tegelikult Malta kaudu. Nii on Malta Vabariik võtnud „kontrollpopulatsioonina“ arvesse suurt Poolas pesitsevat metsvintide populatsiooni. Samas on tunnustatud ornitoloogid märkinud, et Poolas pesitsevad metsvindid rändavad üle Ida-Madalmaade, Saksamaa ja Šveitsi, et jõuda oma talvitumiskohtadesse peamiselt Edela-Prantsusmaal ja Ibeeria poolsaare lääneosas. Isegi kui mõned linnud võivad rännata üle Malta, ei ole teaduslikult õige lugeda kogu Poolas pesitsev populatsioon, mis koosneb 5–10 miljonist linnust, „vähese arvu“ lindude leidmisel aluseks võetava „kontrollpopulatsiooni“ puhul arvesse.
Kolmandaks ei ole Malta Vabariigi päritolupopulatsiooni valim kooskõlas nende teatel kasutatud metoodikaga. Kõnealune liikmesriik väidab vääralt, et ta võttis arvesse üksnes päritolupopulatsioone, mis pärinevad riikidest, kus populatsioon on stabiilne või kasvab. Siiski näitavad European Bird Census Council’i hiljutised andmed asjaomaste liikide populatsiooni langustendentsi sõltuvalt konkreetsest juhtumist Saksamaal, Itaalias, Austrias, Poolas, Sloveenias ja Ühendkuningriigis.
Lõpetuseks ei ole WBRU tehnilises aruandes piisavalt selgitatud, kuidas on saadud suremuse hinnangud. WBRU esitatud arvud ei vasta tunnustatud uuringute andmetele ja neid ei kinnita ükski teaduslik allikas.
Malta Vabariik väidab, et Raine uuring, mis viidi 2007. aastal läbi Malta BirdLife nimel ja huvides, on endiselt kõige uuem olemasolev uuring. Komisjoni seisukoht, et Raine uuring ei vasta linnustiku seires nõutava kindluse ja usaldusväärsuse tingimusele, on üllatav, kuna komisjon tugines oma erinevate faktiliste argumentide toetuseks samale uuringule.
Komisjoni kriitika seitsme vintlase liigi kaitse olukorra kohta Malta Vabariigi läbi viidud analüüsi aadressil põhineb varasematel avaldustel, mida on väljendatud põhjendatud arvamuses, milles esineb mitu faktilist väärväidet. Malta ametiasutused andsid 2015. aasta aprillis ajakohastatud hinnangu liikide kaitse olukorra kohta, võttes arvesse kõiki hiljutisi ajakohastatud teaduslikke teadmisi, mis räägivad vastu komisjoni väidetele.
Mis puutub seitsme asjaomase liigi suremusse, siis väidab Malta Vabariik, et WBRU on neid andmeid oma tehnilises aruandes õigesti tõlgendanud, sest WBRU tugineb esmajärgulistele teadusallikatele. Kui sama liigi kohta eri allikates esitatud andmed suremuse kohta erinevad, on Malta ametiasutused lähtunud vastavalt komisjoni säästva jahipidamise juhendile madalaimast määrast.
Euroopa Kohtu hinnang
On oluline mainida, et liikmesriikide ametiasutused peavad erandite tegemise pädevuse elluviimisel vastavalt direktiivi 2009/147 artiklile 9 arvestama mitut hinnatavat asjaolu, mis puudutavad geograafilisi, klimaatilisi, keskkonna- ja bioloogilisi tingimusi, iseäranis liikide aastase sigimise ja loodusliku suremuse suhtarvu (vt selle kohta 8. juuni 2006. aasta kohtuotsus WWF Italia jt,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
, punkt
).
Nende hinnatavate asjaolude kohta tuleb märkida, et olemasolevaid teaduslikke teadmisi arvestades tuleb direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses „väheseks arvuks“ pidada püügimäärasid, mis on väiksemad kui 1% asjaomase populatsiooni aastasest kogusuremusest (keskmine väärtus) selliste liikide puhul, millele ei või jahti pidada, ja ligikaudu 1% selliste liikide puhul, millele võib jahti pidada, ning rändlindude liikide puhul tuleb „asjaomase populatsiooni“ all mõista nende piirkondade populatsiooni, kust on pärit suurem osa nende lindude kolooniatest, kes liiguvad selle piirkonna kaudu, mille suhtes asjaomast erandit selle kohaldamisaja jooksul kohaldatakse (vt selle kohta 11. novembri 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia,
C‑164/09
, ei avaldata,
EU:C:2010:672
, punkt
).
Sellega seoses on Euroopa Kohus rõhutanud, et arvnäitajad tuginevad selle ORNISe komitee töö tulemustele, kes abistab vastavalt direktiivi 2009/147 artiklile 16 selle direktiivi kohandamisel teaduse ja tehnika arenguga, ning kes koosneb liikmesriikide esindajatest (vt selle kohta 8. juuni 2006. aasta kohtuotsus WWF Italia jt,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
, punkt
).
Euroopa Kohus on märkinud, et kuigi on tõsi, et eeltoodud protsendid ei ole õiguslikult siduvad, moodustavad need siiski ORNISe komitee töötulemuste teadusliku väärtuse tunnustamise ja muude vastupidiste teaduslike tõendite puudumise tõttu aluse, mille põhjal hinnata, kas direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c alusel tehtud erand on nimetatud sättega kooskõlas (vt selle kohta 8. juuni 2006. aasta kohtuotsus WWF Italia jt,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
, punkt
).
„Vähese arvu“ tingimus ei saa olla täidetud, kui erandsüsteemi alusel lubatud lindude püük ei taga kõnealuse populatsiooni arvukuse rahuldaval tasemel hoidmist (vt selle kohta 16. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Ligue pour la protection des oiseaux jt,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
, punkt
).
Sellega seoses olgu märgitud, et seoses ohakalinnu ja metsvindiga ei saa „asjaomast populatsiooni“ ehk „kontrollpopulatsiooni“ kindlaks määrata üksnes ühe käesolevas kohtuasjas esitatud uuringu põhjal, milleks on Raine 2007. aasta uuring, mille kohaselt on nende kahe liigi osas kontrollitud rõngaste valim liiga piiratud, et teha selle põhjal järeldusi piirkondade kohta, kust on pärit suurimad erandiga hõlmatud piirkonnast läbi rändavad linnukolooniad. Neil asjaoludel ja teiste asjakohaste tõendite puudumisel tuleb tõdeda, et Malta Vabariik ei ole tõendanud, et püügilimiit, mis on ohakalinnu puhul 800 isendit ja metsvindi puhul 5000 isendit, vastab „vähesele arvule“ direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses.
Sama kehtib suurnokk-vindi kohta, kelle kohta tuleb esiteks märkida, et nende rõngaid ei ole Maltal üldse kontrollitud, ja teiseks, et Malta ametiasutused tuginesid Itaalias läbi viidud rõngaste kontrollimisele, esitamata ühtegi teaduslikku tõendit selle kohta, et niisugune valimi moodustamine võib olla sobiv „asendus“.
Mis puutub erandiga hõlmatud ülejäänud nelja vintlase liiki, siis tuleb tõdeda, et kuigi Malta erandmeetmetega lubatud püügilimiidid on üsna oluliselt alla ülemmäära, milleks on 1% aastasest kogusuremusest asjaomastes populatsioonides, nagu need on kindlaks tehtud 2007. aasta Raine uuringus, siis tekitab rõngastatud ja vabastatud lindude valimi vähene arv, nimelt 112 isendit, millel see uuring põhineb, kahtlusi nende populatsioonide tuvastamise täpsuses, eriti kui seda uuringut võrrelda suure arvu kinnipüütud lindudega, kelle kinnipüüdmisest on 2014. aasta sügishooajal teavitatud, milleks on 7222 vintlast. Seetõttu puudub kanepilinnu, rohevindi, siisikese ja koldvindi puhul teaduslik kindlus, millist piirkonda on uuringus arvestatud nende populatsioonide päritolupiirkonnana, kust pärineb suurem osa nende lindude kolooniatest, kes liiguvad selle piirkonna kaudu, mille suhtes asjaomast erandit selle kohaldamisaja jooksul kohaldatakse.
Lisaks nähtub toimikust, et alles pärast seda, kui Malta Vabariik kehtestas juulis 2014 erandsüsteemi, uuriti seitsme asjaomase vintlase rändevoogu Malta saartel kõnealuse erandiga hõlmatud perioodil.
Peale selle selgub Raine 2007. aasta uuringust, et Maltal toimub püünisjaht nii intensiivselt, et vaid vähesed iga asjaomase liigi esindajad sigivad korrapäraselt Maltal, hoolimata sellest, et nad sigivad suurel arvul teistes Vahemere piirkondades. Selle uuringu kohaselt vastavad Maltal pesitsevad populatsioonid, eelkõige koldvindi, rohevindi ja kanepilinnu populatsioonid kõige enam ühele viiest paarist.
Kuigi Malta Vabariik väidab, et arvesse on võetud ainult neid kontrollpopulatsioone, mis pärinevad riikidest, kus populatsioon on stabiilne või kasvab, tuleb märkida, et nende populatsioonide valimine liikmesriigi poolt ei olnud alati kooskõlas nende väitel kasutatud metoodikaga.
Kanepilinnu puhul tuleb sellega seoses meenutada, et nagu nähtub WBRU 2015. aasta maikuu tehnilisest aruandest, mis käsitleb seitsme asjaomase vintlase liigi kaitsestaatust, mille Malta Vabariik on käesoleva kohtuasja toimikusse esitanud, on Malta ametiasutused 2015. aasta sügisest eluspüügi hooaega silmas pidades võtnud kontrollpopulatsioonina arvesse ka populatsioone, mis vähenevad või mille kaitsestaatus on teadmata. Sama kehtib rohevindi, koldvindi ja siisikese kohta.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest järeldub, et Malta Vabariik ei ole esitanud piisavaid tõendeid selle kohta, et tema kehtestatud seitsme asjaomase vintlase liigi püünisjahi erandsüsteem võimaldab tagada nende liikide populatsioone rahuldaval tasemel.
Eespool punktis 66 viidatud kohtupraktikat arvestades tuleb seega asuda seisukohale, et käesoleval juhul ei ole „vähese arvu“ lindude kriteerium täidetud.
Seepärast tuleb nõustuda etteheitega, et ei ole järgitud direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimust, mille kohaselt võib erandi teha üksnes „vähesel arvul“ lindude suhtes.
Väidetav tõendite puudumine selle kohta, et lubatud erand on „mõistlik kasutamine“ direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses
Poolte argumendid
Komisjon väidab kõigepealt, et selliste liikide isendite püünisjaht, mida ei ole direktiivi 2009/147 II lisas loetletud, ei saa ainult seetõttu kujutada endast mõistlikku kasutamist nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses.
Seejärel märgib komisjon, et kuna Malta Vabariik ei ole tõendanud oma suutlikkust tagada nende seitsme vintlaste liigi populatsioonide säilimine rahuldaval tasemel, siis ei saa nende lindude püüki mingil juhul mõistlikuks pidada.
Lõpetuseks väidab komisjon, et Malta erandsüsteem on ebaproportsionaalne eelkõige seetõttu, et lubatud on nöörist sulguvate võrkudega püüdmise meetod. Kuna selliste võrkude puhul on vastavalt direktiivi 2009/147 artikli 8 lõikele 1 koostoimes IV lisa punktiga a tegemist mittevalikulise püügi meetodiga, siis ei saa nende kasutamist pidada proportsionaalseks.
Malta Vabariik väidab, et nii püük kui ka vangistuses hoidmine on direktiivi 2009/147 artikkel 9 tähenduses mõistlik kasutamine.
Ta väidab lisaks, et vintlaste eluspüügi valdkonnas vastu võetud erandsüsteemi kohaselt lubatav nöörist sulguvate võrkudega meetod võimaldab teostada valikulist püüki, kuna neid võrke valmistavad käsitsi isikud, keda on eluspüügiks koolitatud ja kes omavad vastavat püügiluba.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et kui ei ole täidetud direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimus, et mõne linnu püük on lubatud vaid siis, kui see puudutab nende lindude vähesel arvul püüdmist, siis ei ole lindude kasutamine meelelahutuslikul eesmärgil püüdmiseks mingil juhul direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses mõistlik (vt selle kohta 16. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Ligue pour la protection des oiseaux jt,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
, punkt
, ning 8. juuni 2006. aasta kohtuotsus WWF Italia jt,
C‑60/05
,
EU:C:2006:378
, punkt
).
Nagu on käesoleva kohtuotsuse punktis 75 märgitud, ei ole „vähese arvu“ tingimus käesoleval juhul täidetud. Käesoleva kohtuotsuse punktis 82 viidatud kohtupraktikat silmas pidades järeldub sellest, et kõnealuste lindude kasutamist meelelahutuslikul eesmärgil püüdmiseks ei saa mingil juhul pidada mõistlikuks.
Lisaks, mis puudutab komisjoni etteheitesse, et käesoleval juhul käsitletav võrkudega püüdmise meetod on mittevalikuline, siis on Malta ametiasutused WBRU tehnilises aruandes tunnistanud, et kõnealuste võrkudega püüdmise meetod on mittevalikuline, kuna nad on möönnud „kaaspüügi“ esinemist vaatamata sellele, et püünis sulgub linnupüüdja manuaalse kinnitõmbamise peale. Selle püüdmismeetodi mittevalikulist olemust on kinnitatud ka BirdLife Malta 2015. aasta juulikuu uuringus.
Seega ei ole täidetud direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud tingimus, mille kohaselt on vintlaste eluspüük lubatud üksnes siis, kui seda tehakse valikuliselt. Sellest tulenevalt ei ole ka direktiivi artikli 8 lõike 1 suhtes erandi tegemise tingimused käesoleval juhul täidetud.
Seega tuleb nõustuda etteheitega, et puuduvad tõendid selle kohta, et lubatud erand on mõistlik kasutamine direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses, nagu ka etteheitega, et asjaomane püüdmismeetod ei ole valikuline, mis on vastuolus direktiivi artikli 8 lõikega 1.
Väidetav tõendite puudumine selle kohta, et erand on direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike punkti c tähenduses range järelevalve tingimustes lubatud
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Malta Vabariik ei ole tõendanud, et tema erandsüsteemi tingimusi kohaldatakse rangelt. Malta Vabariigi esitatud 2014. aasta püügihooaja aruanne kinnitab, et süsteemi kohaldamise kaks sammast, mis on iseseisev sõnumi teel teavitamine ning kohapealsed politseinike läbiviidavad pistelised kontrollid, sisaldavad süsteemseid vigu ega võimalda erandi kohaldamise tingimuste täitmise tõhusat kontrolli.
Esiteks põhineb teavitamissüsteem püügiloa omanike poolt sõnumi saatmisel ja sellega kaasneb seega suur süsteemi kuritarvitamise oht. Seda riski illustreerib hästi nende lindude arv, mille püügist on 2014. aastal sõnumi teel teavitatud. Teiseks ei ole Malta Vabariik tõendatud, et erandsüsteemi kohaldamise teine sammas ehk kohapealsed kontrollid tagavad piisavalt range järelevalve.
Lisaks on mitme valitsusväliste organisatsiooni aruanded 2014. aasta püügihooaja kohta näidanud, et järelevalve on olnud ebapiisav. Need aruanded osutavad erandi tegemise tingimuste laialdasele mittejärgimisele, alates ebaseaduslike helil põhinevate püügivahendite või „ühekordsete“ rõngaste ebaseaduslikust kasutamisest kuni erandiga mitte hõlmatud liikide püünisjahini ning loaga hõlmatud aja ja koha piirangute rikkumiseni, sealhulgas rohke püünisjaht „Natura 2000“ aladel.
Malta Vabariik vastas, et tema kehtestatud erandsüsteemi rakendamis- ja järelevalvesüsteem on oma ranguselt liidus enneolematu. Sellise süsteemi kasutamine, mis kohustab teatama püügist reaalajas telefoni teel, on võimaldanud koguda ja kontrollida reaalajas kõigi püügiluba omavate üksikisikute püügiandmed ning andmed iga püügiloaga lubatud limiidi kasutamise kohta ning teostada järelevalvet riiklike kvootide kasutamise üle. Selleks on pandud kõigile püügiloa omanikele kohustus kinnitada igale kinnipüütud linnule kohe kinnipüüdmise järel eritähistusega ja ühekordselt kasutatav rõngas. Rõngaste kasutamist kontrollitakse rangelt kohapealsete kontrollide käigus. Hooaja lõpus tuleb kõik kasutamata rõngad ametiasutustele tagastada.
Malta Vabariik märgib lõpetuseks, et erandiga hõlmataval perioodil suunavad Malta ametiasutused iga päev õiguslike tingimuste täitmise üle järelevalvet teostama üldkorras 50 täiendavat ametnikku. 100% registreeritud püügikohtadest on erandi kohaldamise ajavahemikul mingil ajal kontrollitud. Püügiloa omajatest 23% suhtes on viidud läbi pistelisi põhjalikumaid kontrolle.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puutub lindude sellist püüki, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, siis on see direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c alusel lubatud üksnes siis, kui erandi tegemine toimub range järelevalve tingimustes (vt selle kohta 16. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Ligue pour la protection des oiseaux jt,
C‑182/02
,
EU:C:2003:558
, punkt
).
Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlust ei ole selle üle, et 30 püügiloa omaniku teate kohaselt täitsid nad vintlaste hooajalise kümne isendi piirlimiidi hooaja viimasel päeval, mil asjaomase seitsme vintlase liigi rändevoog, mida käsitleti käesoleva kohtuotsuse punktis 70, oli uuringu kohaselt vintlaste rändeperioodi madalaim. Neil asjaoludel ei ole nimetatud teadete õigsus kindel.
Malta kontekstis, mida iseloomustab väga suur püügiloaomanike tihedus – neid on enam kui 4000 ja registreeritud püüniseid enam kui 6400 –, on see, et üksnes 23% linnuküttidest on eraldi kontrollitud, ebapiisav.
Lisaks nähtub Malta BirdLife’i 2015. aasta juuli uuringust, et hooajaliste ja püügikohta puudutavate piirangute mittejärgimine, eelkõige püük „Natura 2000“ aladel, oli 2014. aasta eluspüügi sügishooajal üsna sagedane.
Nimetatud uuringu kohaselt väljastati 2014. aasta eluspüügi sügishooajaks 41591 ühekordselt kasutatavat rõngast, samas kui seitsme vintlase liigi peale kokku oli püügilimiidiks määratud 26850 isendit. Asjaomane süsteem nägi ette, et loaomanikud tagastavad kasutamata rõngad, ja kohustas neid selleks. Ometi jäi hooaja lõpus 38602 rõngast loaomanike valdusesse, see tähendab 11752 rohkem kui püügilimiit 26850 lindu, ja 31380 rohkem kui 7222 vintlast, kelle püügist oli selle püügihooaja jooksul teavitatud.
Eelnevast tuleneb, et Malta Vabariik ei ole tõendanud, et kõnealust erandit kasutatakse direktiivi 2009/147 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses range järelevalve tingimustes. Seega tuleb nõustuda väitega, et tõendeid ei ole esitatud.
Seetõttu tuleb tuvastada, et kuna Malta Vabariik on kehtestanud erandsüsteemi, mis võimaldab seitset liiki looduslikult elavate vintlaste isendite (metsvint (
Fringilla coelebs
), kanepilind (
Carduelis cannabina
), ohakalind (
Carduelis carduelis
), rohevint (
Carduelis chloris
), suurnokk-vint (
Coccothraustes coccothraustes
), koldvint (
Serinus serinus
) ja siisike (
Carduelis spinus
)) eluspüüki, on Malta Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2009/147 artikli 5 punktidest a ja e ning artikli 8 lõikest 1 koostoimes artikli 9 lõikega 1.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja põhiosa Malta Vabariigi väidetest on tagasi lükatud, tuleb kohtukulud välja mõista Malta Vabariigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
kuna Malta Vabariik on kehtestanud erandsüsteemi, mis võimaldab seitset liiki looduslikult elavate vintlaste isendite (metsvint (
Fringilla coelebs
), kanepilind (
Carduelis cannabina
), ohakalind (
Carduelis carduelis
), rohevint (
Carduelis chloris
), suurnokk-vint (
Coccothraustes coccothraustes
), koldvint (
Serinus serinus
) ja siisike (
Carduelis spinus
)) eluspüüki, on Malta Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiivi 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 5 punktidest a ja e ning artikli 8 lõikest 1 koostoimes artikli 9 lõikega 1.

2.
Mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.