CELEX: 62017CJ0174
Apellatsioonkaebus
Kahju hüvitamise nõue
ELTL artikli 340 teine lõik
Kohtumenetluse ülemäärane kestus kahes Euroopa Liidu Üldkohtu kohtuasjas
Hagejate poolt väidetavalt kantud kahju hüvitamine
Varaline kahju
Pangagarantii kulud
Põhjuslik seos
Viivis

Ühelt poolt Euroopa Liit ja teiselt poolt Plásticos Españoles SA (ASPLA) (edaspidi „ASPLA“) ja Armando Álvarez SA paluvad oma apellatsioonkaebustes, et tühistataks Euroopa Liidu Üldkohtu 17. veebruari 2017. aasta kohtuotsus ASPLA ja Armando Álvarez
vs
. Euroopa Liit (T‑40/15, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“,
EU:T:2017:105
), millega esiteks kohustas Üldkohus Euroopa Liitu maksma 44951,24 eurot ASPLAle ja 111042,48 eurot Armando Álvarezile hüvitiseks varalise kahju eest, mida need äriühingud kandsid lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tõttu kohtuasjades, milles tehti 16. novembri 2011. aasta kohtuotsus ASPLA vs. komisjon (
T‑76/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:672
) ja 16. novembri 2011. aasta kohtuotsus Álvarez vs. komisjon (
T‑78/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:673
) (edaspidi koos „kohtuasjad T‑76/06 ja T‑78/06“), ning jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Vaidluste taust
Hagiavaldustega, mis saabusid Üldkohtusse 24. veebruaril 2006, esitasid ühelt poolt ASPLA ja teiselt poolt Armando Álvarez mõlemad hagi komisjoni 30. novembri 2005. aasta otsuse C(2005) 4634 [ELTL] artikli [101] kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.354 – Tööstuslikud kotid) peale (edaspidi „otsus C(2005) 4634“). Oma hagiavaldustes palusid nad sisuliselt Üldkohtul see otsus tühistada neid puudutavas osas või teise võimalusena vähendada neile määratud trahvi summat.
Üldkohus jättis 16. novembri 2011. aasta otsusega ASPLA vs. komisjon (
T‑76/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:672
) ja 16. novembri 2011. aasta otsusega Álvarez vs. komisjon (
T‑78/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:673
) need hagid rahuldamata.
ASPLA ja Armando Álvarez kaebasid 24. jaanuari 2012. aasta apellatsioonkaebustega edasi 16. novembri 2011. aasta kohtuotsused ASPLA vs. komisjon (
T‑76/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:672
) ja Álvarez vs. komisjon (
T‑78/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:673
).
Euroopa Kohus jättis 22. mai 2014. aasta otsustega ASPLA vs. komisjon (
C‑35/12 P
,
EU:C:2014:348
) ja Armando Álvarez vs. komisjon (
C‑36/12 P
,
EU:C:2014:349
) need apellatsioonkaebused rahuldamata.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
ASPLA ja Armando Álvarez esitasid 27. jaanuaril 2015 Üldkohtusse saabunud hagiavaldusega ELTL artikli 268 alusel hagi Euroopa Liidu vastu, keda esindas Euroopa Liidu Kohus või Euroopa Komisjon, milles palusid, et nende kasuks mõistetaks välja hüvitis kahju eest, mida need äriühingud nende endi hinnangul kandsid kohtumenetluse ülemäärase kestuse tõttu Üldkohtu menetletavates kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06.
Pärast hagejate osalist loobumist kustutati 4. märtsi 2016. aasta kohtumäärusega ASPLA ja Armando Álvarez vs. Euroopa Liit (
T‑40/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:133
) Euroopa Komisjon käesolevas asjas liidu esindajate seast.
Vaidlustatud kohtuotsuses otsustas Üldkohus:
„1.
Mõista Euroopa Liidult, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, välja 44951,24 euro suurune hüvitis ASPLA kasuks ja 111042,48 euro suurune hüvitis Armando Álvarezi kasuks varalise kahju eest, mida need äriühingud kandsid lahendi tegemise mõistliku aja ületamise tõttu [kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06]. Need hüvitised arvutatakse ümber tasandusintressiga alates 27. jaanuarist 2015 kuni käesoleva kohtuotsuse kuulutamiseni aastase inflatsioonimääraga, mille on kõnesoleva perioodi puhul tuvastanud Eurostat (Euroopa Liidu Statistikaamet) liikmesriigis, kus need äriühingud asuvad.
2.
Mõista lisaks kummalegi eespool punktis 1 näidatud hüvitise kohta välja viivis alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamisest kuni täieliku tasumiseni Euroopa Keskpanga (EKP) poolt oma peamiste refinantseerimistehingute puhul kindlaks määratud määraga, mida suurendatakse kahe protsendipunkti võrra.
3.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
4.
Jätta esiteks ASPLA ja Armando Álvarezi ning teiseks Euroopa Liidu, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, kohtukulud nende endi kanda.
5.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.“
Poolte nõuded
Euroopa Liit palub kohtuasjas C‑174/17 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 1;
–
jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata ASPLA ja Armando Álvarezi nõue esimese astme kohtumenetluses, kus nad nõudsid 3495038,66 euro väljamõistmist hüvitisena kahju eest, mida nad väidetavalt kandsid selle tõttu, et rikuti kohustust lahendada kohtuasi mõistliku aja jooksul;
–
mõista kohtukulud välja ASPLAlt ja Armando Álvarezilt.
ASPLA ja Armando Álvarez paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Euroopa Komisjon palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus tervikuna rahuldada.
ASPLA ja Armando Álvarez paluvad kohtuasjas C‑222/17 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tunnistada apellatsioonkaebus vastuvõetavaks;
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
mõista Euroopa Liidult, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, hüvitisena välja 3495038,66 eurot (355118,67 eurot lisaks makstud pangatasude eest pluss 3139919,99 eurot trahvisummalt lisaks makstud intressi eest), sest Üldkohus rikkus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 teist lõiku; samuti mõista sellelt summalt välja intress vastavalt Hispaania aastasele inflatsioonimäärale, mille Eurostat on välja arvutanud ajavahemiku kohta 27. jaanuarist 2015 kuni 17. veebruarini 2017, ning viivis alates käesoleva kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast kuni tegeliku tasumiseni, EKP poolt oma peamiste refinantseerimistehingute puhul kindlaks määratud määraga, mida suurendatakse kahe protsendipunkti võrra; ja
–
mõista kohtukulud välja Euroopa Liidult.
Euroopa Liit palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus osaliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja osaliselt põhjendamatuse tõttu või igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata; ja
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Esimese koja presidendi 17. aprilli 2018. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑174/17 P ja C‑222/17 P kohtujuristi ettepaneku ja kohtuotsuse huvides.
Apellatsioonkaebused
Euroopa Liit põhjendab kohtuasjas C‑174/17 P esitatud apellatsioonkaebust kahe väitega.
ASPLA ja Armando Álvarez põhjendavad kohtuasjas C‑222/17 P esitatud apellatsioonkaebust viie väitega.
Apellatsioonkaebuse esimene väide kohtuasjas C‑174/17 P
Poolte argumendid
Euroopa Liit märgib oma esimeses väites, et kui Üldkohus asus seisukohale, et eksisteerib piisavalt otsene põhjuslik seos kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ja kahjude vahel, mis tekkisid ASPLAle ja Armando Álvarezile pangagarantii kulude kandmise tõttu ajavahemikul, mis vastab nimetatud kohtuasjas lahendi tegemise mõistlikku aega ületavale ajavahemikule, siis rikkus Üldkohus mõiste „põhjuslik seos“ tõlgendamisel õigusnormi.
Konkreetselt on Euroopa Liit seisukohal, et Üldkohus tugines valele eeldusele, mille kohaselt pangagarantii seadmise otsus tehti ühel ja ainsal ajahetkel, nimelt „esialgse valikuga“ see garantii seada. Kuivõrd aga kohustus trahvi maksta oli olemas liidu kohtute ees toimunud menetluste kogukestuse vältel ja isegi pärast nende menetluste lõppu, sest trahvi ei ole tühistatud, oli esimese kohtuastme hagejatel võimalik maksta trahv ära ja täita seega neil lasuv kohustus. Kuna neil oli võimalik trahv mis tahes ajahetkel ära maksta, siis sellega, et hagejad valisid trahvi maksmise asemel pangagarantii, tegid nad kogu menetluse kestuse jooksul vältava valiku. Euroopa Liidu väitel on just hagejate endi valik trahvi mitte maksta ja asendada trahvi maksmine pangagarantiiga seega pangagarantii tasumise peamine põhjus, seda ei põhjustanud lahendi tegemise mõistliku aja ületamine.
Komisjon toetab Euroopa Liidu esitatud argumente.
ASPLA ja Armando Álvarez väidavad, et Üldkohus ei rikkunud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 110–119 õigusnormi, ja väidavad, et pangagarantii tasumise peamine põhjus ei olnud „nende oma valik“, nagu näib väitvat Euroopa Liit, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, vaid see tulenes asjaolust, et rakendati komisjoni 23. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2342/2002, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust käsitleva nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT 2002, L 357, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 145), artiklit 85.
Sellega seoses väidavad vastustajad esiteks, et selle sätte sõnastusest ei nähtu, et võimalust makse tagada käsitataks erandina üldreeglist, vaid et selleks, et taotleda makse jaoks tähtaja pikendust, peavad olema tingimata täidetud kaks tingimust, see tähendab maksele tagatise andmine ja intressi tasumine. Teiseks on taotlejail olev kohese äramaksmise võimalus samaväärne pangagarantii seadmise võimalusega, nii et teise variandi valik ei tähenda seega, et kahju ja õigusvastasuse vaheline põhjuslik seos lõhutakse. Kolmandaks ei saa põhjuslikku seost lõhkuda valik, mis tuleneb liidu õigusnormist, mis pakub õigussubjektile selges sõnastuses ette nähtud alternatiivi.
ASPLA ja Armando Álvarez paluvad kõnesoleva väite seega tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu märgitud, et nagu Euroopa Kohus on juba toonitanud, puudutab ELTL artikli 340 teises lõigus ette nähtud põhjusliku seose tingimus seda, kas liidu institutsiooni tegevuse ja kahju vahel esineb piisavalt otsene põhjuslik seos – mida hageja peab tõendama –, nii et etteheidetav tegevus on kahju peamine põhjustaja (31. märtsi 2011. aasta kohtumäärus Mauerhofer vs. komisjon,
C‑433/10 P
, ei avaldata,
EU:C:2011:204
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selleks, et tuvastada, kas Euroopa Liidu Kohtule etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel esineb otsene põhjuslik seos, tuleb seega analüüsida, kas lahendi tegemise mõistliku aja ületamine kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 on peamine põhjus, mille tõttu tekkis pangagarantii tasumisest põhjustatud kulu ajavahemikul, mis vastab mõistliku aja ületamisele.
Sellega seoses olgu märgitud, et mis puudutab komisjoni vastu esitatud kahju hüvitamise hagi, millega sooviti muu hulgas saavutada selle pangagarantii kulu hüvitamine, mille hagejad seadsid, et peatataks trahviotsuste kohased sissenõuded, kusjuures need otsused hiljem tühistati, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et kui otsuses, millega kohustatakse tasuma trahvi, nähakse ette võimalus anda tagatis, mille eesmärk on tagada nimetatud trahvi ja viivise tasumine kuni lahendini trahvi määramise otsuse vaidlustamise kohtuasjas, ei tulene tagatisele tehtud kulutustes seisnev kahju mitte sellest otsusest, vaid huvitatud isiku enda valikust anda tagatis, selle asemel et täita tagasimaksmise kohustus kohe. Neil asjaoludel tuvastas Euroopa Kohus, et puudus igasugune põhjuslik seos komisjonile etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel (vt selle kohta 28. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Inalca ja Cremonini vs. komisjon
C‑460/09 P
,
EU:C:2013:111
, punktid
ja
).
Üldkohus on aga vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112 tõdenud, et tema lahendada oleva kohtuasja asjaolud erinevad oluliselt viidatud kohtupraktikas tuvastatud asjaoludest, nii et ASPLA ja Armando Álvarezi esialgne otsus mitte maksta otsusega C(2005) 4634 määratud trahvi otsekohe ära ja seada pangagarantii ei saanud lõhkuda seost kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ning sellele ületamisele vastaval perioodil pangagarantii kulude kandmise vahel.
Konkreetsemalt, nagu ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 110 ja 111, on kaks asjaolu, millele Üldkohus tugines selle kohtuotsuse punktis 112 esitatud järeldusele jõudmiseks, esiteks, et hetkel, mil ASPLA ja Armando Álvarez seadsid pangagarantii, ei olnud lahendi tegemise mõistliku aja ületamine ette ennustatav ja et kõnealused ettevõtjad võisid õiguspäraselt oodata, et nende hagisid menetletakse mõistliku aja jooksul, ning teiseks, et lahendi tegemise mõistlik aeg ületati pärast ASPLA ja Armando Álvarezi esialgset otsust seada pangagarantii.
Kaks asjaolu, mida Üldkohus käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punktides 110 ja 111, ei saa aga olla asjakohased, asumaks seisukohale, et ASPLA ja Armando Álvarezi valik pangagarantii seada ei saanud lõhkuda põhjuslikku seost lahendi tegemise mõistliku aja ületamise vahel kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 ja kahju vahel, mis tekkis ASPLAle ja Armando Álvarezile seetõttu, et nad tasusid mõistliku aja ületamisele vastaval ajavahemikul pangagarantii kulusid.
Asjakohased saaksid need nimelt olla vaid siis, kui pangagarantii jõussejätmine oleks kohustuslik, see tähendab kui komisjoni trahviotsuse peale hagi esitanud ettevõtjal, kes otsustab seada pangagarantii, et mitte seda otsust viivitamatult täita, ei oleks õigust enne hagi kohta lahendi kuulutamist trahvi ära maksta ja seatud pangagarantiid lõpetada (13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus C‑138/17 P ja C‑146/17 P, Euroopa Liit
vs
. Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne, punkt 28).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 37, 50 ja 51 märkis ja nagu Euroopa Kohus on juba ka otsustanud, on ettevõtja vaba tegema nii pangagarantii seadmise kui ka selle säilitamise otsuse, arvestades oma finantshuvisid. Nimelt ei takista miski liidu õiguses ettevõtjal mis tahes ajahetkel lõpetamast iseenda seatud pangagarantiid ja maksmast ära talle määratud trahvi, kui ettevõtja leiab, arvestades asjaolude arengut garantii seadmise kuupäeva asjaoludega võrreldes, et niisugune toimimisviis on talle soodsam. Nii võib see olla muu hulgas juhul, kui Üldkohtus toimuva menetluse käik loob ettevõtjas mulje, et kohtuotsus tehakse algselt kavandatust hilisemal kuupäeval ning et sellest tulenevalt on pangagarantii kulud suuremad, kui selle garantii seadmise hetkel algselt ette sai nähtud (13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus C‑138/17 P ja C‑146/17 P, Euroopa Liit
vs
. Gascogne Sack Deutschland ja Gascogne, punkt 29).
Arvestades kõnesoleval juhtumil esiteks asjaolu, et kohtumenetluse suulist osa alustati kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 23. novembril 2010, nagu nähtub Üldkohtu tõdemustest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 65, ja teiseks tõsiasja, et ASPLA ja Armando Álvarezi hinnangul oleks menetluse suulist osa tulnud alustada kohtuasjas T‑76/06 hiljemalt 2009. aasta veebruaris ja kohtuasjas T‑78/06 2008. aasta oktoobris, nagu nähtub nende hagiavaldustest esimeses kohtuastmes, siis tuleb tõdeda, et kõige hiljem alates neist kuupäevadest pidi ASPLAle ja Armando Álvarezile olema selge, et kohtumenetluse kestus neis kohtuasjades läheb algselt kavandatust oluliselt pikemaks, ja et nad võisid uuesti kaaluda, kas on kasulik jätta alles pangagarantii, kui arvestada lisakulusid, mille selle pangagarantii säilitamine võib tekitada.
Neil asjaoludel ei saa lahendi tegemise mõistliku aja ületamine kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 olla otsustav põhjus, mille tõttu ASPLA ja Armando Álvarez kandsid pangagarantii kulusid selle tähtaja ületamisele vastaval ajavahemikul. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 tõdes, tuleneb niisugune kahju ASPLA ja Armando Álvarezi enda valikust jätta pangagarantii kehtima kogu selles kohtuasjas toimunud menetluse vältel, sõltumata finantstagajärgedest, mis niisuguse valikuga kaasnevad.
Kõigist eespool esitatud kaalutlustest järeldub, et kui Üldkohus asus seisukohale, et kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 lahendi tegemise mõistliku aja ületamise ja ASPLAle ja Armando Álvarezile selle aja ületamisele vastaval ajavahemikul pangagarantii kulude tõttu tekkinud kahju vahel on piisavalt otsene põhjuslik seos, siis rikkus Üldkohus mõistet „põhjuslik seos“ tõlgendades õigusnormi.
Kuna käsitletava väitega tuleb nõustuda, siis järelikult tuleb tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 1, ilma et oleks tarvis teha otsust teise väite kohta, mille Euroopa Liit esitas oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks kohtuasjas C‑174/17 P.
Apellatsioonkaebuse kolmas, neljas ja viies väide kohtuasjas C‑222/17 P
Kolmanda, neljanda ja viienda väite kohaselt on Üldkohus vastavalt rikkunud
ultra petita
otsustamise keelu põhimõtet kohaldades õigusnormi, ASPLA ja Armando Álvarezi kaitseõigusi ja esitanud vastuolulise põhjenduse, mis puudutab hüvitise maksmise perioodi.
Kuna need väited puudutavad hüvitise summat, mille Üldkohus määras ASPLAle ja Armando Álvarezile varalise kahju eest, mis tekkis pangagarantii tasumise tõttu kohtulahendi tegemise mõistlikku aega ületaval ajavahemikul, ja kuna käesoleva kohtuotsuse punktist 34 nähtub, et vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 1 on tühistatud, siis ei ole kõnesolevaid väiteid enam vaja analüüsida.
Apellatsioonkaebuse teine väide kohtuasjas C‑222/17 P
Poolte argumendid
Teises väites, mida tuleb käsitleda enne esimest väidet, märgivad ASPLA ja Armando Álvarez, et kui Üldkohus jättis rahuldamata nende varalise kahju nõude, mida nad kandsid täiendava viivise maksmise tõttu neile määratud trahvisummalt, põhjendusega, et hagejad ei esitanud ühtki tõendit, mis võimaldanuks ära näidata, et lahendi tegemise mõistlikku aega ületaval ajavahemikul oli viivisesumma suurem kui eelis, mille nad said seoses sellega, et kõnesoleval ajavahemikul oli nende käsutuses trahvisummale vastav summa koos viivistele vastava summaga, ning et hagejad ei olnud tõendanud, et nad olid kandnud viiviste tasumise tõttu tegelikku ja kindlat kahju, siis rikkus Üldkohus tekkinud varalise kahju kindlaksmääramisel õigusnormi.
ASPLA ja Armando Álvarezi sõnul ei ole niisugune tõendamine vajalik, et näidata ära tegeliku kahju olemasolu. Trahviga seotud täiendav summa, mis vastab viivistele, on sarnaselt pangagarantii saamisega kaasnevate pangatasudega tegelikult kantud rahaline kulu, mida ei oleks Üldkohtu õigusvastase käitumiseta tekkinud. Niisuguses kontekstis ei oleks järjepidev kvalifitseerida sellised tasud „hüvitatavaks kahjuks“, nõudmata tõendeid käesoleva kohtuotsuse punkti 37 mõttes, ja samas mitte kohaldada samamoodi kvalifitseerimist viiviste summale vastava rahalise kulu suhtes.
Euroopa Liit tunnistab sarnaselt hagejatega, et vaidlustatud kohtuotsuses puudub järjekindlus, mis puudutab ühelt poolt trahvisummalt viiviste maksmisest põhjustatud väidetava kahju hindamist ja teiselt poolt pangagarantii kulust tuleneva väidetava kahju hindamist. Samas leiab Euroopa Liit erinevalt hagejatest, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi ainult viimati nimetatud kahjuga seoses.
Euroopa Kohtu hinnang
Sissejuhatavalt olgu öeldud, et nagu märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84, peab kahju, mille hüvitamist liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamise hagiga ELTL artikli 340 teise lõigu alusel nõutakse, olema tegelik ja kindel (30. mai 2017. aasta kohtuotsus Safa Nicu Sepahan vs. nõukogu,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selles kontekstis tuleb tõdeda, nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 65 märkis, et ELi institutsiooni tegu või tegevusetus võib küll tuua ettevõtjale kaasa kulusid, kuid samas ka teatavat kasu, ent ainult siis, kui institutsiooni käitumisest tulenev netosaldo on negatiivne, saab asuda seisukohale, et on tekkinud kahju ELTL artikli 340 mõttes.
Seega, mis puudutab väidetavat kahju, mis tekkis trahvisummalt viivise maksmisest lahendi tegemise mõistlikku aega ületaval ajavahemikul, siis võib ainult niisugusel juhul leida, et oli tekkinud tegelik ja kindel kahju, kui vastaval ajavahemikul arvestatud viivis on suurem kui eelis, mille vastuapellatsioonkaebuse esitaja sai seoses sellega, et kõnesoleval ajavahemikul oli tema käsutuses trahvisummale vastav summa koos viivistele vastava summaga (13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Euroopa Liit
vs
. Kendrion, C‑150/17 P, punkt 88).
Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et poolel, kes vaidlustab liidu lepinguvälise vastutuse, tuleb esitada tõendid, mis näitavad ära nii väidetava kahju esinemise kui ka ulatuse (30. mai 2017. aasta kohtuotsus Safa Nicu Sepahan vs. nõukogu,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97 esmalt, et Armando Álvarez tasus kõik intressid trahvisummalt, mille maksetähtpäev oli kätte jõudnud kohtuasjade T‑76/06 ja T‑78/06 menetluse käigus.
Seejärel tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 100, et kohtuasjade T‑76/06 ja T‑78/06 menetluse käigus ei tasunud Armando Álvarez trahvisummat ega viiviseid ning et seega sai Armando Álvarez nende kohtuasjade menetluse käigus kasutada summat, mis vastas trahvile ja sellele lisanduvale viivisele.
Viimaks otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101, et hagejad ei esitanud tõendeid, mis võimaldaks näidata, et kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 lahendi tegemise mõistliku aja ületamisele vastaval perioodil oli viivise summa, mida Armando Álvarez hiljem komisjonile tasus, suurem kui see eelis, mida see äriühing võis saada, kuna ta kasutas summat, mis vastas trahvisummale, millele lisandus viivis.
Neil asjaoludel, nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 40–43, otsustas Üldkohus õigesti esiteks vaidlustatud otsuse punktis 102, et ei ole tuvastatud, et ajavahemikul, mis vastab lahendi tegemise mõistliku aja ületamisele kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06, oleks Armando Álvarezil tekkinud tegelik ja kindel kahju seoses tasumata trahvisummalt viivise maksmisega, ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103, et kõnesolevas küsimuses esitatud kahju hüvitamise nõue tuleb jätta rahuldamata.
Muus osas, mis puudutab hagejate väidet apellatsiooniastmes, et nad kandsid kindlat varalist kahju, mille summa võrdub vähemalt vahega ühelt poolt trahvisumma tasumise edasilükkamisest ja vastava viivise tasumisest tekkinud kulude ning teiselt poolt nende kulude vahel, mis tulenevad trahvi võimalikust kohesest tasumisest tänu laenuturult saadud rahastusele, siis tuleb see jätta vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata, sest selle käsitlemine tähendaks senise kohtumenetluse seisukohast uue väite läbivaatamist. Väljakujunenud kohtupraktikast aga tuleneb, et kui ühel poolel lubataks Euroopa Kohtus esitada esimest korda väide, mida ta ei ole esitanud Üldkohtus, tähendaks see, et tal on õigus laiendada Euroopa Kohtus kohtuvaidluse ulatust Üldkohtus arutatud asjaga võrreldes. Apellatsioonimenetluses on Euroopa Kohus üldreeglina pädev kontrollima ainult Üldkohtu hinnangut väidetele, mille üle Üldkohtus on vaieldud (3. juuli 2014. aasta kohtuotsus Electrabel vs. komisjon,
C‑84/13 P
, ei avaldata,
EU:C:2014:2040
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb teine väide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Apellatsioonkaebuse esimene väide kohtuasjas C‑222/17 P
Poolte argumendid
Esimene väide koosneb kahest osast.
ASPLA ja Armando Álvarez heidavad oma esimese väite esimeses osas Üldkohtule ette, et Üldkohus jättis põhjenduse kahes küsimuses esitamata, kui ta sedastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69 ja 72 esiteks, et 15 kuud on menetluse kirjaliku osa lõppemise ja suulise osa avamise vahel põhimõtteliselt sobiv aeg, et käsitleda niisuguseid konkurentsiõiguse kohaldamist puudutavaid kohtuasju, ja teiseks, et seotud kohtuasjade paralleelne käsitlemine võib põhjendada menetluse kirjaliku osa lõpu ja suulise osa alguse vahele jääva aja pikendamist ühe kuu võrra iga täiendava seotud kohtuasja kohta, ilma, et Üldkohus oleks siiski nende tõdemuste kohta esitanud põhjendust või konkreetseid andmeid.
Oma esimese väite teises osas heidavad ASPLA ja Armando Álvarez Üldkohtule ette esiteks, et viimane esitas vastuolulise põhjenduse, sedastades esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, et kahe kohtuasja vaheline seotus õigustab kuuajast pikendust, ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80, et „kohtuasjade T‑76/06 ja T‑78/06 vahelise äärmiselt tiheda seose tõttu oli põhjendatud kohtuasjas T‑78/06 menetluse kirjaliku osa lõpu ja menetluse suulise osa alguse vahele jääva perioodi pikenemine nelja täiendava kuu võrra“.
Euroopa Liit vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu märgitud, et ASPLA ja Armando Álvarez palusid esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduses sisuliselt Üldkohtul mõista Euroopa Liidu Kohtult välja 3495038,66 euro suurune hüvitis, sealhulgas 355118,67 eurot pangagarantii kulude eest ja 3139919,99 eurot viiviste eest, et hüvitada kahju, mida oli neile põhjustanud lahendi tegemise mõistliku aja ületamine kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06.
Vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktis 1 mõistis Üldkohus Euroopa Liidult, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, välja ASPLA kasuks hüvitise 44951,24 eurot ja Armando Álvarezi kasuks hüvitise 111042,48 eurot varalise kahju eest, mis kummalegi äriühingule tekkis kõnesoleva rikkumise tõttu. Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 129–134 tuleneb, et need hüvitised vastavad konkreetselt pangagarantii kuludele, mida kõnealused äriühingud kandsid 16. märtsi 2010 ja 14. jaanuari 2011 vahele jääval ajavahemikul.
Seda arvestades tuleb, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 34, nõustuda apellatsioonkaebuse esimese väitega kohtuasjas C‑174/17 P, nii et vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 1 tuleb tühistada.
Kohtuasjas C‑222/17 P esitatud apellatsioonkaebuse teine väide, mis puudutab väidetavat varalist kahju, mis tekkis viiviste tasumise tõttu kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 lahendi tegemise mõistlikku aega ületaval ajavahemikul, lükati käesoleva kohtuotsuse punktis 49 põhjendamatuse tõttu tagasi.
Neil asjaoludel, nagu kohtujurist märkis oma ettepaneku punktides 83 ja 84, isegi kui tuvastataks, et esimese väite esimene ja teine osa on põhjendatud, ning et seega oleks Üldkohus rikkunud õigusnormi lahendi tegemise mõistlikku aega ületava ajavahemiku kindlaksmääramisel, ei tooks see kaasa vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist ega suurema hüvitise määramist ASPLAle ja Armando Álvarezile väidetavalt tekkinud varalise kahju eest, kuivõrd viimased ei ole väitnud, et oleks tekkinud mingit muud kahju kui see, mis tuleneb pangagarantii tasumisest ja trahvisummalt makstud viivistest.
Järelikult tuleb seitsmes väide tervikuna tulemusetuna tagasi lükata.
Kõigist eespool esitatud põhjendustest lähtudes tuleb apellatsioonkaebus kohtuasjas C‑222/17 P tervikuna rahuldamata jätta.
Hagid Üldkohtus
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Ta võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
Käesolevas kohtuasjas leiab Euroopa Kohus, et tuleb teha lõplik kohtuotsus ASPLA ja Armando Álvarezi poolt Üldkohtule esitatud kahjuhüvitusnõude kohta osas, milles nad soovivad saada hüvitist pangagarantii maksmisega seotud kulude tõttu väidetavalt tekkinud kahju eest ajavahemikul, mil kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 ületati lahendi tegemise mõistlikku aega.
Selle kohta tuleb märkida, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on ELTL artikli 340 teise lõigu tähenduses liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise eeldus see, et samal ajal on täidetud teatavad tingimused: liidu institutsioonile etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tegelik tekkimine ja põhjuslik seos institutsiooni tegevuse ja viidatud kahju vahel (20. septembri 2016. aasta kohtuotsus Ledra Advertising jt vs. komisjon ja EKP,
C‑8/15 P – C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55 tõdes, tuleb hagi juhul, kui üks neist tingimustest ei ole täidetud, tervikuna rahuldamata jätta, ilma et oleks tarvis analüüsida muid liidu lepinguvälise vastutuse tingimusi (14. oktoobri 1999. aasta kohtuotsus Atlanta vs. Euroopa ühendus,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks ei ole liidu kohus kohustatud neid tingimusi analüüsima kindlaksmääratud järjekorras (18. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Trubowest Handel ja Makarov vs. nõukogu ja komisjon,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Põhjustel, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 23–33, tuleb ASPLA ja Armando Álvarezi poolt Üldkohtule lahendamiseks esitatud kahjuhüvitusnõue jätta rahuldamata osas, milles selle kohaselt soovitakse saada 3495038,66 euro suurust hüvitist varalise kahju eest, mis tekkis pangagarantii maksmisega seotud kuludest ajavahemikul, mil kohtuasjas kohtuasjades T‑76/06 ja T‑78/06 ületati lahendi tegemise mõistlikku aega.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Euroopa Liit on nõudnud, et kohtukulud mõistetaks välja ASPLAlt ja Armando Álvarezilt ja kuna viimaste nõuded on vastavalt kohtuasjades C‑174/17 P ja C‑222/17 P rahuldamata jäetud, siis tuleb nendelt ettevõtjatelt lisaks nende endi kohtukuludele mõista välja ka kõik Euroopa Liidule käesolevas kahes apellatsioonimenetluses tekkinud kohtukulud.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 3 kannavad ühelt poolt Euroopa Liit ja teiselt poolt ASPLA ja Armando Álvarez ise enda kohtukulud, mida nad kandsid esimeses kohtuastmes toimunud kohtumenetluses.
Kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt, mis kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel on kohaldatav apellatsioonimenetluse suhtes, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Lisaks tuleneb kodukorra artikli 184 lõikest 4, et kui esimeses astmes menetlusse astuja ei ole ise apellatsioonkaebust esitanud, ent osaleb Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus või suulises osas, siis võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
Komisjon, kes astus esimeses astmes menetlusse ja osales kohtuasjas C‑174/17 P apellatsioonkaebust puudutava menetluse kirjalikus osas, kannab ise nii talle esimeses astmes kui ka apellatsiooniastmes kohtuasjas C‑174/17 P tekkinud kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 17. veebruari 2017. aasta kohtuotsuse ASPLA ja Armando Álvarez vs. Euroopa Liit (
T‑40/15
,
EU:T:2017:105
) resolutsiooni punkt 1.

2.
Jätta rahuldamata Plásticos Españoles SA (ASPLA) ja Armando Álvarez SA esitatud apellatsioonkaebus kohtuasjas C‑222/17 P.

3.
Jätta rahuldamata Plásticos Españoles SA (ASPLA) ja Armando Álvarez SA kahjuhüvitusnõue, osas, milles need ettevõtjad soovivad saada hüvitist summas 3495038,66 eurot väidetava varalise kahju eest, mis seisneb pangagarantii maksmisega seotud kulude tasumises ajavahemikul, mil kohtuasjas, milles tehti 16. novembri 2011. aasta kohtuotsus ASPLA vs. komisjon (
T‑76/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:672
) ja 16. novembri 2011. aasta kohtuotsus Álvarez vs. komisjon (
T‑78/06
, ei avaldata,
EU:T:2011:673
), ületati lahendi tegemise mõistlikku aega.

4.
Jätta Plásticos Españoles SA (ASPLA) ja Armando Álvarez SA nii apellatsiooniastme kui ka esimese kohtuastme kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja kõik kohtukulud, mida kandis käesolevas apellatsioonimenetluses Euroopa Liit, keda esindab Euroopa Liidu Kohus.

5.
Jätta Euroopa Liidu, keda esindab Euroopa Liidu Kohus, esimese kohtuastme kohtukulud tema enda kanda.

6.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsiooniastmes kohtuasjas C‑174/17 P tema enda kanda.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.