CELEX: 62015CJ0275
Zahtjev za prethodnu odluku
Direktiva 2001/29/EZ
Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu
Članak 9.
Pristup kablu za usluge emitiranja
Pojam ‚kabel’
Reemitiranje emisija komercijalnih televizijskih kuća koje provodi treća osoba putem interneta
‚Live streaming’

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (
SL 2001., L 167, str. 10
.), (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, društava ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corporation, 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited i ITV Studios Limited i, s druge strane, društava TVCatchup Limited, u stečaju (u daljnjem tekstu: TVC), TVCatchup (UK) Limited (u daljnjem tekstu: TVC UK) i Media Resources Limited, u pogledu toga što su potonji putem interneta emitirali televizijske emisije tužiteljâ u glavnom postupku.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 4., 20., 23., 32. i 60. Direktive 2001/29 određuju:
„(4)
Usklađeni pravni okvir autorskog prava i srodnih prava će, kroz povećanu pravnu sigurnost i omogućujući viši stupanj zaštite intelektualnog vlasništva, potaknuti znatno ulaganje u stvaralaštvo i inovativnost, uključujući mrežnu infrastrukturu, i usporedno dovesti do rasta i povećane konkurentnosti europske industrije, […]
[…]
(20)
Ova Direktiva se temelji na načelima i pravilima već utvrđenima Direktivama koje su trenutačno na snazi u tom području, a posebno Direktivama [91/250/EEZ, 92/100/EEZ, 93/83/EEZ Vijeća od 27. rujna 1993. o koordinaciji određenih pravila s obzirom na autorsko pravo i srodna prava koja se odnose na satelitsko emitiranje i kabelsko reemitiranje (
SL 1993., L 248, str. 15
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 77.), 93/98/EEZ i 96/9/EZ]. Ona razvija ta načela i pravila i stavlja ih u kontekst informacijskog društva. Odredbe ove Direktive ne dovode u pitanje odredbe tih direktiva, osim ako je ovom Direktivom drukčije određeno.
[…]
(23)
Ovom Direktivom trebalo bi se dodatno uskladiti pravo autora na priopćavanje javnosti. To bi se pravo trebalo tumačiti u širem smislu tako kao da ono obuhvaća svako priopćavanje javnosti koja nije prisutna na mjestu na kojem se priopćavanje obavlja. […]
[…]
(32)
Ovom Direktivom predviđen je iscrpan popis iznimaka i ograničenja prava reproduciranja i prava priopćavanja javnosti. […]
[…]
(60)
Zaštita osigurana ovom Direktivom ne bi trebala dovesti u pitanje nacionalne ili pravne propise Zajednice u drugim područjima, kao što su industrijsko vlasništvo, zaštita podataka, uvjetni pristup, pristup javnim dokumentima i pravilo kronologije korištenja u medijima, koji mogu utjecati na zaštitu autorskog prava ili srodnih prava.”
Članak 1. Direktive 2001/29, naslovljen „Područje primjene”, propisuje:
„1.   Ova se Direktiva odnosi na pravnu zaštitu autorskog i srodnih prava u okviru unutarnjeg tržišta, s posebnim naglaskom na informacijsko društvo.
2.   Osim u slučajevima iz članka 11., ova Direktiva ostavlja netaknutima i ni na koji način ne utječe na postojeće odredbe Zajednice koji se odnose na:
[…]
(c)
autorsko i srodna prava primjenjiva na radiodifuzijsko emitiranje programa putem satelita i kabelsko reemitiranje;
[…]”
U skladu s člankom 2. te direktive, naslovljenim „Pravo reproduciranja”:
„Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za izravno ili neizravno, privremeno ili trajno reproduciranje bilo kojim sredstvima i u bilo kojem obliku, u cijelosti ili u dijelovima:
(a)
autorima, njihovih djela;
[…]
(e)
organizacijama za radiodifuziju, fiksacija njihovih radiodifuzijskih emitiranja, bez obzira na to jesu li ta emitiranja prenesena putem žice ili putem zraka, uključujući kabelom ili satelitom.”
Članak 3. te direktive, naslovljen „Pravo priopćavanja autorskog djela javnosti i pravo stavljanja drugih predmeta zaštite na raspolaganje javnosti”, predviđa:
„1.   Države članice moraju predvidjeti autorima isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za svako priopćavanje njihovih djela javnosti, žicom ili bežičnim putem, uključujući stavljanje njihovih djela na raspolaganje javnosti tako da im pripadnici javnosti mogu pristupiti s mjesta i u vrijeme koje sami odaberu.
2.   Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za stavljanje na raspolaganje javnosti, žicom ili bežičnim putem, tako da im pripadnici javnosti mogu pristupiti s mjesta i u vrijeme koje sami odaberu:
[…]
(d)
organizacijama za radiodifuziju, fiksacija njihovih radiodifuzijskih emitiranja, bez obzira na to jesu li ta emitiranja prenesena putem žice ili putem zraka, uključujući kabelom ili satelitom.
[…]”
U skladu s člankom 5. Direktive 2001/29, naslovljenim „Iznimke i ograničenja”:
„3.   Države članice mogu predvidjeti iznimke ili ograničenja prava navedenih u člancima 2. i 3. u sljedećim slučajevima:
[…]
5.   Iznimke i ograničenja predviđeni stavcima 1., 2., 3. i 4. primjenjuju se samo u određenim posebnim slučajevima koji nisu u sukobu s uobičajenim iskorištavanjem djela ili drugog predmeta zaštite i koji bezrazložno ne dovode u pitanje zakonite interese nositelja prava.”
Članak 9. te direktive, naslovljen „Nastavak primjene drugih pravnih odredaba”, predviđa:
„Ova Direktiva ne dovodi u pitanje odredbe o, osobito, patentima, žigovima, dizajnu, korisnim modelima, topografijama poluvodičkih proizvoda, izgledu slova, uvjetnom pristupu, pristupu kablu za usluge emitiranja, zaštiti nacionalnih bogatstava, zakonskim uvjetima za pohranu, o ograničenom postupanju i nepoštenom tržišnom natjecanju, poslovnoj tajni, sigurnosti, povjerljivosti, zaštiti podataka i privatnosti, pristupu javnim dokumentima, ugovornom pravu.”
Pravo Ujedinjene Kraljevine
Copyright, Designs and Patents Act 1988 (Zakon iz 1988. o autorskom pravu, dizajnima i patentima), kako je izmijenjen s Copyright and Related Rights Regulations 2003 (Uredba iz 2003. o autorskom i srodnim pravima) (u daljnjem tekstu: CDPA), kojim je prenesena Direktiva 2001/29, u svojem članku 73., naslovljenom „Primanje emitiranog djela i njegovo reemitiranje kablom”, predviđa:
„(1)   Ovaj se članak primjenjuje kad se djelo koje se emitira iz Ujedinjene Kraljevine prima i odmah reemitira kablom.
(2)   Autorsko pravo na emitiranom djelu nije povrijeđeno:
(a)
ako reemitiranje kablom ispunjava zahtjev koji treba poštovati ili
(b)
ako i u mjeri u kojoj se djelo emitira radi primanja u području u kojem se reemitira kablom i ako i u mjeri u kojoj je dio kvalificirane usluge.
(3)   Autorsko pravo na svakom djelu uključenom u emitirani sadržaj nije povrijeđeno ako i u mjeri u kojoj se taj sadržaj emitira radi primanja u području u kojem se reemitira kablom. […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Tužitelji u glavnom postupku komercijalne su televizijske kuće koje na temelju nacionalnog prava imaju autorska prava na svojim televizijskim emisijama i na filmovima i drugim elementima uključenima u njihove emisije. Financiraju se oglasima tijekom svojih emisija.
TVC je na internetu nudio usluge emitiranja televizijskih emisija koje su korisnicima omogućavale „uživo” besplatno primanje televizijskih emisija putem interneta, uključujući televizijske emisije koje su emitirali tužitelji u glavnom postupku. Nakon otvaranja stečajnog postupka nad TVC‑om njegove poslovne aktivnosti i usluge obavlja TVC UK, na temelju licencije koju je dodijelio Media Resources Limited.
Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbu protiv TVC‑a pred High Court of Justiceom (England & Wales), Chancery Division (Viši sud (Engleska i Wales), Odjel za Chancery, Ujedinjena Kraljevina) zbog povrede njihovih autorskih prava. Taj je sud Sudu uputio zahtjev za prethodnu odluku o tumačenju pojma „priopćavanje javnosti” predviđenog člankom 3. stavkom 1. Direktive 2001/29.
Nastavno na presudu od 7. ožujka 2013., ITV Broadcasting i dr. (
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
), High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Viši sud (Engleska i Wales), Odjel za Chancery) utvrdio je da je TVC priopćavanjem javnosti povrijedio autorska prava tužiteljâ u glavnom postupku. U odnosu na tri televizijska kanala, tj. ITV, Channel 4 i Channel 5, taj je sud ipak smatrao da se TVC može pozvati na razlog obrane koji se temelji na članku 73. stavku 2. točki (b) i stavku 3. CDPA‑a.
Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su žalbu sudu koji je uputio zahtjev. TVC UK i Media Resources Limited dodani su kao protivnici žalbe pred tim sudom.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da članak 73. CDPA‑a predviđa razlog obrane protiv tužbe zbog povrede autorskog prava na emitiranom djelu ili na svakom djelu uključenom u emitirano djelo, koji se primjenjuje „kad se djelo koje se emitira iz Ujedinjene Kraljevine prima i odmah reemitira kablom.” On precizira da se razlog obrane koji se pred njim iznosi ne odnosi na članak 73. stavak 2. točku (a) i stavak 3. CDPA‑a, iz kojih proizlazi, među ostalim, da autorsko pravo na emitiranom djelu nije povrijeđeno „ako reemitiranje kablom ispunjava zahtjev koji treba poštovati”, nego isključivo na članak 73. stavak 2. točku (b) i stavak 3. tog zakona, koji propisuju da to pravo nije povrijeđeno „ako i u mjeri u kojoj se djelo emitira radi primanja u području u kojem se reemitira kablom i ako i u mjeri u kojoj je dio kvalificirane usluge.”
Smatrajući da članak 73. CDPA‑a valja tumačiti s obzirom na članak 9. Direktive 2001/29, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud (Engleska i Wales) (građanski odjel), Ujedinjena Kraljevina) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Kad je riječ o tumačenju članka 9. Direktive 2001/29, a osobito izraza ‚[o]va Direktiva ne dovodi u pitanje [odredbe koje se odnose na], osobito, […] pristup […] kablu za usluge emitiranja’:
1)
Dopušta li se navedenim izrazom nastavak primjene odredbe nacionalnog prava kojom se definira opseg pojma ‚kabel’ ili se opseg te odredbe članka 9. utvrđuje u smislu pojma ‚kabel’ kako je definiran pravom Unije?
2)
Ako je pojam ‚kabel’ iz članka 9. definiran pravom Unije, koje mu je značenje? Konkretno:
a)
Ima li tehnološki specifično značenje, koje se odnosi samo na klasične kabelske mreže kojima upravljaju tradicionalni pružatelji kabelskih usluga?
b)
U suprotnom slučaju, ima li tehnološki neutralno značenje kojim su obuhvaćene funkcionalno slične usluge koje se odašilju putem interneta?
c)
U svakom slučaju, je li njime obuhvaćen prijenos mikrovalne energije između dviju fiksnih zemaljskih točaka?
3)
Primjenjuje li se navedeni izraz na odredbe kojima se od kabelskih mreža zahtijeva reemitiranje određenih emisija ili odredbe kojima se dopušta kabelsko reemitiranje emisija kada su reemitiranja simultana i ograničena na područja za koja su emisije bile namijenjene i/ili kada su emisije reemitirane na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu?
4)
Ako je opseg pojma ‚kabel’ iz članka 9. definiran nacionalnim pravom, primjenjuju li se na tu odredbu nacionalnog prava pravna načela Unije o proporcionalnosti i pravednoj ravnoteži između pravâ nositeljâ autorskog prava, vlasnika kabela i javnog interesa?
5)
Odnosi li se članak 9. samo na odredbe nacionalnog prava koje su bile na snazi na dan kad je Direktiva 2001/29 bila odobrena, dan kad je stupila na snagu ili na posljednji dan roka za njezin prijenos, ili se također primjenjuje na kasnije odredbe nacionalnog prava koje se odnose na pristup kablu za usluge emitiranja?”
O prethodnim pitanjima
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem, koje valja razmotriti prvo, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. Direktive 2001/29 i konkretno pojam „pristup kablu za usluge emitiranja” tumačiti na način da je tom odredbom obuhvaćen i dopušten nacionalni propis koji predviđa nepostojanje povrede autorskog prava u slučaju neposrednog kabelskog reemitiranja, uključujući, prema potrebi, putem interneta, na području prvotnog emitiranja, djela koja se emitiraju na televizijskim kanalima podvrgnutima obvezama javne usluge.
U tom smislu valja utvrditi da u nedostatku izričitog upućivanja na pravo država članica pojam „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29 treba u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje koje treba pronaći uzimajući u obzir tekst te odredbe, njezin kontekst i ciljeve propisa kojega je on dio (vidjeti u tom smislu presude od 21. listopada 2010., Padawan,
C‑467/08
,
EU:C:2010:620
, t.
32.
i od 10. studenoga 2016., Private Equity Insurance Group,
C–156/15
,
EU:C:2016:851
, t.
39.
i navedenu sudsku praksu).
Kao prvo, iz samog izričaja „pristup kablu” proizlazi da se taj pojam razlikuje od pojma „kabelsko reemitiranje” jer jedino potonji pojam u okviru Direktive 2001/29 označava emitiranje audiovizualnog sadržaja.
Što se tiče, kao drugo, konteksta članka 9. Direktive 2001/29, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 55. svojeg mišljenja, ona već u svojem članku 1. stavku 2. točki (c) sadržava odredbu koja se izričito odnosi na „kabelsko reemitiranje”, kako bi iz područja primjene te direktive isključila odredbe prava Unije koje uređuju to pitanje, u ovom slučaju odredbe Direktive 93/83.
U mjeri u kojoj je to potrebno, valja navesti da odredbe Direktive 93/83 nisu relevantne za glavni postupak. Naime, glavni se postupak odnosi na reemitiranje unutar jedne jedine države, dok Direktiva 93/83 predviđa minimalno usklađivanje određenih aspekata zaštite autorskih i srodnih prava jedino u slučaju priopćavanja javnosti putem satelita ili kabelskog reemitiranja emisija koje potječu iz drugih država članica (presuda od 7. prosinca 2006., SGAE, C‑306/05, EU:2006:764, t. 30.).
Kao treće, glavni cilj Direktive 2001/29 jest uspostava visoke razine zaštite autora, omogućujući im dobivanje prikladne naknade za upotrebu njihovih djela, osobito u slučaju priopćavanja javnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2011., Football Association Premier League i dr.,
C‑403/08 i C‑429/08
,
EU:C:2011:631
, t.
186.
).
Uzimajući u obzir tu visoku razinu zaštite autora, Sud, kojemu je upućeno prethodno pitanje u okviru glavnog postupka u prvom stupnju, već je presudio da pojam priopćavanja javnosti iz članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 treba shvatiti u širokom smislu, kao što to izričito navodi uvodna izjava 23. te direktive, i da je reemitiranje putem interneta, kao što je to slučaj u glavnom postupku, takvo priopćavanje (vidjeti u tom smislu presudu od 7. ožujka 2013., ITV Broadcasting i dr.,
C‑607/11
,
EU:C:2013:147
, t.
20.
i
40.
).
Iz toga slijedi da u nedostatku suglasnosti autora kojega se to tiče takvo reemitiranje načelno nije dopušteno, osim ako je obuhvaćeno člankom 5. te direktive, koji predviđa taksativan popis iznimaka i ograničenja prava na priopćavanje javnosti utvrđenog njezinim člankom 3., kao što to potvrđuje njezina uvodna izjava 32.
U ovom slučaju nije sporno da reemitiranje o kojem je riječ u glavnom postupku nije obuhvaćeno nijednom iznimkom ili ograničenjem predviđenim taksativno u članku 5. Direktive 2001/29.
Što se tiče članka 9. Direktive 2001/29, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točkama 37. i 38. svojeg mišljenja, iz te odredbe, čitane s obzirom na uvodnu izjavu 60. te direktive, proizlazi da ona ima za cilj nastavak primjene odredaba primjenjivih u područjima koja nisu ona koja su usklađena tom direktivom.
Međutim, tumačenje članka 9. Direktive 2001/29 prema kojem bi on dopuštao reemitiranje poput onoga u glavnom postupku bez suglasnosti autora u drugim slučajevima koji nisu oni predviđeni člankom 5. te direktive bilo bi protivno ne samo cilju tog članka 9. nego i taksativnoj naravi tog članka 5. pa bi tako štetno utjecalo na ostvarenje glavnog cilja te direktive – uspostavu visoke razine zaštite autora.
U tom smislu nije relevantno je li prvotno emitiranje zaštićenih djela provedeno na televizijskim kanalima podvrgnutima obvezama javne usluge ili ne. Naime, ne postoji osnova u Direktivi 2001/29 koja bi opravdavala dodjelu manje zaštite sadržaju tih kanala.
S obzirom na sva ta razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti da članak 9. Direktive 2001/29 i konkretno pojam „pristup kablu za usluge emitiranja” treba tumačiti na način da tom odredbom nije obuhvaćen i nije dopušten nacionalni propis koji predviđa nepostojanje povrede autorskog prava u slučaju neposrednog kabelskog emitiranja, uključujući, prema potrebi, putem interneta, na području prvotnog emitiranja, djela koja se emitiraju na televizijskim kanalima podvrgnutima obvezama javne usluge.
Prvo, drugo, četvrto i peto pitanje
Uzimajući u obzir odgovor na treće pitanje, nije potrebno odgovoriti na prvo, drugo, četvrto i peto pitanje.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

Članak 9. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu i konkretno pojam „pristup kablu za usluge emitiranja” treba tumačiti na način da tom odredbom nije obuhvaćen i nije dopušten nacionalni propis koji predviđa nepostojanje povrede autorskog prava u slučaju neposrednog kabelskog emitiranja, uključujući, prema potrebi, putem interneta, na području prvotnog emitiranja, djela koja se emitiraju na televizijskim kanalima podvrgnutima obvezama javne usluge.

Potpisi
(
)	Jezik postupka: engleski