CELEX: 62021CJ0393
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās
Regula (EK) Nr. 805/2004
Eiropas izpildes rīkojums neapstrīdētiem prasījumiem
23. panta c) punkts
Par Eiropas izpildes rīkojumu apstiprināta nolēmuma izpildes apturēšana
Ārkārtēji apstākļi
Jēdziens

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 23. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 805/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (
OV 2004, L 143, 15. lpp.
), kā arī 36. panta 1. punktu un 44. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (
OV 2012, L 351, 1. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp lidsabiedrību
Arik Air Limited
un
Lufthansa Technik AERO Alzey GmbH
(turpmāk tekstā – “
Lufthansa
”) par pieprasījumu apturēt izpildes procesu, kas pret
Arik Air
uzsākts, pamatojoties uz Eiropas izpildes rīkojumu, kuru tiesa Vācijā izsniegusi par labu
Lufthansa
.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 805/2004
Regulas Nr. 805/2004 8., 18. un 20. apsvērumā ir teikts:
“(8)
Eiropadomes Tamperes sanāksmes secinājumos noteica, ka būtu jāpaātrina un jāvienkāršo izpildes iespējas dalībvalstīs, kurās nav pieņemts spriedums, atsakoties no starpposma pasākumiem, kas jāveic pirms sprieduma izpildes attiecīgajā dalībvalstī, kur paredzēts to izpildīt. Spriedums, ko izcelsmes tiesa ir apstiprinājusi par Eiropas izpildu rīkojumu, būtu jāizpilda tā, it kā tas būtu pieņemts dalībvalstī, kur to paredzēts izpildīt. [..]
[..]
(18)
Savstarpēji uzticoties dalībvalstu tiesvedībai, vienas dalībvalsts tiesas veiktais novērtējums tad, kad ir ievēroti visi nosacījumi, lai spriedumu apstiprinātu par Eiropas izpildu rīkojumu, var kalpot par pamatu, lai spriedumu varētu izpildīt visās pārējās dalībvalstīs, tiesai neizvērtējot, vai ir pienācīgi piemērotas tās dalībvalsts obligātās procesuālās normas, kurā paredzēts izpildīt spriedumu.
[..]
(20)
Kreditors var izvēlēties, vai neapstrīdētu prasījumu gadījumā pieprasīt spriedumu apstiprināt par Eiropas izpildu rīkojumu; tāpat tas var izmantot sprieduma atzīšanas un īstenošanas sistēmu, ko paredz [Padomes] Regula (EK) Nr. 44/2001 [(2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (
OV 2001, L 12, 1. lpp.
)] vai citi Kopienas akti.”
Saskaņā ar šīs regulas 1. pantu “Priekšmets”:
“Šīs regulas mērķis ir izveidot Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem, lai, nosakot minimālos standartus, varētu notikt brīva spriedumu, izlīgumu un publisku aktu aprite visās dalībvalstīs, atsakoties no vajadzības uzsākt sprieduma izpildes dalībvalstī tiesas starpprocesu pirms sprieduma atzīšanas un izpildes.”
Saskaņā ar minētās regulas 5. pantu “Ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanas un izpildes procedūras atcelšana”:
“Spriedumu, kas izcelsmes dalībvalstī ir apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, atzīst un izpilda citās dalībvalstīs, atsakoties no izpildāmības deklarācijas un neparedzot iespēju apstrīdēt tā atzīšanu.”
Šīs pašas regulas 6. panta “Prasības sprieduma apstiprināšanai par Eiropas izpildes rīkojumu” 1. punkta a) apakšpunktā un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Spriedumu lietā par neapstrīdētu prasījumu, kas pieņemts kādā dalībvalstī, apstiprina par Eiropas izpildes rīkojumu, iesniedzot pieprasījumu izcelsmes tiesai, ja:
a)
spriedums ir izpildāms izcelsmes dalībvalstī;
[..].
2.   Ja spriedums, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vairs nav jāizpilda vai tā izpilde ir atlikta vai ierobežota, tad jāizdod tā izpildes atsaukšanas vai ierobežošanas apstiprinājums, iesniedzot šim nolūkam pieprasījumu izcelsmes tiesā, izmantojot IV pielikumā sniegto veidlapas paraugu.”
Regulas Nr. 805/2004 10. panta “Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājuma labojumi vai atsaukšana” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Atsaucoties uz izcelsmes tiesai iesniegtu pieprasījumu, Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu:
a)
labo, ja būtiskas kļūdas dēļ ir atšķirības starp spriedumu un apstiprinājumu;
b)
atsauc, ja skaidri redzams, ka tas izsniegts nepamatoti, neievērojot šajā regulā noteiktās prasības.
2.   Labojot vai atsaucot Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu, piemēro izcelsmes dalībvalsts tiesību aktus.”
Šīs regulas 11. pants “Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājuma spēkā esamība” ir izteikts šādā redakcijā:
“Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājums ir spēkā tikai sprieduma izpildāmības robežās.”
Saskaņā ar minētās regulas 18. pantu “Neatbilstības minimālajiem standartiem novēršana”:
“1.   Ja tiesas procesā izcelsmes dalībvalstī nav ievēroti 13. līdz 17. pantā noteiktie procesuālie noteikumi, šādu neatbilstību novērš un spriedumu apstiprina par Eiropas izpildes rīkojumu:
a)
ja spriedums ir izsniegts parādniekam saskaņā ar 13. vai 14. panta prasībām;
b)
ja parādniekam ir bijusi iespēja apstrīdēt spriedumu, nododot to pilnīgai pārskatīšanai, un parādnieks spriedumā vai tam pievienotā dokumentā ir bijis pienācīgi informēts par pārsūdzības procesuālajiem noteikumiem, ietverot tās iestādes nosaukumu un adresi, kurai jāiesniedz pārsūdzība, un vajadzības gadījumā pārsūdzības termiņu; un
c)
ja parādnieks nav apstrīdējis spriedumu saskaņā ar attiecīgajiem procesuālajiem noteikumiem.
2.   Ja tiesas procesā izcelsmes dalībvalstī nav ievēroti 13. pantā vai 14. pantā minētie procesuālie noteikumi, šādu neatbilstību uzskata par novērstu, ja parādnieka izturēšanās prāvā liecina, ka tas personīgi ir saņēmis piegādājamo dokumentu pietiekami agri, lai parūpētos par savu aizstāvību.”
Šīs pašas regulas 20. panta “Izpildes process” 1. punktā ir noteikts:
“Neietekmējot šīs nodaļas noteikumus, izpildes procesu reglamentē izpildes valsts tiesību akti.
Spriedumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpilda ar tādiem pašiem nosacījumiem kā spriedumu, kas pieņemts izpildes dalībvalstī.”
Regulas Nr. 805/2004 21. pantā “Izpildes atteikums” ir paredzēts:
“1.   Izpildes valsts kompetentā tiesa noraida sprieduma izpildi pēc parādnieka pieprasījuma, ja spriedums, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, ir pretrunā ar kādu agrāku spriedumu, kas pieņemts jebkurā dalībvalstī vai trešajā valstī, ja:
a)
agrākajam spriedumam ir bijis viens un tas pats prasījuma pamats un priekšmets un tas pieņemts lietā starp tām pašām pusēm;
b)
agrākais spriedums ir pieņemts izpildes dalībvalstī vai atbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi, lai to atzītu izpildes dalībvalstī; un
c)
pretrunīgums nav minēts un nevarēja būt minēts lietas izskatīšanā izcelsmes dalībvalstī.
2.   Spriedumu vai tā apstiprinājumu par Eiropas izpildes rīkojumu izpildes dalībvalstī nekādā gadījumā nedrīkst pārskatīt pēc būtības.”
Saskaņā ar šīs regulas 23. pantu “Izpildes apturēšana vai ierobežošana”:
“Ja parādnieks:
–
ir apstrīdējis spriedumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, ietverot pārskatīšanas pieteikumu 19. panta izpratnē, vai
–
ir iesniedzis pieprasījumu labot vai atcelt Eiropas izpildes rīkojumu saskaņā ar 10. pantu,
izpildes dalībvalsts kompetentā tiesa vai iestāde, saņemot pieprasījumu no parādnieka var,
a)
ierobežot izpildes procesu, attiecinot to tikai uz aizsardzības pasākumiem; vai arī
b)
noteikt, ka izpilde notiks tikai tad, ja būs sniegts tās noteiktais nodrošinājums; vai
c)
ārkārtējos apstākļos apturēt sprieduma izpildi.”
Regula Nr. 1215/2012
Regulas Nr. 1215/2012 36. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstī pieņemtu spriedumu bez kādas īpašas procedūras atzīst pārējās dalībvalstīs.”
Šīs regulas 44. pantā ir paredzēts:
“1.   Ja tiek iesniegts pieteikums atteikt sprieduma izpildi saskaņā ar 3. iedaļas 2. apakšiedaļu, tiesa uzrunātajā dalībvalstī pēc tās personas pieteikuma, pret kuru lūgta izpilde, var:
a)
ierobežot izpildi, izpildot tikai aizsardzības pasākumus;
b)
izpildīt spriedumu ar nosacījumu, ka tiek sniegtas iestādes noteiktās garantijas; vai
c)
pilnībā vai daļēji apturēt sprieduma izpildi.
2.   Kompetentā iestāde uzrunātajā dalībvalstī pēc tās personas pieteikuma, pret kuru lūgta izpilde, aptur izpildi, ja sprieduma izpildāmība ir apturēta izcelsmes dalībvalstī.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Amtsgericht Hünfeld
(Hīnfeldes pirmās instances tiesa, Vācija) 2019. gada 14. jūnijā izsniedza
Arik Air
brīdinājumu par
Lufthansa
prasījuma 2292993,32 EUR apmērā piespiedu izpildīšanu. Minētā tiesa uz šā brīdinājuma pamata 2019. gada 24. oktobrī izsniedza Eiropas izpildes rīkojumu un 2019. gada 2. decembrī – Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu.
Lufthansa
tiesu izpildītājam [
antstolis
], kas darbojas Lietuvā (turpmāk tekstā – “tiesu izpildītājs”), iesniedza pieteikumu par izpildi, proti, par to, lai viņš atbilstoši šim apstiprinājumam izpildītu šo izpildes rīkojumu.
Arik Air
, pamatojoties uz Regulas Nr. 805/2004 10. pantu, iesniedza
Landgericht Frankfurt am Main
(Frankfurtes pie Mainas apgabaltiesa, Vācija) pieteikumu atsaukt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu un izbeigt prasījuma piespiedu piedziņu tā iemesla dēļ, ka
Amtsgericht Hünfeld
(Hīnfeldes pirmās instances tiesa) procesuālo dokumentu paziņošanā esot pieļāvusi pārkāpumus un ka līdz ar to neesot ievērots tai atvēlētais termiņš iebilšanai pret minētās tiesas izsniegto brīdinājumu.
Arik Air
vērsās arī pie tiesu izpildītāja Lietuvā ar pieteikumu apturēt izpildes procesu līdz brīdim, kad Vācijas tiesa, kurai iesniegts attiecīgs pieteikums, būs pieņēmusi galīgo nolēmumu attiecībā uz pieteikumu atsaukt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu un izbeigt prasījuma piespiedu piedziņu. Minētais tiesu izpildītājs atteicās apmierināt šo pieteikumu par apturēšanu, jo uzskatīja, ka attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā nav paredzēta iespēja lūgt šādu apturēšanu, ar tādu pamatojumu – kā šajā gadījumā –, ka izcelsmes dalībvalsts tiesā ir celta prasība par izpildāmo nolēmumu.
Ar 2020. gada 9. aprīļa rīkojumu
Landgericht Frankfurt am Main
(Frankfurtes pie Mainas apgabaltiesa) noteica, ka 2019. gada 24. oktobrī izdotā Eiropas izpildes rīkojuma izpildes apturēšana ir atkarīga no
Arik Air
veicamas drošības naudas iemaksas 2000000 EUR apmērā. Minētā tiesa norādīja, ka tad, ja šī drošības nauda netiek iemaksāta, tā pieteikumu par šā rīkojuma izpildes apturēšanu nevar apmierināt, jo
Arik Air
nebija pierādījusi nedz to, ka izpildes rīkojumā būtu pieļauti pārkāpumi, nedz to, ka termiņš iebildumu celšanai būtu pagājis un ka
Arik Air
par to nebūtu vainojama.
Par tiesu izpildītāja lēmumu, ar ko atteikta šā izpildes procesa apturēšana,
Arik Air
cēla prasību
Kauno apylinkės teismas
(Kauņas apriņķa tiesa, Lietuva). Ar 2020. gada 11. jūnija rīkojumu minētā tiesa šo prasību noraidīja.
Lemjot par
Arik Air
iesniegto apelācijas sūdzību par
Kauno apylinkės teismas
(Kauņas apriņķa tiesa) 2020. gada 11. jūnija rīkojumu,
Kauno apygardos teismas
(Kauņas apgabaltiesa, Lietuva) ar 2020. gada 25. septembra rīkojumu atcēla šo pirmās instances tiesas nolēmumu un nolēma apturēt aplūkojamo izpildes procesu, lai sagaidītu Vācijas tiesas galīgo nolēmumu par
Arik Air
pieteikumiem.
Kauno apygardos teismas
(Kauņas apgabaltiesa) atzina, ka, ņemot vērā nesamērīga kaitējuma risku, kas varētu izrietēt no izpildes procesa, kurš uzsākts pret
Arik Air
, prasības celšana izcelsmes dalībvalsts tiesā par Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu ir uzskatāma par pietiekamu pamatu šā procesa apturēšanai. Pretēji
Kauno apylinkės teismas
(Kauņas apriņķa tiesa) tā arī atzina: tā kā trūkst informācijas, kas apliecinātu, ka Vācijas tiesas noteiktā drošības nauda šajā procesa stadijā ir iemaksāta, nebija pamata uzskatīt, ka pēdējai minētajai tiesai būtu piekritīga lemšana par pieteikuma apturēt izpildes aktus pamatotību.
Lufthansa
par
Kauno apygardos teismas
(Kauņas apgabaltiesa) 2020. gada 25. septembra rīkojumu iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesai –
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
(Lietuvas Augstākā tiesa).
Minētā tiesa vispirms jautā par izpildes dalībvalsts tiesas vai kompetentās iestādes veiktās pārbaudes tvērumu, piemērošanas nosacījumiem un apjomu Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta izpratnē.
Šajā ziņā minētā tiesa uzskata, ka jau no šā panta formulējuma izriet, ka izpildes dalībvalsts tiesai vai kompetentajai iestādei ir rīcības brīvība attiecībā uz iespējamību uzdot izpildes procesa apturēšanu, un tā vēlas noskaidrot šīs brīvības apjomu. Tā norāda, ka, pirmkārt, minētajā pantā ietvertās frāzes “ir apstrīdējis [pārsūdzējis] spriedumu” un “ietverot [tajā skaitā]”, liecina, ka ar to domātas visas pārskatīšanas un pārsūdzības iespējas izcelsmes dalībvalstī, un šķiet, ka šajā gadījumā šis nosacījums ir izpildīts, un, otrkārt, jēdziena “ārkārtēji apstākļi” tvērums visās dalībvalstīs būtu jāinterpretē vienveidīgi.
Iesniedzējtiesa precizē, ka, tā kā šajā gadījumā lieta ir izskatīšanā izcelsmes dalībvalsts tiesā, pamatlietas puses nav vienisprātis par šīs tiesvedības nozīmi, tvērumu un panākumu izredzēm. Proti,
Arik Air
apgalvo, ka tā izmanto savas tiesības uz tiesību aizsardzību, savukārt
Lufthansa
apšauba šādu tiesību esību un apgalvo, ka pirmā minētā tikai mēģina novilcināt izpildes procesu. Tādēļ minētā tiesa vēlas noskaidrot apjomu pārbaudei – kas tai eventuāli būs jāveic – par procesu izcelsmes dalībvalstī.
Turpinot – minētā tiesa, ņemot vērā saikļa “vai [..]” lietojumu tekstā starp Regulas Nr. 805/2004 23. pantā paredzētajiem dažādajiem pasākumiem, kurus tiesa vai kompetentā iestāde izpildes dalībvalstī var veikt, lai apturētu vai ierobežotu izpildi, jautā, vai ir iespējams vienlaikus piemērot vairākus no šiem pasākumiem.
Visbeidzot iesniedzējtiesa norāda, ka, piemērojot Regulu Nr. 1215/2012, izcelsmes dalībvalstī pieņemtam nolēmumam par izpildāmības apturēšanu būtu jārada sekas izpildes dalībvalstī atbilstoši šīs regulas 36. panta 1. punktā noteiktajam vispārīgajam pienākumam atzīt nolēmumus civillietās un komerclietās. Tomēr no izpildes procesa apturēšanas nošķirams pienākums esot minēts arī minētās regulas 44. panta 2. punktā. Savukārt Regulā Nr. 805/2004 neesot precizēts, vai tiesas nolēmuma izpildāmības apturēšanai izcelsmes dalībvalstī būtu automātiski jāizraisa šā nolēmuma izpildes apturēšana citā dalībvalstī vai tomēr šīm vajadzībām ir nepieciešams izpildes dalībvalsts kompetento iestāžu lēmums. Tālab esot jānoskaidro, vai Regulā Nr. 1215/2012 paredzētajam regulējumam līdzīgs regulējums būtu piemērojams saistībā ar Regulu Nr. 805/2004.
Šādos apstākļos
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
(Lietuvas Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Kā, ņemot vērā Regulas Nr. 805/2004 mērķus, tostarp mērķi paātrināt un vienkāršot dalībvalstu spriedumu izpildi un nodrošināt tiesību uz taisnīgu tiesu efektīvu aizsardzību, ir jāinterpretē Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punktā lietotais termins “ārkārtēji apstākļi”? Kāda ir izpildes dalībvalsts kompetento iestāžu rīcības brīvība, interpretējot [šo] terminu [..]?
2)
Vai var uzskatīt, ka, lemjot par Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta piemērošanu, ir nozīme tādiem apstākļiem kā šajā lietā aplūkotie, kas ir saistīti ar tiesvedību izcelsmes valstī, kurā tiek izlemts jautājums par tāda sprieduma atcelšanu, uz kura pamata tika izdots Eiropas izpildes rīkojums? Pēc kādiem kritērijiem ir jānovērtē apelācijas tiesvedība izcelsmes dalībvalstī, un cik aptverošam jābūt izcelsmes dalībvalstī notiekošās tiesvedības novērtējumam, ko veic izpildes dalībvalsts kompetentās iestādes?
3)
Kāds ir novērtējuma priekšmets, lemjot par Regulas Nr. 805/2004 23. pantā lietotā termina “ārkārtēji apstākļi” piemērošanu: vai ir jānovērtē attiecīgo strīda apstākļu ietekme, ja izcelsmes valstī tiek apstrīdēts izcelsmes valsts spriedums, vai ir jāanalizē iespējamais ieguvums vai kaitējums, ko radītu šīs regulas 23. pantā minētais pasākums, un vai ir jāanalizē parādnieka ekonomiskā spēja izpildīt spriedumu vai citi apstākļi?
4)
Vai saskaņā ar Regulas Nr. 805/2004 23. pantu ir iespējams vienlaikus piemērot vairākus šajā pantā norādītos pasākumus? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, uz kādiem kritērijiem ir jābalstās izpildes valsts kompetentajām iestādēm, lemjot par vairāku šo pasākumu piemērošanas pamatotību un samērīgumu?
5)
Vai tiesiskais režīms, kas noteikts Regulas [Nr. 1215/2012] 36. panta 1. punktā, ir jāpiemēro izcelsmes valsts tiesas nolēmumam par izpildāmības apturēšanu (vai atcelšanu), vai arī ir piemērojams tiesiskais režīms, kas līdzīgs minētās regulas 44. panta 2. punktā noteiktajam?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo līdz trešo jautājumu
Ar pirmo līdz trešo jautājumu, kas jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesu interpretēt jēdzienu “ārkārtēji apstākļi” Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta izpratnē un, konkrētāk, vai un kādā mērā apstākļi saistībā ar tādu tiesvedību izcelsmes dalībvalstī, kas vērsta pret nolēmumu, kurš apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vai pret Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu, ir nozīmīgi šā jēdziena tvēruma noteikšanai.
Saskaņā ar Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punktu, ja parādnieks ir pārsūdzējis nolēmumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, tajā skaitā pārskatīšanas pieteikumu 19. panta izpratnē, vai ir iesniedzis pieteikumu labot vai atsaukt Eiropas izpildes rīkojumu atbilstoši minētās regulas 10. pantam, izpildes dalībvalsts tiesa vai kompetentā iestāde var pēc parādnieka pieprasījuma ārkārtējos apstākļos apturēt izpildes procesu.
Ir jānorāda, ka šī norma neietver nevienu atsauci uz dalībvalstu tiesību aktiem attiecībā uz nozīmi un tvērumu, kāds būtu piešķirams jēdzienam “ārkārtēji apstākļi”, un ka līdz ar to, ņemot vērā gan prasības par Savienības tiesību normu vienveidīgu piemērošanu, gan prasības par vienlīdzības principu, šis jēdziens ir uzskatāms par autonomu Savienības tiesību jēdzienu un visā Savienībā ir interpretējams vienveidīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 27. janvāris, Zinātnes parks,
C‑347/20
,
EU:C:2022:59
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tas, ka Regulas Nr. 805/2004 20. panta 1. punkts ietver atsauci uz izpildes dalībvalsts tiesību aktiem saistībā ar izpildes procesu, šo konstatējumu nevar atspēkot. Proti, kā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 15. punktā, šī atsauce neietekmē šīs regulas IV nodaļas noteikumus un it īpaši tās 23. pantu, kurā ir skaidri paredzēti nosacījumi varbūtējai izpildes procesa apturēšanai vai ierobežošanai īpašā gadījumā, kad parādnieks iepriekš ir cēlis prasību tiesā izcelsmes dalībvalstī.
Tāpēc, kā izriet no Tiesas judikatūras, interpretējot jēdzienu “ārkārtēji apstākļi” Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta izpratnē, ir jāņem vērā ne tikai šīs normas teksts, bet arī konteksts un tiesību akta, kurā tā ietilpst, mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 9. oktobris, BGL BNP Paribas,
C‑548/18
,
EU:C:2019:848
,
25.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta formulējumu jānorāda, ka jau no šīs normas formulējuma, konkrēti, darbības vārda “varēt” un īpašības vārda “ārkārtēji” lietojuma, izriet, ka, lai gan Savienības likumdevējs ir atvēlējis izpildes dalībvalsts tiesām vai iestādēm rīcības brīvību izvērtēt nepieciešamību apturēt izpildes nolēmumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, tas ir vēlējies ierobežot šo iespēju ar konstatējumu, ka pastāv apstākļi, kurus tas kvalificējis kā “ārkārtējus”, un līdz ar to šī tiesību norma noteikti ir jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 22. oktobris, Thomas Cook Belgium,
C‑245/14
,
EU:C:2015:715
,
31.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr no tā, ka Savienības likumdevējs ir izmantojis jēdzienu “ārkārtēji apstākļi”, ir izsecināms, ka tas nav vēlējies ierobežot Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta tvērumu, to attiecinot tikai uz nepārvaramas varas situācijām, kas pēc vispārīga principa izriet no neprognozējamiem un nenovēršamiem notikumiem, kurus izraisījuši ar parādnieku nesaistīti apstākļi.
Ņemot vērā šos teksta elementus, ir uzskatāms, ka iespēja apturēt izpildes procesu nolēmumam, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, ir attiecināma vienīgi uz gadījumiem, kad izpildes turpināšana parādniekam radītu reālu tāda īpaši smaga kaitējuma risku, kura novēršana nebūtu iespējama vai būtu ļoti sarežģīta tad, ja tiktu apmierināta prasība, ko tas cēlis, vai pieteikums, kuru tas iesniedzis izcelsmes dalībvalstī.
Turklāt no Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta interpretācijas izriet, ka tāda tiesvedība, ko parādnieks ierosinājis izcelsmes dalībvalstī – vai nu lai pārsūdzētu nolēmumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vai arī lai iesniegtu pieteikumu labot vai atsaukt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu –, ir uzskatāma par priekšnosacījumu izpildes dalībvalsts tiesas vai kompetentās iestādes pārbaudei par to, vai pastāv ārkārtēji apstākļi, lai eventuāli apturētu šā rīkojuma izpildi.
Otrkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta kontekstu ir jānorāda, ka šīs regulas vispārējā sistēmā ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanas un izpildes procedūras (eksekvatūras) atcelšana, kas paredzēta tās 5. pantā, ir balstīta uz kompetenču skaidru sadalījumu starp izcelsmes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no vienas puses, un izpildes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no otras puses, kā arī prasībām, kuras ir jāievēro gan saistībā ar procesu, kura rezultātā tiek pieņemts lēmums attiecībā uz neapstrīdētu prasījumu, gan šā nolēmuma izpildes gaitā. Šis kompetences sadalījums izriet no apstākļa, ka šis prasījums un Eiropas izpildes rīkojums, kurā tas konstatēts, tiek pierādīti, pamatojoties uz izcelsmes dalībvalsts tiesību normām, savukārt izpildes process – atbilstoši minētās regulas 20. pantam – ir reglamentēts izpildes dalībvalsts tiesību aktos.
Tātad izcelsmes dalībvalstī nolēmuma attiecībā uz neapstrīdētu prasījumu apstiprināšanā par Eiropas izpildes rīkojumu ir pienākums ievērot Regulas Nr. 805/2004 III nodaļā izklāstītos minimālos standartus. Šajā ziņā, piemērojot šīs regulas 18. pantu, šo normu pārkāpumu var novērst vienīgi šīs valsts tiesās vai iestādēs.
Savukārt izpildes dalībvalsts tiesas vai kompetentās iestādes saistībā ar kompetenci, kas tām piešķirta ar Regulas Nr. 805/2004 20. pantu, ir tiesīgas pārbaudīt, vai pastāv apstākļi, kas attaisnotu izpildes atteikumu uz šīs regulas 21. panta 1. punkta pamata vai izpildes ierobežošanu vai apturēšana atbilstoši minētās regulas 23. pantam.
Tātad pārsūdzība par izcelsmes dalībvalstī pieņemtu nolēmumu vai tā apstiprinājumu par Eiropas izpildes rīkojumu nevar būt atkarīga no šo tiesu vai iestāžu veikta vērtējuma. Proti, kā izriet no Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkta – kopsakarā ar tās 18. apsvērumu –, līdz ar dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos tiesas spriešanai katrā no tām ikviena dalībvalsts tiesa var uzskatīt, ka visi nosacījumi apstiprināšanai par Eiropas izpildes rīkojumu ir izpildīti un ka līdz ar to izpildes dalībvalstī lēmumu attiecībā uz neapstrīdētu prasījumu vai tā apstiprināšanu nekādā gadījumā nevar pārskatīt pēc būtības.
Tātad no Regulas Nr. 805/2004 vispārējās sistēmas izriet, ka izpildes dalībvalstī nedz tiesas, nedz kompetentās iestādes nav tiesīgas pārbaudīt – nedz tieši, nedz netieši saistībā ar pieteikumu par izpildes procesa apturēšanu – šādu nolēmumu, kas pieņemts izcelsmes dalībvalstī, vai tā apstiprinājumu par Eiropas izpildes rīkojumu.
Ņemot vērā šo kompetences sadalījumu starp izcelsmes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no vienas puses, un izpildes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no otras puses, kas noteikts Regulā Nr. 805/2004, izpildes dalībvalsts tiesām vai iestādēm piešķirtā rīcības brīvība ir ierobežota attiecībā uz to apstākļu izvērtēšanu, uz kuriem balstoties ir iespējams apmierināt pieteikumu par izpildes apturēšanu. Tātad, pārbaudot šādu pieteikumu, lai noskaidrotu, vai apstākļi, uz kuriem parādnieks norādījis šāda pieteikuma pamatojumā, ir ārkārtēji, šīs tiesas vai iestādes, konstatējušas, ka izcelsmes dalībvalstī ir celta prasība vai iesniegts pieteikums Regulas Nr. 805/2004 23. panta izpratnē, var tikai līdzsvarot iesaistīto personu intereses, proti, kreditora intereses nekavējoties izpildīt nolēmumu attiecībā uz tā prasījumu un parādnieka intereses izvairīties no īpaši smaga un nenovēršama vai grūti novēršama kaitējuma, lai tādējādi noskaidrotu šajā pantā paredzēto taisnīgo līdzsvaru. Kā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 30. punktā, veicot šo pārbaudi, minētās tiesas vai iestādes atturas no jebkāda vērtējuma – pat
prima facie
vērtējuma – par prasības, ko parādnieks cēlis, vai pieteikuma, ko tas iesniedzis izcelsmes dalībvalstī, pamatotību.
Treškārt, nepieciešamību jēdzienu “ārkārtēji apstākļi” interpretēt šauri atbalsta arī Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkta teleoloģiskā interpretācija.
Proti, kā izriet no šīs regulas 1. panta kopsakarā ar tās 8. apsvērumu, ar to ir paredzēts nodrošināt brīvu apriti, citastarp nolēmumiem attiecībā uz neapstrīdētiem prasījumiem, un paātrināt un vienkāršot to izpildi dalībvalstī, kas nav valsts, kurā pieņemts nolēmums. Ņemot vērā šo mērķi, šauri ir jāinterpretē arī šīs regulas 21. un 23. pantā minētie nosacījumi, kuri kavē šo nolēmumu tūlītēju izpildi.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz pirmo līdz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais jēdziens “ārkārtēji apstākļi” aptver arī situāciju, kad nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildes procesa turpināšana – ja parādnieks izcelsmes dalībvalstī ir cēlis prasību pret šo nolēmumu vai iesniedzis pieteikumu labot vai atsaukt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu – šim parādniekam radītu reālu tāda īpaši smaga kaitējuma risku, kura novēršana nebūtu iespējama vai būtu ļoti sarežģīta gadījumā, ja tiktu atcelts minētais nolēmums vai tiktu izlabots vai atsaukts izpildes rīkojuma apstiprinājums. Šis jēdziens neattiecas uz apstākļiem saistībā ar tiesvedību, kas izcelsmes dalībvalstī uzsākta pret nolēmumu, kurš apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vai pret Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu.
Par ceturto jautājumu
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 805/2004 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj vienlaikus piemērot ierobežojošus pasākumus – drošības naudas iemaksas noteikšanu vai izpildes apturēšanu –, kas paredzēti attiecīgi tā a), b) un c) punktā.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Regulas Nr. 805/2004 23. pantā “Izpildes apturēšana vai ierobežošana” ir uzskaitīti pasākumi, kurus pēc parādnieka pieprasījuma var noteikt izpildes dalībvalsts tiesa vai kompetentā iestāde, proti, izpildes procesa ierobežošana, to attiecinot tikai uz aizsardzības pasākumiem, izpildes pakļaušana priekšnosacījumam par nodrošinājuma [drošības naudas] sniegšanu vai izpildes apturēšana ārkārtējos apstākļos.
No šā panta formulējuma izriet, ka tajā paredzētie pasākumi ir saistīti ar saikli “vai [..]”, kam dažās valodu versijās var piemist gan alternatīva, gan kumulatīva nozīme (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Autoservizi Giordano,
C‑513/18
,
EU:C:2020:59
,
24.
punkts un tajā minētā judikatūra). Tātad šā saikļa izmantošana neatspoguļo Savienības likumdevēja nodomu attiecībā uz iespēju Regulas Nr. 805/2004 23. pantā minētos pasākumus piemērot vienlaikus.
Savukārt šā panta vispārējā sistēma un tajā paredzēto pasākumu tvērums pieļauj uzskatu, ka vienlaikus piemērot izpildes procesa apturēšanas pasākumu, kas paredzēts Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punktā, no vienas puses, un šā procesa ierobežošanas pasākumu, kas paredzēts 23. panta a) punktā, vai 23. panta b) punktā paredzēto pasākumu, ar ko kreditoram tiek uzlikts pienākums sniegt nodrošinājumu (drošības naudu), no otras puses, nav iespējams.
Proti, izpildes procesa apturēšana pēc parādnieka pieprasījuma atbilstoši Regulas Nr. 805/2004 23. panta c) punktam, ņemot vērā tās tiešās sekas šā procesa turpināšanai, kavē iespējas ierobežot izpildes procesu, to attiecinot tikai uz aizsardzības pasākumiem šīs regulas 23. panta a) punkta izpratnē. Savukārt kreditoram uzlikts pienākums sniegt nodrošinājumu [drošības naudu], pamatojoties uz minētās regulas 23. panta b) punktu, ir paredzēts, lai varētu nekavējoties turpināt aplūkojamā prasījuma izpildi, un, loģiski spriežot, tas liedz vienlaikus piemērot arī izpildes apturēšanas pasākumu.
Tomēr, kā būtībā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 52. punktā, nav izslēgts, ka izpildes dalībvalsts tiesa vai kompetentā iestāde kreditoram, kas ir prasītājs, var uzlikt pienākumu sniegt nodrošinājumu [drošības naudu] kā nosacījumu tādu izpildes pasākumu īstenošanai, kuri ir tikai aizsardzības pasākumi.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 805/2004 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj vienlaikus piemērot ierobežojošus pasākumus un noteikt drošības naudas iemaksu, kā paredzēts tā a) un b) punktā, taču ne vienlaikus piemērot vienu no šiem diviem pasākumiem kopā ar šā panta c) punktā paredzēto izpildes procesa apturēšanu.
Par piekto jautājumu
Ar piekto jautājumu, kas attiecas uz Regulas Nr. 1215/2012 36. panta 1. punktu un 44. panta 2. punktu, tiek jautāts, kā interpretējamas izcelsmes dalībvalstī pieņemta nolēmuma – ar kuru uzdots apturēt izpildāmību tādam nolēmumam attiecībā uz neapstrīdētu prasījumu, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, – sekas pēdējā minētā nolēmuma izpildes procesam, kas uzsākts izpildes dalībvalstī.
Vispirms ir jānorāda, ka tad, ja no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu neizriet, ka dienā, kad tas iesniegts Tiesai, attiecīgā Vācijas tiesa būtu galīgi nolēmusi apturēt 2019. gada 24. oktobra Eiropas izpildes rīkojuma izpildi, šajā nolūkā uzsākts process šajā dienā bija izskatīšanā minētajā tiesā un ka līdz ar to nevar izslēgt, ka ir pieņemts nolēmums par šā rīkojuma izpildes apturēšanu. Tātad nav acīmredzami, ka atbilde uz piekto jautājumu nebūtu noderīga iesniedzējtiesai, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu. No tā izriet, ka šis jautājums ir pieņemams.
Ir arī jānorāda – pat ja, formāli raugoties, iesniedzējtiesa lūdz sniegt interpretāciju par Regulas Nr. 1215/2012 36. panta 1. punktu un 44. panta 2. punktu, pašas Regulas Nr. 805/2004, uz kuru pamatojoties pamatlietā tika ierosināts izpildes process, 6. panta 2. punktā ir reglamentēts nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildāmības apturēšanas gadījums.
Tā kā Tiesa ir tiesīga no visas iesniedzējtiesas iesniegtās informācijas, it īpaši no iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojuma, izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā pamatlietas priekšmetu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, Profi Credit Slovakia,
C‑485/19
,
EU:C:2021:313
,
50.
punkts un tajā minētā judikatūra), piektais jautājums ir saprotams tā, ka ar to tiek lūgta Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punkta interpretācija.
Līdz ar to ar piekto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildāmība ir apturēta izcelsmes dalībvalstī, izpildes dalībvalsts tiesai ir pienākums, pamatojoties uz šo nolēmumu, apturēt pēdējā minētajā valstī uzsākto izpildes procesu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 805/2004 6. panta 1. punkta izriet, ka nolēmuma attiecībā uz neapstrīdētu prasījumu apstiprināšana par Eiropas izpildes rīkojumu ir atkarīga no vairākiem nosacījumiem, tostarp šīs regulas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā nosacījuma par šā nolēmuma izpildāmību izcelsmes dalībvalstī.
Saskaņā ar šīs regulas 11. pantu Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājums rada sekas tikai minētā nolēmuma izpildāmības ietvaros.
No šīm normām izriet, ka Eiropas izpildes rīkojums nevar radīt tiesiskas sekas, ja šādi apstiprinātā nolēmuma izpildāmība izcelsmes dalībvalstī ir apturēta.
Tieši šajā kontekstā Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punktā ir paredzēts, ka tad, ja nolēmums, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vairs nav izpildāms vai tā izpilde ir atlikta vai ierobežota, izsniedz tā izpildāmības atsaukšanas vai ierobežošanas apstiprinājumu; šajā nolūkā izcelsmes tiesai iesniedz pieprasījumu, izmantojot šīs regulas IV pielikumā iekļauto veidlapas paraugu.
Līdz ar to, ja nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildāmība ir apturēta izcelsmes dalībvalstī, izpildes dalībvalsts tiesai vai kompetentajai iestādei ir pienākums apturēt izpildes procesu, kas šajā valstī ir ierosināts gadījumā, kad iesniegts Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punktā paredzētais apstiprinājums.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz piekto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 11. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildāmība izcelsmes dalībvalstī ir apturēta un izpildes dalībvalsts tiesai ir iesniegts šajā 6. panta 2. punktā paredzētais apstiprinājums, minētajai tiesai ir pienākums, pamatojoties uz šo nolēmumu, apturēt izpildes procesu, kas uzsākts pēdējā minētajā valstī.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 805/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem, 23. panta c) punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tajā minētais jēdziens “ārkārtēji apstākļi” aptver arī situāciju, kad nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildes procesa turpināšana – ja parādnieks izcelsmes dalībvalstī ir cēlis prasību pret šo nolēmumu vai iesniedzis pieteikumu labot vai atsaukt Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu – šim parādniekam radītu reālu tāda īpaši smaga kaitējuma risku, kura novēršana nebūtu iespējama vai būtu ļoti sarežģīta gadījumā, ja tiktu atcelts minētais nolēmums vai tiktu izlabots vai atsaukts izpildes rīkojuma apstiprinājums. Šis jēdziens neattiecas uz apstākļiem saistībā ar tiesvedību, kas izcelsmes dalībvalstī uzsākta pret nolēmumu, kurš apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, vai pret Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājumu.

2)
Regulas Nr. 805/2004 23. pants
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tas ļauj vienlaikus piemērot ierobežojošus pasākumus un noteikt drošības naudas iemaksu, kā paredzēts tā a) un b) punktā, taču ne vienlaikus piemērot vienu no šiem diviem pasākumiem kopā ar šā panta c) punktā paredzēto izpildes procesa apturēšanu

3)
Regulas Nr. 805/2004 6. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 11. pantu
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tad, ja nolēmuma, kas apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu, izpildāmība izcelsmes dalībvalstī ir apturēta un izpildes dalībvalsts tiesai ir iesniegts šajā 6. panta 2. punktā paredzētais apstiprinājums, minētajai tiesai ir pienākums, pamatojoties uz šo nolēmumu, apturēt izpildes procesu, kas uzsākts pēdējā minētajā valstī.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – lietuviešu.