CELEX: 62021CJ0343
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Spoločná poľnohospodárska politika
Opatrenia na podporu rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka
Agroenvironmentálne platby
Nariadenie (ES) č. 1974/2006
Nemožnosť príjemcov pokračovať v plnení dohodnutých záväzkov
Pojmy ‚rozdelenie na jednotlivé časti‘ a ‚opatrenia na zlučovanie pôdy‘
Neexistencia opatrení potrebných na prispôsobenie záväzkov príjemcu novej situácii podniku
Nariadenie (ES) č. 1122/2009
Pojem ‚vyššia moc a mimoriadne okolnosti‘

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 45 ods. 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 368, 2006, s. 15
), a článku 31 nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (
Ú. v. EÚ L 30, 2009, s. 16
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi poľnohospodárom PV na jednej strane a zamestnik izpălnitelen direktor na Dăržaven fond „Zemedelje“, (zástupca výkonného riaditeľa Štátneho poľnohospodárskeho fondu, Bulharsko) vo veci rozhodnutia, ktorým sa PV ukladá povinnosť vrátiť 20 % z financovania, ktoré získal na základe opatrenia 214 „Agroenvironmentálne platby“ z programu rozvoja vidieka 2007 – 2013 (ďalej len „opatrenie 214“) na hospodárske roky 2013 až 2016.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 1698/2005
Odôvodnenie 35 nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1
) uvádzalo:
„(35)
„Agroenvironmentálne platby by naďalej mali zohrávať významnú úlohu pri podpore trvalo udržateľného rozvoja vidieckych oblastí a pri reagovaní na narastajúci dopyt spoločnosti po environmentálnych službách. Mali by naďalej povzbudzovať poľnohospodárov a ostatných pôdohospodárov, aby slúžili spoločnosti ako celku zavádzaním poľnohospodárskych výrobných metód zlučiteľných s ochranou a zlepšovaním životného prostredia, krajiny a jej prvkov, prírodných zdrojov, pôdy a genetickej diverzity alebo pokračovaním v ich uplatňovaní. Z tohto hľadiska by sa mala osobitná pozornosť venovať zachovaniu genetických zdrojov. V súlade so zásadou ‚znečisťovateľ platí‘ by sa tieto platby mali vzťahovať iba na tie záväzky, ktoré sú prísnejšie ako príslušné povinné normy.“
Článok 36 tohto nariadenia, nazvaný „Opatrenia“, stanovoval:
„Podpora uvedená v tomto oddiele sa týka:
a)
opatrení zameraných na trvalo udržateľné využívanie poľnohospodárskej pôdy prostredníctvom:
…
iv)
agroenvironmentálnych platieb;
…
…“
Článok 39 uvedeného nariadenia s názvom „Agroenvironmentálne platby“ stanovoval:
„1.   Členské štáty sprístupnia podporu ustanovenú v článku 36 písm. a) bode iv) na celom svojom území v súlade so svojimi konkrétnymi potrebami.
2.   Agroenvironmentálne platby sa poskytujú poľnohospodárom, ktorí dobrovoľne prijali agroenvironmentálne záväzky. …
3.   …
Tieto záväzky sa spravidla prijmú na obdobie medzi piatimi a siedmimi rokmi. …
4.   Platby sa poskytujú ročne a pokrývajú dodatočné náklady a stratu príjmu, ktoré vyplývajú z prijatia záväzku. V prípade potreby sa môžu vzťahovať aj na transakčné náklady.
…“
Nariadenie č. 1974/2006
Odôvodnenie 23 nariadenia č. 1974/2006 uvádzalo:
„Pokiaľ ide o podporu pre agroenvironmentálne otázky a životné podmienky zvierat, minimálne požiadavky, ktoré majú spĺňať príjemcovia v súvislosti s rozličnými záväzkami spojenými s agroenvironmentálnymi otázkami a životnými podmienkami zvierat, by mali zabezpečiť vyvážené uplatňovanie podpory, ktoré zohľadňuje ciele, a tak by malo prispievať k trvalo udržateľnému rozvoju vidieka. V tejto súvislosti by malo mať osobitný význam vypracovanie metodiky na výpočet dodatočných nákladov, ušlého príjmu a pravdepodobných transakčných nákladov vyplývajúcich z daného záväzku. Ak sa záväzky zakladajú na vstupných obmedzeniach, podpora by sa mala poskytnúť len v prípade, že takéto obmedzenia možno posúdiť spôsobom poskytujúcim primeranú záruku dodržiavania záväzku.“
Článok 45 tohto nariadenia stanovoval:
„1.   Ak príjemca rozšíri plochu podniku v období, počas ktorého trvá daný záväzok ako podmienka na poskytnutie sérií pomoci, členské štáty môžu zabezpečiť rozšírenie záväzku tak, aby sa vzťahoval na dodatočnú plochu po celý zvyšok obdobia záväzku v súlade s odsekom 2, alebo aby sa pôvodný záväzok nahradil novým v súlade s odsekom 3.
Takéto nahradenie možno zabezpečiť aj v prípadoch rozšírenia oblasti, na ktorú sa v rámci podniku záväzok vzťahuje.
2.   Rozšírenie uvedené v odseku 1 možno poskytnúť len za týchto podmienok:
a)
je v prospech príslušného opatrenia;
b)
je opodstatnené, pokiaľ ide o charakter záväzku, dĺžku zvyšného obdobia a veľkosť dodatočnej oblasti;
c)
nie je prekážkou pre efektívnosť kontrol s cieľom dodržiavať podmienky poskytnutia pomoci.
3.   Nový záväzok uvedený v odseku 1 sa musí vzťahovať na celú príslušnú plochu za podmienok, ktoré sú aspoň také striktné ako podmienky pôvodného záväzku.
4.   Ak príjemca nie je schopný ďalej plniť prijaté záväzky, pretože jeho podnik je rozdelený na jednotlivé časti alebo je predmetom opatrení na zlučovanie verejnej pôdy alebo opatrení na zlučovanie pôdy schválených príslušnými verejnými orgánmi, členské štáty prijmú opatrenia nevyhnutné na to, aby sa záväzky mohli prispôsobiť novej situácii podniku. Ak sa ukáže, že takéto prispôsobenie nie je možné, účinnosť záväzku uplynie a uhradenie sa nevyžaduje za obdobie, v ktorom záväzok nebol účinný.“
Nariadenie č. 73/2009
Článok 31 nariadenia č. 73/2009 s názvom „Vyššia moc a mimoriadne okolnosti“ stanovoval:
„Na účely tohto nariadenia uzná príslušný orgán za zásah vyššej moci alebo mimoriadne okolnosti prípady ako napr.:
a)
úmrtie poľnohospodára;
b)
dlhodobá pracovná neschopnosť poľnohospodára;
c)
vážna prírodná katastrofa, ktorá vážne postihla poľnohospodársku pôdu podniku;
d)
zničenie budov podniku vyhradených pre hospodárske zvieratá v dôsledku nehody;
e)
epizootické ochorenie, ktoré postihlo všetky hospodárske zvieratá poľnohospodára alebo časť z nich.“
Nariadenie (ES) č. 1122/2009
Článok 75 nariadenia Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva (
Ú. v. EÚ L 316, 2009, s. 65
), nazvaný „Vyššia moc a mimoriadne okolnosti“, stanovoval:
„1.   Ak poľnohospodár nebol schopný splniť svoje povinnosti v dôsledku vyššej moci alebo mimoriadnych okolností, ako sa uvádza v článku 31 nariadenia… č. 73/2009, udrží si právo na poskytnutie pomoci na plochu alebo zvieratá, na ktoré bolo možné poskytnúť pomoc v čase, keď sa vyskytol prípad vyššej moci alebo mimoriadnych okolností. Okrem toho, ak sa nesúlad v dôsledku takejto vyššej moci alebo mimoriadnych okolností týka krížového plnenia, príslušné zníženie sa neuplatní.
2.   Prípady vyššej moci a mimoriadnych okolností v zmysle článku 31 nariadenia… č. 73/2009 sa spolu s relevantným dôkazom k spokojnosti príslušného orgánu písomne oznámia tomuto orgánu do desiatich pracovných dní odo dňa, keď je poľnohospodár v situácii tak urobiť.“
Nariadenie (EÚ) č. 65/2011
Článok 18 nariadenia Komisie (EÚ) č. 65/2011 z 27. januára 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005, pokiaľ ide o realizáciu kontrolných postupov a krížového plnenia pri opatreniach na podporu rozvoja vidieka (
Ú. v. EÚ L 25, 2011, s. 8
), nazvaný „Zníženia sumy a výnimky v prípadoch nesplnenia kritérií oprávnenosti, záväzkov a súvisiacich povinností“, v odseku 1 stanovoval:
„…
V prípade viacročných záväzkov, sa zníženia pomoci, vylúčenie alebo vrátenie tiež uplatňujú na sumy, ktoré už boli vyplatené v predchádzajúcich rokoch za uvedený záväzok.“
Bulharské právo
ZSPZZ
Článok 37c zakon za sobstvenostta i polzvaneto na zemedelskite zemi (zákon o vlastníctve a využívaní poľnohospodárskej pôdy) (DV č. 17 z 1. marca 2001, ďalej len „ZSPZZ“) stanovuje:
„1.   Rozdelenie poľnohospodárskej pôdy na jednotlivé časti na účely jej obhospodarovania sa vykonáva na základe dohody medzi vlastníkmi a/alebo užívateľmi tejto pôdy. Na uzatvorenie dohody dohliada komisia pre každú oblasť nachádzajúcu sa na území obce, ktorú zriadi vyhláškou riaditeľ okresného riaditeľstva ‚pre poľnohospodárstvo‘ najneskôr do 5. augusta príslušného roka.
2.   Dohoda sa uzatvára podľa vzoru schváleného ministrom poľnohospodárstva, potravinárstva a lesného hospodárstva… Dohoda sa uzatvára a každoročne aktualizuje najneskôr pred 30. augustom za nasledujúci hospodársky rok v zmysle článku 2 ods. 3 doplňujúcich ustanovení zakon za arendata v zemedeljeto (zákon o nájomných vzťahoch v poľnohospodárstve). Takáto dohoda nesmie zahŕňať pozemky nahlásené ako plochy, ktoré sú obhospodarované v rámci ich skutočných hraníc, ani pozemky, ktoré sú trvalo využívané ako pasienky, trávnaté plochy a lúky. Dohoda nadobudne účinnosť za predpokladu, že sa vzťahuje na najmenej dve tretiny celkovej rozlohy členení využívanej pôdy v príslušnej oblasti.
3.   Ak sa užívatelia nedohodnú za podmienok uvedených v odseku 1, a to aj pokiaľ ide o pôdu, na ktorú sa dohoda nevzťahuje, komisia vypracuje návrh pridelenia obhospodarovania rozdelenej pôdy do 15. septembra príslušného roka týmto spôsobom:
(1)
právo užívať individuálne rozdelené pôdy má užívateľ, ktorý vlastní alebo má najväčší podiel vlastnenej a/alebo prenajatej poľnohospodárskej pôdy v rámci uvedenej rozdelenej pôdy;
(2)
plocha poľnohospodárskej pôdy, ktorá nebola predmetom uzavretých zmlúv a ktorej vlastníci nepredložili nijaké vyhlásenie podľa článku 37b, sa rozdelí medzi užívateľov podľa pomeru k plochám a podľa spôsobu trvalého obhospodarovania vlastnenej a/alebo prenajatej poľnohospodárskej pôdy v príslušnej oblasti.
4.   Komisia vypracuje pre riaditeľa okresného riaditeľstva pre poľnohospodárstvo správu, ktorá obsahuje uzatvorenú dohodu, pridelenie rozdelenej pôdy na účely jej obhospodarovania, údaje o pôde uvedené v odseku 3 ods. 2, pokiaľ ide o jej vlastníkov a platby splatného nájomného, a na základe tejto správy riaditeľ okresného riaditeľstva pre poľnohospodárstvo vydá do 1. októbra príslušného roka vyhlášku o pridelení pôdy v danej oblasti.
…
14.   Dohoda o rozdelení alebo pridelení rozdelenej pôdy na účely jej obhospodarovania predstavuje právny základ v zmysle zakon za podpomagane na zemedelskite proizvoditeli (zákon o podpore poľnohospodárov) a v časti týkajúcej sa pôdy uvedenej v odseku 3 ide o právny základ pod podmienkou, že za túto pôdu bolo zaplatené.
15.   Poľnohospodárska pôda, ktorá je zahrnutá v rozdelení na jednotlivé časti a schválená na udelenie pomoci v rámci opatrenia ‚Agroenvironmentálne platby‘ programu rozvoja vidieka na obdobie rokov 2007 – 2013 a/alebo v rámci opatrenia ‚Agroenvironmentálno‑klimatické opatrenia‘ a ‚Ekologické poľnohospodárstvo‘ programu rozvoja vidieka na obdobie rokov 2014 – 2020, sa prideľuje bez zmeny oblasti osôb, ktoré boli schválené ako príjemcovia tohto opatrenia, ak
(1)
pozemky uvedené na základe článku 37b na účasť v konaní majú väčšiu alebo rovnakú plochu, než je plocha schválená na účely poskytnutia opatrenia, a
(2)
vlastníci a užívatelia, ktorých pozemky boli dané k dispozícii osobám schváleným na účely dotknutého opatrenia, vyjadrili záujem podieľať sa spolu s tými istými vlastníkmi na postupe rozdelenia tejto pôdy stanovenom v tomto článku.
…“
Vyhláška č. 11/2009
Naredba n
o
11 za uslovjata i reda za prilagane na Mjarka 214 „Agroekologični plaštania“ ot Programata za razvitje na selskite rajoni za perioda 2007 – 2013 (vyhláška č. 11 o podmienkach a spôsoboch uplatnenia opatrenia 214 „Agroenvironmentálne platby“ programu pre rozvoj vidieka na obdobie rokov 2007 – 2013) zo 6. apríla 2009 (DV č. 29 zo 17. apríla 2009, ďalej len „vyhláška č. 11/2009“) prijatá ministrom poľnohospodárstva a potravinárstva, obsahuje článok 18, ktorý stanovuje:
„3.   Daržaven fond ‚Zemedelje‘ [Štátny poľnohospodársky fond, Bulharsko] ukončí agroenvironmentálny záväzok a príjemcovia vrátia získanú finančnú pomoc pre časť dotknutého programu v súlade s ustanoveniami odseku 4, ak:
…
(3)
neboli splnené požiadavky článku 24 ods. 2;
…
4.   Príjemcovia vrátia finančnú pomoc, ktorá im bola dovtedy poskytnutá, zvýšenú o zákonné úroky podľa roku, v ktorom boli pôvodne poskytnuté opatrenia, až do roku ukončenia agroenvironmentálneho záväzku, takto:
…
c)
do konca piateho roku – 20 %;
…
5.   V prípade, že sa v súlade s článkom 26 zistí, že neboli dodržané požiadavky na riadenie, ktoré sa uplatňujú na dotknuté časti programu, finančná pomoc sa vráti vo výške vypočítanej spôsobom uvedeným v článku 16.
6.   V prípadoch vyššej moci alebo mimoriadnych okolností sa agroenvironmentálny záväzok ukončí a čiastočné alebo úplné vrátenie finančnej pomoci, ktorú poskytuje poľnohospodárovi, sa nepožaduje.
7.   Prípady vyššej moci alebo mimoriadnych okolností oznámi spolu s príslušnými dôkazmi (dokumenty príslušného správneho orgánu) v písomnej forme [Štátnemu poľnohospodárskemu fondu] – RA (platobnej agentúre) poľnohospodár alebo iná ním splnomocnená osoba alebo jej právni nástupcovia v lehote 10 pracovných dní odo dňa, kedy poľnohospodár alebo iná ním splnomocnená osoba alebo jeho právni nástupcovia tak mohli urobiť.“
Článok 24 ods. 1 a 2 tejto vyhlášky stanovuje:
„1.   Agroenvironmentálne činnosti alebo časti agroenvironmentálneho programu uvedené v článku 2 ods. 1 bode 1 písm. a) a v článku 2 ods. 1 bodoch 2, 3 a 4 sa vykonávajú na jednej a tej istej poľnohospodárskej ploche pre jeden a ten istý poľnohospodársky podnik na obdobie piatich rokov od uzavretia agroenvironmentálneho záväzku.
2.   Poľnohospodársku plochu schválenú na výkon agroenvironmentálnych činností alebo časti agroenvironmentálneho programu uvedené v článku 2 ods. 1 bode 1 písm. a) a v článku 2 ods. 1 bodoch 2, 3 a 4 možno zmenšiť najviac o 10 % a každý rok aspoň o 90 % plochy, na ktorú sa vzťahuje dotknutá časť programu, sa musí zemepisne prekrývať s plochou, ktorá je predmetom agroenvironmentálneho záväzku.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
V roku 2013 podal PV žiadosť o poskytnutie podpory na základe opatrenia 214.
V rámci tejto žiadosti sa PV zaviazal plniť agroenvironmentálny záväzok podľa postupov a podmienok stanovených vyhláškou č. 11/2009. Jednou z požiadaviek, ktoré sa PV zaviazal plniť, bola požiadavka vykonávať činnosti pre časť dotknutého programu na jednej a tej istej poľnohospodárskej ploche počas piatich po sebe nasledujúcich rokov.
Uvedenej žiadosti bolo vyhovené. PV bolo schválené podieľať sa na opatrení 214 s 857 ha poľnohospodárskej pôdy, ktorú si prenajímal a užíval na základe dohôd uzavretých v roku 2012 pre hospodársky rok 2012/2013. Tieto dohody boli uzavreté na dobu jedného roka s vlastníkmi a/alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy v súlade s článkom 37c ods. 1 ZSPZZ.
Podobné dohody boli uzavreté na tri nasledujúce hospodárske roky 2013/2014, 2014/2015 a 2015/2016. Počas týchto rokov PV podliehal všetkým povinným administratívnym kontrolám, ako aj kontrolám na mieste a v rámci opatrenia 214 získal celkovú sumu 1063317,54 bulharských levov (BGN) (približne 544000 eur).
V roku 2016 dotknutí vlastníci a užívatelia poľnohospodárskej pôdy však pre hospodársky rok 2016/2017 takéto dohody na základe článku 37c ods. 1 ZSPZZ neuzavreli. Hoci PV chcel uzatvoriť tieto dohody, ostatné strany predchádzajúcich dohôd ho informovali, že na tento hospodársky rok chcú obhospodarovať pôdu v skutočných hraniciach pozemkov, čo vylučuje možnosť dospieť k dohode na základe tohto ustanovenia. PV tak v danom hospodárskom roku nemohol využívať uvedenú pôdu, na ktorú prevzal environmentálny záväzok uvedený v bode 15 tohto rozsudku, a teda splniť podmienky stanovené v tomto článku 37c na to, aby mohol získať agroenvironmentálne platby.
Keďže v súlade s uvedeným článkom 37c ods. 2 musia byť dohody medzi vlastníkmi a/alebo užívateľmi uzavreté každý rok pred 30. augustom, PV už začiatkom augusta 2016 vedel o tom, že nebude môcť pokračovať vo využívaní tej istej pôdy v hospodárskom roku 2016/2017.
Dňa 29. mája 2017 PV oznámil Štátnemu poľnohospodárskemu fondu svoj zámer ukončiť svoj agroenvironmentálny záväzok z dôvodu, že právny základ na využívanie pôdy, s ktorou sa podieľal na opatrení 214, zanikol.
Dňa 23. januára 2018 bol PV informovaný o začatí konania ukončenia viacročného záväzku pre nesplnenie požiadavky stanovenej v článku 24 ods. 2 vyhlášky č. 11/2009, podľa ktorej poľnohospodárska plocha, na ktorú sa vzťahuje opatrenie 214, sa musí každý rok prekrývať aspoň najmenej s 90 % plochy, ktorá je predmetom agroenvironmentálneho záväzku. Neexistencia dohôd na hospodársky rok 2016/2017 však viedla k tomu, že tento percentuálny podiel prekrytia predstavoval len 76,18 %.
Dňa 17. augusta 2018 bol PV oznámený zánik jeho agroenvironmentálneho záväzku na základe opatrenia 214. Tento akt nebol napadnutý a nadobudol právoplatnosť.
Listom zástupcu výkonného riaditeľa Štátneho poľnohospodárskeho fondu, doručeným 7. decembra 2018, bol PV informovaný o začatí konania o vydaní aktu o určení verejnej pohľadávky štátu, v rámci ktorého bol vyzvaný vrátiť v súlade s článkom 18 ods. 4 písm. c) vyhlášky č. 11/2009 20 % z celkovej poskytnutej sumy, a to sumu 212663,51 BGN (približne 109000 eur).
PV namietal proti začatiu tohto konania s tvrdením, že po zmene regulačného rámca v októbri 2015 mnohí vlastníci a/alebo užívatelia odmietli uzatvoriť dohodu na základe článku 37c ZSPZZ, čo mu znemožnilo splniť si záväzok uvedený v bode 15 tohto rozsudku. Tvrdil, že vzhľadom na to, že išlo o okolnosti, ktoré nemohol predvídať ku dňu, keď prijal tento záväzok, a ktoré teda predstavovali prípad vyššej moci v zmysle článku 18 ods. 6 vyhlášky č. 11/2009, nemusí túto sumu vrátiť.
Rozhodnutím zo 14. novembra 2019 zástupca výkonného riaditeľa Štátneho poľnohospodárskeho fondu konštatoval existenciu verejnej pohľadávky štátu vo výške 212663,51 BGN (približne 109000 eur), ktorá predstavovala 20 % pomoci poskytnutej na základe opatrenia 214 na hospodárske roky 2013 až 2016.
PV podal proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Administrativen săd (Správny súd, Bulharsko) v Targovišti, ktorý túto žalobu zamietol. Tento súd v podstate rozhodol, že uvedené rozhodnutie je platné a zamietol tvrdenie PV založené na existencii vyššej moci. Uvedený súd dospel k záveru, že PV nemohol legitímne očakávať, že vlastníci a/alebo užívatelia poľnohospodárskych pozemkov, s ktorými uzatvoril zmluvy na základe článku 37c ZSPZZ, obnovia tieto dohody na hospodársky rok 2016/2017. Navyše aj za predpokladu, že by okolnosti bolo možné kvalifikovať ako „vyššiu moc“, ten istý súd uviedol, že PV nedodržal lehotu na oznámenie, stanovenú na informovanie príslušného správneho orgánu, ktorá je prekluzívnou lehotou.
PV podal proti tomuto rozhodnutiu kasačný opravný prostriedok na Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd, Bulharsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom na jednej strane tvrdí, že zavedením nových prísnejších požiadaviek zmena vyhlášky č. 11/2009, ktorá nadobudla účinnosť 20. októbra 2015, odradila časť vlastníkov a/alebo užívateľov od uzatvárania dohôd na základe článku 37c ZSPZZ a že táto zmena predstavuje prípad vyššej moci alebo mimoriadnu okolnosť v zmysle článku 18 ods. 6 tejto vyhlášky. PV na druhej strane tvrdí, že prvostupňový súd porušil článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006.
Vnútroštátny súd usudzuje, že tento článok 45 ods. 4 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade rozdelenia alebo opatrení na zlučovanie pôdy schválených príslušnými verejnými orgánmi, ktoré by príjemcovi pomoci znemožnili pokračovať v plnení prijatých záväzkov, musí dotknutý členský štát prijať nevyhnutné opatrenia na prispôsobenie záväzkov novej situácii prevádzky tohto príjemcu. V opačnom prípade by sa záväzok mal skončiť bez toho, aby sa od neho požadovalo vrátenie súm prijatých za obdobie, počas ktorého bol záväzok účinný.
Za predpokladu, že by sa tento výklad neprijal, sa tento súd pýta, či sa na situáciu, o akú ide vo veci samej, nemôže vzťahovať prípad vyššej moci alebo mimoriadne okolnosti v zmysle článku 31 nariadenia č. 73/2009, ktoré by mohli oslobodiť príjemcu od povinnosti vrátiť tieto sumy. V tejto súvislosti uvedený súd váha uznať takúto kvalifikáciu. Zdôrazňuje totiž, že príjemca v čase podania žiadosti o pomoc na základe opatrenia 214 vedel, že dohody o využívaní pozemkov patriacich tretím osobám, stanovené v článku 37c ZSPZZ, trvali jeden rok a vlastníci a/alebo užívatelia sa mohli rozhodnúť neuzavrieť dohodu na ďalšie hospodárske roky.
Za týchto podmienok Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Pripúšťa výklad článku 45 ods. 4 [nariadenia č. 1974/2006], tézu, že v prípade, ako je ten v prejednávanej veci, ide o ‚rozdelenie na jednotlivé časti‘ alebo ‚opatrenie na zlučovanie pôdy‘, v dôsledku čoho príjemca nie je schopný ďalej plniť prijaté záväzky?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, oprávňuje skutočnosť, že členský štát neprijal opatrenia nevyhnutné na prispôsobenie záväzkov novej situácii podniku, na to, aby sa nevyžadovalo vrátenie finančných prostriedkov za dobu, počas ktorej boli záväzky splnené?
3.
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, ako sa má vzhľadom na skutkové okolnosti prejednávanej veci vykladať ustanovenie článku 31 [nariadenia č. 73/2009] a aká je povaha lehoty na oznámenie podľa článku 75 ods. 2 [nariadenia č. 1122/2009]?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje v prípade, ak poľnohospodár nemôže pokračovať v plnení agroenvironmentálnych záväzkov, ktoré prijal za posledný rok ich plnenia, a táto nemožnosť vyplýva z neexistencie dohôd uzavretých medzi týmto poľnohospodárom a inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy s cieľom jej využitia.
Na účely odpovede na túto otázku treba pripomenúť, že článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 sa vzťahuje na prípad príjemcu, ktorý nemôže pokračovať v plnení prijatých záväzkov z dôvodu, že jeho podnik je rozdelený na jednotlivé časti alebo je predmetom opatrení na zlučovanie verejnej pôdy alebo opatrení na zlučovanie pôdy schválených príslušnými verejnými orgánmi.
V tejto súvislosti treba uviesť, že ani toto ustanovenie, ani nijaké iné ustanovenie tohto nariadenia, ani nariadenia č. 73/2009 a č. 1122/2009 nedefinujú pojmy rozdelenie na jednotlivé časti alebo opatrenia na zlučovanie verejnej pôdy alebo opatrenia na zlučovanie pôdy schválených príslušnými verejnými orgánmi.
Okrem toho keďže článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 neobsahuje pre tieto pojmy nijaký odkaz na vnútroštátne právo, treba ich vykladať autonómne, aby sa jednotne uplatňovali v Európskej únii (pozri analogicky rozsudok z 22. apríla 2021, Austrian Airline,
C‑826/19
,
EU:C:2021:318
, bod
a citovanú judikatúru).
V tomto kontexte treba pripomenúť, že určenie významu a rozsahu pojmov, pre ktoré právo Únie neobsahuje definíciu, sa musí vykonať podľa ich obvyklého významu v bežnom jazyku, pričom sa zároveň zohľadnia súvislosti, v ktorých sa používajú, ako aj účel sledovaný právnou úpravou, v ktorej sa nachádzajú (rozsudok z 18. marca 2021, Kuoni Travel,
C‑578/19
,
EU:C:2021:213
, bod
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide v prvom rade o obvyklý význam pojmu „rozdelenie na jednotlivé časti“ v bežnom jazyku, tento pojem odkazuje na opatrenia, ktoré spočívajú v zjednotení poľnohospodárskych pozemkov na účely zabezpečenia racionálnejšieho využívania pôdy. Ako uviedla generálna advokátka v bodoch 36 a 37 svojich návrhov, výraz „opatrenia na zlučovanie pôdy“ odkazuje všeobecnejšie na opatrenia, ktorých cieľom je reorganizácia poľnohospodárskych parciel spojená s poskytovaním infraštruktúry, ktorá je potrebná na zhodnocovanie dotknutej pôdy. Pojmy „celkové úpravy“ a „opatrenia na úpravu pozemku“ v zmysle článku 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 odkazujú na operácie zamerané na konfiguráciu a prestavbu poľnohospodárskych parciel s cieľom vytvoriť racionálnejšie poľnohospodárske podniky pri využívaní pôdy.
V druhom rade, ako uviedla generálna advokátka v bodoch 38 až 40 svojich návrhov, toto ustanovenie podľa viacerých jazykových verzií vyžaduje, aby tak o rozdelení na jednotlivé časti, ako aj o opatreniach na zlučovanie pôdy uvedených v tomto ustanovení rozhodli príslušné verejné orgány, alebo ich schválili.
V tejto súvislosti treba uviesť, že uvedené ustanovenie len všeobecne uvádza, že orgán verejnej moci je s týmito opatreniami spojený buď rozhodnutím, alebo schválením, bez ďalšieho spresnenia procesných podmienok účasti tohto orgánu na operáciách pozemkových úprav alebo opatrení na úpravu pozemku.
Z toho vyplýva, že pojmy rozdelenie na jednotlivé časti alebo opatrenia na zlučovanie verejnej pôdy, alebo opatrenia na zlučovanie pôdy schválené príslušnými verejnými orgánmi sa môžu vzťahovať na akúkoľvek operáciu, ktorej cieľom je zmena konfigurácie a usporiadania poľnohospodárskych pozemkov s cieľom vytvoriť racionálnejšie poľnohospodárske využívanie pôdy, o ktorej rozhodujú alebo ju schvaľujú príslušné verejné orgány.
Tento výklad potvrdzuje kontext, do ktorého patrí článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006, ako aj všeobecnejšie ciele, ktoré sleduje právna úprava týkajúca sa rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV).
Na jednej strane v súlade s článkom 36 písm. a) bodom iv) a článkom 39 nariadenia č. 1698/2005 agroenvironmentálne platby predstavujú pomoc, ktorá sa ročne poskytuje poľnohospodárovi, ktorý dobrovoľne prevzal agroenvironmentálny záväzok, a ich cieľom je pokryť dodatočné náklady a stratu príjmov vyplývajúcich z takýchto záväzkov. V tejto súvislosti, ako je zdôraznené v odôvodnení 35 tohto nariadenia, tieto agroenvironmentálne platby zohrávajú prvoradú úlohu na podporu trvalo udržateľného rozvoja vidieckych oblastí, ako aj na ochranu životného prostredia, keďže podnecujú príjemcov, aby prijali viacročné záväzky, ktoré idú nad rámec dodržiavania záväzných noriem v oblasti poľnohospodárstva Únie, ako aj osobitných požiadaviek stanovených vnútroštátnou právnou úpravou.
Na druhej strane z odôvodnenia 23 nariadenia č. 1974/2006 vyplýva, že v snahe prispieť k cieľu udržateľného rozvoja vidieka normotvorca Únie chcel uprednostniť vyvážené uplatňovanie podpory Únie prostredníctvom agroenvironmentálnych platieb.
Preto, ako uviedla generálna advokátka v bode 43 svojich návrhov, sledovanie týchto cieľov vyžaduje, aby sa poľnohospodári necítili odradení od prijímania viacročných agroenvironmentálnych záväzkov z dôvodu, že v období plnenia týchto záväzkov prípadne dôjde k operácii spočívajúcej v rozdelení alebo v opatreniach na zlučovanie pôdy, ktorá im bráni v plnení uvedených záväzkov. V tomto kontexte má článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 za cieľ naprávať výskyt takýchto udalostí počas tohto obdobia.
Toto ustanovenie sa však neuplatní, ak takáto nemožnosť vyplýva z neexistencie dohôd uzavretých medzi poľnohospodárom a inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskych pozemkov na účely ich využívania. V takom prípade totiž nemožnosť poľnohospodára splniť tieto záväzky nevyplýva priamo z opatrení prijatých alebo schválených príslušnými verejnými orgánmi, ktoré by mali vplyv na štruktúru tohto podniku.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že je uplatniteľný v prípade, ak poľnohospodár nemôže naďalej plniť agroenvironmentálne záväzky, ktoré prijal v poslednom roku ich plnenia, a táto nemožnosť vyplýva priamo z operácie spočívajúcej v rozdelení na jednotlivé časti alebo opatreniach na zlučovanie pôdy, ktoré majú vplyv na štruktúru poľnohospodárskeho podniku, na ktorý sa vzťahujú tieto záväzky, prijatej alebo schválenej príslušným verejným orgánom. Naopak, toto ustanovenie sa neuplatní, ak uvedená nemožnosť vyplýva zo zániku práva využívať časť plochy tohto podniku v čase plnenia uvedených záväzkov.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že členský štát neprijal opatrenia potrebné na to, aby umožnil prispôsobiť agroenvironmentálne záväzky príjemcu novej situácii jeho poľnohospodárskeho podniku vyplývajúcej z rozdelenia na jednotlivé časti alebo opatrení na zlučovanie pôdy v zmysle tohto ustanovenia, bráni tomu, aby sa od tohto príjemcu požadovalo vrátenie finančných prostriedkov, ktoré získal na obdobie, v ktorom boli tieto záväzky splnené.
Na úvod treba pripomenúť, že článok 18 ods. 1 nariadenia č. 65/2011 stanovuje, že v prípade viacročných záväzkov sa zníženie pomoci, vylúčenie a vymáhanie vzťahuje aj na sumy, ktoré už boli vyplatené v priebehu predchádzajúcich rokov, pokiaľ ide o tento záväzok.
Článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 však stanovuje, že ak príjemca agroenvironmentálnej platby nemôže pokračovať v plnení záväzku prijatého na základe toho, že jeho podnik je rozdelený na jednotlivé časti alebo je predmetom opatrení na zlučovanie verejnej pôdy alebo opatrení na zlučovanie pôdy schválených príslušnými verejnými orgánmi, členské štáty prijmú opatrenia nevyhnutné na to, aby sa záväzky mohli prispôsobiť novej situácii podniku. Ak sa ukáže, že takéto prispôsobenie nie je možné, uvedený záväzok zanikne bez toho, aby sa vyžadovalo vrátenie za obdobie, v ktorom bol ten istý záväzok splnený.
Zo znenia tohto ustanovenia jasne vyplýva, že prijatie alebo schválenie opatrenia spočívajúceho v rozdelení na jednotlivé časti alebo v zlučovaní pôdy, ktoré má vplyv na možnosť príjemcu pokračovať v plnení prijatého agroenvironmentálneho záväzku, má za následok povinnosť dotknutého členského štátu prispôsobiť tento záväzok novej situácii dotknutého poľnohospodárskeho podniku.
Na druhej strane len vtedy, ak sa ukáže, že takéto prispôsobenie je nemožné, uvedený záväzok zanikne bez toho, aby sa vyžadovalo vrátenie za obdobie, v ktorom bol ten istý záväzok splnený.
Ako bolo totiž uvedené v bode 42 tohto rozsudku, z odôvodnenia 23 nariadenia č. 1974/2006 vyplýva, že pokiaľ ide o agroenvironmentálny zásah, normotvorca Únie mal v úmysle zachovať vyvážené uplatňovanie podpory Únie s cieľom prispieť k trvalo udržateľnému rozvoju vidieka.
V prejednávanej veci za predpokladu, že zmenšenie plochy poľnohospodárskeho podniku príjemcu, z dôvodu čoho mu je znemožnené splniť prijatý agroenvironmentálny záväzok, vyplýva z rozdelenia na jednotlivé časti alebo opatrení na zlučovanie pôdy v zmysle článku 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006, prináleží vnútroštátnemu súdu overiť, či príslušné vnútroštátne orgány prijali opatrenia nevyhnutné na to, aby umožnili prispôsobiť tento záväzok novej situácii tohto podniku. Ak tento súd dospeje k záveru, že to tak nie je, musí dospieť k záveru, že uvedený záväzok zanikol bez toho, aby sa od tohto príjemcu mohlo požadovať vrátenie za obdobie, počas ktorého bol ten istý záväzok splnený.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa má článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006 vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že členský štát neprijal opatrenia potrebné na to, aby umožnil príjemcovi prispôsobiť agroenvironmentálne záväzky novej situácii jeho poľnohospodárskeho podniku vyplývajúcej z rozdelenia na jednotlivé časti alebo opatrení na zlučovanie pôdy v zmysle tohto ustanovenia, bráni tomu, aby sa od tohto príjemcu vyžadovalo vrátenie finančných prostriedkov prijatých za obdobie, v ktorom boli tieto záväzky splnené.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 31 nariadenia č. 73/2009 vykladať v tom zmysle, že nemožnosť príjemcu pokračovať v plnení viacročného agroenvironmentálneho záväzku v poslednom roku tohto záväzku z dôvodu neexistencie dohôd uzavretých s inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy na účely jej využívania, predstavuje „prípad vyššej moci“ v zmysle tohto článku 31, a preto musí byť tento prípad oznámený príslušnému v lehote desiatich pracovných dní stanovenej v článku 75 ods. 2 nariadenia č. 1122/2009.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 31 písm. a) až e) nariadenia č. 73/2009 vymenúva udalosti, ktoré môžu predstavovať prípad vyššej moci.
Medzi tieto udalosti však nepatrí situácia príjemcu financovania Úniou na základe viacročného agroenvironmentálneho záväzku, ktorý nemôže splniť tento záväzok z dôvodu neexistencie dohôd uzavretých s inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy na jej využívanie.
Z príslovky „najmä“ uvedenej v článku 31 nariadenia č. 73/2009 však vyplýva, že tento článok neobsahuje taxatívny zoznam udalostí, ktoré môžu predstavovať prípad vyššej moci.
Okrem toho podľa judikatúry Súdneho dvora sa za prípad vyššej moci považuje akákoľvek udalosť vyplývajúca z neobvyklých a nepredvídateľných okolností nezávislých od vôle hospodárskeho subjektu, ktorej dôsledkom sa nedalo zabrániť napriek všetkej starostlivosti, ktorú tento subjekt vynaložil (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. decembra 1970, Internationale Handelsgesellschaft,
11/70
,
EU:C:1970:114
, bod
, a zo 17. decembra 2015, Szemerey,
C‑330/14
,
EU:C:2015:826
, bod
).
Preto hoci nemožnosť príjemcu pokračovať v plnení agroenvironmentálneho záväzku z dôvodu neexistencie dohôd uzavretých s inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy na účely jej využívania môže v zásade predstavovať prípad vyššej moci, platí to len pod podmienkou, že táto nemožnosť je spôsobená neobvyklými a nepredvídateľnými okolnosťami nezávislými od vôle tohto príjemcu, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek všetkej jeho náležitej starostlivosti, čo musí preskúmať vnútroštátny súd.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 31 nariadenia č. 73/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že hoci nemožnosť príjemcu pokračovať v plnení agroenvironmentálneho záväzku z dôvodu neexistencie dohôd uzavretých s inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy na účely jej využívania, môže v zásade predstavovať prípad vyššej moci v zmysle tohto článku 31, platí to len pod podmienkou, že táto nemožnosť je spôsobená neobvyklými a nepredvídateľnými okolnosťami nezávislými od vôle tohto príjemcu, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek všetkej jeho náležitej starostlivosti, čo musí preskúmať vnútroštátny súd.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

1.
Článok 45 ods. 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV),
sa má vykladať v tom zmysle, že:
je uplatniteľný v prípade, ak poľnohospodár nemôže naďalej plniť agroenvironmentálne záväzky, ktoré prijal v poslednom roku ich plnenia, a táto nemožnosť vyplýva priamo z operácie spočívajúcej v rozdelení na jednotlivé časti alebo opatreniach na zlučovanie pôdy, ktoré majú vplyv na štruktúru poľnohospodárskeho podniku, na ktorý sa vzťahujú tieto záväzky, prijatej alebo schválenej príslušným verejným orgánom. Toto ustanovenie sa však neuplatní, ak uvedená nemožnosť vyplýva zo zániku práva využívať časť plochy tohto podniku v čase plnenia uvedených záväzkov.

2.
Článok 45 ods. 4 nariadenia č. 1974/2006
sa má vykladať v tom zmysle, že:
skutočnosť, že členský štát neprijal opatrenia potrebné na to, aby umožnil príjemcovi prispôsobiť agroenvironmentálne záväzky novej situácii jeho poľnohospodárskeho podniku vyplývajúcej z rozdelenia na jednotlivé časti alebo opatrení na zlučovanie pôdy v zmysle tohto ustanovenia, bráni tomu, aby sa od tohto príjemcu vyžadovalo vrátenie finančných prostriedkov prijatých za obdobie, v ktorom boli tieto záväzky splnené.

3.
Článok 31 nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
hoci nemožnosť príjemcu pokračovať v plnení agroenvironmentálneho záväzku z dôvodu neexistencie dohôd uzavretých s inými vlastníkmi alebo užívateľmi poľnohospodárskej pôdy na účely jej využívania, môže v zásade predstavovať prípad vyššej moci v zmysle tohto článku 31, platí to len pod podmienkou, že táto nemožnosť je spôsobená neobvyklými a nepredvídateľnými okolnosťami nezávislými od vôle tohto príjemcu, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek všetkej jeho náležitej starostlivosti, čo musí preskúmať vnútroštátny súd.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.