CELEX: 62021CJ0213
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Publiska līguma slēgšanas tiesību piešķiršana
Direktīva 2014/24/ES
Piemērošanas joma
10. panta h) punkts
Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem
Civilās aizsardzības, civilās drošības un katastrofu novēršanas pakalpojumi
Bezpeļņas organizācijas vai apvienības
Avārijas dienests, kas kvalificēts kā neatliekamās medicīniskās palīdzības dienests
Brīvprātīgo organizācijas
Sociālie kooperatīvi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
OV 2014, L 94, 65. lpp.
) 10. panta h) punkta interpretāciju.
Šie lūgumi tika iesniegti saistībā ar divām tiesvedībām, kurās lietā C‑213/21
Italy Emergenza Cooperativa Sociale
(turpmāk tekstā – “
Italy Emergenza
”) vēršas pret
Azienda Sanitaria Locale Barletta‑Andria‑Trani
(Barletas–Andrijas–Trani vietējais veselības aizsardzības dienests, Itālija) un lietā C‑214/21
Italy Emergenza
vēršas pret
Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza
(Kozencas provinces veselības aizsardzības dienests, Itālija) saistībā ar diviem lēmumiem, ar kuriem šie veselības dienesti ir uzsākuši atlases procedūru, noslēdzot nolīgumu, lai piešķirtu brīvprātīgo organizācijām neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojuma pastāvīgas sniegšanas tiesības.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 2014/24 28. un 118. apsvērumā ir teikts:
“(28)
Šo direktīvu nevajadzētu piemērot konkrētiem neatliekamās palīdzības pakalpojumiem, ja tos sniedz bezpeļņas organizācijas vai apvienības, jo tad, ja šos pakalpojumu sniedzējus būtu jāizraugās saskaņā ar šajā direktīvā izklāstītajām procedūrām, būtu sarežģīti saglabāt minēto organizāciju specifiku. Tomēr šo izņēmumu nevajadzētu piemērot plašāk par absolūti nepieciešamo. Būtu skaidri jānorāda, ka izņēmums nebūtu jāattiecina uz neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumiem, kas saistīti ar pacientu transportēšanu. Šajā sakarā būtu arī jāprecizē, ka
CPV
601. grupā “Sauszemes transporta pakalpojumi” neietilpst neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi, kas ir iekļauti
CPV
8514. klasē. Tāpēc būtu jāprecizē, ka pakalpojumiem, uz kuriem attiecas
CPV
85143000‑3 un kuros ietilpst tikai ar pacientu transportēšanu saistīti neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi, vajadzētu piemērot īpašu režīmu, kas noteikts sociālajiem un citiem pakalpojumiem (“atvieglotu režīmu”). Tādējādi neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumu sniegšanas jauktiem līgumiem kopumā būtu jāpiemēro arī atvieglots režīms, ja ar pacientu transportēšanu saistītu neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumu vērtība ir lielāka nekā citu neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumu vērtība.
[..]
(118)
Nolūkā nodrošināt sabiedrisko pakalpojumu nepārtrauktību, šai direktīvai būtu jāļauj, ka dalība iepirkuma procedūrās par konkrētiem veselības, sociālās un kultūras jomas pakalpojumiem var tikt rezervēta organizācijām, kuru pamatā ir darbinieku īpašumtiesības vai aktīva darbinieku līdzdalība to pārvaldībā, un esošām organizācijām, piemēram, kooperatīviem, lai tās piedalītos šo pakalpojumu sniegšanā galalietotājiem. Šī noteikuma darbības joma attiecas tikai uz konkrētiem veselības, sociālās un saistītu jomu pakalpojumiem, konkrētiem izglītības un mācību pakalpojumiem, bibliotēku, arhīvu, muzeju un citiem kultūras pakalpojumiem, sporta pakalpojumiem un pakalpojumiem privātām mājsaimniecībām, un to nav iecerēts piemērot kādam no šajā direktīvā paredzētajiem izņēmumiem. Minētajiem pakalpojumiem būtu jāpiemēro tikai atvieglotais režīms.”
Šīs direktīvas 10. pantā “Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem” ir minēts:
“Šo direktīvu nepiemēro šādiem publiskiem pakalpojumu līgumiem:
[..]
h)
par pakalpojumiem civilās aizsardzības, civilās drošības un katastrofu novēršanas jomā, kurus sniedz bezpeļņas organizācijas vai apvienības un uz kuriem attiecas
CPV
kodi 75250000‑3, 75251000‑0, 75251100‑1, 75251110‑4, 75251120‑7, 75252000‑7, 75222000‑8; 98113100‑9 un 85143000‑3, izņemot ar pacientu transportēšanu saistītus neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumus;
[..].”
Minētās direktīvas 77. panta “Privileģēto tiesību līgumi konkrētu pakalpojumu jomās” 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis var paredzēt, ka līgumslēdzējas iestādes var paturēt tiesības ļaut organizācijai piedalīties publisku līgumu slēgšanas tiesību procedūrās tikai par tiem 74. pantā minētajiem veselības, sociālās un kultūras jomas pakalpojumiem, uz kuriem attiecas
CPV
kodi 75121000‑0, 75122000‑7, 75123000‑4, 79622000‑0, 79624000‑4, 79625000‑1, 80110000‑8, 80300000‑7, 80420000‑4, 80430000‑7, 80511000‑9, 80520000‑5, 80590000‑6, no 85000000‑9 līdz 85323000‑9, 92500000‑6, 92600000‑7, 98133000‑4, 98133110‑8.
2.   Šā panta 1. punktā minētā organizācija atbilst visiem šādiem nosacījumiem:
a)
tās mērķis ir īstenot kādu publiskā pakalpojuma uzdevumu, kas ir saistīts ar 1. punktā minēto pakalpojumu sniegšanu;
b)
peļņa tiek atkal ieguldīta, lai sasniegtu organizācijas mērķi. Ja peļņa tiek sadalīta vai pārdalīta, balstās uz līdzdalības apsvērumiem;
c)
līgumu izpildošās organizācijas vadības vai īpašumtiesību struktūras balstās uz darbinieku īpašumtiesību vai līdzdalības principiem vai prasa darbinieku, lietotāju vai ieinteresēto personu aktīvu līdzdalību; un
[..].”
Itālijas tiesības
2016. gada 18. aprīļa
decreto legislativo
n. 50
–
Codice dei contratti pubblici
(Likumdošanas dekrēts Nr. 50 par publisko līgumu kodeksu; 2016. gada 19. aprīļa
GURI
Nr. 91 kārtējais pielikums) 17. panta “Īpaši izņēmumi attiecībā uz iepirkuma līgumiem un pakalpojumu koncesiju” 1. punktā ir paredzēts:
“Šī kodeksa normas netiek piemērotas publiskiem iepirkumiem un pakalpojumu koncesijām, kas attiecas uz:
[..]
h)
par pakalpojumiem civilās aizsardzības, civilās drošības un katastrofu novēršanas jomā, kurus sniedz bezpeļņas organizācijas vai apvienības, un uz kuriem attiecas
CPV
kodi 75250000‑3, 75251000‑0, 75251100‑1, 75251110‑4, 75251120‑7, 75252000‑7, 75222000‑8; 98113100‑9 un 85143000‑3, izņemot ar pacientu transportēšanu saistītus neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumus.”
2017. gada 3. jūlija
decreto legislativo Nr. 117
–
Codice del Terzo settore
(Likumdošanas dekrēts Nr. 117 par trešā sektora kodeksu; 2017. gada 2. augusta
GURI
Nr. 179 kārtējais pielikums) (turpmāk tekstā – “Likumdošanas dekrēts Nr. 117/2017”) ir iekļauts 4. pants “Trešā sektora organizācijas”, kura 1. punktā ir noteikts:
“Trešā sektora organizācijas ir brīvprātīgo organizācijas, sociālā stāvokļa uzlabošanas apvienības, filantropiskas organizācijas, sociālie uzņēmumi, tajā skaitā sociālie kooperatīvi, apvienību tīkli, savstarpējas apdrošināšanas tipa uzņēmumi, atzītas vai neatzītas asociācijas, nodibinājumi un citas privātas organizācijas, kas nav uzņēmumi, dibinātas pilsonisku, solidāru un sabiedrisku mērķu sasniegšanai bez peļņas gūšanas nolūkiem, veicot vienīgi vai galvenokārt vienu vai vairākas darbības vispārējās interesēs brīvprātīga darba veidā vai ar bezmaksas naudas, preču vai pakalpojumu nodrošināšanu, vai savstarpējību, vai preču ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu vai to apmaiņu un ir reģistrētas Valsts trešā sektora reģistrā.”
Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pantā “Ārkārtas steidzamības un neatliekamās medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumi” ir noteikts:
“1.   Ārkārtas steidzamības un neatliekamās medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības prioritāri var piešķirt, noslēdzot nolīgumu, brīvprātīgo organizācijām, kuras vismaz sešus mēnešus ir reģistrētas Valsts trešā sektora reģistrā, ietilpst 41. panta 2. punktā minētajā apvienību tīklā un ir akreditētas saskaņā ar atbilstošo valsts tiesisko regulējumu, ja tāds pastāv, gadījumos, ja pakalpojuma īpašā rakstura dēļ tieša tiesību piešķiršana nodrošina vispārējām interesēm atbilstoša pakalpojuma sniegšanu sistēmā, kas sniedz efektīvu ieguldījumu sociāliem mērķiem un tiecas uz solidaritāti ekonomiskās efektivitātes un atbilstības apstākļos, kā arī ievērojot pārskatāmības un nediskriminācijas principus.
2.   Nolīgumiem par 1. punktā minētajiem pakalpojumiem piemēro 56. panta 2., 3., 3.a un 4. punkta noteikumus.”
Codice civile
(Civilkodekss) 2514. pants “Prasības kooperatīviem ar dominējošu savstarpīgumu” ir formulēts šādi:
“Kooperatīviem ar dominējošu savstarpīgumu savos statūtos ir jāparedz:
a)
aizliegumu sadalīt dividendes, kuru vērtība pārsniedz pasta uzkrājumu obligāciju maksimālo procentu likmi, palielinātu par divarpus punktiem attiecībā pret faktiski samaksāto kapitālu;
b)
aizliegums maksāt atlīdzību par kopīgiem biedriem piedāvātajiem finanšu instrumentiem tādā apmērā, kas par diviem punktiem pārsniedz maksimālo dividenžu robežvērtību;
c)
aizliegums sadalīt rezerves starp kooperatīva biedriem;
d)
pienākums sabiedrības likvidācijas gadījumā visus aktīvus pēc pamatkapitāla un iegūto dividenžu atskaitīšanas novirzīt savstarpējiem sadarbības veicināšanas un attīstības fondiem.
Kooperatīvi pieņem lēmumu par iepriekšējā punktā minēto noteikumu ieviešanu un svītrošanu līdz balsu vairākumam, kas paredzēts ārkārtas kopsapulcei.”
Saskaņā ar Civilkodeksa 2545.e pantu “Prēmijas”:
“Dibināšanas aktā ir noteikti kritēriji, pēc kuriem biedriem tiek sadalītas prēmijas proporcionāli savstarpējās tirdzniecības apjomam un kvalitātei.
[..]
Kopsapulce var nolemt sadalīt prēmijas katram biedram, tostarp proporcionāli palielinot attiecīgās daļas vai emitējot jaunas daļas, atkāpjoties no 2525. panta, vai emitējot finanšu instrumentus.”
2017. gada 3. jūlija
decreto legislativo
Nr. 112 –
Revisione della disciplina in materia di impresa sociale
(Likumdošanas dekrēts Nr. 112 par sociālo uzņēmumu noteikumu pārskatīšanu; 2017. gada 19. jūlija
GURI
Nr. 167) (turpmāk tekstā – “Likumdošanas dekrēts Nr. 112/2017”) 3. pantā “Bezpeļņas mērķis” ir paredzēts:
“1.   Neskarot 3. punkta un 16. panta noteikumus, sociālais uzņēmums jebkuru peļņu un darbības pārpalikumu novirza statūtos noteiktās darbības veikšanai vai aktīvu palielināšanai.
2.   Piemērojot 1. punktu, ir aizliegts sadalīt, tostarp netieši sadalīt, peļņu un darbības pārpalikumus, līdzekļus un rezerves, neatkarīgi no to nosaukuma, dibinātājiem, biedriem vai partneriem, darbiniekiem un sadarbības partneriem, vadītājiem un citiem sabiedrības struktūru locekļiem, tostarp izbeigšanas vai jebkādas citas individuālas attiecību pārtraukšanas gadījumā. Sociālajiem uzņēmumiem, kas izveidoti saskaņā ar Civilkodeksa V grāmatā minētajām formām, ir atļauts atmaksāt biedram faktiski iemaksāto un attiecīgā gadījumā pārvērtēto vai palielināto kapitālu, ievērojot 3. punkta a) apakšpunktā minētos ierobežojumus. Šajā punktā jēdziens “netieša peļņas sadale” katrā ziņā nozīmē:
a)
vadītājiem, revidentiem un citām personām, kas ieņem korporatīvus amatus, maksāt individuālu atalgojumu, kas nav samērīgs ar veikto darbību, atbildību un īpašajām prasmēm vai katrā ziņā ir lielāks nekā atalgojums, kas paredzēts vienībās, kuras darbojas tādās pašās vai līdzīgās nozarēs un apstākļos.
[..]
2.a   Šā panta 1. un 2. punkta nolūkos ar 2. pantā minēto vispārējas nozīmes darbību saistītu prēmiju sadali starp biedriem, ko veic saskaņā ar Civilkodeksa 2545.e pantu un ievērojot likumā un statūtos paredzētos nosacījumus un ierobežojumus, neuzskata par peļņas un darbības pārpalikumu sadali, pat netiešu, sociālie uzņēmumi, kas izveidoti kā kooperatīvās sabiedrības, ar nosacījumu, ka to statūtos vai dibināšanas aktā ir norādīti kritēriji prēmiju sadalei biedru proporcionāli savstarpējās tirdzniecības daudzumam un kvalitātei un ka tiek reģistrēts savstarpējās darbības pārpalikums.
[..]”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑213/21
Ar paziņojumu, kas publicēts 2020. gada 27. aprīļa
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
,
Azienda Sanitaria Locale Barletta‑Andria‑Trani
uzsāka konkursa procedūru par līguma noslēgšanu, lai līgumslēgšanas tiesības neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojuma sniegšanai tās kompetencē ietilpstošajai teritorijai piešķirtu brīvprātīgo organizācijām, kuras atbilst Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pantā paredzētajām prasībām.
Uzskatot, ka šajā publiskajā iepirkumā bija ietverti prettiesiski noteikumi, kas tai liedza piedalīties šajā procedūrā,
Italy Emergenza
, kas ir sociālais kooperatīvs un kura mērķis bija nodrošināt neatliekamās medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumus, apstrīdēja šo publisko iepirkumu, ceļot prasību
Tribunale amministrativo regionale per la Puglia
(Apūlijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija). Tā uzskatīja, ka Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pants ir pretrunā Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktam, lasot to kopā ar tās 28. apsvērumu, jo ar to ir atļauta neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu tieša piešķiršana, noslēdzot nolīgumu, tikai brīvprātīgo organizācijām un līdz ar to izslēdzot sociālos kooperatīvus. Lai ar līgumu tieši piešķirtu neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības pakalpojumus, šajā 10. panta h) punktā sociālie kooperatīvi tiekot pilnībā pielīdzināti brīvprātīgo asociācijām.
Minētā tiesa noraidīja šo prasību. Pirmkārt, tā nosprieda, ka pakalpojums, par kuru ir izsludināts minētais konkurss, ir “kvalificēts” neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojums, uz kuru attiecas minētajā 10. panta h) punktā paredzētais izņēmums. Otrkārt, minētā tiesa uzskatīja, ka sociālo kooperatīvu izslēgšana no šī izņēmuma piemērošanas jomas ir saderīga ar Savienības tiesībām, jo šiem kooperatīviem ir komerciāls mērķis, kas attaisno atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar brīvprātīgo organizācijām vai asociācijām, kuru mērķis nav peļņas gūšana. Šajā gadījumā
Italy Emergenza
kontekstā šī izslēgšana esot pamatota, ņemot vērā šī sociālā kooperatīva statūtu 5. pantu, kurā ir paredzēta iespēja izmaksāt dividendes ierobežotā apmērā.
Italy Emergenza
iesniedza apelācijas sūdzību par
Tribunale amministrativo regionale per la Puglia
(Apūlijas Reģionālā administratīvā tiesa) spriedumu, vēršoties
Consiglio di Stato
(Valsts padome, Itālija), iesniedzējtiesā, atkārtoti apstiprinādama, ka ar Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pantu ir pārkāpts Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkts.
Consiglio di Stato
(Valsts padome) šaubās par Leģislatīvā dekrēta Nr. 117/2017 57. panta atbilstību šim 10. panta h) punktam. Proti, lai gan šajā 57. pantā ir minētas tikai brīvprātīgo organizācijas un tāpēc šķiet, ka ir izslēgta tiesību sniegt neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības pakalpojumus piešķiršana, noslēdzot līgumu, sociālajiem kooperatīviem, minētais 10. panta h) punkts attiecoties uz “bezpeļņas” organizācijām vai apvienībām, nevis tikai uz brīvprātīgo organizācijām vai apvienībām.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa vispirms atgādina, ka 2019. gada 21. marta spriedumā Falck Rettungsdienste un Falck (
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
) Tiesa ir nospriedusi, ka “bezpeļņas organizācijas vai apvienības” Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkta izpratnē ir organizācijas vai apvienības, kuru mērķis ir uzņemties veikt sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kurām nav komerciāla mērķa un kuras sava mērķa sasniegšanai iespējamo peļņu iegulda no jauna. Tādējādi Tiesa esot uzsvērusi, ka izšķirošais kritērijs, lai uz to attiektos šī tiesību norma, ir kalpot bezpeļņas mērķim. Iesniedzējtiesa uzskata, ka peļņas gūšanas mērķa neesamība ir raksturīga tādam sociālajam kooperatīvam kā
Italy Emergenza
. Tās statūtu 6. pantā ir noteikts, ka “sociālais kooperatīvs nedarbojas ar mērķi gūt peļņu un darbojas sabiedrības vispārējās interesēs cilvēku attīstības un sociālās integrācijas jomā [...]”. Protams, šo statūtu 5. pantā esot paredzēts “aizliegums izmaksāt dividendes par summu, kas pārsniedz maksimālo pasta uzkrājumu obligāciju maksimālo procentu likmi, palielinātu par divarpus punktiem attiecībā pret faktiski samaksāto kapitālu”. Tomēr šo 5. pantu nevar uzskatīt par pierādījumu ietverošu, jo runa ir par tiesību normu, kurā ir pārņemts Civilkodeksa 2514. pants.
Turpinājumā iesniedzējtiesa norāda, ka sociālie kooperatīvi atšķiras no brīvprātīgo organizācijām vai apvienībām. Kamēr sociālie kooperatīvi saviem biedriem negūstot nekādu ekonomisku labumu, pat netiešu, un aprobežojoties tikai ar biedru izmaksu atlīdzināšanu, sociālie kooperatīvi saviem biedriem sniedzot ekonomisku labumu, lai gan tie cenšas sasniegt integrācijas un sociālās veicināšanas mērķus bez peļņas motīva. Tādējādi šiem kooperatīviem ir raksturīgs savstarpīgumā balstīts komerciāls mērķis. Tomēr šī tiesa šo atšķirību relativizē, jo no Tiesas judikatūras izrietot, ka līgums, kurā kā vienreizēja atlīdzība ir paredzēta radušos izdevumu atlīdzināšana, ietilpst jēdzienā “publisks līgums” kā atlīdzības līgums.
Turklāt iesniedzējtiesa norāda uz vēl vienu elementu, kas var mazināt atšķirību starp brīvprātīgo organizācijām vai apvienībām un sociālajiem kooperatīviem. Tas attiecas, no vienas puses, uz brīvprātīgas organizācijas vai apvienības iespēju nodarbināt darbiniekus un, no otras puses, uz sociālā kooperatīva iespēju savās rindās redzēt brīvprātīgus biedrus, kuriem tiek atlīdzināti tikai viņu izdevumi.
Visbeidzot šī tiesa uzsver – pieņemot, ka atšķirībā no brīvprātīgo organizācijām vai asociācijām, sociālajam kooperatīvam ar līgumu nevar piešķirt neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības pakalpojumu sniegšanas tiesības saskaņā ar Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pantu, jo šāda pakalpojuma līgumslēgšanas tiesību piešķiršana sociālajam kooperatīvam varētu notikt tikai publiskā iepirkuma procedūras beigās, tomēr tas esot pretrunā Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktam.
Šādos apstākļos
Consiglio di Stato
(Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2014/24] 10. panta h) punkts un līdz ar to arī šīs direktīvas 28. apsvērums nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas paredz, ka neatliekamās [un ārkārtējas steidzamības] medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības, noslēdzot līgumu, ir prioritāri jāpiešķir tikai brīvprātīgo organizācijām – ar noteikumu, ka tās vismaz sešus mēnešus ir reģistrētas Valsts trešā sektora reģistrā, kā arī ietilpst apvienību tīklā un ir akreditētas saskaņā ar nozares reģionālajiem tiesību aktiem (ja tādi ir), un ar nosacījumu, ka šī līguma tiesību piešķiršana nodrošina vispārējām interesēm atbilstoša pakalpojuma sniegšanu sistēmā, kas sniedz efektīvu ieguldījumu sociāliem mērķiem un tiecas uz solidaritāti ekonomiskās efektivitātes un atbilstības apstākļos, kā arī ievērojot pārskatāmības un nediskriminācijas principus – neparedzot iespēju piešķirt pakalpojuma līguma tiesības arī citām bezpeļņas organizācijām un jo īpaši sociālajiem kooperatīviem kā sociālajiem bezpeļņas uzņēmumiem?”
Lieta C‑214/21
Ar paziņojumu, kas publicēts 2020. gada 26. februārī,
Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza
uzsāka atlases procedūru, lai, noslēdzot līgumu, brīvprātīgo organizācijām un
Croce Rossa italiana
(Itālijas Sarkanais krusts) piešķirtu tiesības neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumus sniegt teritorijā, kas ietilpst tās kompetencē.
Uzskatot, ka šajā uzaicinājumā iesniegt piedāvājumus bija ietverti prettiesiski noteikumi, kas tai liedza piedalīties šajā procedūrā,
Italy Emergenza
to apstrīdēja, ceļot prasību
Tribunale amministrativo regionale per la Calabria
(Kalabrijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), atsaukdamās uz tiem pašiem pamatiem, kas ir izklāstīti šī sprieduma 13. punktā.
Šī tiesa noraidīja šo prasību to pašu šī sprieduma 14. punktā norādīto iemeslu dēļ.
Italy Emergenza
iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā
Consiglio di Stato
(Valsts padome), kura to pašu šī sprieduma 16.–20. punktā izklāstīto iemeslu dēļ šaubās par Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. panta saderīgumu ar Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktu. Šī tiesa arī šaubās par to, kāda nozīme ir Likumdošanas dekrēta Nr. 112/2017 3. panta 2a. punktam, ar kuru sociālajam kooperatīvam tiek ļauts no jauna neieguldīt visu savu peļņu un to sadalīt saviem biedriem kā prēmiju.
Šādos apstākļos
Conseil d’État
(Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2014/24] 10. panta h) punkts un līdz ar to arī šīs direktīvas 28. apsvērums nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas paredz, ka neatliekamās [un ārkārtējas steidzamības] medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības, noslēdzot līgumu, ir prioritāri jāpiešķir tikai brīvprātīgo organizācijām – ar noteikumu, ka tās vismaz sešus mēnešus ir reģistrētas Valsts trešā sektora reģistrā, kā arī ietilpst apvienību tīklā un ir akreditētas saskaņā ar nozares reģionālajiem tiesību aktiem (ja tādi ir), un ar nosacījumu, ka šī līguma tiesību piešķiršana nodrošina vispārējām interesēm atbilstoša pakalpojuma sniegšanu sistēmā, kas sniedz efektīvu ieguldījumu sociāliem mērķiem un tiecas uz solidaritāti ekonomiskās efektivitātes un atbilstības apstākļos, kā arī ievērojot pārskatāmības un nediskriminācijas principus – neparedzot iespēju piešķirt pakalpojuma līguma tiesības arī citām bezpeļņas organizācijām un jo īpaši sociālajiem kooperatīviem kā sociālajiem bezpeļņas uzņēmumiem, tostarp sociālajiem kooperatīviem, kuri saskaņā ar Likumdošanas dekrēta [Nr. 112/2017] 3. panta 2.
bis
punktu veic prēmiju sadali biedriem saistībā ar darbību vispārējās interesēs?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar jautājumu lietā C‑213/21 un jautājumu lietā C‑214/21, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības, noslēdzot līgumu, prioritāri var tikt piešķirtas brīvprātīgo organizācijām, nevis sociāliem kooperatīviem, kuri saviem biedriem var izmaksāt ar to darbību saistītas prēmijas.
Jānorāda, ka ar Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktu no tās piemērošanas jomas ir izslēgti pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi, kuru priekšmets ir pakalpojumi, uz kuriem attiecas šajā tiesību normā minētie
CPV
kodi un kurus sniedz “bezpeļņas organizācijas vai apvienības”.
Tomēr šajā direktīvā nav definēts “bezpeļņas” organizāciju vai apvienību jēdziens.
Saskaņā gan ar Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan vienlīdzības principa prasībām Savienības tiesību normas teksts, kurā tās satura un tvēruma noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Eiropas Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā šīs tiesību normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 21. marts, Falck Rettungsdienste un Falck,
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
,
28.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, “bezpeļņas” organizāciju vai apvienību jēdziens tiek definēts iepretim komerciālam veidojumam, kas radīts, lai gūtu peļņu. Šajā ziņā šis jēdziens šķiet pietiekami plašs, lai aptvertu organizācijas, kuras balstās uz darbinieku īpašumtiesībām vai to aktīvu līdzdalību organizācijas vadībā vai struktūrā, piemēram, kooperatīviem, ja vien tām nav peļņas gūšanas mērķa.
Otrkārt, Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktā paredzētā izņēmuma mērķis, kā tas ir norādīts tās 28. apsvērumā, ir saglabāt bezpeļņas organizāciju un apvienību specifiku, tām izvairoties no šajā direktīvā noteikto procedūru piemērošanas. Tālab šajā pašā 28. apsvērumā ir noteikts, ka šo izņēmumu nevajadzētu piemērot plašāk par absolūti nepieciešamo. Šajā ziņā minētais izņēmums kā atkāpe no minētās direktīvas piemērošanas jomas ir jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 20. marts, Komisija/Austrija (Valsts spiestuve),
C‑187/16
,
EU:C:2018:194
,
77.
punkts).
No tā izriet, ka “bezpeļņas” organizāciju vai apvienību jēdziens Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkta izpratnē ir stingri jāattiecina tikai uz organizācijām un apvienībām ar īpašu specifiku, proti, organizācijām, kurām nav peļņas gūšanas mērķa un kuras nevar sniegt nekādu, pat netiešu, labumu saviem biedriem.
Treškārt, jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi, ka šajā jēdzienā ietilpst organizācijas vai apvienības, kuru mērķis ir veikt sabiedrisko pakalpojumu uzdevumus, kurām nav komerciāla mērķa un kas, lai sasniegtu attiecīgās organizācijas vai apvienības mērķi, no jauna iegulda iespējamo peļņu (spriedums, 2019. gada 21. marts, Falck Rettungsdienste un Falck,
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
,
59.
punkts).
Pieprasot, lai iespējamā peļņa tiktu ieguldīta no jauna attiecīgās organizācijas vai apvienības mērķa sasniegšanai, Tiesa, pirmkārt, uzskatīja, ka šī peļņa ir jāattiecina uz sabiedrisko pakalpojumu uzdevumiem, ko veic šī organizācija vai apvienība, un, otrkārt, skaidri izslēdza iespēju, ka minēto peļņu var sadalīt minētās organizācijas vai apvienības akcionāriem vai biedriem. No tā izriet, ka organizācijas vai apvienības, kurām ir iespēja sadalīt peļņu saviem biedriem, neietilpst Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkta piemērošanas jomā.
Turklāt šo interpretāciju apstiprina šīs direktīvas 77. pants, to lasot tās 118. apsvēruma kontekstā, kas ļauj dalībvalstīm paredzēt, ka līgumslēdzējas iestādes var paturēt tiesības piedalīties īpašās līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās, kuras attiecas tikai uz konkrētiem pakalpojumiem organizācijām, kas atbilst 77. panta 2. punktā uzskaitītajiem nosacījumiem. Viens no šādiem nosacījumiem, pirmkārt, ir minētā 77. panta 2. punkta b) apakšpunkts, saskaņā ar kuru peļņas sadales vai pārdales gadījumā tai jābalstās uz līdzdalības principiem, un, otrkārt, 77. panta 2. punkta c) apakšpunkts, saskaņā ar kuru organizācijas vadības vai īpašumtiesību struktūras balstās uz darbinieku īpašumtiesību vai līdzdalības principiem vai prasa darbinieku, lietotāju vai ieinteresēto personu aktīvu līdzdalību.
Tādējādi Savienības likumdevējs ir paredzējis atšķirīgu attieksmi pret Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktā minētajām “bezpeļņas” organizācijām vai apvienībām, no vienas puses, un šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajām organizācijām, no otras puses. No tā izriet, ka šīs direktīvas 10. panta h) punktā minētās organizācijas un apvienības nevar pielīdzināt organizācijām, kuras balstās uz darbinieku īpašumtiesībām vai to aktīvu līdzdalību organizācijas vadībā vai struktūrā, piemēram, kooperatīviem, kas minēti šīs direktīvas 118. apsvērumā un 77. pantā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 21. marts, Falck Rettungsdienste un Falck,
C‑465/17
,
EU:C:2019:234
,
60.
punkts).
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet – ja apvienības vai organizācijas biedri var gūt kaut vai netiešu labumu, kas ir saistīts ar šīs apvienības vai organizācijas darbībām, uz minēto apvienību vai organizāciju nevar attiekties Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktā paredzētais izņēmums.
Šajā gadījumā, neskarot valsts tiesiskā regulējuma un pamatlietā aplūkoto organizāciju statūtu analīzi, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, no Leģislatīvā dekrēta Nr. 112/2017 3. panta 2.a punkta un
Italy Emergenza
statūtu 34. panta kopīgas interpretācijas izriet, ka biedru kopsapulce var lemt par prēmiju izmaksu katram biedram. Kā izriet gan no lūgumiem sniegt prejudiciālus nolēmumus, gan no vairāku ieinteresēto personu apsvērumiem, tā kā prēmijas ir instruments, kas ļauj piešķirt priekšrocību kooperatīva biedriem, šādas “peļņas” sadalīšanas iespējas esamībai būtu jābūt šķērslim kvalificēt tādu sociālo kooperatīvu kā
Italy Emergenza
par “bezpeļņas” organizāciju vai apvienību Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkta izpratnē.
Tātad uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības primāri var piešķirt tikai brīvprātīgo organizācijām, nevis sociālajiem kooperatīviem, kas var izmaksāt saviem biedriem ar to darbību saistītas prēmijas.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 10. panta h) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības primāri var piešķirt tikai brīvprātīgo organizācijām, nevis sociālajiem kooperatīviem, kas var izmaksāt saviem biedriem ar to darbību saistītas prēmijas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.