CELEX: 62016TJ0568
Verejná služba
Úradníci
Úmrtie manžela úradníka
Oprávnené osoby po zosnulom úradníkovi
Pozostalostný dôchodok
Sirotský dôchodok
Zmena pracovného zaradenia úradníka, pozostalého manžela
Úprava platu
Metóda výpočtu pozostalostného a sirotského dôchodku
Článok 81a služobného poriadku
Oznámenie o úprave práv na dôchodok
Akt spôsobujúci ujmu v zmysle článku 91 služobného poriadku
Článok 85 služobného poriadku
Náhrada neoprávnených platieb
Podmienky
Žiadosť o náhradu majetkovej a nemajetkovej ujmy

Právny rámec
Článok 79 prvý odsek Služobného poriadku úradníkov Európskej únie vo svojom znení uplatniteľnom v spore (ďalej len „služobný poriadok“) stanovuje:
„Pozostalá manželka po úradníkovi alebo bývalom úradníkovi má nárok spôsobom ustanoveným v kapitole 4 prílohy VIII na pozostalostný dôchodok vo výške 60 % zo starobného dôchodku alebo podpory v invalidite, ktorý poberal zosnulý alebo ktorý, bez ohľadu na dĺžku služby alebo vek, by mu bol vyplácaný, keby naň mal nárok v čase svojej smrti.“
Článok 79 druhý odsek služobného poriadku stanovuje:
„Pozostalostný dôchodok platený pozostal[ej] manželk[e] po úradníkovi, ktorý zomrel v čase, keď bol v jednom z administratívnych postavení uvedených v článku 35, nemôže byť nižší ako životné minimum, ani ako 35 % z posledného základného platu, ktorý tento úradník dostal.“
Článok 80 prvý odsek služobného poriadku znie takto:
„Ak úradník alebo osoba, ktorá má nárok na starobný dôchodok alebo podporu v invalidite, zomrie a nezanechá po sebe manžela/manželku, ktorý/ktorá by mal/mala nárok na pozostalostný dôchodok, deti závislé na zosnulom/zosnulej v čase jeho smrti v zmysle článku 2 prílohy VII majú nárok na sirotský dôchodok podľa článku 21 prílohy VIII.“
Podľa článku 80 tretieho odseku služobného poriadku:
„Ak zomrie úradník alebo osoba majúca nárok na starobný dôchodok alebo podpor[u] v invalidite, ale podmienky uvedené v prvom odseku nie sú splnené, budú mať nezaopatrené deti v zmysle článku 2 prílohy VII nárok na sirotský dôchodok v súlade s článkom 21 prílohy VIII; dôchodok bude zodpovedať polovici dôchodku vypočítaného v súlade s uvedeným článkom.“
Článok 81 prvý odsek služobného poriadku stanovuje:
„Osoba, ktorá má nárok na starobný dôchodok alebo na podporu v invalidite, alebo na pozostalostný dôchodok, má za podmienok stanovených v prílohe VII nárok na rodinné prídavky uvedené v článku 67; príspevok na domácnosť sa vypočíta na základe dôchodku alebo prídavku príjemcu. Tieto prídavky sa vyplácajú príjemcom pozostalostného dôchodku len za deti, ktoré boli závislé na zosnulom úradníkovi alebo bývalom úradníkovi v čase jeho smrti.“
Článok 81 druhý odsek služobného poriadku znie takto:
„Výška príspevku na nezaopatrené dieťa, poskytovaného osobe majúcej nárok na pozostalostný dôchodok, zodpovedá dvojnásobku príspevku uvedeného v článku 67 ods. 1 písm. b).“
Článok 81a ods. 1 písm. a) služobného poriadku stanovuje:
„1.   Bez ohľadu na akékoľvek iné ustanovenia, najmä ustanovenia týkajúce sa minimálnych čiastok, ktoré sa zaplatia osobám majúcim nárok na pozostalostný dôchodok, celková čiastka, vyplácaná vo forme pozostalostného dôchodku, zvýšeného o rodinné prídavky a zníženého o daň a ostatné povinné odvody, vdove a ostatným oprávneným osobám, nesmie presiahnuť nasledujúce:
a)
v prípade smrti úradníka s niektorým z administratívnych postavení uvedených v článku 35 výšku odmeny, ktorú by tento úradník dostával v rámci rovnakej triedy a rovnakého stupňa, keby bol ešte v službe, s pripočítaním všetkých rodinných prídavkov, ktoré by poberal v tom prípade, a s odpočítaním dane a ostatných povinných zrážok…“
Článok 2 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku znie takto:
„1.   Úradník, ktorý má jedno alebo viac nezaopatrených detí, v súlade s odsekmi 2 a 3 nižšie poberá príspevok vo výške 372,61 eur za mesiac na každé nezaopatrené dieťa“.
Článok 2 ods. 2 prvý pododsek prílohy VII služobného poriadku stanovuje:
„2.   ‚Nezaopatrené dieťa‘ je manželské, nemanželské alebo osvojené dieťa úradníka alebo jeho manžela/manželky, ktoré je skutočne vyživované úradníkom.“
Podľa článku 21 prílohy VIII služobného poriadku:
„1.   Sirotský dôchodok stanovený v prvom, druhom a treťom odseku článku 80 služobného poriadku zodpovedá v prípade prvej siroty ôsmim desatinám pozostalostného dôchodku, na ktorý by mala nárok pozostalá manželka po úradníkovi alebo bývalom úradníkovi, poberajúcom starobný dôchodok alebo podporu v invalidite, pričom zníženia uvedené v článku 25 [prílohy VIII služobného poriadku] sa nebudú brať do úvahy.
Nebude nižší ako životné minimum, pokiaľ článok 22 [tejto prílohy služobného poriadku] neustanovuje inak.
2.   Dôchodok pre každé ďalšie nezaopatrené dieťa sa zvýši o čiastku rovnajúcu sa dvojnásobku príspevku na nezaopatrené dieťa.
…
3.   Celková výška dôchodku a príspevku, vypočítaná týmto spôsobom, sa rozdelí rovným dielom medzi oprávnené siroty.“
Článok 82 ods. 1 služobného poriadku stanovuje:
„1.   Vyššie uvedené dôchodky sa vypočítajú na základe platových stupníc platných v prvý deň mesiaca, v ktorom vznikne nárok.
Na dôchodky sa nepoužíva žiadny korekčný koeficient.
Dôchodky vyjadrené v eurách sa zaplatia v jednej z mien uvedených v článku 45 prílohy VIII k služobnému poriadku.“
Podľa článku 41 prílohy VIII služobného poriadku:
„Výška dôchodku sa môže kedykoľvek vypočítať znovu, ak došlo k akejkoľvek chybe alebo opomenutiu.
Dôchodky budú upravené alebo odňaté, ak boli priznané v rozpore s ustanoveniami služobného poriadku alebo tejto prílohy.“
Článok 85 prvý odsek služobného poriadku znie takto:
„Každá neoprávnená platba musí byť nahradená, ak príjemca vedel, že neexistuje dostatočný dôvod na platbu, alebo ak neoprávnenosť platby bola taká zjavná, že o nej musel vedieť.“
Článok 3 ods. 1 nariadenia Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 z 29. februára 1968, ktorým sa určujú podmienky a postup uplatňovania dane v prospech Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 56, 1968, s. 8
), stanovuje:
„1.   Daň je splatná každý mesiac z platu, zo mzdy a z požitkov vyplatených spoločenstvom každej osobe podliehajúcej dani.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Traja žalobcovia, a to pán Francesco Spagnolli, narodený 10. mája 1997, panie Maria Alice Spagnolliová, narodená 23. marca 1999, a Bianca Maria Elena Spagnolliová, narodená 3. decembra 2001, sú deti pána Alberta Spagnolliho, ktorý je tiež žalobcom, a jeho manželky pani Elisy Simonazziovej.
Pani Simonazziová pracovala ako úradníčka Európskej únie v platovej triede AD 6 stupni 3 v Európskej komisii od 16. júla 2005 do 22. apríla 2011, keď zomrela v Parme (Taliansko).
V čase úmrtia svojej manželky zastával pán Alberto Spagnolli funkciu úradníka v platovej triede AD 12 stupni 1 na Generálnom riaditeľstve (GR) Komisie „Námorné záležitosti a rybárstvo“.
Dňa 29. júla 2011 oddelenie PMO.4 „Dôchodky“ (ďalej len „oddelenie PMO.4“) Úradu „Správa a úhrada individuálnych nárokov“ (PMO) Komisie oznámilo pánovi Albertovi Spagnolliovi rozhodnutie prijaté podľa článkov 79 a 80 služobného poriadku, ktorým sa mu priznáva právo na pozostalostný dôchodok a ktorým sa jeho trom deťom priznáva právo na sirotský dôchodok s účinnosťou od 1. augusta 2011. V ten istý deň bol podrobný prehľad súm týchto dôchodkov spresnený oznámením o určení práv na pozostalostný a sirotský dôchodok PMO/04/MAG/2011/ARES, ku ktorému bol v prílohe pripojený podrobný prehľad výpočtov uvedených dôchodkov (ďalej spoločne len „oznámenie č. 1“).
Dňa 10. októbra 2011 generálny riaditeľ GR „Námorné záležitosti a rybárstvo“ prijal rozhodnutie, ktorým na žiadosť pána Alberta Spagnolliho povolil jeho dočasné preloženie na Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (EFSA) v Parme s účinnosťou od 16. októbra 2011 na počiatočné obdobie piatich rokov. Zmluva dočasného zamestnanca, ktorú pán Alberto Spagnolli uzatvoril s úradom EFSA, stanovovala jeho zaradenie do platovej triedy AD 9 stupňa 2.
Dňa 17. apríla 2012 oddelenie PMO.4 oznámilo pánovi Albertovi Spagnolliovi formou oznámenia o úprave č. 2 (PMO/04/MAG/2012/ARES) a jeho prílohy, ktorá obsahuje podrobný prehľad vykonaných výpočtov (ďalej spoločne len „oznámenie č. 2“), aktualizáciu sumy pozostalostného a sirotského dôchodku od 1. novembra 2011. Táto aktualizácia bola potrebná z dôvodu zmeny pracovného miesta a platu pána Alberta Spagnolliho a slúžila na opravu chyby vo výpočte nachádzajúcej sa v oznámení č. 1.
V ten istý deň oddelenie PMO.4 poslalo pánovi Albertovi Spagnolliovi dokument, ktorý nahradil výpočty nároku na pozostalostný a sirotský dôchodok uvedené v oznámení č. 1 (ďalej len „oznámenie č. 1a“).
V októbri 2013 bol pán Alberto Spagnolli, ktorý bol zaradený do platovej triedy AD 9 stupňa 2, preradený do stupňa 3. Tento postup do vyššieho platového stupňa viedol k zvýšeniu jeho základného mesačného platu, ktorý dostával od úradu EFSA.
Dňa 6. februára 2015 oddelenie PMO.4 telefonicky kontaktovalo pána Alberta Spagnolliho, pričom ho informovalo o ďalšej revízii výpočtu celkovej sumy pozostalostného dôchodku a sirotských dôchodkov, o progresívnom indexe uplatniteľnom na jeho nové platové pomery a o chybe vo výpočte nachádzajúcej sa v oznámení č. 2. V ten istý deň pán Alberto Spagnolli dostal z tohto oddelenia e‑mail, v ktorom mu bolo oznámené, že je potrebné vykonať nový výpočet jeho práv na dôchodok z dôvodu zmeny jeho platového stupňa a chyby nachádzajúcej sa v oznámení č. 2. V tomto e‑maile oddelenie PMO.4 ďalej informovalo pána Alberta Spagnolliho o tom, že je nevyhnutné vrátiť sumu približne 40000 eur, ktorá bola neoprávnene vyplatená z titulu pozostalostného a sirotského dôchodku. K tomuto e‑mailu bolo pripojené oznámenie o úprave č. 3 (PMO/04/LM/2015/ARES) a prílohy (ďalej len „oznámenie č. 3“), v ktorých boli uvedené nové výpočty práv na pozostalostný a sirotský dôchodok od 1. júla 2012 a 1. októbra 2013, ktorým sa opravuje chyba v oznámení č. 2 a ktorým sa zapracúva uplatniteľný progresívny index.
Dňa 5. mája 2015 pán Alberto Spagnolli podal podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku sťažnosť proti oznámeniu č. 3 a žiadosti uvedenej v e‑maile zo 6. februára 2015 o vrátenie sumy približne 40000 eur, ktorá mu bola neoprávnene vyplatená z titulu pozostalostného a sirotského dôchodku od roku 2012 do roku 2015.
Rozhodnutím HR.D.2/ON/ac/Ares(2015) z 3. augusta 2015 (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015“) menovací orgán (ďalej len „MO“) vyhlásil sťažnosť za prípustnú, ale z vecnej stránky ju zamietol, pokiaľ ide o nové výpočty súm práv na pozostalostný a sirotský dôchodok, ako aj pokiaľ ide o žiadosť o vrátenie sumy približne 40000 eur.
Dňa 17. augusta 2015 vedúci oddelenia PMO.4 prijal rozhodnutie o zrážke z dôchodku PMO/04/LM/ARES/2015/3406787 (ďalej len „rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb“), ktorým bolo pánovi Albertovi Spagnolliovi oznámené, že v nadväznosti na oznámenie č. 3 je Komisii povinný zaplatiť sumu 22368,19 eura a za každé svoje dieťa sumu vo výške 5922,72 eura. Týmto rozhodnutím oddelenie PMO.4 navyše informovalo pána Alberta Spagnolliho o skutočnosti, že tieto sumy budú vymáhané mesačnými zrážkami z pozostalostného a sirotského dôchodku.
Dňa 16. novembra 2015 pán Alberto Spagnolli vo svojom mene a v mene svojich dvoch maloletých dcér, a pán Francesco Spagnolli, ktorý dosiahol vek plnoletosti, jednotlivo podali sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti rozhodnutiu o náhrade neoprávnených platieb.
Dňa 4. marca 2016 MO prijal rozhodnutie HR.E.2/RO/ac/Ares(2016) o zamietnutí sťažnosti (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016“).
Konanie
Návrhom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 13. novembra 2015 podal pán Alberto Spagnolli vo svojom mene a na svoj účet, ako aj na základe svojho zákonného oprávnenia na zastupovanie v mene a na účet svojich maloletých detí, Marie Alice Spagnolliovej a Biancy Marie Eleny Spagnolliovej, a na základe osobitného mandátu na zastupovanie v mene a na účet pána Francesca Spagnolliho, plnoletého dieťaťa žijúceho v spoločnej domácnosti, žalobu zapísanú do registra pod číslom F‑140/15 s cieľom dosiahnuť zrušenie oznámenia č. 3.
Komisia podala 3. februára 2016 do kancelárie Súdu pre verejnú službu vyjadrenie k žalobe.
Dňa 4. apríla 2016 v rámci lehoty žalobcovia odpovedali na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania prijaté Súdom pre verejnú službu v zmysle článku 69 jeho rokovacieho poriadku a predložili svoje písomné pripomienky k námietkam neprípustnosti vzneseným Komisiou.
Návrhom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 14. júna 2016 žalobcovia podali na základe článku 270 ZFEÚ a článku 91 služobného poriadku žalobu zapísanú do registra pod číslom F‑29/16 s cieľom dosiahnuť najmä zrušenie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb.
Podľa článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2016/1192 zo 6. júla 2016 o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni v sporoch medzi Európskou úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd (
Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 137
) boli veci, ktoré boli zapísané do registra pod číslami F‑140/15 a F‑29/16, prenesené na Všeobecný súd v stave, v akom sa nachádzali k 31. augustu 2016. Tieto veci boli zapísané do registra pod číslami T‑568/16 a T‑599/16 a boli pridelené deviatej komore.
Dňa 12. septembra 2016 Komisia podala do kancelárie Všeobecného súdu svoje vyjadrenie k žalobe vo veci T‑599/16.
Dňa 9. decembra 2016 žalobcovia požiadali, aby sa uskutočnilo pojednávanie vo veci T‑568/16, a to v odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania, ktoré Všeobecný súd prijal 7. novembra 2016.
Dňa 20. decembra 2016 žalobcovia podali repliku vo veci T‑599/16.
Dňa 2. februára 2017 Komisia podala dupliku vo veci T‑599/16.
Dňa 2. októbra 2017 predseda deviatej komory rozhodol o spojení vecí na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.
Dňa 25. októbra 2017 Komisia odpovedala na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania prijaté Všeobecným súdom 3. októbra 2017.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 9. novembra 2017.
Návrhy účastníkov konania
Vo veci T‑568/16 žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil oznámenie č. 3 doplnené odôvodnením rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
V tej istej veci Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú alebo subsidiárne ako nedôvodnú,
–
uložil pánovi Albertovi Spagnolliovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Vo veci T‑599/16 žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb,
–
v prípade potreby zrušil rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016,
–
v prípade potreby zrušil implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti, ktorú podal pán Francesco Spagnolli,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť nemajetkovú a majetkovú ujmu spôsobenú žalobcom z dôvodu porušenia ich práva na riadnu správu vecí verejných, ako aj povinnosti starostlivosti administratívy voči nim, a to vo výške:
–
rozdielu medzi odmenou prijatou pánom Albertom Spagnolliom ako dočasným zamestnancom úradu EFSA v platovej triede AD 9 a odmenou, ktorú by dostal ako úradník Komisie v platovej triede AD 12 za obdobie jedného roka,
–
sumy vymáhanej od žalobcov v rozhodnutí o náhrade neoprávnených platieb zvýšenej o rozdiel medzi sumou dôchodkov stanovenou v oznámení č. 2 a sumou stanovenou v oznámení č. 3, a to od nadobudnutia účinnosti oznámenia č. 3 až do času, keď bude rodina schopná presťahovať sa na miesto svojho skoršieho bydliska, pričom túto dobu možno spravodlivo odhadnúť na jeden rok od rozhodnutia tejto veci,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
V tej istej veci Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu, pokiaľ ide o návrhy týkajúce sa neplatnosti, ako nedôvodnú,
–
zamietol žalobu, pokiaľ ide o návrhy na náhradu ujmy, ako neprípustnú alebo subsidiárne ako nedôvodnú,
–
uložil pánovi Albertovi Spagnolliovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
Vec T‑568/16
O prípustnosti
Na pojednávaní Komisia uviedla, že berie späť prvú námietku neprípustnosti založenú na tom, že v prípade neexistencie obligatórnej predchádzajúcej sťažnosti podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku, podanej proti oznámeniu č. 3 zo strany pána Alberta Spagnolliho v mene a na účet jeho maloletých detí, je žaloba neprípustná v rozsahu, v akom sa týka týchto maloletých detí. Toto späťvzatie bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania.
V prejednávanej veci už preto nie je spochybnené, že pokiaľ ide o maloleté deti pána Alberta Spagnolliho, požiadavky stanovené v článku 90 ods. 2 služobného poriadku sú splnené.
Komisia naopak trvá na svojej druhej námietke neprípustnosti založenej na tom, že žaloba sa týka aktu, ktorý nespôsobuje ujmu žalobcom v zmysle článku 91 služobného poriadku, ale týka sa aktu, ktorým je oznámenie č. 3 a ktorý iba potvrdzuje predchádzajúci akt, a to oznámenie č. 1, ktorým boli stanovené ich práva na dôchodok.
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že žalobcovia nesprávne označili oznámenie č. 3 ako akt, ktorý im spôsobuje ujmu v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku z dôvodu, že toto oznámenie je len výlučne potvrdzujúci akt k oznámeniu č. 1, pretože sa obmedzuje na uplatnenie metódy výpočtu stanovenej v oznámení č. 1 a pozostáva zo zahrnutia sirotského dôchodku do sumy príjmov, na ktoré sa vzťahuje strop uvedený v článku 81a služobného poriadku.
Žalobcovia spochybňujú námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou a tvrdia, že žaloba podaná proti oznámeniu č. 3 sa týka aktu, ktorý tým, že mení ich práva na dôchodok, im spôsobuje ujmu v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku, a nie je teda výlučne potvrdzujúcim aktom.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že neprípustnosť žaloby podanej proti výlučne potvrdzujúcemu rozhodnutiu vyplýva z oneskoreného podania žaloby, a nie z povahy napadnutého aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. decembra 2007, Weißenfels/Parlament,
C‑135/06 P
,
EU:C:2007:812
, bod
), takže Komisia nemôže spochybniť charakter spočívajúci v spôsobovaní ujmy, pokiaľ ide o oznámenie č. 3, len z dôvodu, že toto oznámenie je výlučne potvrdzujúce k oznámeniu č. 1.
V každom prípade je podľa ustálenej judikatúry žaloba o neplatnosť podaná proti aktu, ktorý je výlučne potvrdzujúcim aktom ku skoršiemu rozhodnutiu, ktoré nebolo napadnuté v lehote, neprípustná, keďže táto kvalifikácia predpokladá, že akt neobsahuje žiadny nový prvok vo vzťahu k tomuto rozhodnutiu a jeho vydaniu nepredchádzalo preskúmanie postavenia adresáta tohto rozhodnutia (pozri rozsudky z 29. septembra 1999, Neumann a Neumann‑Schölles/Komisia,
T‑68/97
,
EU:T:1999:238
, bod
a citovanú judikatúru; z 28. júna 2006, Grünheid/Komisia,
F‑101/05
,
EU:F:2006:58
, bod
a citovanú judikatúru, a zo 14. septembra 2011, A/Komisia,
F‑12/09
,
EU:F:2011:136
, bod
a citovanú judikatúru).
Navyše bolo rozhodnuté, že administratívna sťažnosť a následná žaloba musia byť obe namierené proti aktu spôsobujúcemu ujmu žalobcovi v zmysle článku 90 ods. 2 a článku 91 služobného poriadku, keďže akt spôsobujúci ujmu je akt, ktorý vyvoláva záväzné právne účinky, ktoré môžu priamo a bezprostredne ovplyvňovať záujmy žalobcu tým, že podstatne menia jeho právne postavenie (pozri rozsudok z 28. júna 2006, Grünheid/Komisia,
F‑101/05
,
EU:F:2006:58
, bod
a citovanú judikatúru).
S cieľom posúdiť, či je správne, že Komisia sa domnieva, že oznámenie č. 3 predstavuje výlučne potvrdzujúci akt k oznámeniu č. 1, je potrebné preskúmať, či oznámenie č. 3 nebolo prijaté na základe nových dôkazov a jeho vydaniu nepredchádzalo opätovné preskúmanie postavenia žalobcov.
V tejto súvislosti je potrebné po prvé poznamenať, že Komisia preskúmala oznámenie č. 1 dvakrát. Prvé preskúmanie sa uskutočnilo v nadväznosti na kroky pána Alberta Spagnolliho od novembra 2011 do marca 2012. Toto preskúmanie viedlo Komisiu k tomu, aby opravila oznámenie č. 1 tak, že 17. apríla 2012 prijala jednak oznámenie č. 2 a jednak oznámenie č. 1a. K druhému preskúmaniu postavenia žalobcov došlo podľa slov samotnej Komisie pri preradení pána Alberta Spagnolliho do vyššieho platového stupňa, keď prešiel z platovej triedy AD 9 stupňa 2 do platovej triedy AD 9 stupňa 3. Pri tomto preskúmaní Komisia zistila existenciu údajného nesprávneho výpočtu v oznámení č. 2, a teda vyplývajúce neoprávnené platby. Preto prijala oznámenie č. 3 obsahujúce nové výpočty práv na pozostalostný a sirotský dôchodok od 1. júla 2012 a od 1. októbra 2013.
Po druhé je potrebné konštatovať, že zistenie chyby v oznámení č. 2, ako aj zmena platového stupňa pána Alberta Spagnolliho predstavujú nové skutočnosti, ktoré sú dôvodom pre nové výpočty práv na dôchodok žalobcov uvedených v oznámení č. 3, teda zmenu právneho postavenia žalobcov.
Vyššie uvedené úvahy nie sú spochybnené samotnou skutočnosťou, že oznámenia č. 1 a 3 uplatňujú tú istú metódu výpočtu práv na dôchodok, pokiaľ ide o zahrnutie sirotských dôchodkov do sumy príjmov, na ktoré sa vzťahuje strop uvedený v článku 81a služobného poriadku.
Z toho vyplýva, že keďže oznámenie č. 3 bolo prijaté po preskúmaní právneho postavenia žalobcov a na základe nových skutočností, nemožno ho považovať, ako to tvrdí Komisia, za výlučne potvrdzujúci akt k oznámeniu č. 1. Oznámenie č. 3 predstavuje naopak akt, ktorý tým, že nahrádza predchádzajúce akty, podstatným spôsobom mení právne postavenie žalobcov, priamo a bezprostredne ovplyvňuje ich záujmy, a teda im spôsobuje ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 a článku 91 služobného poriadku.
Preto je potrebné zamietnuť druhú námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, ktorá je založená na nenapadnuteľnosti oznámenia č. 3, a posúdiť dôvodnosť žaloby.
O veci samej
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je dôsledkom návrhov na zrušenie, ktoré sú formálne podané proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti, pokiaľ toto rozhodnutie nemá samostatný obsah, že Všeobecný súd začne konať o akte, proti ktorému bola sťažnosť podaná (rozsudky zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament,
293/87
,
EU:C:1989:8
, bod
, a zo 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia,
T‑309/03
,
EU:T:2006:110
, bod
). Keďže v prejednávanej veci nemá rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 samostatný obsah, pretože v podstate iba potvrdzuje napadnuté rozhodnutie, a to oznámenie č. 3, treba žalobu považovať za podanú proti oznámeniu č. 3.
V žalobe žalobcovia uvádzajú tri žalobné dôvody nezákonnosti oznámenia č. 3. Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom uplatnení hornej hranice uvedenej v článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky. Druhý žalobný dôvod je založený na neodôvodnenom vylúčení rodinných prídavkov z výpočtu hornej hranice dôchodkov uvedenej v článku 81a služobného poriadku. Tretí žalobný dôvod je založený na nedostatočnosti a rozpornosti odôvodnenia oznámenia č. 3.
V odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom na pojednávaní, ako to bolo zaznamenané do zápisnice z tohto pojednávania, žalobcovia potvrdzujú, že na základe odpovedí, ktoré poskytla Komisia 25. októbra 2017 na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania prijaté Všeobecným súdom 3. októbra 2017, netrvajú na tvrdeniach, ktorých cieľom je spochybniť vecnú správnosť skutkových zistení, teda zohľadnené sumy a výpočty vykonané Komisiou v jednotlivých oznámeniach, a najmä v oznámení č. 2, pričom naďalej trvajú na spochybnení zákonnosti metódy výpočtu práv na dôchodok uplatnenej Komisiou v týchto oznámeniach. Preto berú späť druhý žalobný dôvod v tejto veci.
Najskôr je potrebné preskúmať tretí žalobný dôvod.
–
O treťom žalobnom dôvode
Tretím žalobným dôvodom žalobcovia tvrdia, že oznámenie č. 3, ktoré bolo doplnené odôvodnením rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, je chybné vzhľadom na nedostatočnosť a rozpornosť svojho odôvodnenia.
V tomto smere žalobcovia tvrdia, že ani oznámenie č. 3, ani rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, neumožňujú pochopiť úvahu a výpočty, ktoré Komisia v skutočnosti vykonala. Podľa žalobcov je pravda, že odôvodnenie oznámenia č. 3 uvádza tak, ako predchádzajúce rozhodnutia, že na účely stanovenia stropu uvedeného v článku 81a ods. 1 písm. a) služobného poriadku je potrebné zohľadniť sumu vyplývajúcu zo súčtu čistého príjmu zosnulého a pozostalého manžela v čase úmrtia vrátane príspevkov na tri nezaopatrené deti, na ktoré má pozostalý manžel nárok. V rozsahu, v akom z výpočtov v rámci oznámenia č. 3 vyplýva, že čistý príjem pozostalého manžela nezohľadňuje príspevok na domácnosť a príspevky na nezaopatrené dieťa, je však odôvodnenie, uvedené v oznámení č. 3, v rozpore s výrokom uvedeného oznámenia.
Navyše žalobcovia tvrdia, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 neposkytuje ďalšie objasnenie odôvodnenia oznámenia č. 3. MO totiž odkazuje na kumuláciu príjmu zosnulého úradníka v prípade, ak by bol nažive, a „čistého príjmu vdovca“ bez toho, aby výslovne spresnil, či v tomto prípade ide o skutočnú čistú mzdu vdovca, teda skutočne vyplácaný plat po úmrtí pani Simonazziovej, alebo o fiktívny plat vdovca, teda plat vdovca vypočítaný za predpokladu, že jeho manželka je stále nažive. Podľa žalobcov „čistý príjem vdovca“ v zmysle rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 nemôže zodpovedať ani skutočnému platu, ktorý sa nezohľadňuje pri stanovení stropu uvedeného v článku 81a služobného poriadku, ani fiktívnemu platu pána Alberta Spagnolliho, pretože výška „čistého príjmu vdovca“, uvedená v oznámení č. 3, nezahŕňa rodinné prídavky, na ktoré by mal nárok, ak by bola jeho manželka stále nažive. Z toho teda vyvodzujú, že odôvodnenie, ktoré pridal MO, je v každom prípade v rozpore s obsahom oznámenia č. 3.
Na úvod je potrebné spresniť, že kumulácia požitkov, ku ktorej pristupuje Komisia pri stanovení stropu uvedeného v článku 81a služobného poriadku, ak ide o manželov, ktorí sú obaja úradníkmi Únie, ako to vyplýva z jednotlivých oznámení o určení práv na dôchodok, nie je v rámci tejto veci žalobcami spochybnená. Táto kumulácia požitkov dotknutých úradníkov má za cieľ stanoviť strop, ktorý sa vzťahuje na príjmy rodiny pozostalého úradníka, s cieľom zabrániť jeho obohateniu sa z dôvodu úmrtia. Strop stanovený v článku 81a služobného poriadku teda Komisia vypočítava tak, že spočíta plat zosnulého manžela a plat pozostalého manžela. Táto metóda nevyplýva výslovne zo znenia článku 81a služobného poriadku, ktorý sa pri určovaní uvedeného stropu, ktorý nemožno prekročiť, vzťahuje len na plat zosnulého manžela. Uvedenú metódu si Komisia zvolila, ako to vyplýva z rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 a ako to potvrdila samotná Komisia na pojednávaní, s cieľom zachovať viac príjmov rodiny z hľadiska zdanenia.
V prejednávanej veci na jednej strane žalobcovia spochybňujú výšku príjmu pána Alberta Spagnolliho, ktorý sa v jednotlivých oznámeniach o právach na dôchodok pripočítava k platu jeho zosnulej manželky na účely určenia stropu stanoveného v článku 81a služobného poriadku. Konkrétnejšie sa domnievajú, že pri tomto príjme Komisia zahŕňa nesprávnu sumu príspevkov na nezaopatrené dieťa. Na druhej strane žalobcovia napádajú skutočnosť, že pri výpočtoch práv na dôchodok Komisia uplatňuje článok 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky, a tým ich obmedzuje. Preto je potrebné preskúmať dodržanie povinnosti odôvodnenia vzhľadom na uvedené výhrady žalobcov.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že cieľom požiadavky odôvodnenia stanovenej v článku 296 ZFEÚ, ktorá je tiež uvedená v článku 25 druhom odseku služobného poriadku, je umožniť súdu Únie preskúmať legalitu rozhodnutí spôsobujúcich ujmu a poskytnúť dotknutým osobám dostatočné informácie, aby mohli zistiť, či sú tieto rozhodnutia dôvodné, alebo či sú naopak postihnuté vadou umožňujúcou spochybniť ich legalitu. Z toho vyplýva, že odôvodnenie musí byť v zásade oznámené dotknutej osobe zároveň s rozhodnutím, ktoré bolo prijaté v jej neprospech, a nedostatok odôvodnenia nemožno napraviť tým, že dôvody rozhodnutia sú dotknutej osobe oznámené počas konania na súde Únie (pozri rozsudok zo 4. novembra 2008, Marcuccio/Komisia,
F‑41/06
,
EU:F:2008:132
, bod
a citovanú judikatúru).
Taktiež bolo rozhodnuté, že prípadný nedostatok odôvodnenia možno napraviť zodpovedajúcim odôvodnením poskytnutým v štádiu odpovede na sťažnosť, pričom sa predpokladá, že toto odôvodnenie je zhodné s odôvodnením rozhodnutia, proti ktorému sťažnosť smeruje (pozri rozsudok zo 4. novembra 2008, Marcuccio/Komisia,
F‑41/06
,
EU:F:2008:132
, bod
a citovanú judikatúru).
Z ustálenej judikatúry tiež po prvé vyplýva, že napraviť nedostatočnosť odôvodnenia, ale nie jeho úplnú absenciu, je možné aj v priebehu konania, pokiaľ dotknutá osoba poznala už pred podaním svojej žaloby skutočnosti predstavujúce východisko odôvodnenia, a po druhé rozhodnutie možno považovať za dostatočne odôvodnené, pokiaľ bolo prijaté v kontexte známom dotknutému úradníkovi, ktorý mu umožňuje porozumieť jeho dosahu (pozri rozsudok z 15. februára 2011, Marcuccio/Komisia,
F‑81/09
,
EU:F:2011:13
, bod
a citovanú judikatúru).
Po prvé je potrebné zdôrazniť, že tvrdenia, v ktorých sa uvádza, že odôvodnenie oznámenia č. 3 doplneného rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 je nedostatočné z dôvodu, že tieto dva akty neumožňujú porozumieť metóde výpočtu uplatnenej Komisiou, sa týkajú porušenia podstatných formálnych náležitostí, ktorých analýza predchádza preskúmaniu dôvodnosti predmetného odôvodnenia.
V tomto ohľade po prvé z oznámenia č. 3 doplneného odôvodnením rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 vyplýva, že sa pristúpilo k novému výpočtu práv na pozostalostný a sirotský dôchodok žalobcov jednak z dôvodu existencie chyby v počítaní v predchádzajúcom oznámení, konkrétne v oznámení č. 2, a jednak z dôvodu zmeny platového stupňa pána Alberta Spagnolliho, ktorý prešiel z platovej triedy AD 9 stupňa 2 do platovej triedy AD 9 stupňa 3 v októbri 2013, a to aj pokiaľ ide o indexy uplatniteľné na jeho plat k 1. júlu 2012 a 1. októbru 2013.
Zo znenia všetkých oznámení, a najmä z oznámení č. 2 a 3 spolu s vysvetleniami poskytnutými v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, po druhé vyplýva, že chyba v oznámení č. 2 vyplýva zo zahrnutia šiestich príspevkov na nezaopatrené dieťa namiesto troch do sumy čistej mzdy pána Alberta Spagnolliho použitej na určenie jeho „fiktívneho príjmu“ (ďalej len „suma A“), teda príjmu vypočítaného za predpokladu, že jeho manželka je stále nažive.
Po tretie je potrebné poznamenať, že samotní žalobcovia pripomínajú, že metóda výpočtu uplatnená Komisiou spočíva jednak v zohľadnení „sumy A“ zodpovedajúcej „fiktívnym príjmom“, ktorá pozostáva zo súčtu čistého príjmu zosnulej, ak by zostala nažive, a čistého príjmu pozostalého manžela v čase úmrtia vrátane príspevkov na tri nezaopatrené deti, a jednak sumy zodpovedajúcej „skutočným príjmom“, ktoré by manžel poberal, ak by sa obmedzenie v článku 81a neuplatňovalo, ktorá pozostáva zo súčtu čistých príjmov pozostalého manžela, pozostalostného dôchodku a sirotských dôchodkov (ďalej len „suma B“). Navyše tak výpočty uvedené v oznámení č. 3, ako aj výpočty uvedené v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 umožňujú pochopiť, že rozdielom sumy A a sumy B je suma, ktorá sa má pomerne odpočítať z pozostalostného a sirotského dôchodku.
Po štvrté v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 je tiež vysvetlené, že ku kumulácii čistej mzdy pána Alberta Spagnolliho a čistej mzdy jeho zosnulej manželky došlo z dôvodu nevyhnutnosti zohľadniť uplatnenie dane z príjmu Únie v súlade s článkom 4 nariadenia č. 260/68, a že metóda výpočtu, ktorú si Komisia zvolila pre výpočet práv na pozostalostný a sirotský dôchodok je metóda, ktorá zachováva viac príjmov rodiny z hľadiska zdanenia.
Žalobcovia teda nemôžu tvrdiť, že odôvodnenie je nedostatočné z dôvodu, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 v rozsahu, v akom odkazuje na kumuláciu „čistej mzdy vdovca“ a čistej mzdy zosnulej, im neumožňuje pochopiť, či ide o skutočný príjem, teda sumu B, alebo fiktívny príjem vdovca, teda sumu A. Z vysvetlení poskytnutých uvedeným rozhodnutím totiž jasne vyplýva, že ide o fiktívny príjem, keďže odkazuje na príjem, ktorý je po kumulácii s platom, ktorý by dostala zosnulá, zohľadnený na určenie stropu, ktorý nemožno prekročiť v zmysle článku 81a služobného poriadku, teda sumu A.
Vzhľadom na uvedené je potrebné rozhodnúť, že odôvodnenie oznámenia č. 3 doplnené rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 je dostatočné, keďže žalobcom umožňuje pochopiť metódu výpočtu uplatnenú Komisiou, cieľ sledovaný touto metódou a výsledok posúdenia ich práv na dôchodok.
Tvrdenia žalobcov, podľa ktorých je odôvodnenie oznámenia č. 3 doplnené rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 nedostatočné z dôvodu, že im neumožňuje pochopiť metódu výpočtu uplatnenú Komisiou, musia byť odmietnuté. Okrem toho je potrebné konštatovať, že predmetné odôvodnenie žalobcom umožnilo napadnúť dôvodnosť tejto metódy pred Všeobecným súdom.
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie žalobcov, podľa ktorého existuje rozpor medzi odôvodnením oznámenia č. 3 a jeho výrokom vyplývajúcim z neexistencie zhody medzi výpočtami uplatnenými v oznámení č. 3 a výrokom tohto oznámenia doplneného rozhodnutím o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, je potrebné pripomenúť, ako to bolo spresnené v bode 61 vyššie, že žalobcovia nespochybňujú vecnú správnosť skutkových zistení, teda podrobný prehľad výpočtov Komisie v jednotlivých oznámeniach, vrátane oznámenia č. 3. Na pojednávaní spresnili, že toto tvrdenie založené na existencii rozporuplnosti odôvodnenia sa má vykladať v tom zmysle, že sa ním poukazuje na existenciu porušenia povinnosti odôvodnenia vyplývajúceho z neoznámenia podrobného prehľadu výpočtov uplatnených v oznámení č. 3, čo malo za následok nemožnosť pochopiť chybu vo výpočte práv na dôchodok.
V tomto zmysle je potrebné spresniť, že odôvodnenie rozhodnutia si nevyžaduje, aby boli výslovne uvedené všetky podrobnosti výpočtu obsiahnutého v tomto rozhodnutí. Postačuje, aby dotknuté osoby mohli pochopiť dôvody, ktoré viedli k prijatiu aktu, ktorý sa ich týka, cieľ, ktorý sleduje, a metódu, ktorú uplatňuje s cieľom stanoviť výšku ich nárokov. Uvedenie všetkých výpočtov súm citovaných v oznámení č. 3, aj keby mohli byť užitočné a želateľné, nie je nevyhnutné na to, aby sa povinnosť odôvodnenia považovala za splnenú, pričom je v každom prípade potrebné zdôrazniť, že Komisia sa nemôže výlučným a mechanickým použitím aritmetických vzorcov zbaviť povinnosti vykonať riadne posúdenie práv na dôchodok žalobcov podľa okolností prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok z 2. októbra 2003, Salzgitter/Komisia,
C‑182/99 P
,
EU:C:2003:526
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho okolnosť, že len predloženie určitých číselných údajov umožňuje odhaliť niektoré chyby vo výpočtoch nepostačuje na to, aby sa odôvodnenie sporného rozhodnutia mohlo považovať za nedostatočné, keďže v rámci preskúmania takého rozhodnutia súdom Únie si posledný uvedený súd môže vyžiadať predloženie všetkých dôkazov, ktoré potrebuje na to, aby mohol vykonať dôkladné preskúmanie spôsobu uplatneného výpočtu (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok z 2. októbra 2003, Corus UK/Komisia,
C‑199/99 P
,
EU:C:2003:531
, bod
).
V rozsahu, v akom z analýzy uskutočnenej v bodoch 72 až 77 vyššie vyplýva, že oznámenie č. 3 doplnené odôvodnením rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 umožňovalo žalobcom pochopiť dôvody, ktoré viedli k prijatiu aktu, ktorý sa ich týka, cieľ, ktorý sleduje, ako aj metódu, ktorú uplatňuje s cieľom stanoviť výšku ich nárokov, je potrebné odmietnuť tvrdenia, ktoré predkladajú na účely tvrdenia o existencii porušenia povinnosti odôvodnenia vyplývajúceho z neuvedenia podrobností výpočtov ich práv na dôchodok.
Tretí žalobný dôvod je teda potrebné zamietnuť.
–
O prvom žalobnom dôvode
Prvým žalobným dôvodom žalobcovia tvrdia, že oznámenie č. 3 je nezákonné a musí byť zrušené, keďže tým, že zahrnulo sirotské dôchodky do sumy príjmu, na ktorý sa vzťahuje obmedzenie uvedené v článku 81a služobného poriadku, spôsobilo neodôvodnené obmedzenie sumy pozostalostného a sirotského dôchodku, ktoré sa im poskytujú.
Po prvé žalobcovia zdôrazňujú, že výrazy „pozostalostn[é] dôchodk[y]“ v množnom čísle a „vdove[c] a ostatn[é] oprávnen[é] osob[y]“, použité normotvorcom v článku 81a služobného poriadku, sa nevzťahujú na sirotské dôchodky, ale na situácie koexistencie pozostalého manžela a rozvedeného bývalého manžela alebo pozostalého manžela a detí narodených z predchádzajúceho manželstva, pričom ide o situácie uvedené jednak v článkoch 27 a 28 prílohy VIII služobného poriadku a jednak v článku 22 prvom odseku prílohy VIII služobného poriadku.
Po druhé žalobcovia zdôrazňujú, že ak zákonodarca odkazuje na niektorý druh dôchodku, jasne to vyplýva zo znenia ustanovení služobného poriadku, najmä v prípade článku 80 ods. 3 a 4 služobného poriadku, článku 21 ods. 1 a 2 a článku 24 prílohy VIII služobného poriadku.
Po tretie žalobcovia zdôrazňujú skutočnosť, že pozostalostný a sirotský dôchodok sledujú odlišné ciele. Pozostalostný dôchodok je určený na to, aby pozostalému manželovi zabezpečil doplnok k príjmu rodiny s cieľom reagovať na stratu príjmov zosnulého manžela, zatiaľ čo sirotský dôchodok predstavuje samostatný príspevok solidarity s cieľom zaistiť nezávislosť osirelých detí. Takýto rozdiel účelu týchto dvoch druhov dôchodkov potvrdzuje služobný poriadok, keď jednak stanovuje, že po dovŕšení plnoletosti môžu siroty požiadať o zaslanie svojho dôchodku na účet, ktorý je iný ako účet rodiča oprávneného na pozostalostný dôchodok, a jednak že v dôsledku zániku nároku na pozostalostný dôchodok sirotský dôchodok nezaniká, ale naopak jeho dôsledkom je zdvojnásobenie jeho výšky. Uvedený rozdielny účel týchto dvoch druhov dôchodkov odôvodňuje rozdielne zaobchádzanie s príjmami pochádzajúcimi z pozostalostného dôchodku a príjmami zodpovedajúcimi sirotskému dôchodku, a teda neuplatniteľnosť článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky.
Podľa žalobcov protiprávne zahrnutie sirotského dôchodku do sumy ich príjmov, na ktoré sa vzťahuje obmedzenie článku 81a služobného poriadku, malo za následok zníženie výšky ich pozostalostného a sirotského dôchodku tak v období od 1. júla 2012 do 30. septembra 2013, ako aj v období po 1. októbri 2013. Zníženia uvedených súm boli totiž uložené v dôsledku prekročenia stropu uvedeného v článku 81a služobného poriadku vo výške 1629,27 eura za prvé obdobie a 1576,92 eura za druhé obdobie. Zohľadnenie sirotského dôchodku vo výške 2088,90 eura pri určení príjmov, na ktoré sa vzťahuje uvedená horná hranica, bolo rozhodujúce pre uplatnenie zníženia súm dôchodkov vyplácaných žalobcom.
Napokon tvrdia, že v rozsahu, v akom sú oznámenia, ktoré predchádzali oznámeniu č. 3, postihnuté rovnakou chybou ako oznámenie č. 3, teda nesprávnym uplatnením článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky, sa od Komisie bude očakávať, že vyvodí dôsledky z rozsudku Všeobecného súdu o zrušení týkajúceho sa oznámenia č. 3 a nanovo vypočíta pozostalostný a sirotský dôchodok v prospech žalobcov so spätnou účinnosťou podľa článku 41 prílohy VIII služobného poriadku.
Komisia odmieta tvrdenia žalobcov a tvrdí, že článok 81a služobného poriadku sa týka tak pozostalostného dôchodku, ako aj sirotského dôchodku.
Je teda potrebné odpovedať na otázku, či sa má článok 81a služobného poriadku vykladať tak, že sa vzťahuje aj na sirotské dôchodky.
Na úvod je po prvé potrebné pripomenúť, ako to bolo uvedené v bode 7 vyššie, že článok 81a ods. 1 písm. a) služobného poriadku znie takto:
„1.   Bez ohľadu na akékoľvek iné ustanovenia, najmä ustanovenia týkajúce sa minimálnych čiastok, ktoré sa zaplatia osobám majúcim nárok na pozostalostný dôchodok, celková čiastka, vyplácaná vo forme pozostalostného dôchodku, zvýšeného o rodinné prídavky a zníženého o daň a ostatné povinné odvody, vdove a ostatným oprávneným osobám, nesmie presiahnuť nasledujúce:
a)
v prípade smrti úradníka s niektorým z administratívnych postavení uvedených v článku 35 výšku odmeny, ktorú by tento úradník dostával v rámci rovnakej triedy a rovnakého stupňa, keby bol ešte v službe, s pripočítaním všetkých rodinných prídavkov, ktoré by poberal v tom prípade, a s odpočítaním dane a ostatných povinných zrážok…“
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie Komisie pripomenuté na pojednávaní, podľa ktorého z rozsudku Súdu pre verejnú službu vyplýva, že podľa článku 81a ods. 1 písm. c) služobného poriadku bol sirotský dôchodok zahrnutý do celkovej sumy čistých dôchodkov vyplácaných oprávneným osobám po zosnulom úradníkovi, teda vo výške, na ktorú sa môže vzťahovať horná hranica stanovená v uvedenom článku (rozsudok z 5. februára 2016, Bulté a Krempa/Komisia,
F‑96/14
,
EU:F:2016:10
, bod
), je potrebné poznamenať, že v tejto veci nebola otázka zákonnosti uplatnenia článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky dotknutými účastníkmi spochybnená, a teda Súd pre verejnú službu o nej nemohol s konečnou platnosťou rozhodnúť.
Po prvé je potrebné poznamenať, že sirotské dôchodky sú upravené v článku 80 služobného poriadku, ktorý je zaradený do hlavy V kapitoly 3 služobného poriadku s názvom „Dôchodky a podpora v invalidite“. Tieto dôchodky predstavujú, ako to tiež vyplýva z judikatúry, skutočné dôchodky, na ktoré sa ako také vzťahuje systém dôchodkového zabezpečenia uvedený v služobnom poriadku (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok z 23. marca 1993, Huet/Dvor audítorov,
T‑8/93
,
EU:T:1994:35
, bod
).
Navyše je potrebné poznamenať, že spôsoby výpočtu sirotských dôchodkov sú stanovené v kapitole 4 článku 21 prílohy VIII služobného poriadku na základe odkazu v článku 84 služobného poriadku, a že táto kapitola má názov „Pozostalostný dôchodok“. Takéto zistenie umožňuje konštatovať, že výraz „pozostalostný dôchodok“ normotvorca používa nielen na identifikáciu dôchodku pozostalého manžela zosnulého úradníka, konkrétne pozostalostného dôchodku
stricto sensu
, ale aj ustanovení týkajúcich sa sirotských dôchodkov. Hoci je pravda, ako to tvrdia žalobcovia, že niektoré ustanovenia výslovne odkazujú na sirotské dôchodky, nevylučuje to, aby sa na ne uplatňovali iné ustanovenia, ktoré ich výslovne neuvádzajú, keďže predstavujú skutočné dôchodky, na ktoré sa z tohto dôvodu vzťahujú ustanovenia služobného poriadku všeobecne uplatniteľné na dôchodky.
Keďže navyše článok 81a služobného poriadku predstavuje jedno zo záverečných ustanovení hlavy V kapitoly 3 služobného poriadku a patrí medzi ustanovenia uplatniteľné na dôchodky, medzi ktoré patria dôchodky uvedené v článku 80, článok 81a nemožno vykladať v tom zmysle, že vylučuje sirotské dôchodky. Skutočnosť, že toto ustanovenie používa výraz „pozostalostn[é] dôchod[ky]“ v množnom čísle, je totiž potrebné chápať tak, ako to správne tvrdí Komisia, že odkazuje na všetky druhy „dôchodkov“, ktorých vznik sa viaže na smrť úradníka, pričom to neplatí len pre pozostalostný dôchodok, ale aj pre sirotský dôchodok. Okrem toho ako to správne zdôrazňuje Komisia, podľa článku 80 prvého až tretieho odseku služobného poriadku a článku 21 prílohy VIII služobného poriadku sú pozostalostný a sirotský dôchodok spojené, pretože výška sirotského dôchodku je podmienená výškou pozostalostného dôchodku.
Uplatnenie článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky nemožno spochybniť tvrdeniami žalobcov, ktorých cieľom je preukázať, že výrazy „pozostalostn[é] dôchod[ky]“ a „oprávnen[é] osob[y]“, použité v článku 81a služobného poriadku, sa vzťahujú na situácie koexistencie jednak pozostalého manžela a jedného alebo viacerých rozvedených bývalých manželov, alebo viacerých rozvedených manželov, pričom ide o situácie upravené v článkoch 27 a 28 prílohy VIII služobného poriadku, a jednak pozostalého manžela a sirôt z predchádzajúceho manželstva zosnulého úradníka, pričom ide o situácie upravené v článku 22 prvom odseku prílohy VIII služobného poriadku.
Na jednej strane totiž článok 28 prílohy VIII služobného poriadku, ktorý je relevantným ustanovením v prejednávanej veci, stanovuje, že v prípadoch koexistencie zosnulého úradníka a jedného alebo viacerých rozvedených bývalých manželov, alebo viacerých rozvedených bývalých manželov, sa ten istý pozostalostný dôchodok rozdelí pomerne medzi jednotlivé oprávnené osoby. Pokiaľ ide teda o jeden a ten istý dôchodok, na uvedené situácie sa nemôže vzťahovať výraz „pozostalostn[é] dôchod[ky]“ v množnom čísle uvedený v článku 81a ods. 1 služobného poriadku.
Ak by sa na druhej strane použitím výrazov „dôchodky“ a „oprávnené osoby“ článok 81a ods. 1 služobného poriadku označovali situácie koexistencie pozostalého manžela a sirôt z predchádzajúceho manželstva zosnulého úradníka s vylúčením detí zo zväzku zosnulého úradníka a pozostalého manžela, znamenalo by to, ako to správne zdôrazňuje Komisia, že sa vytvára neodôvodnené rozdielne zaobchádzanie medzi rôznymi deťmi zosnulého úradníka. Zatiaľ čo deti zo zväzku zosnulého úradníka s pozostalým manželom by nemali svoje sirotské dôchodky obmedzené, pretože článok 81a ods. 1 služobného poriadku by sa na ne neuplatňoval, dôchodky sirôt z predchádzajúceho manželstva by podľa tohto ustanovenia mohli byť obmedzené. Taký neodôvodnený rozdiel v zaobchádzaní, ktorý je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, nemožno prijať.
Pokiaľ ide napokon o tvrdenie žalobcov, ktorým sa má zdôrazniť, že pozostalostný a sirotský dôchodok sledujú čiastočne odlišné ciele, je potrebné poznamenať, že aj za predpokladu, že by to tak bolo, vzhľadom na uvedené to nepostačuje na konštatovanie, že článok 81a ods. 1 písm. a) služobného poriadku sa nevzťahuje na sirotské dôchodky.
Tiež tvrdenia žalobcov založené na tom, že čiastočne odlišný cieľ pozostalostného a sirotského dôchodku je potvrdený skutočnosťou, že jednak po dovŕšení plnoletosti môžu siroty požiadať o zaslanie svojho dôchodku na účet, ktorý je iný ako účet rodiča oprávneného na pozostalostný dôchodok, a jednak že v dôsledku zániku nároku na pozostalostný dôchodok sirotský dôchodok nezaniká, ale naopak jeho dôsledkom je zdvojnásobenie jeho výšky, nemôžu spochybniť uplatnenie článku 81a služobného poriadku na sirotské dôchodky. Tieto dva druhy dôchodkov sú totiž súčasťou požitkov rodiny Spagnolliovcov v dôsledku úmrtia jedného z manželov, ktorých celková výška sa podľa metódy výpočtu uplatnenej Komisiou zohľadňuje na účely dodržania zásady zamedzenia obohatenia sa rodiny z dôvodu úmrtia.
Navyše je potrebné poznamenať, že judikatúra pripustila, že cieľom sledovaným sirotským dôchodkom uvedeným v článku 80 štvrtom odseku služobného poriadku, teda dôchodkom vyplácaným osobám, s ktorými sa zaobchádza rovnako ako s nezaopatrenými deťmi, je kompenzácia dodatočných nákladov úradníka, pokiaľ ide o výživu dieťaťa (rozsudok z 30. januára 2003, C/Komisia,
T‑307/00
,
EU:T:2003:21
, bod
), a je potrebné konštatovať, že to isté platí, pokiaľ ide o sirotské dôchodky najmä podľa článku 80 tretieho odseku služobného poriadku, o ktorý ide v prejednávanej veci, pokiaľ ide o dôchodok, ktorý sa má priznať deťom pána Alberta Spagnolliho.
Účel sirotského dôchodku, ktorým je kompenzovať dodatočné náklady pozostalého úradníka spojené s výživou nezaopatrených detí, prispieva k dosiahnutiu cieľa, ktorým je vytvoriť, ako to tvrdia žalobcovia, ekonomickú nezávislosť uvedených detí. Keďže sirotský dôchodok umožňuje kompenzovať dodatočné náklady na výživu detí, je súčasťou príjmov rodiny a nevymyká sa pravidlu o zákaze obohatenia sa z dôvodu úmrtia rodiča úradníka, pričom dodržanie tohto pravidla zabezpečuje uplatňovanie hornej hranice uvedenej v článku 81a služobného poriadku.
Vzhľadom na uvedené je potrebné sa domnievať, že článok 81a služobného poriadku sa týka tak pozostalostného dôchodku, ako aj sirotského dôchodku. Metóda výpočtu práv na dôchodok uplatňovaná Komisiou v rozsahu, v akom zahŕňa sirotské dôchodky do skutočného príjmu, na ktorý sa vzťahuje strop uvedený v článku 81a, je teda v súlade s uvedeným ustanovením.
Prvý žalobný dôvod sa preto musí zamietnuť.
Vzhľadom na uvedené musí byť žaloba vo veci T‑568/16 zamietnutá v celom rozsahu.
Vec T‑599/16
Vo veci T‑599/16 žalobcovia spochybňujú rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb, ktoré Komisia prijala s cieľom získať späť sumy pozostalostného a sirotského dôchodku neoprávnene vyplatené žalobcom z dôvodu, že podľa jej názoru došlo k chybe v oznámení č. 2, ktorá bola opravená novými výpočtami ich práv na dôchodok uvedenými v oznámení č. 3.
Rovnako ako vo veci T‑568/16 (pozri bod 61 vyššie), a ako to bolo zaznamenané do zápisnice z pojednávania, žalobcovia v predmetnej veci na pojednávaní uviedli, že netrvajú na svojich tvrdeniach, ktorých cieľom je spochybniť vecnú správnosť skutkových zistení, konkrétne sumy a výpočty vykonané Komisiou v jednotlivých oznámeniach, a najmä v oznámení č. 2, pričom naďalej trvajú na spochybnení zákonnosti metódy výpočtu práv na dôchodok uplatnenej Komisiou v týchto oznámeniach.
Okrem toho na pojednávaní žalobcovia uviedli, že netrvajú na spochybnení možnosti Komisie použiť dokument pripojený k vyjadreniu k žalobe, ktorý pozostáva zo snímky obrazovky s výsledkom výpočtu čistej mzdy úradníka v platovej triede AD 9 stupni 2 prostredníctvom počítačového nástroja nazývaného „kalkulačka“.
V žalobe žalobcovia v podstate uvádzajú tri žalobné dôvody.
Prvý a druhý žalobný dôvod sú založené na porušení článku 85 služobného poriadku. V tejto súvislosti žalobcovia tvrdia, že podmienky uvedené v článku 85 služobného poriadku, a to jednak existencia neoprávneného príjmu platieb a jednak vedomosť neoprávneného vyplatenia alebo dôkaz o ňom, ktoré vyplývajú z chyby uvedenej v oznámení č. 2, nie sú v prejednávanej veci splnené.
Tretí žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných a povinnosti starostlivosti. Žalobcovia v tomto smere tiež predkladajú žiadosť o náhradu nemajetkovej a majetkovej ujmy údajne spôsobenej z dôvodu porušenia zásady riadnej správy vecí verejných a povinnosti starostlivosti.
Komisia vznáša námietku neprípustnosti návrhov na náhradu ujmy, ktoré v každom prípade považuje za nedôvodné. Okrem toho spochybňuje ostatné žalobné dôvody a tvrdenia uvádzané žalobcami na podporu návrhov na zrušenie a tvrdí, že musia byť zamietnuté ako nedôvodné.
O návrhoch na zrušenie
–
O prvom žalobnom dôvode
Na úvod je potrebné pripomenúť, že tak ako vo veci T‑568/16 (pozri bod 59 vyššie), rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016 v tejto veci nemá samostatný obsah, pretože v podstate iba potvrdzuje rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb. Žaloba sa preto musí považovať za podanú proti rozhodnutiu o náhrade neoprávnených platieb (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament,
293/87
,
EU:C:1989:8
, bod
, a zo 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia,
T‑309/03
,
EU:T:2006:110
, bod
).
Svojím prvým žalobným dôvodom žalobcovia namietajú porušenie článku 85 služobného poriadku vyplývajúce z neexistencie neoprávneného poskytnutia v prejednávanej veci. Tento žalobný dôvod pozostáva z troch častí. Po prvé tvrdia, že neexistencia neoprávneného plnenia vyplýva z neexistencie chyby týkajúcej sa sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa v oznámení č. 2. Po druhé sa domnievajú, že absencia neoprávneného plnenia vyplýva z nezákonnosti oznámenia č. 3 vyplývajúcej z toho, že v ňom boli pri výpočte sumy podliehajúcej stropu uvedenému v článku 81a služobného poriadku zohľadnené sirotské dôchodky. Po tretie tvrdia, že absencia neoprávneného plnenia vyplýva z toho, že v tomto oznámení boli nesprávne vylúčené rodinné prídavky, pokiaľ ide o sumu fiktívnych príjmov (suma A) pána Alberta Spagnolliho.
Komisia odpovedá, že všetky tri časti prvého žalobného dôvodu sú nedôvodné a musia byť zamietnuté. V rámci dupliky dodáva, že druhá časť je neprípustná, keďže bola uplatnená oneskorene.
Keďže žalobcovia prvou časťou prvého žalobného dôvodu preberajú tvrdenia uvedené vo veci T‑568/16 s cieľom spochybniť skutočnosť, že vo výške fiktívneho príjmu (suma A) pána Alberta Spagnolliho bola dvakrát zohľadnená výška rodinných prídavkov na deti a, keďže ako to bolo pripomenuté v bode 108 vyššie, žalobcovia na pojednávaní ďalej netrvali na spochybnení správnosti skutkového stavu, teda výpočtov vykonaných Komisiou v jednotlivých oznámeniach, na žalobcov je potrebné hľadieť tak, že túto časť prvého žalobného dôvodu vzali späť.
V každom prípade je potrebné spresniť, že vďaka odpovediam Komisie na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania z 25. októbra 2017 bolo konštatované, že výška fiktívneho príjmu (suma A) pána Alberta Spagnolliho, teda 8937,32 eura, ktorá sa uvádza v oznámení č. 2, zahŕňa, ako to tvrdí Komisia, šesť príspevkov na nezaopatrené dieťa namiesto troch. Tvrdenia žalobcov, na základe ktorých uvádzajú, že suma 8937,37 eura zahŕňa bežné príspevky na nezaopatrené dieťa, sú v každom prípade nedôvodné.
Pokiaľ ide o druhú časť prvého žalobného dôvodu, je potrebné konštatovať, že žalobcovia opakujú tvrdenia uvedené vo veci T‑568/16, ktoré sa týkajú doslovného, systematického a teleologického výkladu článku 81a služobného poriadku, ktorý vedie k záveru, že metóda výpočtu Komisie spočívajúca v uplatnení tohto ustanovenia na sirotské dôchodky v oznámení č. 3 spôsobuje protiprávnosť tohto oznámenia, a teda na základe neho nemožno preukázať existenciu neoprávneného plnenia.
Tieto tvrdenia už boli odmietnuté ako nedôvodné v rámci veci T‑568/16 (pozri body 92 až 104 vyššie). Preto teda nemôžu obstáť v rámci prejednávanej veci, ako to požadujú žalobcovia. Druhú časť je preto potrebné zamietnuť ako nedôvodnú bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o námietke neprípustnosti, ktorú v tejto súvislosti vzniesla Komisia (pozri bod 116 vyššie).
V tretej časti prvého žalobného dôvodu žalobcovia tvrdia, že neexistujú žiadne neoprávnené platby z dôvodu chýb výpočtu, ktoré obsahuje oznámenie č. 3, preberajúc tvrdenia, ktoré už boli uvedené na podporu ich druhého žalobného dôvodu vo veci T‑568/16.
V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že v nadväznosti na odpovede Komisie na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania z 25. októbra 2017 žalobcovia uviedli, že netrvajú na spochybnení vecnej správnosti skutkového stavu, a to podrobného prehľadu výpočtu vykonaného Komisiou v jednotlivých oznámeniach. Konkrétne totiž vzali späť svoj druhý žalobný dôvod predložený vo veci T‑568/16, v ktorom uviedli tie isté tvrdenia, aké boli uvedené v rámci tretej časti prvého žalobného dôvodu prejednávanej veci, a to tvrdenia, v ktorých sa uvádza, že vo výpočte v oznámení č. 3 sa vyskytli chyby týkajúce sa zahrnutia príspevkov na nezaopatrené dieťa (pozri bod 115 vyššie). Na žalobcov sa teda musí tiež hľadieť tak, že netrvajú na tvrdeniach pripomenutých v bodoch 115 a 121 vyššie.
V každom prípade je potrebné pripomenúť, že oznámenie č. 3 neobsahuje ani chybu týkajúcu sa uplatňovania článku 81a služobného poriadku (pozri bod 104 vyššie), ani chybu vo výpočte, pokiaľ ide o zahrnutie príspevkov na nezaopatrené dieťa. Článok 81a služobného poriadku sa má totiž vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na sirotské dôchodky. Okrem toho výpočty uvedené v oznámení č. 3 v rozsahu, v akom zahŕňajú tri príspevky na nezaopatrené dieťa do sumy fiktívneho príjmu (suma A) pána Alberta Spagnolliho, ako to vyplýva z odpovedí Komisie na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania z 25. októbra 2017, nie sú ovplyvnené chybami, ktoré uvádzajú žalobcovia. Ich tvrdenia, ktorých cieľom je uplatniť neexistenciu neoprávnených platieb z dôvodu výskytu chýb vo výpočte v oznámení č. 3, sú teda v každom prípade nedôvodné.
V replike žalobcovia po prvé dodávajú, že napriek použitiu metódy „kalkulačka“, uvedenej v bode 109 vyššie, neexistuje žiadna neoprávnená platba. V tomto zmysle tvrdia, že vykazovanie fiktívneho príjmu, teda sumy A, a skutočného príjmu, teda sumy B, pána Alberta Spagnolliho nerešpektuje článok 81a služobného poriadku a že na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, takéto vykazovanie nie je v súlade s potrebou kumulatívneho zdanenia príjmov. Domnievajú sa totiž, že aj keď Komisia môže vypočítať daň Únie kumuláciou príjmu pána Alberta Spagnolliho a sumy pozostalostného dôchodku, túto kumuláciu nesmie zohľadniť na účely uplatnenia článku 81a služobného poriadku. Podľa žalobcov je kumulácia príjmov oboch manželov rozhodujúca, pretože vedie k zohľadneniu sumy zvýšenej o príspevky na nezaopatrené dieťa, ktoré poberá pán Alberto Spagnolli pri výpočte skutočného príjmu (suma B), hoci ich dostával už pred úmrtím svojej manželky podľa článku 67 služobného poriadku. Žalobcovia teda tvrdia, že táto kumulácia je nesprávna.
Po druhé žalobcovia tvrdia, že strop uvedený v článku 81a sa musí chápať na jednej strane ako porovnanie príspevkov solidarity uvedených v tomto ustanovení a prideľovaných len podľa uvedeného článku, a na druhej strane príjmov zosnulého úradníka stanovených fiktívnym spôsobom, ako keby bol ešte nažive. Domnievajú sa preto, že uplatniteľná metóda by mala byť odlišná podľa toho, či je alebo nie je pozostalý manžel sám úradníkom, ktorý pred smrťou už dostával príspevok na domácnosť a bežné príspevky na nezaopatrené dieťa. Domnievajú sa, že v prípade, ak je pozostalý manžel sám úradníkom, príjmy, ktoré sú mu priznávané z dôvodu úmrtia jeho manžela úradníka, sú zložené zo súčtu súm pozostalostného dôchodku a bežných príspevkov na nezaopatrené dieťa a z toho vyvodzujú, že v prejednávanej veci skutočný príjem (suma B) môže zahŕňať len tieto dve sumy.
V tomto smere je potrebné konštatovať, že cieľom tvrdení pripomenutých v bodoch 124 a 125 vyššie je uplatniť nové dôvody nezákonnosti oznámenia č. 3. Tieto dôvody nezákonnosti oznámenia č. 3, ako to bolo pripomenuté v bode 124 vyššie, sú po prvýkrát uvedené v replike predloženej vo veci T‑599/16, ktorou sa navrhuje najmä zrušenie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb. Nie sú uvedené, ako to bolo uvedené v bode 66 vyššie, v žalobe podanej vo veci T‑568/16, ktorou sa navrhuje zrušenie oznámenia č. 3, ani v žalobe podanej vo veci T‑599/16.
V rámci veci T‑599/16 je neprijateľné, aby žalobcovia v prípade, že to mali v úmysle, prostredníctvom námietky nezákonnosti v zmysle článku 277 ZFEÚ napadli zákonnosť oznámenia č. 3. Prináležalo im, ak to považovali za dôvodné, uplatniť nové žalobné dôvody v rámci veci T‑568/16, ktoré sa týkajú tohto oznámenia. Okrem toho je posúdenie podmienok prípustnosti uvedených žalobných dôvodov vzhľadom na ustanovenia článku 84 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu relevantné iba v tomto rámci.
V každom prípade, keďže žalobcovia na pojednávaní tvrdili, že trvajú na predmetných tvrdeniach a spresnili, že ich oneskorenie je odôvodnené skutočnosťou, že im boli oneskorene doručené informácie týkajúce sa výpočtov uplatnených Komisiou na účely stanovenia ich nárokov na dôchodok, a teda oneskorene sa dozvedeli o metóde výpočtu uplatnenej Komisiou, je potrebné poznamenať, že na rozdiel od toho, čo tvrdili žalobcovia na pojednávaní, žiadne nové právne ani skutkové okolnosti týkajúce sa oznámenia č. 3 neodôvodňujú možnosť odznova počítať lehotu na podanie žaloby o neplatnosť proti uvedenému oznámeniu.
Po prvé zo žaloby podanej vo veci T‑568/16 vyplýva, že žalobcovia pochopili, že Komisia vykonala kumuláciu požitkov pozostalého a zosnulého manžela (pozri bod 74 vyššie). Samotní žalobcovia totiž v rámci žaloby vo veci T‑568/16 vysvetľujú, že Komisia zohľadnila jednak fiktívny príjem (sumu A) pozostávajúci zo súčtu čistého príjmu zosnulej, ak by zostala nažive, a čistého príjmu pozostalého manžela v čase úmrtia vrátane príspevkov na tri nezaopatrené deti, a jednak sumu zodpovedajúcu skutočnému príjmu (suma B), ktorý by manžel poberal, ak by sa horná hranica uvedená v článku 81a neuplatňovala, a ktorý pozostáva zo súčtu čistého príjmu pozostalého manžela, pozostalostného dôchodku a sirotských dôchodkov.
Po druhé v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 už bolo uvedené, že vzhľadom na skutočnosť, že
ratio legis
článku 81a služobného poriadku je zabrániť tomu, aby sa rodina obohatila v dôsledku úmrtia úradníka, metóda výpočtu uplatnená Komisiou spočíva vo výpočte rozdielu medzi skutočným príjmom (suma B) a fiktívnym príjmom (suma A) s cieľom odpočítať ho pomerne od pozostalostného a sirotského dôchodku.
Po tretie je pravda, že zloženie obdivoch súm zodpovedajúcich „čistým mzdám“ pána Alberta Spagnolliho, ktoré sú súčasťou fiktívnych príjmov (suma A), uvedených v oznámení č. 3, a to jednak suma 7722,61 eura a jednak suma 8084,74 eura, nie je uvedené ani v oznámení č. 3, ani v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016, ani vo vyjadrení Komisie k žalobe. Takéto opomenutie v oznámení č. 3, ako aj v ostatných oznámeniach, však nebolo prekážkou toho, aby žalobcovia v lehote pochopili, a teda spochybnili, konkrétne v rámci žaloby o neplatnosť oznámenia č. 3 vo veci T‑568/16, metódu výpočtu uplatnenú Komisiou, ktorá spočíva v kumulácii platu pozostalého manžela a platu zosnulého manžela. Prijatie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb ani oznámenie podrobného prehľadu výpočtov tvoriacich fiktívne mzdy, uvedené v jednotlivých oznámeniach, nemôžu predstavovať nové skutočnosti, ktoré umožňujú žalobcom, ktorí včas nevyužili možnosti opravných prostriedkov, ktoré mali k dispozícii voči aktu, ktorý im spôsobuje ujmu, predložiť nové žalobné dôvody na zrušenie oznámenia č. 3 a obísť lehotu na podanie žaloby proti uvedenému oznámeniu.
Z toho vyplýva, že tvrdenia pripomenuté v bodoch 124 a 125 vyššie, ktoré boli po prvýkrát uplatnené v replike vo veci T‑599/16, sú v každom prípade oneskorene predložené v rozpore s článkom 84 rokovacieho poriadku, a preto musia byť odmietnuté ako neprípustné (pozri analogicky rozsudky zo 6. júla 2000, AICS/Parlament,
T‑139/99
,
EU:T:2000:182
, body
a
a citovanú judikatúru, a z 8. marca 2007, France Télécom/Komisia,
T‑340/04
,
EU:T:2007:81
, bod
a citovanú judikatúru).
S prihliadnutím na už uvedené nemožno prvému žalobnému dôvodu vyhovieť.
–
O druhom žalobnom dôvode
Svojím druhým žalobným dôvodom žalobcovia tvrdia, že zjavná neoprávnenosť dávok vyplácaných z titulu pozostalostného a sirotského dôchodku ako podmienka uvedená v článku 85 služobného poriadku na účely stanovenia základu pre rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb nie je v prejednávanej veci splnená.
V tejto súvislosti po prvé žalobcovia tvrdia, že rozsudky uvedené v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016 nie sú v prejednávanej veci relevantné. Tieto rozsudky sa totiž týkajú iných situácií, ako je situácia žalobcov, konkrétne situácie úradníka, ktorý je príjemcom neoprávnených plnení a ktorý uskutočnil chybné vyhlásenia pred príslušnou administratívou, alebo úradníka, ktorému keď bola pripísaná neoprávnená suma, neoznámil chybu ani nevyjadril pochybnosť, pokiaľ ide o existenciu predmetnej chyby administratívy, s cieľom umožniť jej vykonať potrebné overenia. Na rozdiel od situácií, na ktoré sa vzťahujú rozsudky uvedené v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016, boli v prejednávanej veci pred administratívou vykonané viaceré kroky, a to pri dodržaní povinnosti náležitej starostlivosti, ktorá sa vyžaduje od úradníka. Týmito krokmi sa predovšetkým malo poukázať na to, že pozostalostný a sirotský dôchodok boli podhodnotené. Podľa žalobcov práve z dôvodu uvedených krokov administratíva prijala oznámenie č. 2 a stanovila zvýšenie práv na dôchodok.
Po druhé na jednej strane by bolo zo strany Komisie nerozumné požadovať, aby sa žiadatelia, pri ktorých došlo k úprave hranice práv na dôchodok, o ktorých sa domnievali, že im prináležia, naďalej angažovali pred administratívou s cieľom overiť si, či sa nedopustila chyby pri výpočte sumy ich práv na dôchodok. Aj keby na druhej strane oznámenie č. 2 obsahovalo chybu v prospech žalobcov, Komisia nemôže tvrdiť, že pán Alberto Spagnolli si nesplnil svoju povinnosť náležitej starostlivosti spočívajúcu v prediskutovaní prijatých súm s administratívou, ani že mal nejakým spôsobom uznať, že došlo k chybe v jeho prospech.
Po tretie situácia žalobcov je spojená s riešením zložitých právnych otázok, ako napríklad, či príspevky na nezaopatrené dieťa majú alebo nemajú byť zahrnuté do výpočtu obmedzenia stanoveného v článku 81a služobného poriadku. Táto zložitosť neumožňuje kvalifikovať prípadnú chybu administratívy za „takú zjavnú, že dotknutá osoba o nej musela vedieť“.
Po štvrté administratíva nemôže tvrdiť, že pochybnosť o existencii chyby, ktorá viedla k neoprávneným platbám, vznikla zo znenia oznámenia č. 2, keďže v pravom stĺpci centrálnej časti tejto prílohy s názvom „nový čistý príjem pána B. Spagnolliho“ bolo zahrnutých šesť príspevkov na nezaopatrené dieťa. Tento stĺpec totiž odkazuje na výpočet skutočného príjmu (suma B), do ktorého je oprávnene zahrnutých šesť príspevkov na nezaopatrené dieťa.
Po piate neexistencia vedomosti o chybe, ku ktorej došlo v oznámení č. 2, jasne vyplýva zo sťažnosti podanej proti oznámeniu č. 3. Táto sťažnosť totiž preukazuje, že zvýšenie stanovené v oznámení č. 2 žalobcovia pochopili tak, že súvisí so znížením mzdy pána Alberta Spagnolliho v nadväznosti na jeho dočasné preloženie a opravu skoršej chyby vo výpočte v jeho neprospech, ku ktorej došlo v oznámení č. 1. Uvedené zvýšenie si žalobcovia nespojili s údajnou chybou administratívy v prospech pána Alberta Spagnolliho pri započítaní príspevkov na nezaopatrené dieťa do jeho fiktívneho príjmu (suma A).
Keďže po šieste v čase úmrtia svojej manželky bol pán Alberto Spagnolli úradníkom AD 12, zatiaľ čo v čase prijatia oznámenia č. 2 bol úradníkom AD 9, z dôvodu výrazov použitých administratívou v oznámení č. 2, ako aj v oznámení č. 3, konkrétne „čistá mzda pána Spagnolliho v čase úmrtia“, neexistuje nijaký dôvod považovať za zvláštne, že čistá mzda v čase úmrtia bola vyššia než v súčasnosti.
Komisia po prvé tvrdí, že keďže pán Alberto Spagnolli bol zapojený do rozdielneho výpočtu stropu pozostalostného a sirotského dôchodku, ktorého výsledkom je vyššia čistá suma týchto dôchodkov v oznámení č. 2, vedel, že rozdielny výpočet príspevkov na nezaopatrené dieťa v rámci vymedzenia fiktívneho príjmu (suma A) bol dôvodom zmeny výšky týchto dôchodkov v uvedenom oznámení. Inými slovami, keďže rozdiel medzi sumami uvedenými v oznámení č. 2, ktoré sú chybné, a sumami uvedenými v oznámení č. 3, ktoré sú správne, vyplýva výlučne zo zahrnutia týchto príspevkov na nezaopatrené dieťa do fiktívneho príjmu – v rámci ktorého boli uvedené príspevky chybne započítané dvakrát – a príspevok pána Alberta Spagnolliho k oprave vykonanej Komisiou v oznámení č. 2 bol rozhodujúci, podmienka vedomosti o neoprávnenosti platby dôchodkov žalobcov je v prejednávanej veci splnená.
Komisia po druhé tvrdí, že chyba v oznámení č. 2 bola v každom prípade tak zjavná, že pán Alberto Spagnolli si jej musel byť vedomý. Jednoduchý pohľad na výšku fiktívneho príjmu a skutočného príjmu ukazuje, že skutočný príjem, ktorý zahŕňa zdvojené príspevky na nezaopatrené dieťa, je nižší ako fiktívny príjem. To malo zmobilizovať starostlivého úradníka a podnietiť ho k tomu, aby kontaktoval administratívu s cieľom poukázať na chybu. Okrem toho samotné znenie článku 66 služobného poriadku jednoducho preukazuje, že základný plat pozostalého manžela nezodpovedá sume uvedenej v oznámení č. 2, ako to okrem iného potvrdzuje aj tlačená verzia výpočtu vykonaného pomocou „kalkulačky“, uvedenej v bode 109 vyššie, ktorej jedno vyhotovenie bolo priložené k vyjadreniu k žalobe.
Navyše podľa Komisie je možné od pána Alberta Spagnolliho v každom prípade očakávať splnenie povinnosti náležitej starostlivosti, a to vzhľadom na vysokú platovú triedu, ktorú dosiahol ako úradník predtým, ako bol dočasne preložený do Parmy, konkrétne platovú triedu AD 12.
Navyše vzhľadom na to, že každý úradník má poznať pravidlá služobného poriadku, ktoré sa v prejednávanej veci týkajú výšky platu úradníka v platovej triede AD 9 (článok 66 služobného poriadku) a príspevkov na nezaopatrené dieťa (článok 2 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku, článok 67 a článok 81 druhý odsek služobného poriadku), nemôže pán Alberto Spagnolli oprávnene tvrdiť, že chyba vo výpočte týkajúca sa stanovenia stropu pre pozostalostné dôchodky, ktorých príjemcom bol so svojimi deťmi, nebola zjavná v zmysle článku 85 prvého odseku služobného poriadku. Podľa Komisie vzhľadom na skutočnosť, že táto podmienka je splnená, rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb bolo prijaté správne a žaloba musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
V prejednávanej veci ide o posúdenie, či je Komisia oprávnená požadovať vrátenie neoprávnene vyplatených súm žalobcom podľa článku 85 služobného poriadku. Tento článok stanovuje, že „každá neoprávnená platba musí byť nahradená, ak príjemca vedel, že neexistuje dostatočný dôvod na platbu, alebo ak neoprávnenosť platby bola taká zjavná, že o nej musel vedieť“. Z tohto znenia vyplýva, že na to, aby mohla byť neoprávnená platba vrátená, je potrebné preukázať, že si príjemca skutočne musel byť vedomý neoprávnenosti platby, alebo že neoprávnenosť bola tak zjavná, že o nej musel vedieť (rozsudky z 11. októbra 1979, Berghmans/Komisia,
142/78
,
EU:C:1979:233
, bod
; z 9. septembra 2008, Ritto/Komisia,
F‑18/08
,
EU:F:2008:110
, bod
, a z 21. novembra 2013, Roulet/Komisia,
F‑72/12 a F‑10/13
,
EU:F:2013:184
, bod
).
Článok 85 služobného poriadku sa teda týka možnosti administratívy vymáhať každú neoprávnene vyplatenú sumu v dvoch prípadoch, a to jednak v prípade, ak príjemca vedel, že neexistuje dostatočný dôvod na platbu, a jednak vtedy, keď táto neoprávnenosť bola taká zjavná, že o nej musel vedieť.
Pokiaľ ide o prvý z týchto predpokladov, a to aj za predpokladu, že Komisia mala v úmysle z neho vychádzať v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti zo 4. marca 2016, administratíve prináleží preukázať, že príjemca skutočne vedel o neoprávnenosti platby (rozsudok z 26. júna 2013, Achab/EHSV,
F‑21/12
,
EU:F:2013:95
, bod
).
Pokiaľ ide o druhý predpoklad, v každom konkrétnom prípade je potrebné prihliadať na schopnosť dotknutého úradníka vykonať potrebné overenia (pozri rozsudok z 26. júna 2013, Achab/EHSV,
F‑21/12
,
EU:F:2013:95
, bod
a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide v prejednávanej veci o prvý predpoklad, s cieľom dospieť k záveru, že skutočná vedomosť pána Alberta Spagnolliho o neoprávnenosti platby je preukázaná, Komisia musí preukázať, že vedel, že po prvé fiktívny príjem (suma A), uvedený v oznámení č. 2, zahŕňa dvojnásobok sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa, po druhé, že takéto zahrnutie bolo chybné, a po tretie, že práve toto zahrnutie viedlo k neoprávnenosti platieb pozostalostného a sirotského dôchodku na základe oznámenia č. 2.
Tvrdenia Komisie, podľa ktorých pán Alberto Spagnolli vedel o zahrnutí dvojnásobku sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa do fiktívneho príjmu, uvedeného v oznámení č. 2, z dôvodu kontaktov, ktoré nadviazal s administratívou s cieľom dosiahnuť zmenu výpočtov svojich práv na pozostalostný a sirotský dôchodok, uvedených v oznámení č. 1, nemôžu preukázať, že podmienka založená na vedomosti o neoprávnenosti platby je v prejednávanej veci splnená, a to konkrétne že sú splnené tri podmienky pripomenuté v bode 149 vyššie. Po prvé tieto tvrdenia sa totiž zakladajú len na domnienke. Po druhé komunikácia medzi žalobcami a administratívou sa týkala chýb pri výpočte vyskytujúcich sa v oznámení č. 1, a nie metódy výpočtu použitej v oznámení č. 2. Po tretie jednak z dôvodu nejednoznačnosti, ktorú uznal samotný MO v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, pokiaľ ide o výraz „čistá mzda pána Spagnolliho v čase úmrtia“, použitý v oznámení č. 2, na označenie fiktívneho príjmu (suma A), a jednak z dôvodu neexistencie podrobností týkajúcich sa súm zahrnutých v uvedenom príjme Komisia nemôže tvrdiť, že pán Alberto Spagnolli vedel, že tento príjem zahŕňa šesť príspevkov na nezaopatrené dieťa, ani
a fortiori
, že vedel, že takéto zahrnutie bolo chybné, a navyše, že vedel, že v dôsledku nich došlo k neoprávneným platbám.
Pri neexistencii preukázania zo strany Komisie, pokiaľ ide o vedomosť o chybe v zmysle článku 85 služobného poriadku, je potrebné overiť, či v prejednávanej veci Komisia mohla oprávnene zastávať názor, že neoprávnenosť platby bola taká zjavná, že pán Alberto Spagnolli o nej musel vedieť, teda overiť, či je situácia žalobcov taká, ako stanovuje druhý predpoklad pripomenutý v bode 146 vyššie.
V tomto zmysle je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry je dotknutá osoba, ktorá nie je vonkoncom zbavená povinnosti spočívajúcej v uvažovaní alebo kontrole, naopak viazaná povinnosťou vrátenia v prípade chyby, ktorá neunikne pozornosti bežne starostlivého úradníka, pri ktorom sa predpokladá, že pozná pravidlá upravujúce svoj plat (rozsudky z 11. júla 1979, Broe/Komisia,
252/78
,
EU:C:1979:186
, bod
, a zo 17. januára 1989, Stempels/Komisia,
310/87
,
EU:C:1989:9
, bod
).
Z judikatúry navyše vyplýva, že medzi skutočnosťami, ktoré súd Únie zohľadňuje na účely posúdenia zjavného charakteru chyby, ktorej sa dopustila administratíva, je okrem úrovne zodpovednosti úradníka súvisiacej s jeho platovou triedou a počtom odpracovaných rokov potrebné zohľadniť stupeň jasnosti ustanovení služobného poriadku vymedzujúcich podmienky na poskytnutie požitkov prináležiacich dotknutej osobe, ako aj význam zmien, ku ktorým došlo v jej osobnej alebo rodinnej situácii, keď je zaplatenie spornej sumy spojené s posúdením takej situácie administratívou (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. februára 2015, EHSV/Achab,
T‑430/13 P
,
EU:T:2015:122
, bod
a citovanú judikatúru, a z 27. januára 2016, DF/Komisia,
T‑782/14 P
,
EU:T:2016:29
, body
a
).
Z preskúmania tejto judikatúry vyplýva, že nemožno vyvodiť existenciu prednosti kritéria počtu odpracovaných rokov pred ostatnými kritériami. Naopak z toho vyplýva požiadavka, aby sa zohľadnili všetky skutočnosti, keďže okolnosti jednotlivých prípadov môžu odôvodňovať výraznejšie zohľadnenie určitých kritérií v porovnaní s inými (rozsudok z 27. februára 2015, EHSV/Achab,
T‑430/13 P
,
EU:T:2015:122
, bod
).
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry nie je nutné, aby dotknutý úradník mal pri výkone povinnosti náležitej starostlivosti, ktorá mu prináleží, možnosť presne určiť rozsah omylu, ktorého sa dopustila administratíva. V tejto súvislosti stačia jeho pochybnosti o dôvodnosti predmetných platieb na to, aby mu vznikla povinnosť obrátiť sa na administratívu s cieľom vykonať potrebné preskúmanie (pozri rozsudok z 21. novembra 2013, Roulet/Komisia,
F‑72/12 a F‑10/13
,
EU:F:2013:184
, bod
a citovanú judikatúru).
Na úvod je po prvé potrebné poznamenať, že posúdenie zjavného charakteru neoprávnenosti, ktorej sa dopustila administratíva pri určovaní práv na dôchodok, na rozdiel od posúdenia dodržania povinnosti odôvodnenia oznámenia o úprave uvedených práv, sa musí vykonať na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii dotknutá osoba v čase, keď sa vyskytla uvedená neoprávnenosť, a to v prejednávanej veci v okamihu prijatia oznámenia č. 2, v závislosti od jej schopností a zručností súvisiacich s jej platovou triedou, v závislosti od povinnosti náležitej starostlivosti, pri ktorej je rozumné očakávať, že ňou disponuje, ako aj jasnosti ustanovení upravujúcich jej práva.
Po druhé je potrebné poznamenať, že v prejednávanej veci je posúdenie „predpokladanej vedomosti“ o neoprávnenosti platieb prijatých žalobcami na jednej strane úzko spojené s pochopením výpočtov práv na dôchodok uplatňovaných samotnou administratívou, ktoré umožňuje zistiť, aká suma príspevkov na nezaopatrené dieťa sa má zahrnúť do fiktívneho príjmu (suma A), a na druhej strane predpokladá prístup k podrobnému prehľadu výpočtu, na základe ktorého došlo k určeniu čistej mzdy pána Alberta Spagnolliho zohľadnenej vo fiktívnom príjme (suma A).
V prvom rade je potrebné zdôrazniť, že výpočet práv na dôchodok uplatnený Komisiou jasne nevyplýva zo znenia ustanovení uplatniteľných v prejednávanej veci.
Článok 81a služobného poriadku výslovne neupravuje kumuláciu požitkov pozostalého a zosnulého manžela. Táto kumulácia je podľa vysvetlení, uvedených v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, ktoré boli potvrdené Komisiou na pojednávaní, uskutočnená v záujme žalobcov (pozri bod 66 vyššie). Tak ako tento článok neodkazuje na príjem pána Alberta Spagnolliho na účely výpočtu stropu, ktorý sa nesmie prekročiť s cieľom zabrániť obohateniu sa rodiny z dôvodu úmrtia, uvedený článok neobsahuje bližšie informácie o sumách, ktoré sa majú zahrnúť do tohto príjmu, najmä pokiaľ ide o príspevky na nezaopatrené dieťa.
Článok 81 druhý odsek služobného poriadku, podľa ktorého „výška príspevku na nezaopatrené dieťa, poskytovaného osobe majúcej nárok na pozostalostný dôchodok, zodpovedá dvojnásobku príspevku uvedeného v článku 67 ods. 1 písm. b)“ služobného poriadku, bol tiež spôsobilý uviesť žalobcov do omylu. Z dôvodu úmrtia manželky pána Alberta Spagnolliho sa totiž mohli domnievať, že na zachovanie potrebného účinku uvedeného ustanovenia musí Komisia zohľadniť dvojnásobnú sumu príspevkov na nezaopatrené dieťa nielen na účely stanovenia skutočného príjmu (suma B), ale aj na účely stanovenia fiktívneho príjmu (suma A) pozostalého manžela. Okrem toho formulácia použitá v jednotlivých oznámeniach na účely identifikácie tejto sumy, konkrétne „čistej mzdy pána Spagnolliho v čase úmrtia s tromi nezaopatrenými deťmi“, je spôsobilá sťažiť porozumenie zloženia fiktívneho príjmu (sumy A) pána Alberta Spagnolliho. Uvedenú formuláciu totiž možno pochopiť v tom zmysle, že fiktívny príjem (suma A) musí byť vypočítaný „v čase smrti“, a teda s prihliadnutím na úmrtie, – čo by znamenalo zahrnutie dvojnásobku sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa v súlade s článkom 81 druhým odsekom služobného poriadku, – skôr ako jeho neexistenciu – čo naopak znamená zahrnutie len bežnej sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa.
Navyše je potrebné zdôrazniť, ako to potvrdila Komisia na pojednávaní, že neexistujú žiadne všeobecné vykonávacie ustanovenia ani služobné pokyny, ktoré by umožňovali vysvetliť spôsob praktického uplatňovania článku 81a služobného poriadku v prípade, keď ako v prejednávanej veci tak pozostalý manžel, ako aj zosnulý manžel, sú úradníkmi Únie. K vysvetleniu výpočtov vykonaných Komisiou v oznámení č. 2 dochádza až v štádiu rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti podanej proti oznámeniu č. 3, teda 3. augusta 2015. Až v tomto štádiu MO uvádza, že zahrnutie príjmov pána Alberta Spagnolliho do výpočtu stropu uvedeného v článku 81a služobného poriadku (suma A) berie do úvahy na účely stanovenia stropu uvedeného v článku 81a služobného poriadku príjem pána Alberta Spagnolliho vypočítaný dynamicky, teda podľa jeho platovej triedy v čase výpočtu na základe fikcie, to znamená v súlade s úvahou, že nedošlo k úmrtiu jeho manželky, a že v dôsledku toho sa do uvedeného príjmu zahŕňa bežná suma príspevkov na nezaopatrené dieťa.
V druhom rade je potrebné pripomenúť, že ani oznámenie č. 1, ani oznámenie č. 1a, ani oznámenie č. 2 neobsahovali podrobnosti o zložení súm fiktívnych príjmov pána Alberta Spagnolliho (suma A). Preto nemožno tvrdiť, že žalobcovia mali k dispozícii dostatok informácií na konštatovanie, či aspoň podozrenie, že po prvé v oznámení č. 2 Komisia zahrnula dvojnásobok sumy príspevkov na nezaopatrené dieťa do fiktívneho príjmu (suma A) pána Alberta Spagnolliho, po druhé, že takéto zahrnutie bolo chybné, a po tretie, že v dôsledku uvedeného zahrnutia došlo k neoprávnenej platbe.
Keďže napokon oznámenie č. 1 bolo založené na chybných výpočtoch a bolo opravené oznámením č. 1a, prijatým v ten istý deň ako oznámenie č. 2, nemohlo pánovi Albertovi Spagnolliovi slúžiť ako základ na pochopenie podrobností výpočtov uvedených v oznámení č. 2. Rovnako tak ani oznámenie č. 1a, ktoré zohľadnilo rozdielny plat a ktoré bolo prijaté v nadväznosti na kroky pána Alberta Spagnolliho z dôvodu podhodnotenia jeho práv na dôchodok, nepredstavuje akt umožňujúci sa domnievať, že pán Alberto Spagnolli si nemohol nevšimnúť chybu vo výpočte v oznámení č. 2, na základe ktorej došlo k neoprávnenej platbe, alebo že prispel k tomu, aby došlo k uvedenej chybe, a teda k tomu, aby žalobcovia dostali neoprávnenú platbu.
Navyše opätovné vykonanie výpočtov obsiahnutých v oznámení č. 2, ktoré bolo možné vďaka dokumentom predloženým Komisiou v odpovedi na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania 25. októbra 2017, ukazuje, že zahrnutie príspevkov na nezaopatrené dieťa vo výške dvojnásobku, teda šiestich príspevkov na nezaopatrené dieťa namiesto troch, do fiktívneho príjmu (suma A) ovplyvnilo aj stanovenie dane uplatniteľnej na uvedený príjem. Z toho vyplýva, že rozdiel medzi sumou, ktorú chybne prijali žalobcovia na základe oznámenia č. 2, a sumou, akú naproti tomu mali prijať, nevyplýva z jednoduchého odpočítania troch príspevkov na nezaopatrené dieťa. Aj keď sa Komisia snaží relativizovať chybu v oznámení č. 2 tým, že ju redukuje na zahrnutie šiestich príspevkov na nezaopatrené dieťa namiesto troch, nezodpovedá to skutočnosti, a najmä pri neexistencii podrobného prehľadu výpočtu na základe fiktívneho príjmu (suma A) nie je takáto chyba zjavná.
Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že v rámci rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015 samotný MO výslovne uvádza, že postupné preskúmanie jednotlivých oznámení o určení práv na dôchodok vedie k pripusteniu, že metóda uplatnená Komisiou „nie je bezprostredne zrozumiteľná“.
Navyše je potrebné poznamenať, že úradníci Komisie, konkrétne úradníci z oddelenia PMO.4, pri ktorých sa predpokladá, že poznajú a v rámci svojej práce uplatňujú metódu výpočtu práv na pozostalostný a sirotský dôchodok, sa opakovane dopustili chybných výpočtov práv žalobcov, ako to preukazujú jednotlivé oznámenia, ktoré na seba nadväzovali. Oznámenie č. 1 z 29. júla 2011 bolo totiž opravené oznámením č. 1a zo 17. apríla 2012 a oznámením č. 2 z toho istého dňa. Toto oznámenie bolo opravené a nahradené oznámením č. 3 zo 6. februára 2015. Preto aj keď možno pripustiť, že pán Alberto Spagnolli sa mohol odvolávať na kalkulačku, uvedenú v bode 109 vyššie, táto skutočnosť nepreukazuje, že existencia chyby bola taká zjavná, že pán Alberto Spagnolli si ju musel všimnúť. Okrem toho možnosť použiť kalkulačku predpokladá znalosť podrobnosti výpočtov uplatnených Komisiou, keďže sa vyžaduje manuálne vkladanie jednotlivých súm, ktoré sa zohľadňujú na účely stanovenia práv na dôchodok.
Pokiaľ ide napokon o náležitú starostlivosť, ktorá sa vyžaduje od úradníka v platovej triede, ktorá zodpovedá platovej triede pána Alberta Spagnolliho, pri neexistencii viacerých relevantných informácií v oznámení o určení práv, o ktoré ide v prejednávanej veci, pri neexistencii jednoznačnosti ustanovení služobného poriadku a pri výskyte viacerých chýb, ktorých sa postupne dopustila samotná administratíva, táto nemôže znamenať, že dotknutý úradník, ktorý už podnikol niekoľko krokov, musí naďalej kontaktovať administratívu s cieľom získať následné overenie výpočtov, ktoré uplatnila, pokiaľ je spokojný s výsledkom, ktorý dosiahol, a to najmä v nadväznosti na kroky, ktoré sám podnikol. V takej situácii, o akú ide v prejednávanej veci, je rozumné očakávať, že v nadväznosti na viaceré kroky pána Alberta Spagnolliho pred Komisiou táto správne posúdila jeho situáciu a neuskutočnila neoprávnené platby. Požadovať od neho, aby sa naďalej obracal na administratívu, aj keď mohol rozumne očakávať, že získal správne posúdenie svojich práv na pozostalostný a sirotský dôchodok, keďže administratíva opravila chyby nachádzajúce sa v prvom oznámení o určení práv na dôchodok, najmä v nadväznosti na jeho kroky, by bolo v rozpore s tým, čo je od neho rozumné očakávať na základe povinnosti náležitej starostlivosti.
Z uvedeného vyplýva, že tvrdenia Komisie, podľa ktorých samotné oboznámenie sa s vyššou sumou fiktívneho príjmu, uvedenou v oznámení č. 2, v porovnaní so skutočným príjmom, ktorý je v ňom uvedený, by mohlo postačovať na vznik pochybnosti o existencii nezrovnalosti, nemožno prijať. Vzhľadom na ťažkosti s porozumením metódy výpočtu, ktorú uplatnila Komisia, neexistenciu všeobecných vykonávacích ustanovení alebo služobných pokynov, ktoré by mohli objasniť rozsah a praktické uplatňovanie článku 81a služobného poriadku, ťažkosti pri výklade tohto ustanovenia (pozri body 92 až 104 vyššie), neexistenciu určitých podrobností týkajúcich sa výpočtov, ktoré Komisia vykonala v jednotlivých oznámeniach, použitie výrazu „čistá mzda pána Spagnolliho v čase úmrtia“, ktorý samotný MO uznal za nejednoznačný v rámci prvého rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti z 3. augusta 2015, a rôzne chyby, totiž Komisia nemôže tvrdiť, že neoprávnenosť platieb prijatých žalobcami na základe oznámenia č. 2 bola taká zjavná, že dotknutý úradník o nej vzhľadom na svoju platovú triedu musel vedieť (pozri
a contrario
rozsudok z 9. septembra 2008, Ritto/Komisia,
F‑18/08
,
EU:F:2008:110
, bod
, v rámci ktorého sa žalobca nemohol domáhať žiadnej nejednoznačnosti znenia relevantných ustanovení).
Inými slovami nemožno tvrdiť, že zručnosti a znalosti spojené s platovou triedou pána Alberta Spagnolliho mu mohli umožniť, aby na základe samotného znenia oznámenia č. 2 prekonal ťažkosti právneho výkladu ustanovení služobného poriadku, o ktoré ide v prejednávanej veci, identifikoval výpočty uplatnené Komisiou a pochopil, že oznámenie č. 2 je ovplyvnené chybou, ktorá viedla k neoprávnenej platbe.
Keďže podmienka dôkazu o neoprávnenosti platieb nie je v prejednávanej veci splnená, je nedôvodné, aby Komisia požadovala od žalobcov náhradu neoprávnených platieb.
Rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb preto musí byť zrušené bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o treťom žalobnom dôvode na zrušenie.
O návrhoch na náhradu ujmy
Žalobcovia predkladajú tvrdenia, v ktorých sa uvádza, že vznikla zodpovednosť administratívy, a teda žiadajú, aby im bola nahradená ich nemajetková a majetková ujma.
Pokiaľ ide po prvé o protiprávnosť správania Komisie, žalobcovia tvrdia, že bola preukázaná jednak vysvetlením dôvodov, podľa ktorých je tak oznámenie č. 3, ako aj rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb v rozpore s právom, a jednak tým, že v rámci tretieho žalobného dôvodu bolo preukázané, že oneskorenie viac ako jeden rok s opätovným preskúmaním rozhodnutia o určení práv na dôchodok a prijatím rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb predstavovalo v prejednávanej veci obzvlášť závažné pochybenie zo strany Komisie a porušenie povinnosti starostlivosti.
Pokiaľ ide najmä o porušenie zásady riadnej správy vecí verejných, žalobcovia tvrdia, že keďže oznámenie č. 2 bolo prijaté na konci formálneho konania o individuálnej žiadosti, pán Alberto Spagnolli sa mohol dôvodne spoliehať na stabilitu uvedeného oznámenia s cieľom uskutočniť dôležité životné rozhodnutia, najmä rozhodnutie o svojom dočasnom preložení do Parmy. Komisia preto nemôže čakať tri roky, než vykoná overenie výpočtov, a už vôbec nie spätne požadovať náhradu údajných neoprávnených platieb bez toho, aby porušila zásadu riadnej správy vecí verejných a svoju povinnosť starostlivosti voči pánovi Albertovi Spagnolliovi.
Pokiaľ ide najmä o porušenie povinnosti starostlivosti, administratíva mala ukončiť akýkoľvek interný postup overovania a prijať prípadný akt týkajúci sa opravy a náhrady prípadných neoprávnených platieb v lehote, ktorá nepresahuje jeden rok po prijatí oznámenia č. 2. Okrem toho v čase prijatia rozhodnutia o úprave práv na dôchodok žalobcov mala administratíva zohľadniť osobitnú povahu okolností prejednávanej veci, najmä prítomnosť maloletých detí, presťahovanie rodiny do Parmy, problém zrušiť rozhodnutie o dočasnom preložení na úrad EFSA po určitom čase. Na jednej strane totiž administratíva nemôže tvrdiť, že nevie o týchto okolnostiach, pokiaľ ide o mnohé kontakty iniciované pánom Albertom Spagnollim a potvrdené výmenou e‑mailov, ku ktorej došlo od novembra 2011 do apríla 2012, ktoré predložili žalobcovia. Na druhej strane administratíva nemôže tvrdiť, že nevie o pravidlách a zásadách, ktoré aj v práve Únie upravujú situáciu maloletých osôb, ktoré sa sťahujú z jedného členského štátu do druhého. Tieto pravidlá a zásady vyplývajú konkrétne z článku 12 Dohovoru o občianskoprávnych aspektoch medzinárodných únosov detí uzatvoreného v Haagu 25. októbra 1980 a článku 10 nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 (
Ú. v. EÚ L 338, 2003, s. 1
), podľa ktorých možno maloletú osobu v zásade považovať za integrovanú do sociálneho prostredia štátu, na ktorého území sa nachádza, jeden rok po premiestnení, a ktoré vyžadujú, aby sa jej situácia a práva rýchlo vymedzili, a to v lehote, ktorá zvyčajne nepresahuje jeden rok. Napokon žalobcovia dodávajú, že zníženie fiktívneho príjmu (suma A) po zahrnutí príjmov pána Alberta Spagnolliho do výpočtu príjmu fiktívnych a skutočných príjmov (sumy A a B) predstavuje porušenie povinnosti starostlivosti, keďže vyplýva z diskrečnej právomoci administratívy, a nie z výkonu jej presne vymedzenej právomoci, na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia.
Pokiaľ ide po druhé o nemajetkovú a majetkovú ujmu, žalobcovia na jednej strane tvrdia, že prijatie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb im spôsobilo nemajetkovú ujmu vyplývajúcu z narušenia a destabilizácie ich citových a sociálnych vzťahov z dôvodu zmeny miesta bydliska, ku ktorej už došlo alebo v budúcnosti dôjde v prípade, že pán Alberto Spagnolli bude v dôsledku nových ekonomických podmienok nútený vrátiť sa na pracovné miesto úradníka v platovej triede AD 12 v rámci Komisie v Bruseli (Belgicko). Táto ujma zodpovedá rozdielu medzi odmenou, ktorú pán Alberto Spagnolli dostáva ako úradník v platovej triede AD 9, a odmenou, ktorú by dostával, ak by zostal úradníkom v platovej triede AD 12 počas jedného roka z dôvodu, že jeden rok predstavuje primeranú lehotu na prijatie a konkretizovanie rozhodnutia zmeniť miesto zamestnania a bydliska.
Na druhej strane žalobcovia tvrdia, že konanie Komisie im spôsobilo majetkovú ujmu, keďže so spätnou účinnosťou a s neprimeraným meškaním spôsobilo významnú zmenu ich ekonomických podmienok. Žalobcovia zastávajú názor, že táto ujma pozostáva jednak zo sumy neoprávnených platieb požadovaných Komisiou a jednak z rozdielu medzi výškou dôchodkov, stanovenou v oznámení č. 2 a výškou stanovenou v oznámení č. 3, a to od nadobudnutia účinnosti oznámenia č. 3 až do okamihu, keď bude rodina schopná presťahovať sa do miesta svojho predchádzajúceho bydliska. Táto lehota sa odhaduje na jeden rok od rozhodnutia tejto veci.
Žalobcovia dodávajú, že prvá časť majetkovej ujmy stratí svoje opodstatnenie v prípade zrušenia rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb. Rovnako zanikne aj druhá časť majetkovej ujmy, ak sa vyhovie návrhu na zrušenie oznámenia č. 3 predloženému v rámci žaloby vo veci T‑568/16.
Po tretie žalobcovia tvrdia, že príčinná súvislosť medzi protiprávnym konaním Komisie a ujmou, ktorej náhradu navrhujú, je jednoznačne preukázaná, pretože aj keď rozhodnutie presťahovať sa do Parmy je rozhodnutím pána Alberta Spagnolliho a nemožno ho pričítať administratíve, práve zavinené meškanie s prijatím oznámenia č. 3 a rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb spôsobilo uvedenú ujmu.
Komisia spochybňuje tak prípustnosť, ako aj dôvodnosť návrhov na náhradu ujmy.
–
O prípustnosti
Na jednej strane sa Komisia domnieva, že je neprípustné, aby sa žalobcovia na podporu svojho návrhu na náhradu nemajetkovej ujmy dovolávali protiprávnosti konania administratívy, ktoré nemá povahu rozhodnutia, pretože opomenuli podať najprv návrh na náhradu škody podľa článku 90 ods. 1 služobného poriadku a následne sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti výslovnému alebo implicitnému zamietnutiu tohto návrhu. Podľa Komisie totiž až po výslovnom alebo implicitnom zamietnutí tejto sťažnosti možno podať žalobu o náhradu škody na Všeobecný súd (pozri rozsudok z 12. júla 2011, Komisia/Q,
T‑80/09 P
,
EU:T:2011:347
, bod
a citovanú judikatúru).
Na druhej strane Komisia tvrdí, že je neprípustné, aby žalobcovia podali návrh na náhradu majetkovej ujmy, ktorej predmetom je suma, ktorú sú žalobcovia povinní vrátiť administratíve v prípade zamietnutia návrhov na zrušenie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb (pozri rozsudok z 24. januára 1991, Latham/Komisia,
T‑27/90
,
EU:T:1991:5
, bod
a citovanú judikatúru). Spochybňuje teda prípustnosť návrhu na náhradu prvej časti majetkovej ujmy (pozri body 177 a 178 vyššie).
Na jednej strane žalobcovia odpovedajú, že návrh na náhradu nemajetkovej ujmy je prípustný v rozsahu, v akom je založený na priamych následkoch aktov, ktorých zrušenie navrhujú. V skutočnosti totiž najmä omeškanie administratívy s úpravou ich práv a prijatím rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb spôsobilo ujmu vyplývajúcu z narušenia rodinnej situácie žalobcov, ktorej náhradu navrhujú. Táto nemajetková ujma vyplýva z narušenia a destabilizácie citových a sociálnych vzťahov žalobcov z dôvodu zmeny miesta bydliska, ku ktorej už došlo alebo v budúcnosti dôjde v prípade, že pán Alberto Spagnolli bude v dôsledku nových ekonomických podmienok nútený vrátiť sa na pracovné miesto úradníka v platovej triede AD 12 v rámci Komisie v Bruseli. Uvedená ujma zodpovedá rozdielu medzi odmenou, ktorú pán Alberto Spagnolli dostáva ako úradník v platovej triede AD 9, a odmenou, ktorú by dostával, ak by zostal úradníkom v platovej triede AD 12 počas jedného roka z dôvodu, že jeden rok predstavuje primeranú lehotu na prijatie a konkretizovanie rozhodnutia zmeniť miesto zamestnania a bydliska.
Pokiaľ ide na druhej strane o časť majetkovej ujmy zodpovedajúcej sume v rozhodnutí o náhrade neoprávnených platieb, žalobcovia tvrdia, že v judikatúre citovanej Komisiou žalobca nenapáda akt, ktorý mu spôsobuje ujmu, a následne podáva žalobu na náhradu ujmy vyplývajúcej z uvedeného aktu, čo nie je prípad v prejednávanej veci, pretože akty spôsobujúce ujmu žalobcom, konkrétne oznámenie č. 3 a rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb, boli predmetom žaloby o neplatnosť.
Pokiaľ ide po prvé o námietku neprípustnosti návrhu na náhradu nemajetkovej ujmy, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci systému opravných prostriedkov, zavedeného článkami 90 a 91 služobného poriadku, je žaloba o náhradu škody, ktorá predstavuje samostatný právny prostriedok vo vzťahu k žalobe o neplatnosť, prípustná len vtedy, ak jej predchádzalo konanie pred podaním žaloby v súlade s ustanoveniami služobného poriadku. Toto konanie sa líši podľa toho, či škoda, ktorej náhrada sa požaduje, vyplýva z aktu spôsobujúceho ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku alebo z konania administratívy, ktoré nemá rozhodovaciu povahu. V prvom prípade dotknutej osobe prináleží podať na MO v stanovenej lehote sťažnosť proti predmetnému aktu. V druhom prípade musí naopak správne konanie začať podaním žiadosti v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku na získanie odškodnenia. Len výslovné alebo implicitné zamietnutie tejto žiadosti je rozhodnutím spôsobujúcim ujmu, proti ktorému možno podať sťažnosť, a až po výslovnom alebo implicitnom zamietnutí tejto sťažnosti možno podať žalobu o náhradu škody na Všeobecný súd (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2012, Komisia/Nanopoulos,
T‑308/10 P
,
EU:T:2012:370
, bod
; pozri tiež rozsudok z 11. mája 2010, Nanopoulos/Komisia,
F‑30/08
,
EU:F:2010:43
, bod
a citovanú judikatúru).
Nemajetková ujma, ktorej sa žalobcovia domáhajú, bola spôsobená údajným omeškaním Komisie s rozhodnutím o ich právach a oznámením rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb žalobcom, to znamená, ako to správne zdôrazňuje Komisia, konaním, ktoré nemá povahu rozhodnutia administratívy a ktoré nie je priamo spojené s obsahom rozhodnutí, ktorých zrušenie žalobcovia navrhujú. Navyše z judikatúry vyplýva, že omeškanie v zásade nepredstavuje akt spôsobujúci ujmu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. mája 2010, Nanopoulos/Komisia,
F‑30/08
,
EU:F:2010:43
, bod
a citovanú judikatúru).
V dôsledku toho žalobcom prináležalo dodržať konanie pred podaním žaloby v dvoch etapách, pripomenuté v bode 185 vyššie, a to podanie žiadosti v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku s cieľom získať odškodnenie a následne podanie sťažnosti proti prípadnému rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o náhradu škody.
V prejednávanej veci je nutné konštatovať, ako to správne tvrdí Komisia, že konanie pred podaním žaloby v dvoch etapách, stanovené v článku 90 ods. 1 a 2 služobného poriadku, nebolo dodržané.
Je teda potrebné zamietnuť ako neprípustný návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorý podali žalobcovia.
Pokiaľ ide po druhé o námietku neprípustnosti návrhu na náhradu majetkovej ujmy, ktorej predmetom je suma, ktorú sú žalobcovia povinní vrátiť administratíve v prípade zamietnutia návrhov na zrušenie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb, o prípustnosti uvedeného návrhu nie je potrebné rozhodnúť. Na jednej strane bolo totiž rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb v prejednávanej veci zrušené. Na druhej strane samotní žalobcovia v žalobe výslovne uvádzajú, že „táto časť majetkovej ujmy“ stráca opodstatnenie v prípade zrušenia rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb (pozri bod 178 vyššie). Návrh na náhradu prvej časti majetkovej ujmy sa teda musí považovať za subsidiárny voči návrhu na zrušenie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb.
–
O veci samej
Z rovnakých dôvodov ako sú uvedené v bode 190 vyššie už nie je potrebné rozhodnúť o dôvodnosti návrhu žalobcov na náhradu prvej časti majetkovej ujmy.
Pokiaľ ide o návrh na náhradu druhej časti majetkovej ujmy, žalobcovia predkladajú tvrdenia, v ktorých sa uvádza, že vznikla zodpovednosť administratívy (pozri body 172 až 179 vyššie), a teda navrhujú aby im bola poskytnutá náhrada druhej časti majetkovej ujmy (pozri bod 177 vyššie) zodpovedajúca rozdielu medzi sumou dôchodkov stanovenou v oznámení č. 2 a sumou stanovenou v oznámení č. 3, a to od nadobudnutia účinnosti oznámenia č. 3 až do času, keď bude rodina schopná presťahovať sa na miesto svojho skoršieho bydliska, pričom odhadujú, že môže ísť o jeden rok od rozhodnutia tejto veci.
Komisia odpovedá, že žalobcovia nepreukázali, že by podmienky vzniku mimozmluvnej zodpovednosti administratívy boli v prejednávanej veci splnené. Pokiaľ ide po prvé o protiprávne konanie vyplývajúce z porušenia zásad a povinností uvádzaných žalobcami, tvrdí, že sa nachádza v situácii „presne vymedzenej právomoci“, ktorá ju núti prijať rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb, pretože bola dodržaná päťročná lehota a sú splnené podmienky stanovené v článku 85 služobného poriadku. Individuálne okolnosti, akými sú správanie obozretnej dotknutej osoby alebo účinky, aké mohli mať chybne vypočítané dôchodky nepriamo na jej životné rozhodnutia, nemôžu brániť uvedenému prijatiu. Napokon voľba požiadať o dočasné preloženie do Parmy s platovými podmienkami, ktoré sú v porovnaní s pôvodným pridelením v Bruseli nevýhodnejšie, vyplývala výlučne z rozhodnutia pána Alberta Spagnolliho. Navyše pán Alberto Spagnolli bol administratívou viackrát vypočutý, pričom administratíva v súlade so zásadou riadnej správy vecí verejných vždy rýchlo reagovala na jeho žiadosti, ako to vyplýva z korešpondencie medzi nimi. Okrem toho údajné porušenie povinnosti starostlivosti je nepodložené a nemôže spôsobovať nezákonnosť napadnutého rozhodnutia, keďže podľa judikatúry sa táto povinnosť nemôže v žiadnom prípade odchýliť od zásady zákonnosti (rozsudok z 23. októbra 2012, Eklund/Komisia,
F‑57/11
,
EU:F:2012:145
, bod
). Navyše údajná legitímna dôvera, pokiaľ ide o nedotknuteľnosť výpočtu práv na dôchodok, nemohla vzniknúť, pretože neexistovali presné ubezpečenia zo strany Komisie a pretože oznámenia obsahujúce výpočet práv na dôchodok obsahovali vždy informáciu, podľa ktorej si MO v súlade s článkom 41 prílohy VIII služobného poriadku vyhradzuje právo vykonať akúkoľvek kontrolu a v prípade potreby zmeniť svoje rozhodnutie, prípadne so spätným účinkom, a to na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii. Napokon, keďže podmienky stanovené v článku 85 služobného poriadku pre prijatie rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb boli dodržané, žalobcovia nemôžu tvrdiť, že toto rozhodnutie je protiprávne.
Po druhé neexistuje žiadna príčinná súvislosť medzi rozhodnutím o náhrade neoprávnených platieb a jeho výkonom na jednej strane a životnými rozhodnutiami žalobcov, ktoré im mohli spôsobiť ujmu, ktorú uvádzajú, na druhej strane. Pán Alberto Spagnolli sa totiž slobodne rozhodol presťahovať sa do Parmy a keďže jeho dočasné preloženie bolo naplánované na obmedzené obdobie piatich rokov, jeho návrat do Bruselu a jeho údajne škodlivé dôsledky na sociálne a citové vzťahy detí boli predvídateľné. Uvádzaná ujma teda nemôže súvisieť s údajným protiprávnym konaním Komisie. Keďže napokon náhrada neoprávnených platieb sa vykoná podľa splátkového kalendára, žalobcovia nemôžu tvrdiť, že toto vrátenie je také závažné, že pán Alberto Spagnolli bude nútený ukončiť svoje dočasné preloženie do Parmy.
Podľa ustálenej judikatúry podlieha dôvodnosť žaloby na náhradu ujmy, podanej podľa článku 270 ZFEÚ, splneniu súhrnu podmienok, a to nezákonnosti konania vytýkaného inštitúciám, existencii uvádzanej škody a existencii príčinnej súvislosti medzi namietaným konaním a uvádzanou ujmou (rozsudky z 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i.,
C‑136/92 P
,
EU:C:1994:211
, bod
, a z 21. februára 2008, Komisia/Girardot,
C‑348/06 P
,
EU:C:2008:107
, bod
). Tieto tri podmienky sú kumulatívne. Neexistencia jednej z nich postačuje na zamietnutie návrhu na náhradu ujmy.
Keďže navyše mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií vzniká na základe ustanovení článku 270 ZFEÚ, môže vzniknúť iba na základe samotnej protiprávnosti aktu spôsobujúceho ujmu alebo konania, ktoré nemá charakter rozhodnutia, a to bez toho, aby si bolo potrebné klásť v tomto ohľade otázku, či ide o dostatočne závažné porušenie právnej normy priznávajúcej práva jednotlivcom (pozri rozsudky zo 16. decembra 2010, Komisia/Petrilli,
T‑143/09 P
,
EU:T:2010:531
, bod
a citovanú judikatúru, a z 11. mája 2010, Nanopoulos/Komisia,
F‑30/08
,
EU:F:2010:43
, bod
a citovanú judikatúru).
Napokon podľa ustálenej judikatúry škoda, ktorej náhrada sa žiada v rámci žaloby o určenie mimozmluvnej zodpovednosti Únie, musí byť skutočná a určitá, čo má preukázať žalobca (pozri rozsudok z 9. novembra 2006, Agraz a i./Komisia,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
, bod
a citovanú judikatúru). Žalobcovi prináleží predložiť presvedčivé dôkazy tak o existencii, ako aj o rozsahu ujmy, ktorú uvádza (pozri rozsudok zo 16. septembra 1997, Blackspur DIY a i./Rada a Komisia,
C‑362/95 P
,
EU:C:1997:401
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci žalobcovia tvrdia, že práve neprimerané meškanie a spätný účinok oznámenia č. 3 a rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb viedli k významnej zmene ekonomických podmienok, na základe ktorých rodina Spagnolliovcov prijala rozhodnutie a zotrvala na rozhodnutí bývať v Parme.
Vzhľadom na to, že rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb bolo zrušené, oznámenie č. 3 nebude mať spätné účinky. Preto žalobcovia nemôžu tvrdiť, že utrpeli ujmu v dôsledku zmeny svojich ekonomických podmienok v období od prijatia oznámenia č. 2 do prijatia oznámenia č. 3. Pokiaľ ide navyše o obdobie po prijatí oznámenia č. 3, návrh na náhradu ujmy zodpovedajúcej rozdielu medzi sumou dôchodkov stanovenou v oznámení č. 2 a sumou stanovenou v oznámení č. 3 na rok (pozri bod 192 vyššie), ak by mu bolo vyhovené, by mal za následok čiastočné obídenie zamietnutia žaloby o neplatnosť podanej voči oznámeniu č. 3. Uvedené zamietnutie totiž znamená, že práva na dôchodok žalobcov sa vypočítajú od dňa prijatia oznámenia č. 3 na základe tohto oznámenia. Tento návrh na náhradu škody je preto neprípustný.
V každom prípade ako bude preukázané ďalej, keďže ujma uvádzaná žalobcami vyplýva priamo z ich životného rozhodnutia, a nie z chybného konania administratívy, existencia príčinnej súvislosti medzi týmto konaním a ujmou nie je dostatočne priama na prijatie záveru, že vznikla mimozmluvná zodpovednosť Komisie.
Ako to po prvé správne zdôrazňuje Komisia, k dočasnému vyslaniu pána Alberta Spagnolliho do Parmy došlo na jeho žiadosť a bolo naplánované na dobu určitú v trvaní piatich rokov. Okrem toho rozhodnutie dočasne preložiť pána Alberta Spagnolliho bolo prijaté 10. októbra 2011 (pozri bod 19 vyššie), a to po prijatí oznámenia č. 1 z 29. júla 2011 (pozri bod 18 vyššie), v ktorom boli určené práva na dôchodok žalobcov chybne, ako to tvrdia samotní žalobcovia a ako to vyplýva tak z prijatia oznámenia č. 1a, ako aj oznámenia č. 2 zo 17. apríla 2012. Z toho vyplýva, že voľba presťahovať sa do Parmy, vystaviť deti dočasnému presťahovaniu v súlade s podmienkami stanovenými v zmluve o dočasnom preložení a prijať životné a platové podmienky, ktoré sa líšia od podmienok, ktoré predchádzali uvedenému dočasnému preloženiu, bola nezávislá od akéhokoľvek posúdenia alebo revízie práv na dôchodok žalobcov. Okrem toho možnosť kedykoľvek revidovať práva žalobcov podľa článku 41 prílohy VIII služobného poriadku je výslovne uvedená vo všetkých oznámeniach prijatých administratívou, čo vedie k odmietnutiu tvrdení žalobcov, v zmysle ktorých uvádzajú, že sa mohli spoliehať na stabilitu svojich ekonomických podmienok.
Po druhé k voľbe zostať v Parme, čo sa údajne ukázalo ako voľba spôsobujúca ujmu, pokiaľ ide o ekonomické podmienky žalobcov, došlo podľa ich vlastných tvrdení na základe oznámenia č. 2, ktoré bolo prijaté 17. apríla 2012 (pozri bod 20 vyššie). Okrem toho žalobcovia ďalej tvrdia, že zavinené meškanie administratívy začalo jeden rok po prijatí tohto oznámenia, ako to vyplýva z ich tvrdení, podľa ktorých by primeraná lehota, v ktorej by sa mal vnútorný postup overovania skončiť prijatím opravného aktu a aktu týkajúceho sa vrátenia neoprávnených platieb, nemal prekročiť jeden rok.
Žalobcovia nemôžu tvrdiť, že zavinené meškanie administratívy bolo príčinou ich voľby „spôsobujúcej ujmu“, a to zostať v Parme, v dôsledku ktorej vznikla škoda, o ktorej sa domnievajú, že zodpovedá rozdielu medzi tým, čo by poberali na základe oznámenia č. 2, a tým, čo mali poberať na základe oznámenia č. 3. Je totiž potrebné konštatovať, že ak by napadnuté akty boli prijaté v uvádzanej „primeranej lehote“ jedného roka po prijatí oznámenia č. 2, bolo by možné očakávať zmenu ekonomických podmienok, ktoré sú pre žalobcov nepriaznivé, pričom žalobcovia by nemohli poberať „neoprávnené“ platby vyplývajúce z uplatnenia oznámenia č. 2 počas približne troch rokov. Z toho vyplýva, že aj keby sa pripustilo, že oznámenie č. 3 a rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb bolo prijaté oneskorene, toto meškanie nespôsobilo žalobcom ujmu, akú uvádzajú.
V dôsledku absencie príčinnej súvislosti medzi konaním administratívy a uvádzanou ujmou nemohla vzniknúť zodpovednosť Komisie, a teda návrh na náhradu druhej časti majetkovej ujmy sa zamieta.
Vzhľadom na uvedené je potrebné vo veci T‑599/16 zrušiť rozhodnutie o náhrade neoprávnených platieb a v zostávajúcej časti žalobu zamietnuť.
Keďže došlo k zrušeniu rozhodnutia o náhrade neoprávnených platieb, Komisia má povinnosť vyvodiť dôsledky z rozsudku o zrušení, najmä pokiaľ ide o sumy, ktoré už boli predmetom zrážok z výplatnej pásky pána Alberta Spagnolliho. Naproti tomu, keďže žaloba bola v rozsahu, v akom sa týka zrušenia oznámenia č. 3 zamietnutá, práva na dôchodok žalobcov zostávajú do budúcnosti určené týmto oznámením, a to od dátumu jeho prijatia až kým nebude prijaté nové rozhodnutie o revízii ich práv Komisiou v súlade s článkom 41 prílohy VIII služobného poriadku.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Článok 134 ods. 3 tohto rokovacieho poriadku však stanovuje, že ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša svoje vlastné trovy konania.
V prejednávanej veci vzhľadom na úzku vzájomnú súvislosť vecí, ktorá odôvodnila ich spojenie, a skutočnosť, že žalobcovia nemali úspech vo veci T‑568/16, zatiaľ čo vo veci T‑599/16 je Komisia účastníkom konania, ktorý nemal úspech vo veci samej, pokiaľ ide o návrh na zrušenie, spravodlivým posúdením okolností prípadu je rozhodnutie, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania v oboch veciach (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok z 23. novembra 2011, Jones a i./Komisia,
T‑320/07
, neuverejnený,
EU:T:2011:686
, bod
).

Z týchto dôvodov,
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
rozhodol takto:

1.
Vo veci T‑568/16 sa žaloba zamieta.

2.
Vo veci T‑599/16 sa rozhodnutie PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 Úradu „Správa a úhrada individuálnych nárokov“ (PMO) Komisie zo 17. augusta 2015 o náhrade súm neoprávnene vyplatených žalobcom z titulu pozostalostného a sirotského dôchodku zrušuje a vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta.

3.
Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania vynaložené v každej z týchto vecí.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. júna 2018.
Podpisy
Obsah

Právny rámec

Okolnosti predchádzajúce sporu

Konanie

Návrhy účastníkov konania

Právny stav

Vec T‑568/16

O prípustnosti

O veci samej

– O treťom žalobnom dôvode

– O prvom žalobnom dôvode

Vec T‑599/16

O návrhoch na zrušenie

– O prvom žalobnom dôvode

– O druhom žalobnom dôvode

O návrhoch na náhradu ujmy

– O prípustnosti

– O veci samej

O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.