CELEX: 62019CJ0891
Apeliacinis skundas
Dempingas
Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/804
Tam tikri importuojami Kinijos kilmės besiūliai vamzdžiai ir vamzdeliai
Galutinis antidempingo muitas
Reglamentas (ES) 2016/1036
3 straipsnio 2, 3 ir 6 dalys ir 17 straipsnis
Žalos nustatymas
Importo dempingo kaina poveikio Europos Sąjungos rinkoje parduodamų panašių produktų kainoms tyrimas
Priverstinio kainų mažinimo analizė
Produkto kontrolės numerių (PKN) metodo taikymas
Europos Komisijos pareiga atsižvelgti į įvairius nagrinėjamo produkto rinkos segmentus ir į visus atrinktų Europos Sąjungos gamintojų panašių produktų pardavimus

Savo apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2019 m. rugsėjo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija (
T‑500/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:691
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo panaikintas 2017 m. gegužės 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/804, kuriuo tam tikriems importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės besiūliams vamzdžiams ir vamzdeliams iš geležies (išskyrus ketų) arba plieno (išskyrus nerūdijantįjį plieną), apskritimo formos skerspjūvio, kurių išorinis skersmuo didesnis kaip 406,4 mm, nustatomas galutinis antidempingo muitas, (
OL L 121, 2017, p. 3
; toliau – ginčijamas reglamentas), kiek šis reglamentas susijęs su
Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd
gaminamais produktais.
Teisinis pagrindas
Pasaulio prekybos organizacijos teisė
1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (
OL L 336, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80) Europos Sąjungos Taryba patvirtino 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytą Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutartį ir šios sutarties 1–3 prieduose esančius susitarimus, tarp kurių yra 1994 m. Susitarimas dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (
OL L 336, 1994, p. 103
; toliau – Susitarimas dėl antidempingo).
Susitarimo dėl Antidempingo 3 straipsnyje „Žalos nustatymas“ numatyta:
„3.1   Žala nustatoma [1994 m. Bendrojo susitarimo dėl tarifų ir prekybos (GATT)] VI straipsnio tikslais remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus: a) importo dempingo kaina kiekius ir tokio importo poveikį panašių produktų kainoms vidaus rinkoje ir b) tokio importo poveikį šių produktų nacionaliniams gamintojams.
3.2   <…> Vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, tyrimą atliekančios institucijos ištiria, ar produktai dempingo kaina yra importuojami žymiai mažesnėmis kainomis, palyginti su importuojančio nario panašių produktų kainomis, arba į tai, ar toks importas turėjo kitokį poveikį – ženkliai nusmukdė kainas arba smarkiai trukdė kainoms kilti, kaip kad būtų atsitikę kitomis aplinkybėmis. Vienas ar keli tų veiksnių nėra būtinai lemiami.
<…>
3.5   Turi būti įrodyta, kad importas dempingo kaina dėl dempingo poveikio, kaip apibrėžta šio straipsnio 2 ir 4 dalyse, sukelia žalą, kaip tai suprantama pagal šį Susitarimą. Importo dempingo kaina ir žalos nacionalinės pramonės šakai priežastinis ryšys grindžiamas visų valdžios institucijų turimų reikšmingų įrodymų nagrinėjimu. Taip pat turi būti nagrinėjami ir kiti, be importo dempingo kaina, žinomi veiksniai, kurie tuo pat metu daro neigiamą poveikį nacionalinės pramonės šakai ir šių veiksnių padaryta žala nepriskiriama importui dempingo kaina. <…>
<…>“
Pagrindinis reglamentas
2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (
OL L 176, 2016, p. 21
; toliau – pagrindinis reglamentas) 3 konstatuojamoje dalyje nustatyta:
„Siekiant užtikrinti, kad 1994 m. Susitarimo dėl antidempingo taisyklės būtų taikomos tinkamai ir skaidriai, to susitarimo nuostatos, kiek tai yra įmanoma, turėtų būti įtrauktos į Sąjungos teisės aktus.“
Pagrindinio reglamento 1 straipsnyje „Principai“ nustatyta:
„1.   Antidempingo muitas gali būti nustatomas bet kuriam produktui dempingo kaina, kurį išleidus į laisvą apyvartą Sąjungoje būtų padaryta žala.
2.   Produktu dempingo kaina yra laikomas produktas, jeigu jo eksporto į Sąjungą kaina yra mažesnė nei palyginamoji panašaus produkto kaina įprastomis prekybos sąlygomis eksportuojančioje valstybėje.
<…>
4.   Taikant šį reglamentą, terminas „panašus produktas“ yra identiškas produktas, t. y. produktas, visais atžvilgiais panašus į nagrinėjamąjį produktą, o jeigu identiško produkto nėra – kitas produktas, kuris nors ne visais atžvilgiais, tačiau yra panašiomis nagrinėjamojo produkto savybėmis pasižymintis produktas.“
To paties reglamento 2 straipsnis „Dempingo nustatymas“ suformuluotas taip:
„<…>
D. Dempingo skirtumas
11.   Laikantis kitų susijusių nuostatų dėl teisingo palyginimo, dempingo skirtumas tiriamuoju laikotarpiu paprastai nustatomas palyginant normaliosios vertės svertinį vidurkį su visų eksporto į Sąjungą sandorių kainų svertiniu vidurkiu arba palyginant individualias normaliąsias vertes su kiekvieno sandorio individualiomis eksporto į Sąjungą kainomis. Tačiau normalioji vertė, nustatyta svertinio vidurkio pagrindu, gali būti palyginama su visų individualių eksporto į Sąjungą sandorių kainomis, jeigu yra tam tikra eksporto kainų tendencija, kuri žymiai skiriasi priklausomai nuo pirkėjų, regionų ar laikotarpių, ir jeigu pirmame šios dalies sakinyje nurodyti metodai neatspindi viso vykstančio dempingo masto. Ši dalis neužkerta kelio naudoti atrankos metodą pagal 17 straipsnį.
<…>“
Pagrindinio reglamento 3 straipsnyje „Žalos nustatymas“ nustatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą terminas „žala“, jei nenurodyta kitaip, suprantamas kaip materialinė žala Sąjungos pramonei, materialinės žalos grėsmė Sąjungos pramonei arba materialinės kliūtys tai pramonei kurtis ir yra aiškinamas pagal šio straipsnio nuostatas.
2.   Žala nustatoma remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus:
a)
importo dempingo kaina kiekius ir poveikį panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje; ir
b)
tokio importo sąlygotą poveikį Sąjungos pramonei.
3.   Vertinant importo dempingo kaina kiekį, reikia atsižvelgti į tai, ar iš viso gerokai išaugo importas dempingo kaina absoliučiu dydžiu arba palyginti su gamyba ar suvartojimu Sąjungoje. Vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, atsižvelgiama į tai, ar produktai dempingo kaina yra importuojami žymiai mažesnėmis kainomis lyginant su Sąjungos pramonės panašių produktų kainomis, arba į tai, ar toks importas turėjo kitokį poveikį – ženkliai nusmukdė kainas arba smarkiai trukdė kainoms kilti, kaip kad būtų atsitikę kitomis aplinkybėmis. Vienas ar keli tų veiksnių nėra būtinai lemiami.
<…>
5.   Nagrinėjant importo dempingo kaina poveikį atitinkamai Sąjungos pramonei, reikia ištirti visus svarbius atitinkamos pramonės būklę apibūdinančius ekonominius veiksnius ir rodiklius <…>
6.   Pateikus visus 2 dalyje minimus susijusius įrodymus turi būti akivaizdu, kad importas dempingo kaina sukelia žalą, kaip apibrėžta šiame reglamente. Ypač būtina įrodyti, kad 3 dalyje apibrėžtas kiekis ir (arba) kainos sukėlė 5 dalyje nurodytą poveikį Sąjungos pramonei ir kad tą poveikį galima apibrėžti kaip materialinį.
7.   Taip pat turi būti nagrinėjami ir kiti, be importo dempingo kaina, žinomi veiksniai, kurie tuo pat metu daro neigiamą poveikį Sąjungos pramonei, siekiant, kad šių veiksnių padaryta žala nebūtų priskiriama importui dempingo kaina pagal 6 dalį. <…>
8.   Importo dempingo kaina poveikis vertinamas lyginant su Sąjungos pramonės panašaus produkto gamyba, kai turimi duomenys sudaro galimybę atskirai nustatyti tą gamybą remiantis tokiais kriterijais kaip gamybos procesas, gamintojų pardavimai ir pelnas. <…>
<…>“
Šio reglamento 4 straipsnyje „Sąjungos pramonės apibrėžtis“ nustatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą terminas „Sąjungos pramonė“ suprantamas kaip panašius produktus gaminančių Sąjungos gamintojų visuma arba tie iš jų, kurių bendra tokių produktų produkcija sudaro didžiąją dalį visos tų produktų Sąjungos produkcijos, kaip numatyta 5 straipsnio 4 dalyje, <…>
<…>
4.   Šiam straipsniui taikomos 3 straipsnio 8 dalies nuostatos.“
Pagrindinio reglamento 17 straipsnyje „Atranka“ numatyta:
„1.   Tais atvejais, kai skundo pateikėjų, eksportuotojų, importuotojų, produkto tipų ar sandorių yra labai daug, tyrimo mastas gali būti apribotas tyrimui atrenkant tik pagrįstai nustatytą šalių, produktų ar sandorių pavyzdžių skaičių, kurie pagal atrankos metu turimą informaciją yra statistiškai tinkami, arba tiriant didžiausią tipišką produkcijos, pardavimo ar eksporto kiekį, kurį galima pagrįstai ištirti per turimą laiką.
2.   Galutinį sprendimą dėl šalių, produktų tipų ar sandorių atrankos pagal išdėstytas atrankos nuostatas priima Komisija, nors pirmenybė teikiama atrankai, atliekamai konsultuojantis su atitinkamomis šalimis ir gavus jų sutikimą, jei tokios šalys praneša apie save ir sudaro galimybes gauti pakankamą kiekį informacijos per tris savaites nuo tyrimo pradžios, kad būtų galima pasirinkti tipišką atranką.
<…>“
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 1–7 punktuose ir dėl šio sprendimo gali būti apibendrintos, kaip nurodyta toliau.
Gavusi skundą, 2016 m. vasario 13 d. Komisija pradėjo antidempingo tyrimą dėl tam tikrų Kinijos kilmės besiūlių vamzdžių ir vamzdelių iš geležies (išskyrus ketų) arba plieno (išskyrus nerūdijantįjį plieną), apskritimo formos skerspjūvio, kurių išorinis skersmuo didesnis kaip 406,4 mm, importo.
Atliekant tyrimą Kinijoje įsteigta bendrovė
Hubei
, gaminanti ir eksportuojanti į Sąjungą besiūlius vamzdžius ir vamzdelius, pateko tarp pagal pagrindinio reglamento 17 straipsnį atrinktų eksportuojančių Kinijos gamintojų.
2016 m. lapkričio 11 d. Komisija priėmė Reglamentą (ES) 2016/1977, kuriuo tam tikriems importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės besiūliams vamzdžiams ir vamzdeliams iš geležies (išskyrus ketų) arba plieno (išskyrus nerūdijantįjį plieną), apskritimo formos skerspjūvio, kurių išorinis skersmuo didesnis kaip 406,4 mm, nustatomas laikinasis antidempingo muitas (
OL L 305, 2016, p. 1
).
2017 m. gegužės 11 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą, kurio 1 straipsnyje numatyta, kad visiems nagrinėjamą produktą eksportuojantiems Kinijos gamintojams nustatomas galutinis antidempingo muitas.
Hubei
gaminamiems ir eksportuojamiems produktams buvo nustatyta 54,9 % antidempingo muito norma.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2017 m. rugpjūčio 7 d.
Hubei
Bendrojo Teismo kanceliarijai pareiškė ieškinį, kuriame prašė panaikinti ginčijamą reglamentą.
2018 m. sausio 24 d. nutartimi Bendrojo Teismo septintosios kolegijos pirmininkas leido
ArcelorMittal Tubular Products Roman SA
,
Vįlcovny trub Chomutov a.s
. ir
Vallourec Deutschland GmbH
(toliau –
ArcelorMittal ir kt
.) įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
Grįsdama ieškinį
Hubei
remiasi keturiais ieškinio pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių ir Susitarimo dėl antidempingo 3 straipsnio 3.1 ir 3.2 dalių pažeidimu. Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas šio reglamento 3 straipsnio 6 dalies ir šio susitarimo 3 straipsnio 3.5 dalies pažeidimu. Trečiasis ieškinio pagrindas grindžiamas akivaizdžia vertinimo klaida nustatant priežastinį ryšį, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis. Galiausiai ketvirtasis pagrindas grindžiamas „rūpestingumo ir gero administravimo pareigos“ pažeidimu. Bendrasis Teismas išnagrinėjo tik pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus, todėl tik jie svarbūs šiame procese.
Pirmojo ieškinio pagrindo pirmoje dalyje
Hubei
tvirtino, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai vertindama žalą analizavo priverstinį kainų mažinimą remdamasi tyrimo laikotarpiu, t. y. 2015 m. Šią pirmą dalį Bendrasis Teismas atmetė skundžiamo sprendimo 48–52 punktuose, kurie nesusiję su šiuo apeliaciniu skundu.
Vis dėlto Bendrasis Teismas pritarė
Hubei
pateikto pirmojo pagrindo antrai daliai, susijusiai su metodu, kurį Komisija taikė nustatydama žalą, lygindama importo dempingo kaina kainas su Sąjungos pramonės parduodamų produktų kainomis, siekdama analizuoti priverstinį kainų mažinimą.
Šiuo klausimu, viena vertus, skundžiamo sprendimo 59–67 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad nors Komisija nustatė, jog yra trys nagrinėjamo produkto rinkos segmentai, susiję, pirma, su nafta ir dujomis, antra, su statybomis ir, trečia, su elektros energijos gamyba, Komisija, atlikdama priverstinio kainų sumažinimo analizę ir, apskritai, tirdama importo dempingo kaina poveikį panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje, neatsižvelgė į šį segmentavimą. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija savo analizės negrindė visais reikšmingais nagrinėjamo atvejo duomenimis ir taip pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Darydamas šią išvadą Bendrasis Teismas, be kita ko, rėmėsi PPO ginčų sprendimo tarybos įsteigto apeliacinio komiteto ataskaita, parengta nagrinėjant ginčą „Kinija – Antidempingo muitų nustatymas Japonijos kilmės aukštos kokybės besiūliams nerūdijančio plieno vamzdžiams „HP-SSST“ (2015 m. spalio 14 d. ataskaita WT/DS 454/AB/R ir WT/DS 460/AB/R, toliau – Apeliacinio komiteto ataskaita „HP SSST“), ir savo 2004 m. spalio 28 d. Sprendimu Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Kita vertus, skundžiamo sprendimo 68–75 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad analizuodama priverstinį kainų mažinimą Komisija klaidingai neatsižvelgė į tam tikrą atrinktų Sąjungos gamintojų pagamintų produktų kiekį, t. y. į 17 iš 66 produktų tipų, vadinamų „produkto kontrolės numeriais“ (PKN), kurie sudarė 8 % šių gamintojų pardavimų kiekio, kurių atrinkti eksportuojantys Kinijos gamintojai neeksportavo, neatsižvelgė į visas reikšmingas bylos aplinkybes ir pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Galiausiai skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad jo padarytų išvadų negali paneigti įrodymai, kuriuos Komisija pateikė į bylos medžiagą po posėdžio.
Skundžiamo sprendimo 82–89 punktuose Bendrasis Teismas taip pat pritarė
Hubei
pateiktam antrajam ieškinio pagrindui ir iš esmės nusprendė, kad nagrinėdamas pirmąjį pagrindą jis padarė išvadą, kad Komisija neatsižvelgė į visus veiksnius, svarbius nustatant priverstinį kainų mažinimą ir importo poveikį panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje, todėl jis gali konstatuoti, kad Komisijos išvada dėl priežastinio ryšio, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalį, pagrįsta neišsamiomis faktinėmis aplinkybėmis, nes nagrinėdama priežastinį ryšį Komisija neatsižvelgė į visus bylai reikšmingus duomenis.
Taigi Bendrasis Teismas pritarė pirmajam ir antrajam ieškinio pagrindams ir panaikino ginčijamą reglamentą, kiek jis susijęs su
Hubei
, nenagrinėjęs kitų dviejų jos nurodytų pagrindų.
Šalių reikalavimai
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
atmesti pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pirmąjį ir antrąjį pagrindus kaip teisiškai nepagrįstus,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis išnagrinėtų kitus pagrindus, ir
–
atidėti bylinėjimosi išlaidų, patirtų apeliaciniame procese ir pirmojoje instancijoje, klausimo nagrinėjimą.
Hubei
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
papildomai, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis išnagrinėtų pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje ir pirmojoje instancijoje išlaidas.
ArcelorMittal
ir kt. Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
atmesti pirmą ir antrą ieškinio pirmojoje instancijoje pagrindus kaip teisiškai nepagrįstus,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis išnagrinėtų pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus,
–
priteisti iš
Hubei
bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas ir
–
atidėti kitų bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija nurodo šešis pagrindus, grindžiamus: pirma, tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog ji turėjo atlikti priverstinio kainų mažinimo analizę pagal rinkos segmentą; antra, tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog PKN metodas buvo netinkamas siekiant atsižvelgti į rinkos segmentaciją; trečia, Bendrojo Teismo atliktu pareigos motyvuoti klaidingu aiškinimu ir įrodymų iškraipymu; ketvirta, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių klaidingu aiškinimu; penkta, šio reglamento 17 straipsnio pažeidimu ir, šešta, teisės klaida, nes Bendrasis Teismas, nagrinėdamas Komisijos atliktą priverstinio kainų mažinimo analizę, per daug intensyviai vykdė teisminę kontrolę.
Pirminės pastabos
Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš šio reglamento 3 konstatuojamosios dalies matyti, jog, siekiant užtikrinti, kad Susitarimo dėl antidempingo taisyklės būtų taikomos tinkamai ir skaidriai, šio reglamento tikslas, be kita ko, kad to susitarimo nuostatos, kiek tai yra įmanoma, būtų įtrauktos į Sąjungos teisės aktus. Kaip skundžiamo sprendimo 54 punkte pabrėžė Bendrasis Teismas, ir to Komisija savo apeliaciniame skunde nekritikavo, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatos iš esmės tapačios minėto susitarimo 3 straipsnio 3.1 ir 3.2 dalių nuostatoms, kurios buvo konkrečiai išaiškintos Apeliacinio komiteto ataskaitoje „HP-SSST“.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Sąjungos sudarytų tarptautinių susitarimų viršenybė prieš antrinės teisės Sąjungos tekstus reikalauja, kad pastarieji būtų aiškinami, kiek įmanoma, laikantis šių susitarimų (žr., be kita ko, 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo X ir X BV,
C‑319/10 ir C‑320/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2011:720
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad 1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1155 t., p. 331) 26 straipsnyje įtvirtintas bendrasis tarptautinės teisės principas, pagal kurį reikalaujama vykdyti sutartinius įsipareigojimus (
pacta sunt servanda
), reiškia, kad Sąjungos teismas, aiškindamas ir taikydamas Susitarimą dėl antidempingo, turi atsižvelgti į PPO ginčų sprendimo tarybos įvairių šio susitarimo nuostatų aiškinimą (pagal analogiją žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Aukštasis mokslas),
C‑66/18
,
EU:C:2020:792
,
punktą).
Teisingumo Teismas, aiškindamas kai kurias PPO steigimo sutarties prieduose esančių susitarimų nuostatas, jau rėmėsi PPO specialios grupės ar Apeliacinio komiteto ataskaitomis (žr., be kita ko, 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimą X ir X BV,
C‑319/10 ir C‑320/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2011:720
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi Bendrasis Teismas, kaip, be kita ko, matyti iš skundžiamo sprendimo 53 ir 54 punktų, iš esmės teisingai nusprendė, kad nagrinėjamu atveju niekas netrukdė jam remtis Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“ dėl Susitarimo dėl antidempingo 3 straipsnio 3.1 ir 3.2 dalių aiškinimo, siekiant išaiškinti iš esmės identiškas pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalies nuostatas.
Antra, reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekybos apsaugos priemonėmis, Sąjungos institucijos dėl ekonominių ir politinių situacijų, kurias jos privalo išnagrinėti, sudėtingumo turi didelę diskreciją (2018 m. spalio 18 d. Sprendimo Gul Ahmed Textile Mills / Taryba,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad ši didelė diskrecija apima, be kita ko, Sąjungos pramonei padarytos žalos buvimo nustatymą per antidempingo procedūrą. Vykdant tokio vertinimo teisminę kontrolę reikia tik patikrinti, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais. Taip, be kita ko, yra kalbant apie veiksnių, darančių žalą Sąjungos pramonei, nustatymą per antidempingo tyrimą (2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Teisingumo Teismas taip pat ne kartą yra nusprendęs, kad Bendrojo Teismo atliekama įrodymų, kuriais Sąjungos institucijos grindžia savo išvadas, kontrolė nėra naujas faktinių aplinkybių vertinimas, pakeičiantis šių institucijų vertinimą. Ši kontrolė nepažeidžia institucijų didelės diskrecijos prekybos politikos srityje, o tik atskleidžia, ar šie įrodymai gali pagrįsti jų padarytas išvadas. Todėl Bendrasis Teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (2019 m. liepos 10 d. Sprendimo Caviro Distillerie ir kt./Komisija,
C‑345/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2019:589
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Dėl apeliacinio skundo pirmojo–trečiojo pagrindų
Pirmuoju–trečiuoju apeliacinio skundo pagrindais Komisija, palaikoma
ArcelorMittal
ir kt., ginčija skundžiamo sprendimo 59–67 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad Komisija, analizuodama priverstinį kainų mažinimą, neatsižvelgė į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją ir apskritai į importo dempingo kaina poveikį panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje, todėl nepagrindė savo analizės visais reikšmingais bylai duomenimis ir pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Šalių argumentai
–
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija privalėjo atlikti priverstinio kainų mažinimo analizę pagal segmentą
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė pagrindinio reglamento 1 straipsnio 2 ir 4 dalis, 3 straipsnio 2, 3 ir 8 dalis bei 4 straipsnį, kai nusprendė, kad ji turėjo atskirai išnagrinėti priverstinį kainų mažinimą kiekviename nagrinėjamo produkto rinkos segmente.
Iš šių nuostatų matyti, jog pakanka, kad Komisija analizuotų priverstinį kainų mažinimą „panašaus produkto“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 1 straipsnio 4 dalį, lygmeniu, nagrinėdama jo poveikį „Sąjungos pramonei“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 4 straipsnį.
Vis dėlto šiose nuostatose nenumatyta pareiga atskirai išanalizuoti priverstinį kainų mažinimą kiekviename nagrinėjamo produkto rinkos segmente.
Nustatydamas tokią pareigą Bendrasis Teismas reikalavo atlikti priverstinio kainų mažinimo analizę, grindžiamą atitinkamo produkto rinkos sąvoka, būdinga Sąjungos konkurencijos teisei. Ši sąvoka labai skiriasi nuo sąvokos „panašus produktas“, kurios Sąjungos teisės aktų leidėjas laikėsi antidempingo teisės aktuose, visų pirma kiek tai susiję su priverstinio kainų mažinimo analize.
Pirmojo pagrindo antroje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas reikalavimą priverstinio kainų mažinimo analizę atlikti atskirai kiekviename rinkos segmente klaidingai grindė tik dviem precedentais, t. y. Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“ ir 2004 m. spalio 28 d. Sprendimu Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Taigi Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kuriomis grindžiami šie precedentai, kurios visiškai skiriasi nuo šios bylos aplinkybių.
Iš tiesų, viena vertus, šiuose dviejuose precedentuose nagrinėtais atvejais panašaus produkto priverstinis kainų mažinimas nebuvo konstatuotas, o ginčijamame reglamente Komisija konstatavo jo priverstinį kainų mažinimą.
Kita vertus, priešingai situacijai, nagrinėtai Apeliacinio komiteto ataskaitoje „HP-SSST“, kurioje importas dempingo kaina ir vidaus pardavimai buvo sukoncentruoti skirtinguose rinkos segmentuose, ginčijamame reglamente Komisija konstatavo vidaus pardavimų ir importo dempingo kaina koncentraciją tuose pačiuose rinkos segmentuose ir panašiu lygiu.
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ginčijamą reglamentą arba – papildomai – klaidingai teisiškai įvertino faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 67 punkte nusprendė, kad šio sprendimo 59, 61, 62 ir 64 punktuose konstatuotos faktinės aplinkybės yra išimtinės aplinkybės, dėl kurių reikia išanalizuoti kiekvieno rinkos segmento priverstinį kainų mažinimą.
Hubei
visų pirma teigia, kad apeliacinis skundas yra neveiksmingas, nes Komisija ginčija skundžiamą sprendimą tiek, kiek jame reikalaujama atskirai išanalizuoti kiekvieno rinkos segmento priverstinį kainų mažinimą. Iš tiesų Bendrasis Teismas nereikalavo tokios analizės, jis tik skundžiamo sprendimo 45, 66 ir 67 punktuose nusprendė, kad ginčijamas reglamentas pažeidžia pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, nes, vertindama turimas faktines aplinkybes, Komisija neatsižvelgė į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją, kai analizavo priverstinį kainų mažinimą. Be to, kadangi Komisija ginčija tam tikrų Bendrojo Teismo padarytų faktinių išvadų reikšmingumą nesiremdama įrodymų iškraipymu, jos argumentai yra nepriimtini.
Dėl esmės
Hubei
teigia, kad pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta. Iš tiesų iš minėto reglamento 3 straipsnio 2 dalies a punkte ir 4 straipsnio 1 dalyje esančios nuorodos į „panašius produktus“ matyti, kad sąvoka „panašus produktas“ gali apimti įvairių tipų produktus, taigi ir kelis segmentus, o tai patvirtina Teisingumo Teismo jurisprudencija.
Be to, PPO ginčų sprendimo tarybos įsteigtas Apeliacinis komitetas pabrėžė įvairių rinkos segmentų buvimo nagrinėjimo svarbą analizuojant priverstinį kainų mažinimą, o skundžiamas sprendimas atitinka šias išvadas.
Hubei
teigimu, jei nėra jokios pareigos įrodyti, kad kiekvieno produkto tipo ar rinkos segmento kainos buvo priverstinai sumažintos, Komisija privalo išnagrinėti visus reikšmingus įrodymus, įskaitant tai, ar atskirų rinkos segmentų buvimas gali turėti bendrą poveikį importo dempingo kaina poveikio kainoms analizei ir, konkrečiai kalbant, priverstinio kainų mažinimo analizei.
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies
Hubei
teigia, kad teisinis pagrindas, kuriuo rėmėsi Bendrasis Teismas, siekdamas panaikinti ginčijamą reglamentą, yra pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse Komisijai nustatytos pareigos priverstinio kainų mažinimo analizę grįsti visais reikšmingais duomenimis, taigi ir pareigos nustatyti žalą remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviu tyrimu, pažeidimas.
Bendrasis Teismas pagrįstai rėmėsi dviem precedentais, t. y. Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“ ir 2004 m. spalio 28 d. Sprendimu Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), teigdamas, kad jeigu yra įvairių rinkos segmentų, kuriuose kainos iš esmės skiriasi, būtina atsižvelgti į šios segmentacijos poveikį priverstinio kainų mažinimo analizei.
Be to, keli Komisijos teiginiai dėl šių dviejų precedentų yra netikslūs.
Galiausiai, kaip teisingai konstatavo Bendrasis Teismas, ginčijamame reglamente nėra Komisijos teiginio, kad šioje byloje tiek importas iš Kinijos, tiek Sąjungos pramonės parduodami produktai sukoncentruoti tame pačiame rinkos segmente.
Hubei
per administracinę procedūrą tvirtino, kad importas iš Kinijos sukoncentruotas kitame rinkos segmente nei Sąjungos pramonės gaminami produktai.
Hubei
teigia, kad pirmojo pagrindo trečią dalį taip pat reikia atmesti. Iš tiesų, viena vertus, suinteresuotosios šalys nagrinėjo įvairių rinkos segmentų egzistavimo klausimą ne kiek tai susiję su nagrinėjamo produkto apibrėžtimi, bet kiek tai susiję su žala ir priežastiniu ryšiu. Kita vertus, dėl koregavimo, kurį Komisija atliko apskaičiuodama žalos skirtumą dėl didžiausios atrinktų Sąjungos gamintojų bendrovės ekonominės padėties ir pelningumo, apie kurį kalbama Reglamento 2016/1977 8 konstatuojamojoje dalyje,
Hubei
teigia, kad šie veiksniai aiškiai daro didelį poveikį žalos analizei.
–
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog PKN metodas buvo netinkamas siekiant atsižvelgti į rinkos segmentaciją
Antrajame pagrinde Komisija ginčija skundžiamo sprendimo 60 ir 67 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad PKN metodas netinkamas siekiant atsižvelgti į rinkos segmentaciją. Taip Bendrasis Teismas neteisingai aiškino ginčijamo reglamento 24 konstatuojamąją dalį, taip pat per administracinę procedūrą ir Komisijos Bendrajame Teisme žodžiu ir raštu pateiktose pastabose išdėstytus paaiškinimus. Papildomai Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė šiuo klausimu pateiktus įrodymus.
Komisija teigia, kad PKN metodas yra nuodugniausia analizė, kurią galima atlikti lyginant nagrinėjamą produktą su panašiu produktu. Šį metodą, kurio, beje, netaiko pagrindiniai Sąjungos prekybos partneriai, sudaro daug išsamesnė analizė nei ta, kuri atliekama panašaus produkto rinkos segmentų lygmeniu. Iš tikrųjų, sudarant PKN atsižvelgiama į visas produkto savybes, todėl Komisija gali lyginti visus atrinktų Kinijos gamintojų vamzdžius ir vamzdelius su kuo panašesniais atrinktais Sąjungos gamintojų vamzdžiais ir vamzdeliais. Pirmuoju PKN skaičiumi nurodomas vienas iš trijų atitinkamų rinkos segmentų. Niekas neleidžia daryti išvados, kad Komisija, remdamasi PKN, neatsižvelgė į tam tikras nagrinėjamo produkto ar rinkos savybes, įskaitant kainų svyravimą. Taikant PKN metodą, pagal jo koncepciją ir veikimą užtikrinama kiekvieno rinkos segmento analizė.
Hubei
teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas paprasčiausiai nusprendė, jog atsižvelgiant į Komisijos turimus įrodymus PKN metodo taikymo savaime nepakako, kad būtų atsižvelgta į rinkos segmentaciją.
Tiesa, šis metodas Komisijai leido nustatyti, ar Kinijos importas, susijęs su PKN ar konkrečiu produkto tipu konkrečiame rinkos segmente, priverstinai sumažino kainas, kurias sąskaitose faktūrose nurodė atrinkti Sąjungos gamintojai dėl to paties PKN ar produkto tipo tame pačiame rinkos segmente. Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas teisingai nurodė skundžiamo sprendimo 67 punkte, pagal šį metodą Komisija negalėjo nustatyti importo dempingo kaina konkrečiame segmente poveikio Sąjungos pramonės kitų segmentų produktų pardavimo kainoms.
–
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamu klaidingu pareigos motyvuoti aiškinimu ir įrodymų iškraipymu
Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje, grindžiamoje SESV 296 straipsnyje nustatytos pareigos motyvuoti aiškinimo klaida, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose nusprendė, kad negalima atsižvelgti į kai kuriuos jos Bendrojo Teismo prašymu po posėdžio pateiktus įrodymus, iš kurių matyti, kad priverstinis kainų mažinimas egzistavo visuose trijuose nagrinėjamo produkto rinkos segmentuose ir atrinktų Sąjungos gamintojų pardavimai, kaip ir importas dempingo kaina, buvo sutelkti į statybų segmentą, nes šie įrodymai buvo pateikti vėlyvame proceso Bendrajame Teisme etape ir buvo susiję su motyvais, kurių nebuvo ginčijamame reglamente.
Trečiojo pagrindo antroje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė turėtus įrodymus, kai skundžiamo sprendimo 78 punkte nurodė, jog kiekvieno rinkos segmento analizė buvo atlikta tik
ex post
. Atskirų rinkos segmentų atskyrimas buvo sąmoningai internalizuotas atliekant analizę pagal PKN metodą, į kurį Bendrasis Teismas neatsižvelgė arba neteisingai suprato ir iškreipė jo veikimą.
Dėl trečiojo pagrindo pirmos dalies
Hubei
teigia, kad Komisija klaidingai remiasi 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu Fliesen-Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
), teigdama, kad Bendrasis Teismas padarė SESV 296 straipsnyje nustatytos pareigos motyvuoti aiškinimo klaidą.
Iš tiesų, kaip matyti iš to sprendimo 73 punkto, jis buvo priimtas esant ypatingai situacijai, kai per administracinę procedūrą nedalyvavęs importuotojas rėmėsi pareigos motyvuoti pažeidimu, kiek tai susiję su teiginiais, kurių jis pats nepateikė.
Hubei
teigia, kad jos padėtis iš esmės skiriasi, nes nuo pat administracinės procedūros pradžios ji tvirtino, kad priverstinio kainų mažinimo analizei svarbu tai, jog egzistuoja skirtingi segmentai.
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad institucijos privalo nurodyti faktines aplinkybes ir teisinius argumentus, turinčius esminę reikšmę nagrinėjamo sprendimo struktūroje, o akto motyvai turi būti nurodyti pačiame jo tekste.
Galiausiai
Hubei
tvirtina, kad netikslu teigti, jog remdamasi administracine byla ji žinojo, kad atrinktų Sąjungos gamintojų pardavimai ir importas dempingo kaina koncentruojasi tame pačiame segmente, t. y. statybų, ir kad priverstinis kainų mažinimas nustatytas trijuose segmentuose. Iš tiesų dėl konfidencialumo ji neturėjo galimybės susipažinti su kitų Kinijos gamintojų priverstinio kainų mažinimo skaičiavimais.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies
Hubei
teigia, kad skundžiamo sprendimo 78 punkte Bendrasis Teismas kritikavo Komisiją ne dėl to, kad ji netaikė PKN metodo kiekvienam segmentui, bet dėl to, kad neatliko kiekvieno segmento analizės. Taigi Bendrasis Teismas kritikavo tai, kad pagal PKN metodą Komisija galėjo tik nustatyti priverstinį kainų mažinimą konkrečiame segmente, bet negalėjo išanalizuoti viename segmente nustatyto priverstinio kainų mažinimo poveikio pardavimo kainoms, kurias Sąjungos gamintojai nurodė sąskaitose faktūrose kitame segmente.
Teisingumo Teismo vertinimas
–
Pirminės pastabos
Visų pirma reikia patikslinti, dėl ko konkrečiai Bendrasis Teismas priekaištavo Komisijai skundžiamame sprendime, kiek tai susiję su jos šiuo atveju atlikta priverstinio kainų mažinimo analize, nes šiuo klausimu šalys nesutaria dėl tikslios šio sprendimo taikymo srities.
Šiuo klausimu, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 59 punkte, iš skundžiamo sprendimo 65–67 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas pripažino, jog analizuodama priverstinį kainų mažinimą Komisija, kadangi taikė PKN metodą, tam tikru mastu atsižvelgė į nagrinėjamo produkto segmentaciją. Vis dėlto jis nusprendė, kad, atsižvelgiant į šią segmentaciją apibūdinančias keturias faktines aplinkybes, t. y. sunkumus, susijusius su skirtingų segmentų produktų paklausos pakeičiamumu, kainų kitimą skirtinguose segmentuose, didžiausios atrinktos Sąjungos pramonės bendrovės sandorių koncentraciją naftos ir dujų sektoriuje ir atrinktų Kinijos eksportuojančių gamintojų importo koncentraciją statybų segmente, šio metodo taikymas nebuvo pakankamas siekiant tinkamai atsižvelgti į rinkos segmentaciją importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizės tikslais, todėl Komisija nepagrindė savo analizės visais reikšmingais nagrinėjamo atvejo duomenimis.
Konkrečiau kalbant, skundžiamo sprendimo 67 punkte Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į šias keturias faktines aplinkybes, apibūdinančias šio atvejo segmentaciją, teigė, kad Komisija, analizuodama priverstinį kainų mažinimą, neįsitikino bent jau tuo, kad Sąjungos pramonės kainos sumažėjo ne segmente, kuriame Kinijos importas buvo nedidelis, arba kad priverstinio kainų mažinimo lygis, laikant, kad jis egzistavo, negalėjo būti laikomas „žymiu“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį.
Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 60 punkte, tame 67 punkte Bendrasis Teismas netiesiogiai, bet neišvengiamai nusprendė, kad, jei taip būtų, šis kainų sumažėjimas Sąjungos rinkoje negalėtų būti laikomas importo dempingo kaina pasekme.
Taip pat reikia pažymėti, kad pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalį žala nustatoma objektyviai ištyrus importo dempingo kaina kiekius ir poveikį panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje ir tokio importo nulemtą poveikį Sąjungos pramonei. Šio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad, vertinant importo dempingo kaina poveikį kainoms, atsižvelgiama į tai, ar produktai dempingo kaina yra importuojami žymiai mažesnėmis kainomis, palyginti su Sąjungos pramonės panašių produktų kainomis.
Kaip skundžiamo sprendimo 33 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, pagrindiniame reglamente nenustatytas joks konkretus priverstinio kainų mažinimo analizės metodas.
Vis dėlto, kaip pažymi Komisija, iš paties šio reglamento 3 straipsnio 3 dalies teksto matyti, kad metodas, naudojamas siekiant nustatyti galimą priverstinį kainų mažinimą, iš esmės turi būti taikomas „panašaus produkto“, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 1 straipsnio 4 dalį, lygmeniu, net jei jis sudarytas, kaip šiuo atveju, iš skirtingų produktų tipų, priklausančių keliems rinkos segmentams (šiuo klausimu žr. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Changshu City Standard Parts Factory ir Ningbo Jinding Fastener / Taryba,
C‑376/15 P ir C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
,
ir
punktus).
Todėl pagrindiniame reglamente iš esmės nenustatyta Komisijos pareiga atlikti kito nei panašaus produkto priverstinio kainų mažinimo buvimo analizę.
Šį aiškinimą patvirtina Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ 5.180 punktas, pagal kurį už antidempingo tyrimą atsakinga institucija pagal Susitarimo dėl antidempingo 3 straipsnio 3.2 dalį neprivalo įrodyti, kad kiekvieno tiriamų produktų tipo ar visų produktų, sudarančių panašų nacionalinį produktą, asortimento kainos buvo priverstinai sumažintos.
Vis dėlto, kaip patvirtina tas pats 5.180 punktas, kadangi pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalį Komisija privalo „objektyviai ištirti“ importo dempingo kaina poveikį panašių Sąjungos pramonės produktų kainoms, ši institucija, atlikdama priverstinio kainų mažinimo analizę, turi atsižvelgti į visus reikšmingus patvirtinamuosius įrodymus, įskaitant, jei reikia, susijusius su skirtingais nagrinėjamo produkto rinkos segmentais.
Taigi, siekdama užtikrinti priverstinio kainų mažinimo analizės objektyvumą, Komisija tam tikromis aplinkybėmis gali būti įpareigota atlikti tokią analizę nagrinėjamo produkto rinkos segmentų lygmeniu, net jei šios institucijos turima didelė diskrecija nustatyti, be kita ko, žalos buvimą pagal šio sprendimo 36 punkte primintą jurisprudenciją apima, kaip taip pat pažymėjo generalinis advokatas išvados 167 punkte, bent jau sprendimus dėl analizės metodo pasirinkimo, surinktinų duomenų ir įrodymų, apskaičiavimo metodo, taikytino nustatant priverstinio kainų mažinimo skirtumą, ir surinktų duomenų aiškinimo bei vertinimo.
Galiausiai reikia pažymėti, kad taip yra, pirma, tokioje situacijoje, kaip nagrinėta 2004 m. spalio 28 d. Sprendime Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), kuriai būdinga tai, kad importas, dėl kurio atliekamas antidempingo tyrimas, daugiausia buvo koncentruojamas viename iš nagrinėjamo produkto rinkos segmentų.
Iš tiesų, kaip Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė skundžiamo sprendimo 127 ir 129 punktuose, esant tokiai ypač ryškiai nagrinėjamo importo segmentacijai pagrindinio reglamento 3 straipsnis nekliudo Sąjungos institucijoms atskirai įvertinti žalą atitinkamame segmente su sąlyga, kad bus tinkamai atsižvelgta į visą panašų produktą.
Antra, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 77 punkte, aiškinant pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ išvados gali būti apibendrintos taip, kad esant konkrečiai situacijai, kuriai būdinga didelė vidaus pardavimų ir importo dempingo kaina koncentracija skirtinguose segmentuose ir labai dideli kainų skirtumai šiuose segmentuose, siekiant, kad būtų užtikrintas priverstinio kainų mažinimo analizės objektyvumas, Komisija, net ir turėdama didelę diskreciją dėl šios analizės atlikimo tvarkos, gali privalėti atsižvelgti į kiekvieno produkto tipo rinkos dalis ir tuos kainų skirtumus.
Galiausiai, kaip matyti iš šios ataskaitos 5.180 ir 5.181 punktų, institucija, atsakinga už antidempingo tyrimą, dėl to, kad privalo objektyviai ištirti importo dempingo kaina poveikį vidaus kainoms, negali atmesti įrodymų, leidžiančių manyti, kad šis importas neturėjo poveikio kainoms ar turėjo tik ribotą poveikį.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia išnagrinėti pirmąjį–trečiąjį apeliacinio skundo pagrindus, pradedant nuo trečiojo pagrindo, atsižvelgiant į jo galimą reikšmingą poveikį pirmajam ir antrajam pagrindams.
–
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo
Trečiajame pagrinde Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose nusprendė, kad negalima atsižvelgti į tam tikras faktines aplinkybes, susijusias su nagrinėjamo produkto rinkos segmentacija, kurias Komisija nurodė po teismo posėdžio.
Kaip taip pat pažymėjo generalinis advokatas išvados 80 ir 81 punktuose, iš bylos medžiagos matyti, kad po ginčų, įvykusių per posėdį Bendrajame Teisme, šio teismo prašymu Komisija pateikė duomenis, gautus taikant PKN metodą, iš kurių matyti, viena vertus, kad trijuose nagrinėjamuose segmentuose importo dempingo kaina ir Sąjungos pramonės produktų pardavimo lygis buvo beveik vienodas, kad iš esmės jie koncentravosi statybų segmente (atitinkamai 75,1 % ir 71,6 %), kad jų apimtis naftos ir dujų segmente nebuvo nereikšminga (atitinkamai 17,3 % ir 15,3 %) ir kad elektros energijos gamybos segmente jų dalis buvo mažesnė, bet ne nereikšminga (atitinkamai 7,4 % ir 13,1 %) ir, kita vertus, kad priverstinis kainų mažinimas vyko trijuose nagrinėjamuose segmentuose.
Skundžiamo sprendimo 77–79 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad jis negali atsižvelgti į šiuos duomenis, nes jie buvo pateikti vėlyvoje proceso Bendrajame Teisme stadijoje, todėl negali papildyti ginčijamo reglamento motyvų.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją SESV 296 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti jį priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės pagrindimą, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę (2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Petrotub ir Republica / Taryba,
C‑76/00 P
,
EU:C:2015:573
,
punktas ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
punktas).
Pagal tą pačią jurisprudenciją reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, visų pirma į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais šis aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama, kad motyvuojant būtų nurodytos visos reikšmingos faktinės ir teisinės aplinkybės, nes klausimas, ar akto motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į kontekstą ir visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Petrotub ir Republica / Taryba,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
,
punktas ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
punktas).
Be to, reglamento atveju motyvavimas gali apsiriboti, pirma, jo priėmimą lėmusios bendros situacijos ir, antra, juo siekiamų bendrų tikslų nurodymu. Taigi iš Sąjungos institucijų negalima reikalauti išdėstyti įvairių faktinių reglamento priėmimo aplinkybių, kurių dažnai yra labai daug ir sudėtingų, ar
a fortiori
konstatuojamosiose dalyse pateikti daugiau ar mažiau išsamų šių faktinių aplinkybių įvertinimą (2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad ginčijamame reglamente Komisija nenurodė aplinkybės, jog atrinktų Sąjungos gamintojų pardavimai daugiausia sukoncentruoti statybos sektoriuje, nors iš šio reglamento 104 konstatuojamosios dalies matyti, kad Kinijos eksportuojančių gamintojų asociacija konkrečiai teigė, jog importas iš Kinijos buvo koncentruojamas šiame sektoriuje, o Sąjungos gamintojai buvo labiau įsitraukę į naftos ir dujų bei elektros energijos gamybos segmentus.
Negalima priekaištauti Komisijai, kad ji ginčijamame reglamente nenurodė šio fakto atsakydama į šios asociacijos pateiktą argumentą, nes pagal šio sprendimo 89 punkte primintą jurisprudenciją SESV 296 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas neįpareigoja šios institucijos išsamiai nurodyti įvairių kartais gausių ir sudėtingų faktinių aplinkybių, kuriomis remiantis buvo priimtas antidempingo muitus nustatantis reglamentas, ir
a fortiori
pateikti daugiau ar mažiau išsamų jų vertinimą.
Be to, kadangi kalbant apie priverstinio kainų mažinimo analizę pagrindinis Komisijos siekiamas tikslas kilo iš ginčijamo reglamento, ji neturėjo konkrečiai motyvuoti kiekvieno iš daugelio šios analizės faktinių argumentų (pagal analogiją žr. 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
,
punktą).
Iš tiesų, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo išvados 85 punkte, po teismo posėdžio Komisijos pateiktuose duomenyse yra papildomų detalių ir informacijos apie ginčijamame reglamente jau nurodytus motyvus, kurie neginčytinai yra pakankamas pagrindas, kuriuo remdamasi Komisija padarė išvadą, kad PKN metodu pagrįsta analizė parodė, jog nagrinėjamu atveju panašaus produkto kainos buvo priverstinai sumažintos.
Konkrečiai kalbant, ginčijamo reglamento 108 konstatuojamojoje dalyje Komisija paaiškino, kodėl pagal PKN metodą, lyginant produktus, taigi, be kita ko, analizuojant priverstinį kainų mažinimą, galima atsižvelgti į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją:
„Kalbant apie [rinkos] segmentus, Komisija pažymėjo, kad atitinkami produktų rūšių skirtumai matomi pagal [PKN] ir taip užtikrinama, kad lyginami būtų tik palyginami produktai. Pagrindinės segmentų savybės išskiriamos naudojant PKN: legiruotasis ir gausiai legiruotas plienas (energijos gamybos segmentas), nelegiruotasis plienas (statyba) ir specialios vamzdynų vamzdžių, apsauginių vamzdžių, vamzdelių ir gręžimo vamzdžių produktų kategorijos (naftos ir dujų segmentas).“
Kadangi pagrindiniai Komisijos argumentai dėl priverstinio kainų mažinimo analizės, įskaitant būtent atsižvelgimą į nagrinėjamo produkto rinkos segmentus, jau buvo aiškūs iš ginčijamo reglamento motyvų, niekas nedraudžia Bendrajam Teismui šiuo atveju prašyti Komisijos paaiškinimų, kuriuos šis teismas laikė būtinais, kad visiškai suprastų šią analizę, atsižvelgdamas į
Hubei
dėl jos pateiktą kritiką.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad jis negalėjo atsižvelgti į duomenis, gautus taikant šio sprendimo 85 punkte minėtą PKN metodą, nors pats šis teismas paprašė Komisijos juos pateikti po teismo posėdžio. Kadangi ši informacija yra bylos medžiagos dalis, į ją reikia atsižvelgti vertinant pirmąjį ir antrąjį pagrindus.
Taigi trečiajam pagrindui reikia pritarti.
–
Dėl pirmojo ir antrojo apeliacinio skundo pagrindų
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas reikalavo atlikti priverstinio kainų mažinimo analizę dėl kiekvieno nagrinėjamo produkto rinkos segmento ir pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį, kurioje tokia analizė numatyta tik panašaus produkto lygmeniu. Antroje šio pagrindo dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas reikalavimą priverstinio kainų mažinimo analizę atlikti atskirai kiekviename rinkos segmente klaidingai grindė dviem precedentais, t. y. Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“ ir 2004 m. spalio 28 d. Sprendimu Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), nors iš šių precedentų išplaukiančios išvados šioje byloje netaikomos. Pirmojo pagrindo trečioje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog skundžiamo sprendimo 59, 61, 62 ir 64 punktuose išvardytos faktinės aplinkybės yra išimtinės aplinkybės, dėl kurių reikia išanalizuoti kiekvieno rinkos segmento priverstinį kainų mažinimą.
Antruoju pagrindu Komisija ginčija skundžiamo sprendimo 60 ir 67 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad PKN metodas netinkamas siekiant atsižvelgti į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją atliekant priverstinio kainų mažinimo analizę.
Šiuos du pagrindus reikia nagrinėti kartu, nes jie iš esmės sutampa tiek, kiek juose abiejuose kritikuojamas skundžiamo sprendimo 67 punktas.
Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 60, 66 ir 67 punktų matyti, kad, kaip mano Bendrasis Teismas, nepaisant to, jog buvo taikomas PKN metodas, Komisija neatsižvelgė į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją atlikdama, be kita ko, priverstinio kainų mažinimo analizę, nors šio sprendimo 59, 61, 62 ir 64 punktuose nurodytos konkrečios bylos aplinkybės reikalavo atlikti tokią analizę kiekvieno nagrinėjamo produkto rinkos segmento atžvilgiu, ir todėl ši institucija nepagrindė šios analizės visais reikšmingais bylai duomenimis.
Kaip matyti iš šio sprendimo 35 ir 36 punktuose primintos jurisprudencijos, Komisijai suteikta didelė diskrecija dėl ekonominių ir politinių aplinkybių, kurias ji turi išnagrinėti, sudėtingumo per antidempingo procedūrą, kuri visų pirma, susijusi su Sąjungos pramonei padarytos žalos nustatymu, todėl, kiek tai susiję su šios institucijos atliktu faktinių aplinkybių vertinimu, teisminė kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos.
Dėl priverstinio kainų mažinimo analizės Bendrasis Teismas nekonstatavo, kad taikydama PKN metodą Komisija padarė akivaizdžią faktinių aplinkybių vertinimo klaidą, nes neatsižvelgė į nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją.
Iš tikrųjų iš ginčijamo reglamento 24 ir 108 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, kiek tai susiję su rinkos segmentais, Komisija nurodė, kad atitinkami produktų tipų skirtumai matomi pagal PKN ir taip užtikrinama, kad lyginami būtų tik palyginami produktai, o pagrindinės segmentų savybės skiriasi pagal PKN.
Konkrečiai kalbant, kaip savo išvados 92 ir 93 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, pirmasis kiekvieno PKN skaičius rodo segmentą, kuriam priklauso nagrinėjamo produkto tipas, o Komisija palygino importo dempingo kaina kainas ir Sąjungos gamintojų kainas pagal kiekvieną PKN.
Todėl taikydama PKN metodą Komisija atsižvelgė į nagrinėjamo produkto rinkos segmentus, siekdama, be kita ko, išanalizuoti priverstinį kainų mažinimą, todėl negalima teigti, kad atlikdama šią analizę ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
Darytina išvada, kad, kaip savo šeštojo pagrindo trečioje dalyje teigia Komisija, šiuo klausimu Bendrasis Teismas viršijo teisminės kontrolės ribas, kiek tai susiję su žalos nustatymu ir, konkrečiai kalbant, priverstinio kainų mažinimo analize, nes jis turėjo paisyti Komisijai suteiktos didelės diskrecijos vertinti, kuri, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 167 punkte, apima bent jau sprendimus dėl analizės metodo pasirinkimo, surinktinų duomenų ir įrodymų, apskaičiavimo metodo, taikytino nustatant priverstinio kainų mažinimo skirtumą, ir surinktų duomenų aiškinimo bei vertinimo.
Dėl Bendrajame Teisme jau pateikto
Hubei
argumento, kad nepakanka naudoti PKN metodo, nes jis neleidžia nustatyti importo atitinkamame segmente poveikio Sąjungos pramonės kitų segmentų produktų pardavimo kainoms, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas jam nepritarė.
Vis dėlto skundžiamo sprendimo 67 punkte Bendrasis Teismas teigė, kad Komisija bent jau nepatikrino, kad, atsižvelgiant į didelę šioje byloje nagrinėjamo produkto segmentaciją, Sąjungos pramonės kainos sumažėjo ne segmente, kuriame Kinijos importas buvo nedidelis, arba kad priverstinio kainų mažinimo lygis negalėjo būti laikomas žymiu.
Kaip matyti iš atsakant į Bendrojo Teismo prašymą Komisijos pateiktų duomenų, nurodytų šio sprendimo 85 punkte, taikant PKN metodą buvo galima konstatuoti, kad importas dempingo kaina ir Sąjungos pramonės parduoti produktai buvo visiškai panašūs trijuose rinkos segmentuose ir kad kiekviename iš šių trijų segmentų kainos buvo priverstinai sumažintos, todėl nagrinėjamu atveju nebuvo ryškios segmentacijos situacijos, kaip nagrinėjama ataskaitoje „HP-SSST“ ir byloje, kurioje priimtas 2004 m. spalio 28 d. Sprendimas Shanghai Teraoka Electronic / Taryba (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Šiomis aplinkybėmis, nors, atsižvelgiant į šio sprendimo 77–80 punktuose primintus principus, papildoma priverstinio kainų mažinimo analizė, kaip antai nurodyta skundžiamo sprendimo 67 punkte, kurią sudaro kainų palyginimas kiekviename segmente, papildanti analizę, atliktą remiantis PKN metodu, t. y. palyginimą pagal kiekvieną PKN, gali būti privaloma Komisijai tam tikromis išskirtinėmis aplinkybėmis, kai yra ryški nagrinėjamo produkto segmentacija, apimanti didelius kainų skirtumus tarp rinkos segmentų, net jei šiai institucijai turi būti palikta didelė diskrecija nustatyti tikslų priverstinio kainų mažinimo analizės metodą, bet kuriuo atveju šioje byloje tokia papildoma analizė nebuvo reikalinga, atsižvelgiant į informaciją, kurią Komisija pateikė aiškiu Bendrojo Teismo prašymu po posėdžio.
Galima pridurti, kad, konkrečiai kalbant apie didelius kainų skirtumus tarp trijų rinkos segmentų, iš ginčijamo reglamento 24 ir 108 konstatuojamųjų dalių matyti, kad šiuo atveju jie daugiausia buvo susiję su gausiai legiruoto plieno naudojimu elektros energijos gamybos sektoriaus gaminiams, o gaminant produktus kituose dviejuose sektoriuose buvo naudojamas nelegiruotas plienas.
Be to, iš minėtų 24 ir 108 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 105 punkte, atliekant palyginimą pagal PKN metodą buvo atsižvelgta į sąnaudų ir legiruotojo plieno ir gausiai legiruoto plieno kainų skirtumus dėl PKN struktūros, būtent dėl pirmos savybės, į kurią atsižvelgta PKN, t. y. produkto tipo, pagal kurią buvo atskirti produktai iš nelegiruotojo, legiruotojo ir gausiai legiruoto plieno.
Taigi, kadangi šioje byloje į šiuos skirtingų nagrinėjamo produkto rinkos segmentų kainų skirtumus jau buvo atsižvelgta analizuojant, be kita ko, priverstinį kainų mažinimą pagal PKN metodą, tai neįpareigoja Komisijos atlikti skundžiamo sprendimo 67 punkte nurodytos papildomos analizės.
Iš to, kas minėta, matyti, kad pirmasis ir antrasis pagrindai yra pagrįsti. Be to, reikia konstatuoti, kad dėl šios priežasties šeštojo pagrindo trečia dalis taip pat yra pagrįsta, nes šioje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas viršijo jam tenkančios teisminės kontrolės ribas, kai skundžiamo sprendimo 59–66 punktuose nusprendė, kad ši institucija, neišanalizavusi priverstinio kainų mažinimo pagal kiekvieną rinkos segmentą, neatsižvelgė į visus reikšmingus duomenis, bet jis nekonstatavo, kad ši institucija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu Komisija, palaikoma
ArcelorMittal
ir kt., ginčija skundžiamą sprendimą tiek, kiek šio sprendimo 68–76 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad Komisija, pažeisdama pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, atlikdama analizę dėl priverstinio kainų mažinimo ir, apskritai, dėl importo dempingo kaina poveikio panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje, neatsižvelgė į tam tikrą panašių produktų, pagamintų atrinktų Sąjungos gamintojų, kiekį, t. y. į 17 produktų tipų iš 66, šių gamintojų parduotų, bet atrinktų eksportuojančių Kinijos gamintojų neeksportuotų, todėl neatsižvelgė į visus reikšmingus šios bylos duomenis, kaip reikalauja šios nuostatos.
Šalių argumentai
Ketvirtojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 68–76 punktuose nusprendė, jog ji pažeidė pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, nes analizuodama priverstinį kainų mažinimą neatsižvelgė į 17 produktų tipų iš 66, atrinktų Sąjungos gamintojų parduotų, bet atrinktų eksportuojančių Kinijos gamintojų neeksportuotų.
Nusprendęs, kad atliekant priverstinio kainų mažinimo analizę reikia atsižvelgti į visų Sąjungos pramonės parduodamų produktų tipus, Bendrasis Teismas suklydo dėl šios analizės pobūdžio, nes pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį ji turi būti atliekama panašaus produkto, o ne kiekvieno produkto tipo ar PKN lygiu.
Komisija tvirtina, kad priverstinio kainų mažinimo buvimą ji nustatė būtent panašaus produkto lygiu. Pirmiausia ji apskaičiavo priverstinio kainų mažinimo skirtumus PKN lygiu, o paskui nustatė visų PKN priverstinio kainų mažinimo svertinį vidurkį. Jei tam tikro PKN priverstinis kainų mažinimas nenustatomas arba nustatomas neigiamas priverstinis kainų mažinimas, tai nereiškia, kad negali būti nustatytas antidempingo muitas ir PKN, kurių priverstinio kainų mažinimo nebuvo. Pakanka, kad panašaus produkto lygiu būtų nustatytas priverstinis kainų mažinimas.
Ketvirtojo pagrindo antroje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog vertinant importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis reikia atsižvelgti į 17 PKN, atrinktų Sąjungos gamintojų parduotų, bet atrinktų eksportuojančių Kinijos gamintojų neeksportuotų.
Komisija tvirtina, pirma, kad galimą šių PKN poveikį Sąjungos pramonės kainoms rodo ne ši analizė, bet prireikus atskira „nepriskyrimo“ analizė, kurią Komisija turi atlikti vėlesniame etape pagal minėto reglamento 3 straipsnio 7 dalį, t. y. nuostatą, kurios pažeidimu vis dėlto
Hubei
nesirėmė.
Atliekant tokią nepriskyrimo analizę iškyla klausimas, nagrinėtas skundžiamo sprendimo 72–74 punktuose, ar Sąjungos pramonė galėjo patirti kainų mažinimą dėl šios pramonės parduotų 17 PKN, kurių Kinijos eksportuojantys gamintojai neeksportavo.
Antra, Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ 5.180 punktu, teigdamas, jog jokia aplinkybė neleidžia manyti, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytoje analizėje gali būti neatsižvelgta į tam tikrą panašaus produkto, kuriam netaikomas priverstinis kainų mažinimas, kiekį.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirmos dalies
Hubei
, kiek tai susiję su argumentu, kad priverstinis kainų mažinimas turi būti nustatytas panašaus produkto lygiu, teigia, jog skundžiamo sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad nepateikusi konkrečių motyvų Komisija, nustačiusi tam tikrų tipų produktų kainų mažinimą, negali šios išvados taikyti ir kitiems produktų tipams, kurių kainų mažinimas nebuvo nustatytas, įskaitant ir bendrai panašiam produktui.
Taigi Bendrasis Teismas atsižvelgė į 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Changshu City Standard Parts Factory ir Ningbo Jinding Fastener / Taryba (
C‑376/15 P ir C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
)
punkte išreikštą susirūpinimą, t. y. kad jei Sąjungos institucijos galėtų apskaičiuodamos dempingo skirtumą neatsižvelgti į eksporto į Sąjungą sandorius, susijusius su tam tikrais nagrinėjamo produkto tipais, tai reikštų, kad joms būtų suteikta galimybė daryti įtaką dempingo skirtumo skaičiavimo rezultatui neįtraukiant vieno ar kelių šio produkto tipų ar modelių.
Tokia manipuliavimo rizika taip pat atsirastų, jei analizuodama priverstinį kainų mažinimą Komisija būtų neprivalėjusi atsižvelgti į visus atrinktų Sąjungos gamintojų pardavimus. Iš tiesų tai leistų jai konstatuoti tik dalies Sąjungos pramonės pardavimų priverstinį kainų sumažinimą ir išplėsti šios išvados taikymą visiems šiems pardavimams, neprivalant paaiškinti, koks buvo pastarųjų pardavimų poveikis kainoms.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo antros dalies
Hubei
teigia, kad Komisijos argumentas, jog poveikio kainoms analizė ir priežastinio ryšio nustatymas yra visiškai vienas nuo kito nepriklausomi etapai, yra nereikšmingas, nes Komisija neginčijo skundžiamo sprendimo 86 punkto, kuriame Bendrasis Teismas konstatavo, kad yra ryšys tarp priverstinio kainų mažinimo nustatymo ir priežastinio ryšio nustatymo.
Bet kuriuo atveju pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalis, kiek joje daroma nuoroda į importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonei, apima reikalavimus, susijusius su priežastiniu ryšiu ir nepriskyrimu, kurie vėliau išplėtoti šio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalyse.
Be to, skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas nereikalavo nepriskyrimo analizės, bet teisingai rėmėsi Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ 5.180 punktu, kuriame iš esmės patvirtinama, kad reikia nustatyti viso nagrinėjamo produkto poveikį kainoms, neišskiriant produktų tipų, kurių priverstinis kainų mažinimas nebuvo nustatytas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia patikslinti skundžiamo sprendimo 68–74 punktuose Bendrojo Teismo pateiktos kritikos dėl Komisijos atliktos priverstinio kainų mažinimo analizės apimtį, t. y. iš esmės, kad ši institucija, pažeisdama pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis, šioje analizėje neatsižvelgė į šiuos 17 produktų tipų ar PKN iš 66, kuriuos pardavė atrinkti Sąjungos gamintojai, kas sudarė 8 % visų šių gamintojų pardavimų apimties.
Šiuo klausimu, pirma, iš skundžiamo sprendimo 69–71 punktų matyti, kad, kaip patvirtinta Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“, „jokia aplinkybė neleidžia manyti, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytoje analizėje gali būti neatsižvelgta į tam tikrą panašaus produkto, kuriam netaikomas priverstinis kainų mažinimas, kiekį“, šiuo atveju į Sąjungos pramonės parduotų 17 produktų tipų, kuriuos atitinkančio importuoto produkto tipo nebuvo, kiekį.
Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 126 punkte, darytina išvada, kad, kaip teigia Bendrasis Teismas, Komisija, atlikdama importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizę, bet kuriuo atveju privalo atsižvelgti į visus Sąjungos pramonės panašaus produkto pardavimus.
Taigi nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija, grįsdama savo analizę visais reikšmingais duomenimis, turėjo atsižvelgti į visus atrinktų Sąjungos gamintojų parduotus PKN, įskaitant 17 PKN, kurių neeksportavo atrinkti Kinijos eksportuojantys gamintojai.
Antra, skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės teigė, kad Komisija savo nustatytą ryšį tarp priverstinio kainų mažinimo analizės ir Sąjungos pramonės kainų kitimo grindė klaidingomis faktinėmis aplinkybėmis, nes neatsižvelgė į 17 nagrinėjamų produktų tipų, nors, nesant konkrečių motyvų šiuo klausimu ginčijamame reglamente, negalima atmesti galimybės, jog šie produktų tipai „nemažai prisidėjo prie atrinktų Sąjungos gamintojų produktų priverstinio kainų mažinimo“.
Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 128 punkte, pagrindinis Bendrojo Teismo priekaištas Komisijai yra susijęs su tuo, jog ji neišnagrinėjo, kokiu mastu šių 17 produktų tipų kainos galėjo prisidėti prie atrinktų Sąjungos gamintojų kainų pokyčių, t. y. šių kainų mažėjimo.
–
Dėl Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos, kiek jis nusprendė, kad Komisija, atlikdama importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizę, kaip numatyta pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse, turėjo atsižvelgti į visus šios pramonės parduotus nagrinėjamo produkto tipus
Siekdamas pagrįsti principinį teiginį, kurį ginčija Komisija, kad, nagrinėjant importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms, konkrečiai priverstinio kainų mažinimo analizėje, pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis reikalaujama, kad ši institucija visada atsižvelgtų į visus šios pramonės parduotus nagrinėjamo produkto tipus, net jei jų neeksportavo į Sąjungą eksportuojantys gamintojai ir jiems pagal apibrėžimą nebuvo taikomas dempingas, skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ 5.180 punktu, kuriame šis komitetas laikėsi nuomonės, kad šiuo atveju aptariamos Kinijos valdžios institucijos „privalėjo įvertinti didelį importo dempingo kaina priverstinio kainų mažinimo mastą, palyginti su vidaus produkcijos dalimi, kurios kainų priverstinis mažinimas nebuvo konstatuotas“.
Šis sakinys turi būti įtrauktas į šioje ataskaitoje nagrinėjamo atvejo kontekstą. Iš tiesų ši byla buvo susijusi su ypatinga situacija, kai Kinijos valdžios institucijos neanalizavo ir nekonstatavo, kad A rinkos segmente, kuriame koncentravosi nacionaliniai pardavimai, kainos buvo priverstinai sumažintos, o tik apsiribojo tuo, kad šiam segmentui pritaikė priverstinio kainų mažinimo B ir C rinkos segmentuose, kuriuose koncentravosi importas dempingo kaina, analizės išvadas.
Esant tokiai ypatingai situacijai PPO ginčų sprendimo tarybos įsteigtas Apeliacinis komitetas nusprendė, kad šios institucijos į priverstinio kainų mažinimo analizę negalėjo neįtraukti „nacionalinės produkcijos dalies, dėl kurios nebuvo nustatytas joks priverstinis kainų mažinimas“.
Vis dėlto šis atvejis susijęs ne su tokia ypatinga situacija, o su visiškai kitokia situacija.
Iš tiesų, kaip jau buvo konstatuota nagrinėjant trečiąjį pagrindą, iš bylos medžiagos matyti, kad šiuo atveju kalbama ne apie akivaizdžią nagrinėjamo produkto rinkos segmentaciją, kai Sąjungos pramonės pardavimai sukoncentruoti kitame nagrinėjamo produkto rinkos segmente nei segmentas, kuriame sukoncentruotas importas dempingo kaina, bet apie situaciją, kai Komisija konstatavo, kad priverstinis kainų mažinimas iš tiesų įvyko trijuose nagrinėjamuose segmentuose.
Be to, neginčijama, kad, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 38 punkte, visam importui iš Kinijos galėjo būti taikoma priverstinio kainų mažinimo analizė ir kad, kaip nurodyta šio sprendimo 68 ir 74 punktuose, atliekant šią analizę buvo atsižvelgta į 92 % Sąjungos pramonės pardavimų kiekio.
Be to, nors šioje byloje Komisija, atlikdama priverstinio kainų mažinimo analizę, neatsižvelgė į tam tikrą nacionalinės produkcijos kiekį, t. y. į nagrinėjamus 17 PKN, priežastis, kaip, beje, skundžiamo sprendimo 69 punkte nurodė Bendrasis Teismas, yra ta, kad šių nagrinėjamo produkto tipų atveju ji negalėjo apskaičiuoti priverstinio kainų mažinimo skirtumo, nes nebuvo atitinkamo importuoto produkto tipo.
Taigi, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 152 punkte, nors skundžiamo sprendimo 70 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad nagrinėjamų 17 PKN kainos „pagal apibrėžimą nebuvo sumažintos“, o to sprendimo 71 punkte nurodė, kad šioje byloje kalbama apie situaciją, kai tam tikram pardavimų vidaus rinkoje kiekiui priverstinis kainų mažinimas netaikomas, toks faktinių aplinkybių pateikimas yra netikslus.
Iš tiesų tai, kad atliekant priverstinio kainų mažinimo analizę nebuvo atsižvelgta į nagrinėjamų 17 PKN, yra tik Komisijos pasirinkimo, kylančio iš jos didelės diskrecijos šiuo klausimu, atlikti šią analizę taikant PKN metodą, kuris, be kita ko, nebuvo ginčijamas, pasekmė, kaip skundžiamo sprendimo 37 punkte nurodė Bendrasis Teismas.
Darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi Apeliacinio komiteto ataskaitos „HP-SSST“ 5.180 punktu ir teigė, kad egzistuoja principas, pagal kurį Komisija, nagrinėdama importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms ir, visų pirma, atlikdama priverstinio kainų mažinimo analizę, turi visada atsižvelgti į visus šios pramonės parduoto produkto tipus.
Vis dėlto
Hubei
teigia, kad šis principas gali būti grindžiamas pagal analogiją taikant 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Changshu City Standard Parts Factory ir Ningbo Jinding Fastener / Taryba (
C‑376/15 P ir C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
) išvadas.
Vis dėlto šiam argumentui, kurį, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 24 punkto,
Hubei
jau buvo pateikusi Bendrajam Teismui, bet dėl kurio šis nepriėmė sprendimo, negalima pritarti.
Iš tiesų 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Changshu City Standard Parts Factory ir Ningbo Jinding Fastener / Taryba (
C‑376/15 P ir C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
)
punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad atsižvelgiant į pagrindinio reglamento 2 straipsnio 11 dalies formuluotę, tikslą ir kontekstą jos negalima aiškinti taip, jog pagal ją apskaičiuojant dempingo skirtumą leidžiama neatsižvelgti į eksporto į Sąjungą sandorius, susijusius su tam tikrais nagrinėjamo produkto tipais. Atvirkščiai, iš šios nuostatos matyti, kad Sąjungos institucijos privalo atsižvelgti į visus sandorius šio apskaičiavimo tikslais.
Šio sprendimo 60 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad bet koks kitas aiškinimas reikštų, kad šioms institucijoms būtų suteikta galimybė daryti įtaką dempingo skirtumo apskaičiavimo rezultatui, neįtraukiant vieno ar kelių nagrinėjamo produkto tipų ar modelių.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad minėtame sprendime padarytos išvados, kiek jos susijusios su pagrindinio reglamento 2 straipsnio 11 dalies aiškinimu, negali būti taikomos analizuojant importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms, kaip to reikalaujama pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Iš tiesų dėl šio 2 straipsnio 11 dalies formuluotės 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Changshu City Standard Parts Factory ir Ningbo Jinding Fastener / Taryba (
C‑376/15 P ir C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
)
punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad kadangi šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, kad apskaičiuojant dempingo skirtumą ir esant bet kuriam normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimo metodui reikia atsižvelgti į „visas eksporto kainas“, Sąjungos institucijos negali neįtraukti į dempingo skirtumo apskaičiavimą eksporto sandorių, susijusių su tam tikrais nagrinėjamo produkto tipais.
Vis dėlto pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių formuluotės yra visiškai kitokios, nes jose nei nurodyta, nei teigiama, kad atliekant importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizę bet kokiomis aplinkybėmis reikia atsižvelgti į visus šios pramonės pardavimus.
Priešingai, pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių formuluotėse nurodyta, kad remiantis šiomis nuostatomis Komisija importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizėje neprivalo būtinai atsižvelgti į visus Sąjungos pramonės panašaus produkto pardavimus.
Kaip taip pat teigia Komisija, tai patvirtina esminis skirtumas tarp dempingo skirtumo nustatymo ir importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms analizės siekiant nustatyti žalą, nes ši analizė apima ne tos pačios įmonės pardavimų palyginimą, kaip yra dempingo skirtumo, kuris skaičiuojamas remiantis atitinkamo eksportuojančio gamintojo duomenimis, nustatymo atveju, bet kelių įmonių, t. y. atrinktų eksportuojančių gamintojų ir atrinktų Sąjungos pramonės įmonių.
Šių įmonių pardavimų palyginimas dažnai bus sudėtingesnis atliekant priverstinio kainų mažinimo analizę nei nustatant dempingo skirtumą, nes šių skirtingų įmonių parduodamų produktų tipų asortimentas turi tendenciją sutapti tik iš dalies.
Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 145 punkte, ši rizika, kad į tam tikrus produktų tipus negali būti atsižvelgta atliekant priverstinio kainų mažinimo analizę dėl šių skirtingų įmonių parduodamų produktų asortimento skirtumų, yra dar didesnė, kai PKN detalesni.
Iš tiesų, nors didesnio PKN detalumo privalumas yra tas, kad lyginami produktų, kurių fizinės ir techninės charakteristikos yra bendros, tipai, jo trūkumas tas, kad padidėja galimybė, jog vienų ar kitų atitinkamų bendrovių parduodami produktų tipai neturi analogų, todėl į juos negalima atsižvelgti šioje analizėje.
Galiausiai, nors Komisija turi didelę diskreciją nuspręsti dėl konkretaus priverstinio kainų mažinimo analizei taikomo metodo, kuris, kaip ir PKN metodas, gali sukelti neišvengiamų pasekmių, kad tam tikrų rūšių produktai negalės būti lyginami, taigi į juos nebus atsižvelgta atliekant šią analizę, ją riboja pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje jai nustatyta pareiga atlikti objektyvų importo dempingo kaina poveikio Sąjungos pramonės kainoms tyrimą.
Iš to reikia daryti išvadą, kad Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad, analizuodama importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms, kaip numatyta pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse, ir, visų pirma, analizuodama priverstinį kainų mažinimą, Komisija bet kokiomis aplinkybėmis privalo atsižvelgti į visus šios pramonės parduotus produktus, įskaitant nagrinėjamo produkto tipus, kurių neeksportavo atrinkti eksportuojantys gamintojai.
–
Dėl Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos, kai jis nusprendė, kad Komisija, analizuodama importo dempingo kaina poveikį Sąjungos pramonės kainoms, kaip numatyta pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse, turėjo išnagrinėti, kiek nagrinėjamojo produkto 17 tipų kainos galėjo prisidėti prie atrinktų Sąjungos gamintojų kainų sumažėjimo
Kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 134 punkte, skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės priekaištavo Komisijai, kad ji grindė savo konstatuotą ryšį tarp priverstinio kainų mažinimo analizės ir Sąjungos pramonės kainų kitimo klaidingomis faktinėmis aplinkybėmis, nes neatsižvelgė į 17 iš 66 PKN, nors, nesant konkrečių motyvų šiuo klausimu ginčijamame reglamente, negalima atmesti galimybės, jog šie produktų tipai „nemažai prisidėjo prie atrinktų Sąjungos gamintojų produktų priverstinio kainų mažinimo“.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse reikalaujama analizė apima „importo dempingo kaina“ poveikio Sąjungos pramonės kainoms tyrimą.
Vis dėlto tokia analizė neapima skundžiamo sprendimo 74 punkte numatyto ne importo dempingo kaina, bet Sąjungos pramonės parduotų nagrinėjamo produkto 17 tipų, kurie pagal apibrėžimą nėra šio importo dalis, poveikio šios pramonės kainoms tyrimo.
Be to, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 151 punkte, jei skundžiamo sprendimo 74 punkte nurodytas tyrimas leistų iš tikrųjų konstatuoti, kad atitinkamų 17 NKP poveikis Sąjungos pramonės kainų mažėjimui yra „nereikšmingas“, tokią išvadą galima paaiškinti tik dviem priežastimis.
Iš tiesų, tokią išvadą galima paaiškinti, pirma, tuo, kad importas dempingo kaina turėjo dar didesnį poveikį šių 17 produktų tipų kainoms nei tas, kurį Komisija nustatė kitų produktų tipų, kurių atžvilgiu buvo konstatuotas priverstinis kainų mažinimas, atveju.
Vis dėlto tokiu atveju išvada dėl žalingo poveikio panašaus produkto kainoms dėl importo į Sąjungos rinką bet kuriuo atveju negalima abejoti kaip klaidinga. Toks konstatavimas gali reikšti nebent tai, kad buvo dar didesnis priverstinis kainų mažinimas, kuris sustiprina žalos buvimo nustatymą.
Antra, kiek minėtą išvadą galima paaiškinti kitų nei importas veiksnių, kurie prisidėjo prie Sąjungos pramonei padarytos žalos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, poveikiu, šių kitų veiksnių poveikio nagrinėjimas priskiriamas vadinamajai šioje nuostatoje numatytai „nepriskyrimo“ analizei, kurios pažeidimu nesirėmė
Hubei
, kiek tai susiję su Bendrojo Teismo išnagrinėtais ir patvirtintais pagrindais, todėl negalima pateisinti jos ieškinio patenkinimo.
Be to, kaip savo šeštojo pagrindo trečioje dalyje teigia Komisija ir kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas išvados 169–171 punktuose, skundžiamo sprendimo 74 punkte padaryta teisės klaida kitu atžvilgiu.
Iš tiesų minėtame 74 punkte Bendrasis Teismas teigė, kad Komisija neišnagrinėjo nagrinėjamojo produkto 17 tipų kainų, dėl kurių nebuvo galima konstatuoti priverstinio kainų mažinimo, poveikio, kurį jie galėjo turėti Sąjungos gamintojų kainų pokyčiams, ir šiuo klausimu nekonstatavo, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
Taip nusprendęs Bendrasis Teismas peržengė ribas, kurios, kaip matyti iš šio sprendimo 35–37 punktuose primintos jurisprudencijos, yra privalomos, kai Sąjungos teismas atlieka tokio akto, kaip ginčijamas reglamentas, teisėtumo teisminę kontrolę, nes Komisijai turi būti suteikta didelė diskrecija atlikti priverstinio kainų mažinimo analizę pagal jai šiuo klausimu pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytas pareigas.
Atsižvelgiant į tai, kas minėta, darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 68–76 punktuose yra teisės klaidų, todėl reikia pritarti ketvirtajam pagrindui, grindžiamam klaidingu pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2 ir 3 dalių aiškinimu, ir nereikia nagrinėti penktojo pagrindo, kuriuo kritikuojami tie patys punktai, atsižvelgiant į tariamą šio reglamento 17 straipsnio pažeidimą, kuris, net jei būtų pagrįstas, niekuo šios išvados nepapildytu.
Galiausiai dėl šeštojo apeliacinio skundo pagrindo, grindžiamo teisės klaida, nes Bendrasis Teismas, nagrinėdamas Komisijos atliktą priverstinio kainų sumažinimo analizę, pernelyg intensyviai atliko teisminę kontrolę, pažymėtina, kad jo trečia dalis yra pagrįsta tiek, kiek nurodyta šio sprendimo 167–169 punktuose. Likusios šio apeliacinio skundo pagrindo dalies nereikia nagrinėti, nes ji susijusi su skundžiamo sprendimo punktais, kuriuose teisės klaida jau buvo konstatuota nagrinėjant ketvirtąjį pagrindą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas minėta, kadangi pirmasis–ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas ir šeštojo pagrindo trečia dalis yra pagrįsti, reikia panaikinti skundžiamą sprendimą ir nereikia nagrinėti nei penktojo pagrindo, nei šeštojo pagrindo pirmos ir antros dalių.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Nagrinėjamu atveju, kalbant apie
Hubei
pateiktus pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus, pakanka konstatuoti, kad, atsižvelgiant visų pirma į šio sprendimo 103–115 punktuose ir 159 ir 162 punktuose išdėstytus argumentus, jokia akivaizdi vertinimo klaida nebuvo padaryta Komisijos analizėje, atliktoje ginčijamame reglamente, susijusioje su priverstiniu kainų mažinimu, importo dempingo kaina poveikiu panašių produktų kainoms Sąjungos rinkoje ir priežastinio ryšio egzistavimu, taikant pagrindinio reglamento 3 straipsnio 2, 3 ir 6 dalis. Taigi šiuos ieškinio pagrindus reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Vis dėlto šioje bylos stadijoje negalima paskelbti galutinio sprendimo dėl trečiojo ir ketvirtojo ieškinio pagrindų, kuriuos
Hubei
pateikė grįsdama savo ieškinį dėl panaikinimo ir kurių Bendrasis Teismas nenagrinėjo. Todėl bylą reikia grąžinti Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2019 m. rugsėjo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Hubei Xinyegang Special Tube / Komisija (
T‑500/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2019:691
).

2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.

3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.