CELEX: 62016TJ0039
Europos Sąjungos prekių ženklas
Protesto procedūra
Europos Sąjungoje galiojanti tarptautinė registracija
Vaizdinis prekių ženklas NANA FINK
Ankstesnis žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas NANA
Prekių panašumo nebuvimas
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas
Patikrinimo, kurį turi atlikti Apeliacinė taryba, apimtis
Pareiga priimti sprendimą dėl visos apeliacijos

Ginčo aplinkybės
2012 m. kovo 29 d. bendrovė, kurios teisių perėmėja yra Nadine Fink, Pasaulinės intelektinės nuosavybės organizacijos (PINO) tarptautiniame biure numeriu 1111651 įregistravo tokį vaizdinį tarptautinį prekių ženklą, kurio registracija galioja Europos Sąjungoje:
Prekės, kurioms buvo įregistruotas šis tarptautinis prekių ženklas, priskiriamos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 14, 18 ir 26 klasių ir pagal kiekvieną iš šių klasių apibūdinamos taip:
—
14 klasė: „Brangieji metalai ir jų lydiniai, brangiųjų metalų arba jais padengti dirbiniai, priskirti prie šios klasės; juvelyriniai dirbiniai, bižuterija, brangakmeniai; laikrodžiai ir chronometriniai prietaisai; neįprasti raktų žiedai; laikrodžių dėžutės; papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“;
—
18 klasė: „Oda ir dirbtinė oda, jų gaminiai, nepriskirti prie kitų klasių; gyvūnų oda, kailiai; lagaminai, kelioniniai krepšiai; lietaus ir saulės skėčiai, vyriškos rankinės, piniginės“;
—
26 klasė: „Diržų sagtys; papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“.
Remiantis iš dalies pakeistu 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78
, 2009, p. 1), apie šią tarptautinę registraciją buvo pranešta Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO). Apie šią registraciją buvo paskelbta 2012 m. balandžio 13 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 71/2012. 2012 m. rugpjūčio 24 d. ši tarptautinė registracija buvo perleista N. Fink.
2013 m. sausio 9 d. ieškovė
Nanu‑Nana Joachim Hoepp GmbH & Co
.
KG
pagal Reglamento Nr. 207/2009 41 ir 156 straipsnius pateikė protestą dėl tarptautinės registracijos tiek, kiek ji galioja Europos Sąjungoje visoms šio sprendimo 2 punkte nurodytoms prekėms.
Protestas grindžiamas ankstesniu žodiniu Europos Sąjungos prekių ženklu NANA, kuris 2011 m. balandžio 19 d. buvo įregistruotas numeriu 6218945, be kita ko, 14, 18 ir 26 klasių prekėms, kurios pagal kiekvieną iš šių klasių apibūdinamos taip:
—
14 klasė: „Visų rūšių laikrodžiai ir chronometriniai prietaisai; neįprasta bižuterija; raktų žiedų karuliai; bižuterijos prekės; juvelyriniai dirbiniai; papuošimai iš brangiųjų metalų“;
—
18 klasė: „Odos gaminiai ir dirbtinė oda, taip pat jos gaminiai, priskirti prie 18 klasės; visų rūšių krepšiai (priskirti prie 18 klasės); piniginės, rankinukai be rankenos; visų rūšių lagaminai (priskirti prie 18 klasės); lietaus ir saulės skėčiai, lazdos (kriukiai); kelionės reikmenys ir jų dalys (priskirti prie 18 klasės)“;
—
26 klasė: „Dirbtinės gėlės“.
Protestas grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu.
2014 m. sausio 21 d. sprendimu Protestų skyrius iš dalies patenkino protestą. Protestas buvo atmestas dėl prekių panašumo nebuvimo tiek, kiek tai susiję su šiomis prekėmis:
—
14 klasė: „Papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų; brangieji metalai ir jų lydiniai“;
—
18 klasė: „Oda ir dirbtinė oda, nepriskirtos prie kitų klasių; gyvūnų oda, kailiai“;
—
26 klasė: „Diržų sagtys; papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“.
Protestų skyrius patenkino protestą dėl to, kad yra galimybė supainioti su kitomis prekėmis, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija.
2014 m. kovo 7 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais, pateikė EUIPO apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2015 m. lapkričio 12 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO pirmoji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją. Ji, be kita ko, manė, kad Protestų skyrius atmetė protestą dėl šių prekių:
—
14 klasė: „Papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“;
—
18 klasė: „Oda ir dirbtinė oda, nepriskirtos prie kitų klasių; gyvūnų oda, kailiai“;
—
26 klasė: „Diržų sagtys; papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“.
Apeliacinė taryba nurodė, kad šios prekės ir prekės, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, nepanašios. Šiuo klausimu ji, be kita ko, pažymėjo, kad šios prekės iš dalies yra atsarginės dalys ir iš dalies – žaliavos arba pusgaminiai, pirmiausia naudojami kitų prekių gamybai ir todėl skirti ypač pastabiai specialių žinių turinčiai visuomenei, o ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės yra gatavi gaminiai, skirti protingai pastabiam galutiniam vartotojui. Apeliacinė taryba padarė tokią išvadą: kadangi nagrinėjamos prekės nepanašios, nėra galimybės supainioti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl kai kurių ieškovės pateiktų argumentų priimtinumo
EUIPO nurodo, kad ieškovė motyvuoja didžiąją dalį savo tvirtinimų, susijusių su 14, 18 ir 26 klasių prekių panašumu į tokias prekes kaip „diržai“, „drabužiai“ arba „baldai“, „patalynė“, „dailininkų reikmenys“, kurie iš tikrųjų priskiriami prie kitų klasių, kurioms įregistruotas ankstesnis prekių ženklas ir kurios nebuvo administracinės procedūros EUIPO dalykas. Todėl ieškovės paaiškinimai dėl šių kitų prekių laikytini nepriimtinais.
Be kita ko, EUIPO tvirtina, kad ieškovė pirmą kartą Bendrajame Teisme pateikia naujų argumentų. Šiuo klausimu EUIPO visų pirma nurodo ieškovės tvirtinimą, kad oda ir gyvūnų oda, kailiai yra ne tik žaliava, skirta gataviems gaminiams gaminti, – rinkoje jie parduodami ir kaip dekoracijos. Be to, EUIPO tvirtina, kad naujas yra ir ieškovės argumentas, susijęs su tuo, jog jai priklausantis ankstesnis prekių ženklas įregistruotas ir dirbtinei odai. Galiausiai EUIPO nurodo, kad naujas yra ieškovės argumentas, susijęs su Apeliacinės tarybos pozicija ankstesniuose sprendimuose, kuriuose ji pripažino, jog odos ir dirbtinės odos pusgaminiai yra panašūs į iš šių medžiagų pagamintus gatavus gaminius. Šie argumentai pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme, todėl jie laikyti nepriimtinais.
Primintina, kad pagal nusistovėjusią jurisprudenciją Bendrajame Teisme pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 2 dalį pareikštu ieškiniu siekiama patikrinti apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumą. Pagal minėtą reglamentą, taikant jo 76 straipsnį, šis patikrinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į Apeliacinės tarybos išnagrinėto ginčo faktines ir teisines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2005 m. vasario 1 d. Sprendimo SPAG / VRDT – Dann ir Backer (HOOLIGAN),
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Be to, pagal Procedūros reglamento 188 straipsnį pareiškimais, kuriuos šalys pateikia vykstant procesui Bendrajame Teisme, negali būti pakeistas Apeliacinės tarybos išnagrinėto ginčo dalykas.
Atsižvelgiant į šiuos principus reikia išnagrinėti EUIPO argumentus, susijusius su tam tikrų ieškovės argumentų priimtinumu.
Dėl ieškovės argumento, susijusio su nagrinėjamų prekių ir prekių, kurios nebuvo administracinės procedūros VRDT dalykas, palyginimu, pažymėtina, kad protesto anketos skiltyje „Prekės ir paslaugos, kuriomis grindžiamas protestas“, ieškovė pažymėjo ne langelį „visos registracijos paraiškoje nurodytos prekės“, bet langelį „šios prekės ir paslaugos“ ir šioje skiltyje nurodė „visos 14, 18 ir 26 klasių prekės“. Taigi protestą ieškovė grindė tik 14, 18 ir 26 klasių prekėmis, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas. Todėl ieškovės argumentai dėl panašumo su kitomis prekėmis nėra Apeliacinės tarybos nagrinėtos apeliacijos dalykas ir turi būti pripažinti nepriimtinais.
Tačiau priimtinu laikytinas ieškovės argumentas, pagal kurį „oda“ ir „gyvūnų oda, kailiai“ pardavinėjami ne tik kaip žaliava, bet ir kaip gatavi gaminiai.
Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 32–35 punktuose Apeliacinė taryba iš esmės rėmėsi plačiai žinomais faktais, t. y. faktais, kuriuos gali žinoti visi žmonės arba kurie gali būti žinomi iš visuotinai prieinamų šaltinių, kai tvirtino, jog „oda ir dirbtinė oda, nepriskirtos prie kitų klasių; gyvūnų oda, kailiai“ yra pusgaminiai, kurie skirti kitai visuomenei nei ta, kuriai skirti ankstesniu prekių ženklu saugomi gatavi gaminiai.
Iš jurisprudencijos išplaukia, kad šalis, prieš kurią EUIPO remiasi plačiai žinomais faktais, gali ginčyti jų tikslumą Bendrajame Teisme (2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Storck / VRDT,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
,
punktas; 2009 m. birželio 3 d. Nutarties Zipcar / VRDT,
C‑394/08 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2009:334
,
punktas ir 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo LG Electronics / VRDT,
C‑88/11 P
, nepaskelbto Rink.,
EU:C:2011:727
,
punktas).
Be to, reikia manyti, jog ieškovės argumentas, susijęs su ankstesne EUIPO praktika, taip pat priimtinas tiek, kiek pagal jurisprudenciją šalis turi teisę ja remtis, net jeigu tai daroma pirmą kartą Bendrajame Teisme ir net jeigu ši praktika yra vėlesnė už EUIPO vykusią procedūrą (šiuo klausimu žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Sadas / VRDT – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
,
punktą).
Galiausiai reikia pripažinti priimtinu ir išnagrinėti iš esmės ieškovės argumentą, susijusį su tuo, jog jai priklausantis ankstesnis prekių ženklas įregistruotas ir „dirbtinei odai“.
Šis ieškovės argumentas iš esmės yra susijęs su prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, sąrašo aiškinimu. Šiuo atžvilgiu svarbu nurodyti, jog klausimas, ar 18 klasės formuluotę, kiek tai susiję su ankstesniu prekių ženklu, reikia suprasti kaip apimančią „odos gaminius“, „dirbtinę odą“ ir „dirbtinės odos gaminius“, ar ji turi būti aiškinama kaip nurodanti tik „odos gaminius“ ir „dirbtinės odos gaminius“, yra Apeliacinės tarybos nagrinėtų faktinių ir teisinių aplinkybių dalis.
Kad išnagrinėtų aptariamų prekių tapatumą arba panašumą, EUIPO instancijos visada turi nustatyti prekes, kurioms skirti prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, ir prireikus pateikti prekių, kurioms prekių ženklas įregistruotas, sąrašo išaiškinimą. Taigi argumentas, susijęs su prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, sąrašo aiškinimu, neturi būti laikomas nepatenkančiu į Apeliacinės tarybos nagrinėto ginčo ribas. Klausimai, kurie privalo būti išspręsti tam, kad būtų priimtas sprendimas dėl ginčo, yra Apeliacinėje taryboje nagrinėtų faktinių ir teisinių aplinkybių dalis (šiuo klausimu žr. 2005 m. vasario 1 d. Sprendimo HOOLIGAN,
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
,
punktą).
Dėl prekių, kurios yra apeliacijos dalykas, klaidingo nustatymo ir sprendimo dėl kai kurių prekių nepriėmimo
Reikia pažymėti, kad Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos motyvuose ieškovė nurodė, jog Protestų skyrius atmetė protestą dėl „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, priskiriamų prie 14 klasės, „gyvūnų odos, kailių“, priskiriamų prie 18 klasės, ir „diržų sagčių bei papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, priskiriamų prie 26 klasės.
Reikia konstatuoti, kad šiame sąraše nėra „brangiųjų metalų ir jų lydinių“ bei „odos ir dirbtinės odos“, dėl kurių protestas taip pat buvo atmestas.
Nors Apeliacinė taryba išnagrinėjo prekes „oda ir dirbtinė oda“, ji neišnagrinėjo „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, nes manė, kad Protestų skyrius neatmetė protesto dėl šių prekių.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš Protestų skyriaus sprendimo rezoliucinės dalies matyti, jog Protestų skyrius patenkino protestą dėl „gaminių iš brangiųjų metalų ir jų lydinių“, tačiau protestą jis atmetė dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, nes manė, kad jie nepanašūs į ankstesniu prekių ženklu saugomas prekes. Sprendimo 6 puslapyje Protestų skyrius nurodė, kad protestas atmetamas dėl visų prekių, nepanašių į prekes, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, o tai reiškia, kad ir dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“.
Kadangi Apeliacinė taryba manė, jog Protestų skyrius atmetė protestą tik dėl ginčijamo sprendimo 1 punkte išvardytų prekių, t. y. kalbant apie 14 klasės prekes, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, tik dėl „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, nenurodant „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, šalys buvo paragintos, taikant proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento 89 straipsnį, išdėstyti savo nuomonę dėl, pirma, Apeliacinės tarybos nagrinėto ginčo dalyko apimties ir, antra, dėl aplinkybės, kad Apeliacinė taryba nepateikė nuomonės dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, priskiriamų prie 14 klasės, kiek tai susiję su nagrinėjama tarptautine registracija, galimo poveikio šios bylos baigčiai.
Atsakydama į pateiktus klausimus ieškovė patikslino, kad apeliacijoje, kurią ji pateikė Apeliacinei tarybai, buvo nurodytas visas Protestų skyriaus sprendimas, nes protestas buvo atmestas. Todėl Apeliacinei tarybai pateiktą apeliaciją reikia suprasti taip, kad ja ginčijamas ir protesto atmetimas dėl „odos ir dirbtinės odos“ bei „brangiųjų metalų ir jų lydinių“.
Ieškovė mano, kad dėl Apeliacinės tarybos klaidos, kurią ji padarė nenusprendusi dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, turi būti panaikintas ginčijamas sprendimas.
EUIPO pripažino, kad ginčo dalyko apimtis nėra aiškiai matoma iš Apeliacinei tarybai pateikto ieškovės prašymo. Tačiau EUIPO nurodė, jog Apeliacinė taryba minėtą prašymą turėjo aiškinti kaip susijusį su visomis prekėmis, dėl kurių Protestų skyrius atmetė protestą ir kurios taip pat apima „odą ir dirbtinę odą“ bei „brangiuosius metalus ir jų lydinius“.
EUIPO nuomone, klaida, kurią Apeliacinė taryba padarė nenusprendusi dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“, nedaro įtakos šios bylos baigčiai, juo labiau kad pati ieškovė šių prekių nenurodė nei EUIPO pateiktoje apeliacijoje, nei Bendrajam Teismui pateiktame ieškinyje.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manytina, jog apeliacijos, kurią ieškovė pateikė Apeliacinei tarybai, dalykas buvo visas Protestų skyriaus sprendimas, nes protestas buvo atmestas. Ši išvada aiškiai išplaukia tiek iš EUIPO anketos, susijusios su apeliacijos apimtimi, tiek ir iš reikalavimų, pateiktų ieškovės pareiškime, kuriame išdėstyti apeliacijos motyvai. Pirma, minėtoje anketoje ieškovė pažymėjo langelį, kuriame nurodyta, jog skundžiamas visas sprendimas, ir, antra, pareiškime ieškovė reikalavo iš pradžių patenkinti protestą dėl visų susijusių prekių ir tada visiškai atsisakyti taikyti nagrinėjamai tarptautinei registracijai apsaugą Sąjungoje. Be to, ir ieškovė, ir EUIPO savo atsakymuose į pateiktus klausimus patvirtino, jog Apeliacinei tarybai pateiktą ieškovės apeliaciją reikia suprasti kaip pateiktą dėl viso Protestų skyriaus sprendimo, nes protestas buvo atmestas.
Todėl darytina išvada, jog Apeliacinė taryba nenusprendė dėl jai pateiktos apeliacijos tiek, kiek joje nurodytas protesto atmetimas dėl nagrinėjamos tarptautinės registracijos „brangiesiems metalams ir jų lydiniams“, priskiriamiems prie 14 klasės. Taip Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 64 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatytą pareigą nuspręsti dėl jai pateiktos apeliacijos. Ši pareiga turi būti suvokiama taip, kad Apeliacinė taryba turi nuspręsti dėl kiekvienos jai suformuluoto reikalavimo dalies kaip visumos: ją patenkinti arba atmesti kaip nepriimtiną arba atmesti dėl esmės. Reikia nurodyti, kad šios pareigos pažeidimas gali turėti įtakos Apeliacinės tarybos sprendimo turiniui ir kad todėl tai yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas, kuris gali būti nurodomas
ex officio
(2008 m. birželio 10 d. Sprendimo Gabel Industria Tessile / VRDT – Creaciones Garel (GABEL),
T‑85/07
,
EU:T:2008:186
,
punktas).
Priešingai, nei atsakymuose į raštu pateiktus Bendrojo Teismo klausimus nurodo EUIPO, negalima daryti prielaidos, kad tai, jog Apeliacinė taryba atmetė visą apeliaciją, rodo, jog, remdamasi funkciniu tęstinumu, ji pritarė Protestų skyriaus pozicijai dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinė taryba nepastebėjo, jog šios prekės yra jai pateiktos apeliacijos dalykas. Taigi negalima manyti, jog Apeliacinė taryba ketino pritarti Protestų skyriaus sprendimui dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“.
Be to, reikia nurodyti, kad Bendrasis Teismas negali spręsti klausimo, dėl kurio Apeliacinė taryba neišreiškė savo pozicijos (šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
,
punktą). Taigi taip yra šiuo atveju, nes neginčijama, kad Apeliacinė taryba nenusprendė dėl „brangiųjų metalų ir jų lydinių“. Todėl reikia panaikinti ginčijamą sprendimą, nes Apeliacinė taryba nenusprendė dėl nagrinėjamos tarptautinės registracijos „brangiesiems metalams ir jų lydiniams“, priskiriamiems prie 14 klasės.
Dėl ankstesniu prekių ženklu saugomų prekių
Analizuodama santykį tarp 18 klasės prekių, kurioms skirti prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, ieškovė tvirtino, jog jai priklausantis ankstesnis prekių ženklas buvo įregistruotas „odos gaminiams“, „dirbtinei odai“ ir „dirbtinės odos gaminiams“. Jos argumentai grindžiami prekių sąrašu, parengtu vokiečių kalba, t. y. ta kalba, kuria buvo pateikta ankstesnio prekių ženklo registracijos paraiška ir kuris suformuluotas taip: „Waren aus Leder und Lederimitationen sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)“ („Odos gaminiai ir dirbtinė oda, taip pat jos gaminiai (priskirti prie 18 klasės)“).
EUIPO ginčija ieškovės argumentus. Viena vertus, ji pažymi, kad 18 klasės prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, sąrašo formuluotė skiriasi nuo Nicos sutartyje pateiktos formuluotės, kuri yra tokia: „Oda ir dirbtinė oda, jų gaminiai, nepriskirti prie kitų klasių <…>“ Kita vertus, EUIPO nurodo, kad šiai klasei suteikiamos apsaugos apimtis yra netiksli ir turi būti aiškinama ir kad bet kuriuo atveju ji neatitinka aiškumo ir tikslumo kriterijų, kuriuos Teisingumo Teismas suformulavo 2012 m. birželio 19 d. Sprendime Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
).
Reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 120 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta: „[i]škilus abejonių, autentišku laikomas tekstas [EUIPO], kurioje buvo paduota paraiška Europos Sąjungos prekių ženklui, vartojama kalba parengtas tekstas“, šiuo atveju turėtų būti atsižvelgiama į apsaugos apimtį, kuri suteikiama pagal nagrinėjamą formuluotę vokiečių kalba (šiuo klausimu žr. 2013 m. kovo 21 d. Sprendimo Event / VRDT – CBT Comu‑nicación Multimedia (eventer EVENT MANAGEMENT SYSTEMS),
T‑353/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:147
,
–
punktus).
Be to, primintina, kad pagal 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 303
, 1995, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), redakcijos, galiojusios tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, 2 taisyklės 2 dalį prekių ir paslaugų, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, sąrašas turi būti parengtas taip, kad būtų aiškus šių prekių ir paslaugų pobūdis.
Iš to matyti, kad asmuo, prašantis įregistruoti tam tikrą žymenį kaip Europos Sąjungos prekių ženklą, savo paraiškoje turi nurodyti prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos, sąrašą ir kiekvienos šių prekių ar paslaugų aprašymą, iš kurio būtų aiškiai matomas jų pobūdis (2011 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Pukka Luggage / VRDT – Azpiroz Arruti (PUKKA),
T‑483/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:692
,
punktas).
Šis aiškumo reikalavimas buvo sugriežtintas 2012 m. birželio 19 d. Sprendimu Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), kurį savo pastabose nurodė EUIPO; minėtame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, jog prekes ar paslaugas, kurioms prašoma Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos, pareiškėjas turi identifikuoti pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad kompetentingos valdžios institucijos ir ūkio subjektai vien tuo remdamiesi galėtų nustatyti prekių ženklu teikiamos apsaugos apimtį (2012 m. birželio 19 d. Sprendimo Chartered Institute of Patent Attorneys,
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
,
punktas).
Šiuo atveju reikia nurodyti, kad minėta formuluotė vokiečių kalba gali būti suprantama dviem būdais. Viena vertus, ji gali būti aiškinama ieškovės siūlomu būdu, nurodytu šio sprendimo 40 punkte. Toks aiškinimas grindžiamas tokia prielaida: kadangi žodis „gaminiai“ vartojamas tiek susijusios 18 klasės prekių aprašymo pradžioje, tiek ir pabaigoje, pirmą kartą jis siejamas tik su „oda“, o žodžių junginys „sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)“ („taip pat jos gaminiai (priskirti prie 18 klasės)“) siejamas su „dirbtine oda“. Taigi pagal šį aiškinimą minėta formuluotė apima ir „dirbtinę odą“. Kita vertus, šią formuluotę galima suprasti ir taip, kaip ją aiškina EUIPO, t. y. kad ji nurodo tik „odos ir dirbtinės odos gaminius“, kurie yra gatavi gaminiai.
Reikia konstatuoti, kad ieškovės pasirinkta 18 klasės prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, sąrašo formuluotė, kuri gali būti aiškinama dviem nurodytais skirtingais būdais, yra dviprasmiška, todėl neatitinka aiškumo reikalavimo, įtvirtinto Reglamento Nr. 2868/95 2 taisyklės 2 dalyje ir jurisprudencijoje. Reikia nurodyti, kad pati ieškovė sukūrė šią dviprasmybę, kai prieš bendrą 18 klasės nuorodą įrašė žodžius „Waren aus“ („Prekės iš“). Pagal šio sprendimo 44 ir 45 punktuose minėtą jurisprudenciją ieškovė turėjo patikslinti 18 klasės prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, sąrašo formuluotę. Konkrečiai kalbant, jeigu ieškovė ketino prašyti apsaugos „dirbtinei odai“, ji turėjo pasirinkti tokią prekių sąrašo formuluotę, iš kurios būtų aiškiai matomas toks ketinimas.
Manytina, kad prekių ženklo savininkas neturėtų gauti naudos iš to, kad pažeidė savo pareigą aiškiai ir tiksliai nurodyti prekių sąrašą. Bet kuriuo atveju susijusi formuluotė neturi būti aiškinama taip, kad ji ieškovės naudai apima ir „dirbtinę odą“.
Todėl reikia atmesti ieškovės argumentą, pagal kurį ankstesnio prekių ženklo apsauga taikoma „dirbtinei odai“.
Dėl vienintelio pagrindo, grindžiamo Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Ieškovė iš esmės nurodo vienintelį teisinį pagrindą, grindžiamą Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Ieškinį ji grindžia kaltinimais, susijusiais su ginčijamame sprendime Apeliacinės tarybos atliktu vertinimu dėl galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, nebuvimo. Konkrečiai, ieškovė nurodo, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog prekės, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, nepanašios į prekes, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas. Todėl ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog nėra galimybės supainioti.
EUIPO ginčija ieškovės argumentus.
Pirmiausia reikia nurodyti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 151 straipsnio 1 dalį tarptautinė ženklų registracija, galiojanti Europos Sąjungoje nuo įregistravimo dienos, kaip nurodyta Madrido susitarimo dėl tarptautinės ženklų registracijos protokolo, priimto 1989 m. birželio 27 d. Madride (
OL L 296
, 2003, p. 22), 3 straipsnio 4 dalyje, sukuria tokias pačias pasekmes kaip ir Europos Sąjungos prekių ženklo paraiška. Reglamento Nr. 207/2009 156 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad protestas dėl tarptautinės ženklų registracijos, galiojančios Europos Sąjungoje, pateikiamas taip pat kaip ir dėl paskelbtų Europos Sąjungos prekių ženklų paraiškų.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima galimybę susieti su ankstesniu prekių ženklu.
Pagal nusistovėjusią jurisprudenciją galimybė supainioti yra tai, kad visuomenė manys, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Pagal tą pačią jurisprudenciją galimybė suklaidinti turi būti visapusiškai vertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiam atvejui būdingus veiksnius, ypač į žymenų panašumo ir jais žymimų prekių ir paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
,
,
punktus ir nurodytą jurisprudenciją, 2003 m. liepos 9 d. Sprendimo Laboratorios RTB / VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
,
–
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą galimybė supainioti reiškia, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs arba panašūs ir kad prekės ar paslaugos, kurioms jie skirti, yra tapačios arba panašios. Tai yra kumuliacinės sąlygos (žr. 2013 m. kovo 8 d. Sprendimo Mayer Naman / VRDT – Daniel e Mayer (David Mayer),
T‑498/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:117
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į minėtus principus reikia patikrinti, ar Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad, kalbant apie nagrinėjamas prekes, nėra galimybės supainioti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas.
Dėl atitinkamos visuomenės
Pagal jurisprudenciją visapusiškai vertinant galimybę supainioti reikia atsižvelgti į atitinkamos kategorijos prekių vidutinį vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad vidutinio vartotojo pastabumas gali skirtis priklausomai nuo nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorijos (žr. 2007 m. vasario 13 d. Sprendimo Mundipharma / VRDT – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo atveju reikia manyti, kad, atsižvelgiant į tai, jog ankstesnis prekių ženklas yra Europos Sąjungos prekių ženklas, teritorija, į kurią reikia atsižvelgti vertinant galimybę supainioti, yra Sąjungos teritorija, kaip teisingai konstatavo Apeliacinė taryba; ieškovė to neginčija.
Tačiau ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos išvadą, kad atitinkamą vartotojų grupę, į kurią atsižvelgiant turi būti vertinama galimybė supainioti, sudaro ypač pastabi specialių žinių turinti visuomenė.
Kadangi didelė dalis šiuo klausimu pateiktų ieškovės argumentų susiję su aplinkybėmis, kurios turi būti analizuojamos lyginant nagrinėjamas prekes, šie argumentai bus tikrinami vertinant minėtų prekių panašumą.
Todėl ieškinio nagrinėjimas turi būti tęsiamas atliekant prekių palyginimą.
Dėl prekių palyginimo
– Dėl 14 ir 26 klasių prekių
Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba konstatavo, kad abiejų nagrinėjamų grupių prekės, priskiriamos prie 14 ir 26 klasių, kurioms atitinkamai skirta nagrinėjama tarptautinė registracija ir ankstesnis prekių ženklas, skiriasi savo pobūdžiu, paskirtimi ir panaudojimu. Ji nusprendė, kad minėtos prekės nepanašios, nes diržų sagtys, papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų yra atsarginės dalys, kurios pirmiausia panaudojamos užtrauktukų arba diržų gamybai arba puošybai ir todėl laikytinos pusgaminiais, o 14 ir 26 klasių prekės, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, yra gatavi gaminiai, iš dalies skirti laikui nurodyti ir matuoti („laikrodžiai“ ir „chronometriniai prietaisai“), o iš dalies skirti naudoti kaip papuošalai ar papuošimai.
Be to, Apeliacinė taryba nurodė, kad nagrinėjamos prekės nėra vienos kitas papildančios, nes ginčijamos atsarginės dalys nebūtinos ir nesvarbios naudojant gatavus 14 ir 26 klasių gaminius, kuriems skirtas ankstesnis prekių ženklas. Be to, nagrinėjamos prekės nėra platinamos tais pačiais platinimo kanalais. Jų funkcijos visiškai skiriasi ir jos nėra konkuruojančios. Galiausiai, kadangi nagrinėjamos prekės nėra skirtos tai pačiai visuomenei, jos nėra vienos kitas pakeičiančios. Todėl Apeliacinė taryba nurodė, kad nagrinėjamos 14 ir 26 klasių prekės nėra panašios.
Apeliacinė taryba nusprendė, jog gatavi gaminiai, visų pirma prie 18 klasės priskiriami „krepšiai“, kuriems skirtas ankstesnis prekių ženklas, tiek savo pobūdžiu, tiek ir paskirtimi skiriasi nuo atsarginių dalių, priskiriamų prie 14 ir 26 klasių, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija. Net jeigu užtrauktukų ir diržų atsarginės dalys būtinos naudojant 18 klasės gatavus gaminius, kuriems skirtas ankstesnis prekių ženklas, nes juose yra užtrauktukų, diržų arba juostų, atitinkami vartotojai nemanytų, kad šias prekes siūlo tie patys gamintojai.
Ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos vertinimą dėl kelių priežasčių. Visų pirma ji nurodo, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į tai, jog nagrinėjamos prekės taip pat gali būti naudojamos atskirai kaip atskiros prekės, skirtos galutiniams vartotojams. Šiuo klausimu ieškovė konkrečiai remiasi tokių prekių kaip kulonai, grandinėlės, žiedai, kurios apibūdinamos žodžių junginiu „papuošimai užtrauktukams“ ir kurios gali būti pridedamos prie užtrauktų siekiant papuošti tokius gatavus gaminius kaip krepšiai arba drabužiai, įvairove. Lygiai taip pat „diržų sagtys“ yra pardavinėjamos kaip atskiros prekės, leidžiančios vartotojams pritvirtinti prie kūno, pavyzdžiui, tokius ilgus audinius kaip skaros, užuolaidos arba albos, arba išryškinti formą. Be to, ieškovė nurodo, kad nagrinėjamas prekes platina tie patys gamintojai, jas perka ta pati visuomenė, o jos siūlomos tose pačiose prekybos vietose. Todėl nurodyta visuomenė manytų, kad šios prekės yra labai artimos arba vienos kitas papildančios. Be to, papildomas minėtų prekių pobūdis grindžiamas jų paskirties, estetinio pobūdžio, siekiant papuošti gatavus gaminius, panašumu.
EUIPO ginčija ieškovės argumentus.
Primintina, kad pagal nusistovėjusią jurisprudenciją, siekiant įvertinti nagrinėjamų prekių ar paslaugų panašumą, reikia atsižvelgti į visus svarbius ryšį tarp šių prekių ar paslaugų apibūdinančius veiksnius. Šie veiksniai pirmiausia yra jų pobūdis, paskirtis, naudojimas, taip pat tai, ar jos tarpusavyje konkuruoja, ar vienos kitas papildo. Taip pat galima atsižvelgti į kitus veiksnius, kaip antai susijusių prekių platinimo kanalus (šiuo klausimu žr. 2007 m. liepos 11 d. Sprendimo El Corte Inglés / VRDT – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños),
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Dėl ieškovės argumento, kad nagrinėjamos 14 ir 26 klasių prekės, t. y. „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir „diržų sagtys“, taip pat gali būti parduodamos tiesiogiai galutiniam vartotojui kaip atskiros prekės, konstatuotina, jog net jeigu taip yra, ši aplinkybė nepaneigia fakto, jog šios prekės iš principo skirtos specialistams, konkrečiai diržų ir užtrauktukų gamintojams, gaminantiems gatavus gaminius.
Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai. Šiuo klausimu reikia konkrečiai nurodyti, jog negalima pritarti ieškovės argumentui, kad „diržų sagtys“ leidžia vartotojams pritvirtinti prie kūno skaras, užuolaidas arba albas. Dėl savo pobūdžio ir paskirties „diržų sagtys“ yra prekės, skirtos diržams suveržti, o ne prekės, kurios naudojamos ieškovės nurodytais būdais.
Be to, reikia nurodyti, jog ieškovė tvirtina, kad nagrinėjamas prekes platina tie patys gamintojai arba tarpusavyje susiję gamintojai ir kad jos siūlomos tose pačiose prekybos vietose ir netgi tuose pačiuose skyriuose. Tačiau šiuo klausimu ji pateikė tik trumpą paaiškinimą ir nepatikslino, kokios rūšies įmonės, jos nuomone, gamina tiek nagrinėjamas prekes, tiek ir prekes, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, ir kokiose prekybos vietose šiomis prekėmis prekiaujama.
Antra, reikia atmesti ieškovės argumentą, susijusį su tuo, kad nagrinėjamos prekės yra vienos kitas papildančios, nes panaši jų estetinio pobūdžio paskirtis – gatavų gaminių puošyba.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia nurodyti, kad pagal jurisprudenciją prekės ar paslaugos yra vienos kitas papildančios, kai tarp jų egzistuoja glaudus ryšys, t. y. kai viena yra būtina ar svarbi norint naudoti kitą prekę, ir vartotojai gali manyti, kad atsakomybė už šių prekių pagaminimą arba už šių paslaugų teikimą tenka tai pačiai įmonei (2015 m. balandžio 30 d. Sprendimo Tecalan / VRDT – Ensinger (TECALAN),
T‑100/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:251
,
punktas; šiuo klausimu žr. 2009 m. sausio 22 d. Sprendimo Commercy / VRDT – easyGroup IP Licensing (easyHotel),
T‑316/07
,
EU:T:2009:14
,
,
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Be to, pagal jurisprudenciją, estetinį prekių tarpusavio papildymą turi sudaryti tikras estetinis poreikis ta prasme, kad prekė yra būtina arba svarbi norint naudoti kitą prekę ir kad vartotojams atrodo įprasta ir normalu naudoti minėtas prekes kartu (2007 m. liepos 11 d. Sprendimo Mülhens / VRDT – Minoronzoni (TOSCA BLU),
T‑150/04
,
EU:T:2007:214
,
punktas; šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 1 d. Sprendimo Sergio Rossi / VRDT – Sissi Rossi (SISSI ROSSI),
T‑169/03
,
EU:T:2005:72
,
ir
punktus).
Šiuo atveju manytina, kad dėl skirtingo pobūdžio nagrinėjamos prekės, t. y. pirma, prie 14 ir 26 klasių priskiriamos „diržų sagtys“ ir „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, kuriems skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, ir, antra, tų pačių klasių prekės, kurioms taikoma ankstesnio prekių ženklo apsauga, t. y. laikrodžiai, bižuterija arba tokie papuošimai kaip raktų žiedų karuliai ir papuošimai iš brangiųjų metalų bei dirbtinės gėlės, nėra būtinos ir svarbios vienos kitų naudojimui.
Dėl ieškovės argumento, kad „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir krepšiai, priskirti prie 18 klasės bei žymimi ankstesniu prekių ženklu, yra vieni kitus papildantys, reikia pažymėti, jog „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ nebūtini arba nesvarbūs norint naudoti krepšius. Iš tikrųjų krepšys, net ir turintis užtrauktuką, gali būti naudojamas nepapuoštas užtrauktuku. Be to, jei klausimas nagrinėjamas atsižvelgiant į „krepšių“ svarbą arba būtinumą norint naudoti „papuošimus užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, reikia nurodyti, jog neginčijama, kad norint naudoti papuošimus užtrauktukams reikalingas gaminys su užtrauktuku. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad krepšiai nėra vienintelės prekės, galinčios turėti tokią užsegimo sistemą. Papuošimai užtrauktukams gali būti naudojami ir, pavyzdžiui, drabužiuose su užtrauktuku. Be to, šiuo klausimu svarbu konstatuoti, kad yra krepšių, kurie nėra užsegami užtrauktuku. Taigi ryšys tarp „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir „krepšių“ nėra labai glaudus. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad, norint konstatuoti prekių panašumą dėl to, jog jos vienos kitas papildo, nepakanka aplinkybės, kad viena prekė būtina arba svarbi norint naudoti kitą; reikia, kad dėl šios aplinkybės vartotojas manytų, jog atsakomybė už jų pagaminimą tenka tai pačiai įmonei (žr. šio sprendimo 74 punktą). Kitaip tariant, reikia patikrinti, ar „krepšiai“ taip svarbūs norint naudoti „papuošimus užtrauktukams“, kad visuomenė gali manyti, jog atsakomybė už šių prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei (žr. šiuo klausimu 2013 m. gegužės 14 d.
Sprendimo
Sanco / VRDT – Marsalman (Viščiuko vaizdas),
T‑249/11
,
EU:T:2013:238
,
punktą). Reikia manyti, kad ryšys tarp „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir „krepšių“ nėra pakankamai glaudus, kad vartotojai galėtų manyti, jog atsakomybė už šių prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei. Visuomenė nesitiki, kad krepšių gamintojas siūlo ir papuošimus užtrauktukams.
Be to, kaip Apeliacinė taryba nurodė ginčijamo sprendimo 26 punkte, aplinkybės, jog visos ginčijamos prekės gali būti naudojamos puošybai, nepakanka prekių panašumui patvirtinti. Iš tikrųjų ši aplinkybė yra per daug bendro pobūdžio veiksnys, kad pats savaime pagrįstų išvadą, jog nagrinėjamos prekės yra vienos kitas papildančios ir todėl panašios.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti ieškovės argumentus, susijusius su tuo, jog nagrinėjamos prekės yra tariamai vienos kitas papildančios.
Dėl kitų veiksnių, kurie svarbūs pagal šio sprendimo 68 punkte minėtą jurisprudenciją, primintina, jog ieškovė pati pripažino, jog nagrinėjamos prekės nėra konkuruojančios. Manytina, kad dėl skirtingo pobūdžio nagrinėjamos prekės juos labiau nėra vienos kitas pakeičiančios.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog nagrinėjamos prekės yra nepanašios.
– Dėl 18 klasės prekių
Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, kad prie 18 klasės priskirta „oda“, „dirbtinė oda“ ir „gyvūnų oda, kailiai“, kuriems skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, yra žaliava arba pusgaminiai, kurie turi būti papildomai apdirbti arba perdaryti taigi jie skirti odinių gaminių gamintojams ir specialių žinių turinčiai visuomenei. Ji manė, kad minėtos prekės iš esmės skiriasi nuo prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas ir kurios yra galutiniams vartotojams skirti gatavi gaminiai. Apeliacinės tarybos nuomone, aplinkybės, kad nagrinėjami pusgaminiai būtini kai kurių gatavų gaminių, kaip antai krepšių ir visų rūšių lagaminų, piniginių ar rankinukų be rankenų, kuriems skirtas ankstesnis prekių ženklas, gamybai, nepakanka nagrinėjamų prekių panašumui konstatuoti, nes šie gatavi gaminiai gali būti pagaminti ir iš kitų medžiagų. Taigi visuomenė nemanytų, kad prekes siūlo tie patys gamintojai. Iš to Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad nagrinėjamos 18 klasės prekės nepanašios.
Ieškovė ginčija šį Apeliacinės tarybos vertinimą dėl kelių priežasčių. Visų pirma ji nurodo, jog skirtingos EUIPO apeliacinės tarybos ankstesniuose sprendimuose jau pripažino, kad odą, dirbtinę odą ir gyvūnų odą, kailius kaip pusgaminius galima laikyti panašiais į iš šių medžiagų pagamintus gatavus gaminius. Be to, ji nurodo, kad oda, dirbtinė oda ir gyvūnų oda, kailiai nėra parduodami vien tik kaip pusgaminiai arba žaliava; jie gali būti tiesiogiai parduodami galutiniam vartotojui kaip atskiros prekės. Šiuo klausimu ieškovė nurodo šių prekių kaip puošybos elementų, kaip antai grindų kilimų arba sienų dekoracijų, naudojimą. Be to, gyvūnų oda bei kailiai taip pat naudojami kaip patiesalai arba kėdžių apdangalai. Tokiu atveju ginčijamos prekės neperdaromos į kitas prekes, bet naudojamos kaip atskiros prekės. Todėl, ieškovės nuomone, nagrinėjamos prekės yra panašios.
EUIPO ginčija ieškovės argumentus.
Pirma, dėl ieškovės argumento, susijusio su ankstesne Apeliacinių tarybų praktika, kurioje buvo pripažinta, jog oda ir gyvūnų oda, kailiai kaip pusgaminiai yra panašūs į iš šių medžiagų pagamintas prekes, reikia nurodyti, jog iš nusistovėjusios jurisprudencijos matyti, kad sprendimai, kuriuos EUIPO apeliacinės tarybos turi priimti pagal Reglamentą Nr. 207/2009 dėl žymens įregistravimo kaip Europos Sąjungos prekių ženklo, priskiriami prie ribotos kompetencijos, o ne prie diskrecijos. Todėl minėtų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas tik remiantis minėtu reglamentu, o ne ankstesne Apeliacinių tarybų praktika (2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Alcon / VRDT,
C‑412/05 P
,
EU:C:2007:252
,
punktas ir 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Sadas / VRDT – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
,
punktas). Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas jau nusprendė, jog „oda ir dirbtinė oda“ nėra panašios į iš šių medžiagų pagamintas prekes, kaip antai krepšius, lagaminus, lietaus ir saulės skėčius, lazdas (kriukius), kuriems šiuo atveju taikoma ankstesnio prekių ženklo apsauga (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 25 d. Sprendimo Vidieffe / VRDT – Ellis International Group (GOTHA),
T‑169/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2010:484
,
ir
punktus).
Antra, dėl ieškovės argumento, kad dirbtinė oda ir gyvūnų oda, kailiai nėra parduodami vien tik kaip pusgaminiai arba žaliava ir kad jie gali būti parduodami kaip atskiros prekės tiesiogiai galutiniam vartotojui, manytina, kad net jeigu taip būtų, ši aplinkybė nepaneigia to, kad šios prekės iš esmės skirtos specialistams (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Birkenstock Sales / EUIPO (Banguotų susikertančių linijų rašto vaizdas),
T‑579/14
, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Teisingumo Teismui,
EU:T:2016:650
,
punktą).
Be to, reikia konstatuoti, kad „odos ir dirbtinės odos, gyvūnų odos, kailių“ pobūdis ir paskirtis skiriasi nuo prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, pobūdžio ir paskirties. Iš tikrųjų, jeigu prekes, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, prekių iš odos, dirbtinės odos, gyvūnų odos, kailių gamintojai iš esmės naudoja kaip žaliavą, tai prekės, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, skirtos žmogaus kūno dalims apdengti ir aprengti, daiktams transportuoti, apsisaugoti nuo lietaus ir saulės. Be to, šiuo klausimu svarbu nurodyti, kad Sąjungos teismas pripažino, jog tokios ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės kaip „lietaus skėčiai“ ir „saulės skėčiai“ gali, neatsižvelgiant į jų pagrindinę funkciją, būti laikomos priklausančiomis mados sektoriui plačiąja prasme, nes vartotojas gali jas naudoti tam, kad sukurtų tam tikrą išorinį įvaizdį (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Banguotų susikertančių linijų rašto vaizdas,
T‑579/14
, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas Teisingumo Teismui,
EU:T:2016:650
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Dėl skirtingo pobūdžio nagrinėjamos prekės paprastai gaminamos skirtingų gamintojų ir platinamos skirtingais platinimo kanalais. Šios prekės juo labiau nėra tarpusavyje konkuruojančios.
Kalbant apie „odos ir dirbtinės odos, gyvūnų odos, kailių“ ir tam tikrų 18 klasės prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, tariamą papildomumą, primintina, kad pagal jurisprudenciją vienos kitas papildančios prekės yra tos, tarp kurių egzistuoja glaudus ryšys, t. y. viena yra tokia būtina ar svarbi norint naudoti kitą, jog vartotojai gali manyti, kad atsakomybė už šių prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei (šiuo klausimu žr. 2007 m. liepos 11 d. Sprendimo PiraÑAM diseño original Juan Bolaños,
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Taigi šiuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškovė nenurodė priežasčių, dėl kurių nagrinėjamos prekės būtinos ar bent jau svarbios vienos kitų naudojimui.
Ieškovė neturėtų tvirtinti, kad ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės ir „oda ir dirbtinė oda, gyvūnų oda, kailiai“ yra vienos kitas papildančios dėl to, jog pirmosios gaminamos iš antrųjų. Šiuo klausimu konstatuotina, kad ginčijamo sprendimo 34–36 punktuose Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog aplinkybės, kad 18 klasės prekės, kurioms skirta nagrinėjama tarptautinė registracija, būtinos tam tikrų 18 klasės prekių, kurioms skirtas ankstesnis prekių ženklas, kaip antai krepšių ir visų rūšių lagaminų, gamybai, nepakanka norint konstatuoti atitinkamų prekių panašumą, nes šios prekės gali būti gaminamos ir iš kitų medžiagų, todėl visuomenė nemanytų, kad minėtas prekes siūlo tie patys gamintojai.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog Apeliacinė taryba nepadarė vertinimo klaidos, kai nusprendė, kad nagrinėjamos 18 klasės prekės yra nepanašios.
Kadangi šiuo atveju neįvykdyta viena iš kumuliacinių sąlygų, būtinų tam, kad būtų galima konstatuoti galimybę supainioti, ieškovės argumentai, susiję su žymenų panašumu, yra nepagrįsti.
Atsižvelgiant į visus pateiktus argumentus reikia konstatuoti, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog nagrinėjamų prekių atveju nėra galimybės supainioti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas.
Iš to matyti, kad reikia panaikinti ginčijamą sprendimą, nes Apeliacinė taryba nenusprendė dėl jai pateiktos apeliacijos dalies, susijusios su „brangiaisiais metalais ir jų lydiniais“, priskiriamais prie 14 klasės, kuriems skirta nagrinėjama tarptautinė registracija. Likusią ieškinio dalį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Todėl reikia nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. lapkričio 12 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 679/2014‑1), susijusį su protesto procedūra tarp
Nanu‑Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG
ir Nadine Fink, nes Apeliacinė taryba nenusprendė dėl jai pateiktos apeliacijos dalies, susijusios su „brangiaisiais metalais ir jų lydiniais“, priskiriamais prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 14 klasės, kuriems skirtas vaizdinis prekių ženklas, kurio tarptautinė registracija Nr. 1111651 galioja Europos Sąjungoje.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Paskelbta 2017 m. balandžio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
)	* Proceso kalba: vokiečių.