CELEX: 62019CJ0891
Pritožba
Damping
Izvedbena uredba (EU) 2017/804
Uvoz nekaterih brezšivnih cevi s Kitajske
Dokončna protidampinška dajatev
Uredba (EU) 2016/1036
Člena 3(2), (3) in (6) ter 17
Določanje škode
Preiskava učinka dampinškega uvoza na cene podobnih izdelkov, ki se prodajajo na trgu Evropske unije
Analiza nelojalnega znižanja prodajnih cen
Uporaba metode kontrolne številke izdelka (PCN)
Obveznost Evropske komisije, da upošteva različne segmente trga zadevnega izdelka in skupno prodajo podobnih izdelkov vzorčenih proizvajalcev Unije

Evropska komisija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 24. septembra 2019, Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija (
T‑500/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:691
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče razglasilo za nično Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2017/804 z dne 11. maja 2017 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih brezšivnih cevi iz železa (razen iz litega železa) ali jekla (razen iz nerjavnega jekla) s krožnim prečnim prerezom in zunanjim premerom več kot 406,4 mm s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL, 2017, L 121, str. 3, v nadaljevanju: sporna uredba), v delu, v katerem se ta uredba nanaša na izdelke družbe Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd (v nadaljevanju: družba Hubei).
Pravni okvir
Pravo Svetovne trgovinske organizacije
Svet Evropske unije je s Sklepom 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994) v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80) odobril Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu, ter sporazume iz prilog od 1 do 3 k temu sporazumu, med katerimi je tudi Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (
UL 1994, L 336, str. 103
, v nadaljevanju: protidampinški sporazum).
Člen 3 protidampinškega sporazuma, naslovljen „Ugotavljanje škode“, določa:
„3.1.   Za namene člena VI [Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT)] [iz leta] 1994] ugotavljanje škode temelji na pozitivnih dokazih in pomeni objektivno proučitev obojega, t. j. (a) obsega dumpinškega uvoza in učinka tega uvoza na cene na domačem trgu za enake proizvode in (b) posledičnega vpliva tega uvoza na domače proizvajalce teh proizvodov.
3.2   […] Glede učinkov dumpinškega uvoza na cene preiskovalne oblasti presodijo, ali je prišlo do znatnega izpodbijanja cen zaradi dumpinškega uvoza v primerjavi s ceno enakega proizvoda članice uvoznice, ali pa je učinek takega uvoza v tem, da znatno pritiska cene ali da preprečuje znatno povečanje cen, do katerega bi sicer prišlo. Noben ali več dejavnikov skupaj nujno ne pomeni, da ima oziroma imajo odločilen pomen.
[…]
3.5   Dokazano mora biti, da dumpinški uvoz z učinki dumpinga, kot so predvideni v odstavkih 2 in 4, povzroča škodo v smislu tega sporazuma. Dokaz vzročne zveze med dumpinškim uvozom in škodo domači industriji mora temeljiti na proučitvi vseh ustreznih dokazov, s katerimi oblasti razpolagajo. Oblasti morajo prav tako proučiti katere koli znane dejavnike poleg dumpinškega uvoza, ki sočasno povzročajo škodo domači industriji, pri čemer škoda, ki jo povzročajo ti drugi dejavniki, ne sme biti pripisana dumpinškemu uvozu. […]
[…]“
Osnovna uredba
V tretji uvodni izjavi Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (
UL 2016, L 76, str. 21
, v nadaljevanju: osnovna uredba) je navedeno:
„Da se zagotovi primerno in transparentno izvajanje pravil iz Protidampinškega sporazuma […], bi bilo treba besednjak navedenega sporazuma v največji možni meri odraziti v zakonodaji Unije.“
Člen 1 osnovne uredbe, naslovljen „Načela“, določa:
„1.   Protidampinška dajatev se lahko naloži za vsak dampinški izdelek, čigar sprostitev v prosti promet v Uniji povzroča škodo.
2.   Izdelek šteje kot dampinški, če je njegova izvozna cena pri izvozu v Unijo manjša kot primerljiva cena podobnega izdelka, ki se pojavlja v običajnem poteku trgovanja, uveljavljenim za državo izvoznico.
[…]
4.   V tej uredbi izraz ‚podoben izdelek‘ pomeni izdelek, ki je identičen, se pravi v vseh pogledih enak obravnavanemu izdelku, ali, če takega izdelka ni, kak drug izdelek, ki, čeprav ni enak v vseh pogledih, ima značilnosti, ki zelo spominjajo na tiste, ki jih ima obravnavani izdelek.“
Člen 2 iste uredbe, naslovljen „Določitev dampinga“, določa:
„[…]
D. Stopnja dampinga
11.   Ob upoštevanju zadevnih določb, ki urejajo pošteno primerjavo, se obstoj stopenj dampinga v teku obdobja preiskave običajno ugotavlja na osnovi primerjave tehtanega povprečja normalne vrednosti s tehtanim povprečjem cen vseh izvoznih transakcij pri izvozu v Unijo ali pa s primerjavo posameznih normalnih vrednosti in posameznih izvoznih cen pri izvozu v Unijo od transakcije do transakcije. Vendar pa se normalna vrednost, ugotovljena na osnovi tehtanega povprečja, lahko primerja s cenami vseh posameznih izvoznih transakcij v Unijo, če obstaja vzorec izvoznih cen, ki se znatno razlikuje od kupca do kupca, po regijah ali časovnih obdobjih, in če metode, navedene v prvem stavku tega odstavka, ne bi pokazale celotnega obsega dampinga, ki se izvaja. Ta odstavek ne izključuje uporabe vzorčenja v skladu s členom 17.
[…]“
Člen 3 osnovne uredbe, naslovljen „Določanje škode“, določa:
„1.   V skladu s to uredbo izraz ‚škoda‘, če ni drugače določeno, pomeni znatno škodo za industrijo Unije, grožnjo znatne škode za industrijo Unije ali znatno zamudo pri izgradnji take industrije in se razlaga v skladu z določbami tega člena.
2.   Določanje škode temelji na pozitivnih dokazih in vključuje objektivno preverjanje:
(a)
obsega dampinškega uvoza in učinka dampinškega uvoza na cene na trgu Unije za podobne izdelke in
(b)
posledičnega vpliva tega uvoza na industrijo Unije.
3.   V zvezi z obsegom dampinškega uvoza se ugotavlja, ali je prišlo do pomembnega povečanja dampinškega uvoza, bodisi v absolutnem smislu ali pa relativno glede na proizvodnjo in potrošnjo v Skupnosti. V zvezi z učinkom dampinškega uvoza na cene se ugotavlja, ali je prišlo do znatnega nelojalnega nižanja cen zaradi dampinškega uvoza, če to ceno primerjamo s ceno podobnega izdelka industrije Unije, oziroma, ali tak uvoz kako drugače v znatni meri pritiska na znižanje cen ali v znatni meri preprečuje zvišanja cen, do katerih bi sicer prišlo. Ne eden ali več teh dejavnikov skupaj ni oziroma niso odločujoči.
[…]
5.   Preiskava učinka dampinškega uvoza na zadevno industrijo Unije vsebuje oceno vseh gospodarskih dejavnikov in pokazateljev, ki vplivajo na stanje [te] industrije […].
6.   Na osnovi vseh zadevnih dokazov, predstavljenih v zvezi z odstavkom 2, je treba dokazati, da dampinški uvoz povzroča škodo v smislu te uredbe. Konkretno to pomeni, da je treba dokazati, da so obseg in/ali ravni cen, ugotovljeni na podlagi odstavka 3, odgovorni za učinek na industrijo Unije, kot ga predvideva odstavek 5, in da je ta učinek tako velik, da ga je mogoče označiti kot znatnega.
7.   Razen dampinškega uvoza se preiščejo še drugi znani dejavniki, ki istočasno povzročajo škodo industriji Unije, s čimer se zagotovi, da se škoda, ki jo ti drugi dejavniki povzročajo, ne pripisuje dampinškemu uvozu v skladu z odstavkom 6. […]
8.   Učinek dampinškega uvoza se ocenjuje glede na proizvodnjo industrije Unije podobnega izdelka, kadar podatki, ki so na voljo, omogočajo ločeno ugotavljanje te proizvodnje na osnovi takih kriterijev, kot je proizvodni proces, prodaja proizvajalcev in njihovi dobički. […]
[…]“
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Opredelitev industrije Unije“, določa:
„1.   Za namene te uredbe se izraz ‚industrija Unije‘ nanaša na proizvajalce podobnih izdelkov v Uniji kot celoto ali na tiste od njih, katerih skupna proizvodnja izdelkov predstavlja večji delež, kot ga določa člen 5(4), celotne proizvodnje teh izdelkov v Uniji; […]
[…]
4.   Za ta člen se uporabljajo določbe člena 3(8).“
Člen 17 osnovne uredbe, naslovljen „Vzorčenje “ določa:
„1.   V primerih, kadar gre za veliko število pritožnikov, izvoznikov ali uvoznikov, vrst izdelkov ali transakcij, se lahko preiskava omeji na smiselno število strank, izdelkov ali transakcij, tako da uporabi vzorce, ki so statistično utemeljeni na osnovi informacij, ki so dostopne ob času izbora, ali pa se preiskava lahko omeji na največji reprezentativni obseg proizvodnje, prodaje ali izvoza, ki ga je mogoče dovolj dobro preiskati v času, ki je na razpolago.
2.   Končni izbor strank, vrst izdelkov ali transakcij v zvezi s temi določili vzorčenja izvede Komisija, vendar je dana prednost izbiranju vzorca ob posvetovanju z zadevnimi strankami in njihovem soglasju, pod pogojem, da se te stranke javijo in dostavijo dovolj informacij v treh tednih po začetku preiskave, tako da se lahko izbere reprezentativen vzorec.
[…]“
Dejansko stanje
Dejansko stanje spora je bilo opisano v točkah od 1 do 7 izpodbijane sodbe in ga je za potrebe te sodbe mogoče povzeti, kot sledi.
Komisija je 13. februarja 2016 po vloženi pritožbi začela protidampinško preiskavo o uvozu nekaterih brezšivnih cevi iz železa (razen iz litega železa) ali jekla (razen iz nerjavnega jekla) s krožnim prečnim prerezom in zunanjim premerom več kot 406,4 mm (v nadaljevanju: zadevni izdelek) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske.
Med preiskavo je bila družba Hubei s sedežem na Kitajskem, ki proizvaja in v Unijo izvaža brezšivne cevi, izbrana za vključitev v vzorec kitajskih proizvajalcev izvoznikov na podlagi člena 17 osnovne uredbe.
Komisija je 11. novembra 2016 sprejela Uredbo (EU) 2016/1977 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih brezšivnih cevi iz železa (razen iz litega železa) ali jekla (razen iz nerjavnega jekla) s krožnim prečnim prerezom in zunanjim premerom več kot 406,4 mm s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (
UL 2016, L 305, str. 1
).
Komisija je 11. maja 2017 sprejela sporno uredbo, katere člen 1 določa uvedbo dokončne protidampinške dajatve za vse kitajske proizvajalce izvoznike zadevnega izdelka. Za izdelke, ki jih proizvaja in izvaža družba Hubei, je bila stopnja protidampinške dajatve določena na 54,9 %.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Hubei je 7. avgusta 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne uredbe.
Predsednik sedmega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 24. januarja 2018 družbam ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s. in Vallourec Deutschland GmbH (v nadaljevanju: ArcelorMittal in drugi) dovolil intervencijo v podporo predlogom Komisije.
Tožeča stranka je v utemeljitev tožbe navedla štiri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 3(2) in (3) osnovne uredbe ter člena 3(3.1) in (3.2) protidampinškega sporazuma. Drugi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 3(6) te uredbe in člena 3.5 tega sporazuma. Tretji tožbeni razlog se je nanašal na očitno napako pri presoji določanja vzročne zveze v smislu člena 3(6) in (7) osnovne uredbe. Nazadnje, četrti tožbeni razlog se je nanašal na kršitev „dolžnosti skrbnega ravnanja in dobrega upravljanja“. Splošno sodišče je preučilo le prvi in drugi tožbeni razlog in ta dva razloga sta torej upoštevna za ta postopek.
Družba Hubei je s prvim delom prvega tožbenega razloga trdila, da je Komisija s tem, da je v okviru ugotavljanja škode analizirala nelojalno nižanje prodajnih cen v obdobju preiskave, to je leta 2015, napačno uporabila pravo. Splošno sodišče je ta prvi del zavrnilo v točkah od 48 do 52 izpodbijane sodbe, na katere se ta pritožba ne nanaša.
Splošno sodišče pa je ugodilo drugemu delu prvega tožbenega razloga družbe Hubei v zvezi z metodo, ki jo je Komisija uporabila v okviru ugotavljanja obstoja škode za primerjavo cen dampinškega uvoza in cen izdelkov, ki jih prodaja industrija Unije, da bi analizirala nelojalno nižanje prodajnih cen.
V zvezi s tem je Splošno sodišče na eni strani v točkah od 59 do 67 izpodbijane sodbe v bistvu presodilo, da čeprav je Komisija ugotovila obstoj treh segmentov trga v zvezi z obravnavanim izdelkom, od katerih se prvi nanaša na nafto in plin, drugi na gradbeništvo in tretji na proizvodnjo električne energije, Komisija te segmentacije ni upoštevala pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen in, splošneje, pri preiskavi učinka dampinškega uvoza na cene podobnih izdelkov na trgu Unije. Splošno sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da Komisija svoje analize ni oprla na vse upoštevne podatke obravnavane zadeve, s čimer je kršila člen 3(2) in (3) osnovne uredbe.
Splošno sodišče se je pri tej ugotovitvi oprlo zlasti na poročilo pritožbenega organa, ki ga je ustanovil organ STO za reševanje sporov v sporu „Kitajska – Ukrepi za uvedbo protidampinških dajatev za visokozmogljive brezšivne cevi iz nerjavnega jekla (HP-SSST) iz Japonske“ (WT/DS 454/AB/R in WT/DS 460/AB/R, poročilo z dne 14. oktobra 2015, v nadaljevanju: poročilo pritožbenega organa v zadevi HP-SSST), in na svojo sodbo z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Na drugi strani je Splošno sodišče v točkah od 68 do 75 izpodbijane sodbe v bistvu presodilo, da Komisija s tem, da v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ni upoštevala določene količine zadevnega izdelka, ki so ga proizvedli vzorčeni proizvajalci Unije, in sicer 17 od 66 vrst izdelkov, imenovanih „kontrolne številke izdelka“ (v nadaljevanju: PCN), kar predstavlja 8 % upoštevnega obsega prodaje navedenih proizvajalcev, ki jih vzorčeni kitajski proizvajalci izvozniki niso izvažali, ni upoštevala vseh upoštevnih podatkov v tem primeru, kar je v nasprotju s členom 3(2) in (3) osnovne uredbe.
Nazadnje, Splošno sodišče je v točkah od 77 do 79 izpodbijane sodbe menilo, da njegovih ugotovitev ni mogoče ovreči z dejstvi in dokazi, ki jih je Komisija v spis vložila po obravnavi.
Splošno sodišče je v točkah od 82 do 89 izpodbijane sodbe ugodilo tudi drugemu tožbenemu razlogu družbe Hubei, ker je v bistvu razsodilo, da je treba – ker je v okviru prvega tožbenega razloga ugotovilo, da Komisija ni upoštevala vseh upoštevnih elementov za določitev nelojalnega nižanja prodajnih cen in učinka uvoza na prodajne cene podobnih izdelkov na trgu Unije – ugotoviti, da je treba šteti, da je ugotovitev Komisije v zvezi z obstojem vzročne zveze v smislu člena 3(6) osnovne uredbe temeljila na nepopolni ugotovitvi dejanskega stanja in da torej Komisija pri analizi vzročne zveze ni upoštevala vseh upoštevnih podatkov v tem primeru.
Splošno sodišče je sprejelo prvi in drugi tožbeni razlog in zato sporno uredbo v delu, v katerem se nanaša na družbo Hubei, razglasilo za nično, ne da bi preučilo preostala dva tožbena razloga, ki ju je ta družba navedla.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
prvi in drugi tožbeni razlog na prvi stopnji zavrne kot neutemeljena;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to preuči druga dva tožbena razloga, in
–
odločitev o stroških pritožbe in postopka na prvi stopnji pridrži.
Družba Hubei Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne,
–
podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču v odločanje, da to preuči tretji in četrti tožbeni razlog;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka na prvi stopnji.
Družba ArcelorMittal in drugi Sodišču predlagajo, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
prvi in drugi tožbeni razlog zavrne kot pravno neutemeljena;
–
zadevo vrne Splošnemu sodišču v odločanje, da to preuči tretji in četrti tožbeni razlog;
–
družbi Hubei naloži plačilo stroškov pritožbe in
–
odločitev o preostalih stroških pridrži.
Pritožba
Komisija v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov, od katerih se prvi nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da je bila Komisija dolžna opraviti analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen po segmentih trga, drugi na to, da je Splošno sodišče napačno odločilo, da metoda PCN ni bila ustrezna za upoštevanje segmentacije trga, tretji na napako pri razlagi obveznosti obrazložitve in izkrivljenje dokazov s strani Splošnega sodišča, četrti na napačno razlago člena 3(2) in (3) osnovne uredbe, peti na kršitev člena 17 te uredbe in šesti na napačno uporabo prava v delu, v katerem je Splošno sodišče pri presoji analize nelojalnega nižanja prodajnih cen izvedlo prevelik sodni nadzor.
Uvodne ugotovitve
Najprej je treba na prvem mestu poudariti, da je iz uvodne izjave 3 te uredbe razvidno, da je za zagotovitev pravilne in pregledne uporabe pravil protidampinškega sporazuma namen navedene uredbe med drugim, kolikor je mogoče, prenesti besedilo tega sporazuma v pravo Unije. Kot je Splošno sodišče poudarilo v točki 54 izpodbijane sodbe, ki v pritožbi ni predmet očitkov Komisije, so določbe člena 3(2) in (3) osnovne uredbe v bistvu enake določbam člena 3(3.1) in (3.2) navedenega sporazuma, ki so bile posebej predmet razlage v poročilu pritožbenega organa „HP-SSST“.
V zvezi s tem je treba spomniti, da primarnost mednarodnih sporazumov, ki jih sklene Unija, v razmerju do besedil sekundarne zakonodaje Unije narekuje, da je treba ta besedila razlagati čim bolj v skladu s temi sporazumi (glej med drugim sodbo z dne 10. novembra 2011, X in X BV,
C‑319/10 in C‑320/10
, neobjavljena,
EU:C:2011:720
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je Sodišče že presodilo, da načelo splošnega mednarodnega prava o spoštovanju pogodbenih obveznosti (
pacta sunt servanda
), določeno v členu 26 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb z dne 23. maja 1969 (
Recueil des traités des Nations unies
, zv. 1155, str. 331), pomeni, da mora Sodišče Unije pri razlagi in uporabi protidampinškega sporazuma upoštevati razlago različnih določb tega sporazuma, ki jo je podal organ STO za reševanje sporov (glej po analogiji sodbo z dne 6. oktobra 2020, Komisija/Madžarska (Visokošolsko izobraževanje),
C‑66/18
,
EU:C:2020:792
, točka
).
Sodišče se je torej v utemeljitev svoje razlage nekaterih določb sporazumov iz Priloge Sporazuma STO že sklicevalo na poročila posebne skupine ali pritožbenega organa STO (glej med drugim sodbo z dne 10. novembra 2011, X in X BV,
C‑319/10 in C‑320/10
, neobjavljena,
EU:C:2011:720
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato je Splošno sodišče, kot je razvidno med drugim iz točk 53 in 54 izpodbijane sodbe, v bistvu pravilno ugotovilo, da v obravnavanem primeru nič ne nasprotuje temu, da se za razlago vsebinsko enakih določb člena 3(2) in (3) osnovne uredbe sklicuje na poročilo pritožbenega organa „HP-SSST“ v zvezi z razlago člena 3(3.1) in (3.2) protidampinškega sporazuma.
Na drugem mestu je treba spomniti, da imajo v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča institucije Unije na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih in političnih razmer, ki jih morajo preučiti (sodba z dne 18. oktobra 2018, Gul Ahmed Textile Mills/Svet,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz ustaljene sodne prakse prav tako izhaja, da se ta široka diskrecijska pravica nanaša med drugim na ugotavljanje obstoja škode, ki je nastala industriji Unije v okviru protidampinškega postopka. Sodni nadzor te diskrecijske pravice mora biti zato omejen na preverjanje, ali so bila spoštovana postopkovna pravila, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje, ali ni obstajala očitna napaka pri presoji tega dejanskega stanja oziroma ali niso bila zlorabljena pooblastila. To velja zlasti za ugotavljanje dejavnikov, ki povzročajo škodo industriji Unije, v okviru protidampinške preiskave (sodba z dne 10. septembra 2015, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče je tudi večkrat razsodilo, da nadzor Splošnega sodišča nad dokazi, s katerimi institucije Unije utemeljujejo svoje ugotovitve, ne pomeni nove presoje dejanskega stanja, ki nadomešča presojo institucij. Ta nadzor ne posega v široko diskrecijsko pravico navedenih institucij na področju trgovinske politike, temveč je omejen na ugotovitev, ali je s temi dokazi mogoče utemeljiti ugotovitve, do katerih so te institucije prišle. Zato je Splošno sodišče pristojno ne le za preverjanje resničnosti navajanih dokazov, njihove zanesljivosti in notranje skladnosti, temveč tudi za nadzor nad tem, ali ti dokazi pomenijo celoto upoštevnih podatkov, ki so pomembni pri presoji kompleksnega položaja, in ali je z njimi mogoče utemeljiti iz njih izpeljane ugotovitve (sodba z dne 10. julija 2019, Caviro Distillerie in drugi/Komisija,
C‑345/18 P
, neobjavljena,
EU:C:2019:589
, točka
in navedena sodna praksa).
Prvi, drugi in tretji pritožbeni razlog
Komisija s prvim, drugim in tretjim pritožbenim razlogom ob podpori družbe ArcelorMittal in drugih izpodbija točke od 59 do 67 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče v bistvu presodilo, da Komisija s tem, da ni upoštevala segmentacije trga obravnavanega izdelka v okviru svoje analize nelojalnega nižanja prodajnih cen in, splošneje, preiskave učinka dampinškega uvoza na prodajne cene podobnih izdelkov na trgu Unije, svoje analize v obravnavanem primeru ni oprla na vse upoštevne podatke iz tega primera, kar je v nasprotju s členom 3(2) in (3) osnovne uredbe.
Trditve strank
–
Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno presodilo, da je bila Komisija dolžna opraviti analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen po segmentih trga
Komisija s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je presodilo, da mora Komisija ločeno preučiti nelojalno nižanje prodajnih cen za vsak segment trga zadevnega izdelka, kršilo člen 1(2) in (4), člen 3(2), (3) in (8) ter člen 4 osnovne uredbe.
Iz teh določb naj bi izhajalo, da zadostuje, da Komisija analizira nelojalno nižanje prodajnih cen „podobnega izdelka“ v smislu člena 1(4) osnovne uredbe, tako da preuči njegov vpliv na „industrijo Unije“ v smislu člena 4 te uredbe.
V navedenih določbah pa naj, nasprotno, nič ne bi kazalo na obveznost analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ločeno za vsak segment trga obravnavanega izdelka.
Splošno sodišče naj bi s tem, da je naložilo tako obveznost, zahtevalo analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, ki temelji na pojmu trga upoštevnega proizvoda, ki je značilen za konkurenčno pravo Unije. Ta pojem pa naj bi se zelo razlikoval od pojma „podoben izdelek“, ki ga je zakonodajalec Unije uporabil v okviru protidampinške ureditve, zlasti za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Komisija z drugim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je zahtevo po analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen za vsak segment trga napačno oprlo le na dva precedensa, in sicer na poročilo pritožbenega organa „HP‑SSST“ in na sodbo z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Splošno sodišče naj bi tako izkrivilo dejstva, na katerih temeljita ta precedensa in ki so popolnoma drugačna od tistih, na katerih temelji obravnavana zadeva.
Po eni strani namreč v primerih iz teh dveh precedensov za podoben izdelek ni bilo ugotovljeno nobeno nelojalno nižanje prodajnih cen, medtem ko je Komisija v sporni uredbi nelojalno nižanje prodajnih cen za podoben izdelek ugotovila.
Po drugi strani naj bi Komisija v nasprotju s položajem, obravnavanim v poročilu pritožbenega organa „HP-SSST“, v katerem sta bila dampinški uvoz in notranja prodaja zgoščena na različnih segmentih trga, v sporni uredbi ugotovila zgoščenost domače prodaje in dampinškega uvoza na istih segmentih trga in za podobne izdelke.
Komisija s tretjim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je napačno razlagalo sporno uredbo ali, podredno, napačno pravno opredelilo dejstva, ko je v točki 67 izpodbijane sodbe presodilo, da dejstva, ugotovljena v točkah 59, 61, 62 in 64 te sodbe, pomenijo izjemne okoliščine, zaradi katerih je treba analizirati nelojalno nižanje prodajnih cen po segmentih trga.
Družba Hubei najprej trdi, da pritožba ni upoštevna, saj Komisija nasprotuje izpodbijani sodbi v delu, v katerem se nalaga analiza nelojalnega nižanja prodajnih cen ločeno za vsak segment trga. Splošno sodišče naj namreč take analize ne bi naložilo, ampak naj bi le v točkah 45, 66 in 67 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporna uredba krši člen 3(2) in (3) osnovne uredbe, ker Komisija glede na dejstva, s katerimi je razpolagala, v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ni upoštevala segmentacije trga obravnavanega izdelka. Poleg tega naj trditve Komisije v delu, v katerem ta izpodbija upoštevnost nekaterih dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča, ne da pri tem navajala izkrivljanje dokazov, ne bi bile dopustne.
Družba Hubei z vsebinskega vidika trdi, da prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen. Iz sklicevanja na „podobne izdelke“ v členu 3(2)(a) in členu 4(1) navedene uredbe naj bi namreč izhajalo, da lahko pojem „podoben izdelek“ zajema več vrst proizvodov in torej več segmentov, kar potrjuje sodna praksa Sodišča.
Poleg tega naj bi pritožbeni organ STO, ki ga je ustanovil organ STO za reševanje sporov, poudaril pomembnost preučitve obstoja različnih segmentov trga pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen in izpodbijana sodba naj bi bila v skladu s temi ugotovitvami.
Družba Hubei meni, da čeprav ne obstaja nobena obveznost dokazati obstoj nelojalnega nižanja prodajnih cen za vsako vrsto izdelka ali segmenta trga, mora Komisija preučiti vse upoštevne dokaze, vključno s tem, ali lahko obstoj različnih segmentov trga globalno vpliva na analizo učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene in zlasti na nelojalno nižanje prodajnih cen.
V zvezi z drugim delom prvega pritožbenega razloga družba Hubei trdi, da je pravna podlaga, na katero se je Splošno sodišče oprlo pri razglasitvi ničnosti sporne uredbe, kršitev obveznosti, ki je Komisiji naložena s členom 3(2) in (3) osnovne uredbe, da svojo analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen utemelji z vsemi upoštevnimi podatki, in posledična kršitev obveznosti ugotavljanja škode na podlagi pozitivnih dokazov in na podlagi objektivnega preverjanja.
Splošno sodišče naj bi se pravilno sklicevalo na dva precedensa, in sicer na poročilo pritožbenega organa „HP-SSST“ in na sodbo z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), da bi potrdilo, da je treba, če obstajajo različni segmenti trga z bistvenimi razlikami v cenah, upoštevati vpliv te segmentacije na analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Poleg tega naj bi bilo več trditev Komisije v zvezi s tema dvema precedensa netočnih.
Nazadnje, trditev Komisije, da so v tej zadevi kitajski uvoz in izdelki, ki jih prodaja industrija Unije, zgoščeni v istem tržnem segmentu, naj ne bi bila navedena v sporni uredbi, kot je pravilno ugotovilo Splošno sodišče. Družba Hubei pa naj bi že v upravnem postopku trdila, da je kitajski uvoz zgoščen v drugem segmentu kot izdelki, ki jih proizvaja industrija Unije.
Družba Hubei trdi, da je treba tretji del prvega pritožbenega razloga prav tako zavrniti. Po eni strani naj namreč zainteresirane stranke vprašanje obstoja različnih segmentov trga ne bi obravnavale v okviru opredelitve obravnavanega izdelka, ampak v okviru škode in vzročne zveze. Na drugi strani družba Hubei v zvezi s prilagoditvijo, ki jo je Komisija izvedla za izračun stopnje škode zaradi gospodarskega položaja in dobičkonosnosti največje družbe iz vzorca proizvajalcev Unije, ki sta navedena v uvodni izjavi 8 Uredbe 2016/1977, trdi, da ta elementa očitno pomembno vplivata na analizo škode.
–
Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno presodilo, da metoda PCN ni bila ustrezna za upoštevanje segmentacije trga
Komisija z drugim pritožbenim razlogom izpodbija točki 60 in 67 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče v bistvu menilo, da metoda PCN ni ustrezna za upoštevanje segmentacije trga. Splošno sodišče naj bi s tem napačno razlagalo uvodno izjavo 24 sporne uredbe ter pojasnila, podana med upravnim postopkom ter v ustnih in pisnih stališčih Komisije pred Splošnim sodiščem. Komisija podredno trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki so bili predloženi v zvezi s tem.
Komisija trdi, da je metoda PCN najpodrobnejša analiza, ki jo je mogoče izvesti za primerjavo obravnavanega izdelka in podobnega izdelka. Ta metoda, ki naj je sicer glavni trgovinski partnerji Unije ne bi uporabili, naj bi bila veliko bolj poglobljena analiza od tiste, ki je bila opravljena na ravni segmentov trga podobnega proizvoda. Pri izdelavi PCN naj bi se namreč upoštevale vse značilnosti obravnavanega izdelka, s čimer naj bi se Komisiji omogočilo, da vsako cevko ali cev vzorčenega kitajskega proizvajalca primerja s cevko ali cevjo vzorčenega proizvajalca Unije, ki je najbolj primerljiv. Tako naj bi se prva številka PCN nanašala na enega od treh zadevnih segmentov trga. Ne bi bilo mogoče sklepati, da Komisija s tem, da se je oprla na PCN, ni upoštevala nekaterih značilnosti zadevnega izdelka ali trga, med katerimi je spreminjanje cen. Zasnova in delovanje metode PCN naj bi zagotavljala analizo za vsak segment trga.
Družba Hubei trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi presodilo le, da glede na dejstva, s katerimi je razpolagala Komisija, uporaba metode PCN sama po sebi ne zadostuje za upoštevanje segmentacije trga.
Res je, da bi ta metoda Komisiji omogočila ugotoviti, ali kitajski uvoz iz ene PCN ali vrste izdelka, ki so značilne za specifičen segment trga, na posebnem segmentu trga niža prodajne cene, ki jih zaračunavajo vzorčeni proizvajalci Unije za isto PCN ali vrsto izdelka iz istega segmenta trga. Vendar kot je Splošno sodišče pravilno navedlo v točki 67 izpodbijane sodbe, ta metoda Komisiji ni omogočila, da bi ugotovila učinek dampinškega uvoza v danem segmentu na prodajne cene industrije Unije za izdelke iz drugih segmentov.
–
Tretji pritožbeni razlog: napačna razlaga obveznosti obrazložitve in izkrivljanje dokazov
Komisija s prvim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno razlago obveznosti obrazložitve, kot je določena v členu 296 PDEU, Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 77 do 79 izpodbijane sodbe presodilo, da nekaterih dokazov, ki jih je predložila po obravnavi na zahtevo Splošnega sodišča in ki dokazujejo obstoj nelojalnega nižanja prodajnih cen za tri segmente trga obravnavanega izdelka in to, da se je prodaja vzorčenih proizvajalcev Unije, tako kot dampinški uvoz, zgoščevala v segmentu gradbeništva, ni bilo mogoče upoštevati, ker so bili v postopku pred Splošnim sodiščem predloženi prepozno in so se nanašali na razloge, ki jih sporna uredba ni vsebovala.
Komisija z drugim delom tretjega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 78 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila analiza po segmentih trga izvedena šele naknadno, izkrivilo dokaze, s katerimi je razpolagalo. Razlikovanje med različnimi segmenti trga naj bi bilo namerno sproščeno v analizo z metodo PCN, za katero Splošno sodišče ni vedelo oziroma je ni upoštevalo in katere delovanje je izkrivilo.
Družba Hubei v zvezi s prvim delom tretjega pritožbenega razloga trdi, da se je Komisija pri zatrjevanju, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi obveznosti obrazložitve, kot je določena v členu 296 PDEU, napačno oprla na sodbo z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
).
Kot naj bi bilo namreč razvidno iz točke 73 te sodbe, je bila ta izdana v posebnem položaju, v katerem se je uvoznik, ki ni sodeloval v upravnem postopku, skliceval na kršitev obveznosti obrazložitve glede trditev, ki jih sam ni podal. Družba Hubei trdi, da je njen položaj bistveno drugačen, saj je že od začetka upravnega postopka trdila, da je obstoj različnih segmentov pomemben za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Iz ustaljene sodne prakse pa naj bi izhajalo, da morajo institucije navesti dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistveni za zadevno odločitev, in da mora biti obrazložitev akta v samem besedilu tega akta.
Nazadnje, družba Hubei trdi, da navedba, da je zaradi upravnega spisa vedela, da se prodaja vzorčenih proizvajalcev Unije in dampinški uvoz osredotočata na isti segment, in sicer gradbeništvo, in da je bilo nelojalno nižanje prodajnih cen ugotovljeno v treh segmentih. Zaradi zaupnosti naj namreč ne bi imela dostopa do izračunov nelojalnega nižanja prodajnih cen drugih kitajskih proizvajalcev.
Družba Hubei v zvezi z drugim delom tretjega pritožbenega razloga trdi, da Splošno sodišče v točki 78 izpodbijane sodbe Komisiji ni očitalo tega, da ni uporabila metode PCN po segmentih, ampak da ni izvedla analize po segmentih. Zato naj bi Splošno sodišče Komisiji očitalo, da ji je metoda PCN omogočila le ugotovitev nelojalnega nižanja prodajnih cen v določenem segmentu, ni pa ji omogočila analize učinkov nelojalnega nižanja prodajnih cen v enem segmentu na prodajne cene, ki so jih zaračunavali proizvajalci Unije v drugem segmentu.
Presoja Sodišča
–
Uvodne ugotovitve
Najprej je treba pojasniti, kaj natančno je Splošno sodišče očitalo Komisiji v izpodbijani sodbi v zvezi z analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, ki jo je ta opravila v obravnavanem primeru, saj se stranke v zvezi s tem ne strinjajo glede natančnega obsega te sodbe.
V zvezi s tem, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točki 59 sklepnih predlogov, iz točk od 65 do 67 izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče priznalo, da je Komisija v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen, ker je uporabila metodo PCN, v neki meri upoštevala segmentacijo obravnavanega izdelka. Vendar je menilo, da glede na štiri dejanske elemente obravnavane zadeve, ki so značilni za to segmentacijo, in sicer težavnost zamenljivosti povpraševanja med izdelki iz različnih segmentov, spreminjanje cen med različnimi segmenti, koncentracijo transakcij največjega vzorčenega podjetja industrije Unije na področju nafte in plina ter koncentracijo uvoza vzorčenih kitajskih proizvajalcev izvoznikov v gradbenem segmentu, uporaba te metode ne zadostuje za to, da bi se ustrezno upoštevala segmentacija trga za analizo učinkov dampinškega uvoza na cene industrije Unije, in da torej Komisija svoje analize ni utemeljila z vsemi upoštevnimi podatki tega primera.
Natančneje, Splošno sodišče je v točki 67 izpodbijane sodbe Komisiji ob upoštevanju teh štirih dejanskih elementov, značilnih za segmentacijo zadeve, očitalo, da se v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ni prepričala vsaj o tem, da padec cen industrije Unije ni izhajal iz segmenta, v katerem je bil kitajski uvoz majhen ali v katerem je prišlo do šibkega nelojalnega nižanja cen, ki ga, če obstaja, ni mogoče šteti za „znatnega“ v smislu člena 3(3) osnovne uredbe.
Kot je namreč navedel tudi generalni pravobranilec v točki 60 sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v navedeni točki 67 implicitno, vendar nujno ugotovilo, da če je tako, tega znižanja cen na trgu Unije ni mogoče šteti za posledico dampinškega uvoza.
Dalje, poudariti je treba, da mora v skladu s členom 3(2) osnovne uredbe ugotavljanje škode vključevati objektivno preverjanje obsega dampinškega uvoza, njegovega učinka na cene na trgu Unije in njegovega vpliva na industrijo Unije. Člen 3(3) te uredbe določa, da je treba v zvezi z učinkom dampinškega uvoza na cene preveriti, ali je zaradi dampinškega uvoza prišlo do znatnega nelojalnega nižanja cen glede na ceno podobnega izdelka industrije Unije.
Kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 33 izpodbijane sodbe, osnovna uredba ne določa nobene posebne metode za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Vendar kot poudarja Komisija, iz samega besedila člena 3(3) te uredbe izhaja, da je treba metodo, ki se je uporabila za ugotavljanje morebitnega nelojalnega znižanja prodajnih cen, izvajati za „podoben izdelek“ v smislu člena 1(4) te uredbe, čeprav je lahko ta, kot je to v tem primeru, sestavljen iz različnih vrst izdelkov, ki izhajajo iz več segmentov trga (glej v tem smislu sodbo z dne 5. aprila 2017, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener/Svet,
C‑376/15 P in C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
, točki
in
).
Zato osnovna uredba Komisiji načeloma ne nalaga obveznosti izvajanja analize obstoja nelojalnega nižanja prodajnih cen za izdelek, ki ni podoben izdelek.
To razlago potrjuje točka 5.180 poročila pritožbenega organa „HP‑SSST“, v skladu s katero organu, pristojnemu za protidampinško preiskavo, na podlagi člena 3.2 protidampinškega sporazuma ni treba dokazati obstoja nelojalnega nižanja prodajnih cen za vsako vrsto proizvodov, na katere se nanaša preiskava, ali za vse vrste izdelkov, iz katerih je sestavljen podoben nacionalni izdelek.
Vendar kot potrjuje ista točka 5.180, ker mora Komisija na podlagi člena 3(2) osnovne uredbe „objektivno preveriti“ učinek dampinškega uvoza na cene podobnih izdelkov industrije Unije, mora ta institucija pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen upoštevati vse upoštevne pozitivne dokaze, po potrebi vključno s tistimi, ki se nanašajo na različne segmente trga zadevnega izdelka.
Zato je lahko Komisija, da bi zagotovila objektivnost analize nelojalnega nižanja prodajnih cen, v nekaterih okoliščinah zavezana, da izvede tako analizo na ravni segmentov trga zadevnega izdelka, čeprav široka diskrecijska pravica, ki jo ima ta institucija, da bi med drugim ugotovila obstoj škode v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 36 te sodbe, zajema, kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 167 sklepnih predlogov, vsaj odločitve glede izbora metode analize, glede podatkov in dokazov, ki jih mora zbrati, glede metode izračuna, ki se uporabi za določitev stopnje nelojalnega nižanja cen, ter glede razlage in presoje zbranih podatkov.
Nazadnje je treba navesti, da to velja, prvič, za položaj, kakršen je bil obravnavan v sodbi z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), za katerega je značilno, da je bil uvoz, ki je predmet protidampinške preiskave, večinoma zgoščen v enem od segmentov trga zadevnega izdelka.
Kot je namreč Splošno sodišče v bistvu presodilo v točkah 127 in 129 te sodbe, v takem položaju segmentacije, za katero je zlasti značilen zadevni uvoz, člen 3 osnovne uredbe ne nasprotuje temu, da institucije Unije škodo ocenijo ločeno na ravni zadevnega segmenta, vendar pod pogojem, da se podoben izdelek v celoti ustrezno upošteva.
Drugič, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točki 77 sklepnih predlogov, je za razlago člena 3(2) in (3) osnovne uredbe mogoče ugotovitve, ki izhajajo iz poročila pritožbenega organa „HP‑SSST“, povzeti tako, da je v položaju, za katerega je zlasti značilna velika zgoščenost notranjih prodaj in dampinškega uvoza v različnih segmentih ter precej velike cenovne razlike med temi segmenti, za zagotovitev objektivnosti analize nelojalnega nižanja prodajnih cen Komisija, tudi če ima široko diskrecijsko pravico glede metode te analize, lahko zavezana, da upošteva deleže posameznih vrst izdelka in razlike v cenah.
Kot je namreč razvidno iz točk 5.180 in 5.181 tega poročila, organ, pristojen za protidampinško preiskavo, če mora objektivno preučiti učinek dampinškega uvoza na notranje cene, ne more zavrniti dokazov, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da ta uvoz ni vplival na te cene oziroma je nanje samo omejeno vplival.
Ob upoštevanju teh preudarkov je treba preučiti prve tri pritožbene razloge, pri čemer je treba najprej preučiti tretji pritožbeni razlog glede na njegov morebitni pomemben vpliv na prva dva pritožbena razloga.
–
Tretji pritožbeni razlog
Komisija s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 77 do 79 izpodbijane sodbe razsodilo, da ni mogoče upoštevati nekaterih dejstev v zvezi z segmentacijo trga zadevnega izdelka, ki jih je Komisija navedla po obravnavi.
Kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točkah 80 in 81 sklepnih predlogov, iz spisa izhaja, da je Komisija po razpravah, ki so potekale na obravnavi pred Splošnim sodiščem, v skladu z zahtevo tega sodišča predložila podatke, ki so izhajali iz uporabe metode PCN, iz katerih je na eni strani razvidno, da sta v treh zadevnih segmentih dampinški uvoz in prodaja industrije Unije dosegala približno enakovredne ravni, da sta bila zgoščena zlasti v segmentu gradbeništva (v katerem sta dosegla 75,1 % oziroma 71,6 %), da sta bila oba nezanemarljiva v segmentu nafte in plina (17,3 % oziroma 15,3 %) ter da sta bila oba v manjši, vendar nezanemarljivi meri prisotna v segmentu proizvodnje električne energije (7,4 % oziroma 13,1 %), ter na drugi strani, da je v vseh treh obravnavanih segmentih prišlo do nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Splošno sodišče pa je v točkah od 77 do 79 izpodbijane sodbe v bistvu presodilo, da teh podatkov ne more upoštevati, ker so bili v postopku pred Splošnim sodiščem predloženi prepozno in z njimi ni bilo mogoče dopolniti obrazložitve sporne uredbe.
V zvezi s tem je treba spomniti, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča obrazložitev, ki se zahteva s členom 296 PDEU, prilagojena naravi zadevnega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je ta akt izdala, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor (sodbi z dne 9. januarja 2003, Petrotub in Republica/Svet,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
, točka
, in z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, točka
).
V skladu s to sodno prakso je treba zahtevo po obrazložitvi presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296 PDEU, presojati ne le glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegovo sobesedilo in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (sodbi z dne 9. januarja 2003, Petrotub in Republica/Svet,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
, točka
, in z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, točka
).
Tudi kadar gre za uredbo, se obrazložitev lahko omeji na navedbo, prvič, vseh okoliščin, ki so pripeljale do njenega sprejetja, in drugič, splošnih ciljev, ki se želijo doseči. Zato od institucij Unije ni mogoče zahtevati niti tega, naj navedejo različna dejstva, ki so včasih zelo številna in zapletena, na podlagi katerih je bila uredba sprejeta, niti –
a fortiori
– tega, da zagotovijo bolj ali manj popolno presojo teh dejstev (sodba z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, točka
).
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče v točki 79 izpodbijane sodbe poudarilo, da Komisija v sporni uredbi ni izpostavila dejstva, da je bila prodaja vzorčenih proizvajalcev Unije osredotočena na gradbeni sektor, čeprav je iz uvodne izjave 104 te uredbe razvidno, da združenje kitajskih proizvajalcev izvoznikov trdi prav to, da se uvoz s Kitajske osredotoča na ta sektor, medtem ko naj bi se proizvajalci Unije bolj osredotočali na segmente nafte in plina ter električne energije.
Komisiji pa ni mogoče očitati, da v sporni uredbi ni izpostavila navedenega dejstva v odgovor na trditev navedenega združenja, ker v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 87 te sodbe, obrazložitev, ki se zahteva s členom 296 PDEU, tej instituciji ne nalaga niti tega, da izčrpno opredeli različna dejstva, ki so včasih številna in zapletena, na podlagi katerih je bila sprejeta uredba, s katero so bile naložene protidampinške dajatve, niti –
a fortiori
– tega, da zagotovi bolj ali manj popolno presojo.
Poleg tega, ker je bilo, kar zadeva analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, bistvo cilja, ki ga uresničuje Komisije, razvidno iz sporne uredbe, Komisiji ni treba posebej obrazložiti vsake od številnih trditev, navedenih v zvezi s to analizo (glej po analogiji sodbo z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, točka
).
Kot je namreč v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točki 85 sklepnih predlogov, podatki, ki jih je Komisija predložila po obravnavi, vsebujejo podrobnosti in dodatne informacije o razlogih, ki jih je vsebovala že sporna uredba, za katere sicer ni sporno, da zadostujejo za obrazložitev, in na podlagi katerih je Komisija ugotovila, da je analiza, ki je temeljila na metodi PCN, pokazala, da v obravnavanem primeru obstaja nelojalno nižanje prodajnih cen za podoben izdelek.
Komisija je zlasti v uvodni izjavi 108 sporne uredbe pojasnila, zakaj metoda PCN omogoča, da se pri primerjavi izdelkov in torej zlasti pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen upošteva segmentacija trga zadevnega izdelka:
„V zvezi s segmenti trga je Komisija poudarila, da so ustrezne razlike med vrstami izdelka izražene v [PCN], s čimer je zagotovljeno, da so med seboj primerjani le primerljivi izdelki. Razlike v ključnih lastnostih segmentov trga so izražene s PCN: legirano in visokolegirano jeklo (segment proizvodnje električne energije), nelegirano jeklo (gradbeništvo) in posebne kategorije izdelkov cevi za cevovode ter zaščitnih, proizvodnih in vrtalnih cevi (nafta in plin).“
Ker je bistvo razlogovanja Komisije v zvezi z analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, vključno zlasti z upoštevanjem segmentov trga zadevnega izdelka, že izhajalo iz obrazložitve sporne uredbe, nič ni nasprotovalo temu, da Splošno sodišče v obravnavanem primeru od Komisije zahteva pojasnila, da bi pridobilo dodatna pojasnila, za katera to sodišče meni, da so potrebna za popolno razumevanje te analize glede na očitke, ki jih je družba Hubei navedla zoper njo.
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da ne more upoštevati podatkov, ki izhajajo iz uporabe metode PCN, navedenih v točki 85 te sodbe, čeprav je to sodišče Komisijo sámo zaprosilo, naj jih predloži po obravnavi, napačno uporabilo pravo. Ker so te informacije torej del spisa, jih je treba upoštevati pri presoji prvega in drugega pritožbenega razloga.
Zato je treba tretjemu pritožbenemu razlogu ugoditi.
–
Prvi in drugi pritožbeni razlog
Komisija s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je zahtevalo analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen za vsak segment trga obravnavanega izdelka, s čimer je kršilo člen 3(3) osnovne uredbe, ki je tako analizo določal le za podoben izdelek. Komisija z drugim delom tega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je zahtevo po analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen za vsak segment trga določilo v dveh precedensih, in sicer v poročilu pritožbenega organa „HP-SSST“ in v sodbi z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), vendar se ugotovitve iz teh precedensov v obravnavani zadevi ne uporabljajo. Komisija s tretjim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je razsodilo, da so dejstva, navedena v točkah 59, 61, 62 in 64 izpodbijane sodbe, izjemne okoliščine, zaradi katerih je treba analizirati nelojalno nižanje prodajnih cen po segmentih trga.
Komisija z drugim pritožbenim razlogom izpodbija točki 60 in 67 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče v bistvu menilo, da metoda PCN ni primerna za upoštevanje segmentacije trga obravnavanega izdelka v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Ta pritožbena razloga je treba obravnavati skupaj, ker se večinoma prekrivata, saj oba grajata točko 67 izpodbijane sodbe.
V zvezi s tem iz točk 60, 66 in 67 izpodbijane sodbe izhaja, da po mnenju Splošnega sodišča Komisija kljub uporabi metode PCN ni upoštevala segmentacije trga upoštevnega izdelka, zlasti v okviru svoje analize nelojalnega nižanja prodajnih cen, čeprav so specifična dejstva v obravnavani zadevi, našteta v točkah 59, 62 in 64 te sodbe, zahtevala tako analizo za vsak segment trga upoštevnega izdelka, in da zato ta institucija v obravnavanem primeru svoje analize ni utemeljila z vsemi upoštevnimi podatki obravnavanega primera.
Kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 35 in 36 te sodbe, ima široka diskrecijska pravica, ki jo ima Komisija v okviru protidampinškega postopka, zaradi zapletenosti gospodarskih in političnih razmer, katere mora preučiti, in ki se nanaša zlasti na ugotovitev obstoja škode, povzročene industriji Unije, za posledico to, da mora biti sodni nadzor glede presoje dejstev, ki jo opravi ta institucija, omejen na preverjanje neobstoja očitne napake pri presoji.
Vendar Splošno sodišče v zvezi z analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen ni ugotovilo, da je Komisija z uporabo metode PCN storila očitno napako pri presoji dejstev, ker ni upoštevala segmentacije trga zadevnega izdelka.
Iz uvodnih izjav 24 in 108 sporne uredbe je namreč razvidno, da je Komisija glede segmentov trga navedla, da so bile upoštevne razlike med vrstami izdelka upoštevane v PCN, s čimer je bilo mogoče zagotoviti, da se med sabo primerjajo samo primerljivi izdelki in da se glavne značilnosti segmentov trga razlikujejo po PCN.
Natančneje, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točkah 92 in 93 sklepnih predlogov, se je prva številka vsake PCN nanašala na segment, v katerega spada vrsta obravnavanega izdelka, Komisija pa je glede na PCN primerjala cene dampinškega uvoza in cene proizvajalcev Unije.
Komisija je torej z uporabo metode PCN upoštevala segmente trga zadevnega izdelka, zlasti analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, in ji zato ni mogoče očitati, da je pri izvajanju te analize storila očitno napako pri presoji.
Iz tega sledi, kot trdi Komisija v tretjem delu šestega pritožbenega razloga, da je Splošno sodišče v zvezi s tem prekoračilo meje sodnega nadzora, ki mu nalaga, da mora pri določanju škode in zlasti pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen spoštovati široko diskrecijsko pravico, ki je v zvezi s tem pridržana Komisiji, ki – kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 167 sklepnih predlogov – obsega vsaj odločitve o izbiri analizne metode, o podatkih ali dokazih, ki jih je treba zbrati, o načinu izračuna, ki se uporabi za določitev stopnje nelojalnega nižanja prodajnih cen, ter o razlagi in presoji zbranih podatkov.
Glede trditve družbe Hubei, ki jo je ta že navedla pred Splošnim sodiščem, in sicer da uporaba metode PCN ni bila zadostna, ker ne omogoča ugotavljanja učinka uvoza v danem segmentu na prodajne cene industrije Unije za izdelke iz drugih segmentov, je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče ni sprejelo.
Splošno sodišče pa je, nasprotno, v točki 67 izpodbijane sodbe Komisiji očitalo, da ni niti preverila, ali glede na značilno segmentacijo zadevnega izdelka v obravnavanem primeru znižanje cen industrije Unije ni izhajalo iz segmenta, v katerem je bil kitajski uvoz majhen, ali iz ravni nelojalnega nižanja cen, ki je ni mogoče šteti za znatno.
Kot pa torej izhaja iz podatkov, ki jih je Komisija predložila v odgovor na zahtevo Splošnega sodišča in so navedeni v točki 85 te sodbe, je bilo na podlagi uporabe metode PCN mogoče ugotoviti, da so bili dampinški uvoz in izdelki, ki jih prodaja industrija Unije, popolnoma primerljivi pri treh segmentih trga ter da je do nelojalnega nižanja prodajnih cen prišlo v vsakem od teh treh segmentov, tako da v obravnavanem primeru ni bilo položaja segmentacije, kakršen je ta, ki je bil opredeljen v poročilu pritožbenega organa HP-SSST in v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 28. oktobra 2004, Shanghai Teraoka Electronic/Svet (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
V teh okoliščinah, čeprav se glede na načela, na katera je bilo opozorjeno v točkah od 77 do 80 te sodbe, lahko dodatna analiza nelojalnega nižanja prodajnih cen, kot je navedena v točki 67 izpodbijane sodbe, in sicer primerjava cen v vsakem segmentu, poleg analize, opravljene na podlagi metode PCN, in sicer primerjave glede na različne PCN, Komisiji naloži v nekaterih izjemnih okoliščinah na podlagi segmentacije zadevnega izdelka, ki vključuje velike spremembe cen med segmenti trga, tudi če je treba tej instituciji pridržati široko diskrecijsko pravico pri opredelitvi natančne metode za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, pa ta dodatna analiza v tem primeru nikakor ni bila zahtevana glede na podatke, ki jih je dala Komisija na izrecno zahtevo Splošnega sodišča po obravnavi na tem sodišču.
Dodati je mogoče, da zlasti glede obstoja velikih razlik v cenah med tremi segmenti trga iz uvodnih izjav 24 in 108 sporne uredbe izhaja, da so bile v obravnavanem primeru te razlike zlasti povezane z uporabo visokolegiranega jekla za izdelke iz sektorja proizvodnje električne energije, medtem ko se je za proizvodnjo izdelkov iz drugih dveh sektorjev uporabljalo nelegirano jeklo.
Poleg tega iz navedenih uvodnih izjav 24 in 108, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točki 105 sklepnih predlogov, izhaja, da so se pri uporabi metode PCN razlike v stroških in cenah, povezanih z legiranimi in močno legiranimi jekli, upoštevale pri primerjavi zaradi priprave PCN, zlasti prva značilnost, upoštevana v PCN, in sicer vrsta izdelka, ki močno razlikuje med nelegiranim, legiranim in visokolegiranim jeklom.
Ker so bile v obravnavanem primeru te razlike v cenah med različnimi segmenti trga zadevnega izdelka že upoštevane zlasti v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen po metodi PCN, se na podlagi tega od Komisije ni zahtevalo, naj dopolni analizo iz točke 67 izpodbijane sodbe.
Iz navedenega izhaja, da sta prvi in drugi pritožbeni razlog utemeljena. Poleg tega je treba ugotoviti, da je zato tretji del šestega pritožbenega razloga utemeljen tudi v delu, v katerem Komisija Splošnemu sodišču očita, da je prekoračilo meje sodnega nadzora, ki ga mora opraviti, s tem, da je v točkah od 59 do 66 izpodbijane sodbe presodilo, da ta institucija, ker ni opravila analize nelojalnega nižanja cen po segmentih trga, ni upoštevala vseh upoštevnih podatkov, pri tem pa ni ugotovilo očitne napake pri presoji s strani te institucije.
Četrti pritožbeni razlog
Komisija ob podpori družbe ArcelorMittal in drugih s četrtim pritožbenim razlogom izpodbija izpodbijano sodbo v delu, v katerem je Splošno sodišče v točkah od 68 do 76 te sodbe v bistvu presodilo, da Komisija v nasprotju s členom 3(2) in (3) osnovne uredbe pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen in, splošneje, pri preiskavi učinka dampinškega uvoza na cene podobnih izdelkov na trgu Unije ni upoštevala določenih količin podobnega izdelka, ki so jih izdelali vzorčeni proizvajalci Unije, in sicer 17 vrst izdelkov izmed 66, ki so jih ti proizvajalci prodajali, ampak jih vzorčeni kitajski proizvajalci izvozniki niso izvažali, in zato v tej analizi ni upoštevala vseh upoštevnih podatkov iz tega primera, kot to zahtevajo te določbe.
Trditve strank
Komisija s prvim delom četrtega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 68 do 76 izpodbijane sodbe razsodilo, da je kršila člen 3(2) in (3) osnovne uredbe, ker v okviru analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ni upoštevala 17 vrst izdelkov izmed 66, ki so jih prodajali vzorčeni proizvajalci Unije, niso pa jih prodajali vzorčeni kitajski proizvajalci izvozniki.
Splošno sodišče pa naj bi s tem, da je presodilo, da je treba pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen upoštevati vse vrste izdelkov, ki jih prodaja industrija Unije, napačno razumelo naravo te analize, saj je treba v skladu s členom 3(3) osnovne uredbe to analizo opraviti na ravni podobnega izdelka, ne pa na ravni vsake vrste izdelka ali PCN.
Komisija trdi, da je obstoj nelojalnega nižanja prodajnih cen dokazala prav za podoben izdelek. Najprej naj bi izračunala stopnje nelojalnega nižanja prodajnih cen na ravni PCN in nato določila tehtano povprečje nelojalnega nižanja prodajnih cen za vse PCN. Čeprav pri nekaterih PCN ni bilo ugotovljeno nobeno nelojalno nižanje prodajnih cen ali je bilo ugotovljeno negativno nelojalno nižanje prodajnih cen, naj to ne bi pomenilo, da protidampinške dajatve ni mogoče naložiti tudi za te PCN. Zadostovalo naj bi namreč, da se v povprečju za podoben izdelek ugotovi nelojalno nižanje prodajnih cen.
Komisija z drugim delom četrtega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je menilo, da je treba pri analizi učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije, ki jo je treba opraviti na podlagi člena 3(2) in (3) osnovne uredbe, upoštevati 17 PCN, ki so jih prodajali vzorčeni proizvajalci Unije, ki pa jih vzorčeni kitajski proizvajalci v Unijo niso izvažali, napačno uporabilo pravo.
Komisija trdi, na prvem mestu, da morebitni vpliv teh PCN na cene industrije Unije ne izhaja iz te analize, ampak glede na okoliščine primera iz ločene, tako imenovane analize „nepripisovanja“, ki jo mora Komisija opraviti v poznejši fazi na podlagi člena 3(7) navedene uredbe, kršitve katerega pa družba Hubei ni zatrjevala.
Vprašanje, obravnavano v točkah od 72 do 74 izpodbijane sodbe, in sicer ali je industrija Unije lahko utrpela znižanje cen zaradi tega, ker je ta industrija prodajala 17 PCN, ki pa jih kitajski proizvajalci izvozniki niso izvažali, spada v okvir take analize nepripisovanja.
Na drugem mestu, Komisija trdi, da se je Splošno sodišče v točki 71 izpodbijane sodbe napačno sklicevalo na točko 5.180 poročila pritožbenega organa „HP‑SSST“ in navedlo, da na podlagi nobenega elementa ni mogoče sklepati, da se pri analizi iz člena 3(2) in (3) osnovne uredbe morda ne upošteva določena količina podobnega izdelka, ki ni bil predmet nelojalnega nižanja prodajnih cen.
Kar zadeva prvi del četrtega pritožbenega razloga, družba Hubei glede trditve, da je treba nelojalno nižanje prodajnih cen dokazati na ravni podobnega izdelka, trdi, da je Splošno sodišče v točki 74 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da Komisija, ne da bi podala posebno obrazložitev, potem ko je ugotovila nelojalno nižanje prodajnih cen za nekatere vrste izdelkov, te ugotovitve ni mogla razširiti na druge vrste izdelkov, za katere ni bilo dokazano nobeno nelojalno nižanje prodajnih cen, niti na podoben izdelek v celoti.
Splošno sodišče naj bi tako upoštevalo pomisleke, ki jih je Sodišče izrazilo v točki 60 sodbe z dne 5. aprila 2017, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener/Svet (
C‑376/15 P in C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), in sicer, da čeprav bi institucije Unije iz izračuna stopnje dampinga lahko izključile transakcije izvoza v Unijo v zvezi z nekaterimi vrstami zadevnega izdelka, bi jim to omogočilo, da vplivajo na rezultat izračuna stopnje dampinga, in sicer z izključitvijo enega ali več vrst ali modelov tega izdelka.
Tako tveganje manipulacije naj bi obstajalo tudi, če Komisiji pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen ne bi bilo treba upoštevati celotne prodaje vzorčenih proizvajalcev Unije. Tako bi namreč lahko ugotovila nelojalno nižanje prodajnih cen le za del prodaje industrije Unije in to ugotovitev razširila na to celotno prodajo, ne da bi ji bilo treba pojasniti, kakšni so bili učinki te prodaje na prodajne cene.
Družba Hubei v zvezi z drugim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je trditev Komisije, da sta analiza učinkov na prodajne cene in določitev vzročne zveze fazi, ki sta popolnoma neodvisni druga od druge, brezpredmetna, ker Komisija ni izpodbijala točke 86 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče ugotovilo, da obstaja povezava med ugotovitvijo nelojalnega nižanja cen in ugotovitvijo vzročne zveze.
Vsekakor naj bi člen 3(2) osnovne uredbe v delu, v katerem se sklicuje na vpliv dampinškega uvoza na industrijo Unije, vključeval zahteve v zvezi z vzročno zvezo in nepripisovanjem, ki naj bi bile nato določene v členu 3(6) in (7) te uredbe.
Poleg tega naj Splošno sodišče v točki 71 izpodbijane sodbe ne bi zahtevalo analize nepripisovanja, ampak naj bi se pravilno sklicevalo na točko 5.180 poročila pritožbenega organa „HP-SSST“, ki v bistvu potrjuje, da je treba dokazati učinke na prodajne cene za zadevni izdelek kot celoto, ne da bi se izključile vrste izdelkov, za katere nelojalno nižanje prodajnih cen ni bilo ugotovljeno.
Presoja Sodišča
Najprej je treba pojasniti obseg kritike, ki jo je Splošno sodišče navedlo v točkah od 68 do 74 izpodbijane sodbe v zvezi z analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, kot jo je opravila Komisija, in sicer, v bistvu, da ta institucija v nasprotju s členom 3(2) in (3) osnovne uredbe v okviru te analize ni upoštevala 17 vrst izdelkov ali PCN od 66, ki so jih prodajali vzorčeni proizvajalci Unije, kar predstavlja 8 % prodaje teh proizvajalcev.
V zvezi s tem je, prvič, iz točk od 69 do 71 izpodbijane sodbe razvidno, da – kot naj bi potrjevalo poročilo pritožbenega organa „HP-SSST“ – „noben element ne omogoča ugotovitve, da se lahko pri analizi iz člena 3(2) in (3) osnovne uredbe ne upošteva določena količina podobnega izdelka, ki ni bil predmet nelojalnega nižanja prodajnih cen“, v tem primeru količina 17 vrst izdelkov, ki jih je prodajala industrija Unije, za katere ni obstajala vrsta ustreznega uvoženega izdelka.
Kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 126 sklepnih predlogov, iz tega sledi, da mora Komisija po mnenju Splošnega sodišča v vseh okoliščinah v okviru analize učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije upoštevati celotno prodajo podobnega izdelka industrije Unije.
Zato je Splošno sodišče v obravnavanem primeru menilo, da bi morala Komisija svojo analizo utemeljiti z vsemi upoštevnimi podatki in z vsemi PCN, ki so jih prodajali vzorčeni proizvajalci Unije, vključno s 17 PCN, ki jih vzorčeni kitajski proizvajalci izvozniki niso izvažali.
Drugič, Splošno sodišče je v točkah 73 in 74 izpodbijane sodbe Komisiji v bistvu očitalo, da je povezavo, ki jo je ugotovila med analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen in gibanjem cen industrije Unije, utemeljilaz napačnim dejanskim stanjem, saj ni upoštevala zadevnih 17 PCN, čeprav ni bilo mogoče izključiti, da so te vrste izdelkov „znatno prispevale k znižanju cen vzorčenih proizvajalcev Unije“, ker v sporni uredbi ni bilo posebne obrazložitve v zvezi s tem.
Kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 128 sklepnih predlogov, je Splošno sodišče s to kritiko Komisiji v bistvu očitalo, da ni preučila, v kolikšnem obsegu so cene teh 17 vrst izdelkov lahko prispevale k gibanju cen vzorčenih proizvajalcev Unije, to je k znižanju teh cen.
–
Napačna uporaba prava s strani Splošnega sodišča, ker je to presodilo, da bi morala Komisija v okviru analize učinkov dampinškega uvoza na cene industrije Unije iz člena 3(2) in (3) osnovne uredbe upoštevati vse vrste zadevnega izdelka, ki jih je ta industrija prodajala
Za utemeljitev načelne trditve, ki jo Komisija izpodbija in v skladu s katero člen 3(2) in (3) osnovne uredbe za analizo učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije, zlasti za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, zahteva, da ta institucija zagotovo upošteva vse vrste zadevnega izdelka, ki jih je ta industrija prodajala, tudi tiste, ki jih proizvajalci izvozniki niso izvažali v Unijo, in ki torej po definiciji niso bili predmet dampinga, se je Splošno sodišče v točki 71 izpodbijane sodbe sklicevalo na točko 5.180 poročila pritožbenega organa „HP‑SSST“, v kateri je ta pritožbeni organ menil, da morajo kitajski organi v tem primeru „oceniti občutljivost nelojalnega nižanja prodajnih cen dampinškega uvoza glede na delež domače proizvodnje, pri katerem ni bilo ugotovljeno nelojalno nižanje prodajnih cen“.
Ta stavek je treba postaviti v okoliščine primera, obravnavanega v tem poročilu. Ta zadeva se je namreč nanašala na poseben položaj, v katerem kitajski organi niso analizirali in torej niso ugotovili nelojalnega nižanja prodajnih cen za izdelke iz segmenta trga A, v katerem naj bi se zgoščevala nacionalna prodaja, ampak so le na ta segment razširili ugotovitve, ki izhajajo iz analize nelojalnega nižanja prodajnih cen v segmentih trga B in C, v katerih se je dampinški uvoz zgoščeval.
V takem posebnem položaju je pritožbeni organ, ki ga je ustanovil organ STO za reševanje sporov, menil, da navedeni organi iz analize nelojalnega nižanja prodajnih cen ne morejo izključiti „deleža domače proizvodnje, za katero ni bilo ugotovljeno nelojalno nižanje prodajnih cen“.
Vendar se obravnavani primer ne nanaša na tak poseben položaj, ampak na bistveno drugačen položaj.
Kot je bilo namreč že ugotovljeno pri preučitvi tretjega pritožbenega razloga, iz spisa izhaja, da v obravnavanem primeru ne gre za položaj značilne segmentacije trga zadevnega izdelka, v katerem bi bila prodaja industrije Unije zgoščena v drugem segmentu trga upoštevnega izdelka, kot je tisti, v katerem se je zgoščeval dampinški uvoz, ampak za položaj, v katerem je Komisija ugotovila, da je do nelojalnega nižanja prodajnih cen dejansko prišlo v vseh treh zadevnih segmentih.
Poleg tega ni sporno, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 38 izpodbijane sodbe, da je bil celoten kitajski uvoz lahko predmet analize nelojalnega nižanja prodajnih cen in da je bilo, kot je navedeno v točkah 68 in 74 te sodbe, v tej analizi upoštevanih 92 % obsega prodaje industrije Unije.
Poleg tega, čeprav Komisija v obravnavanem primeru pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen ni upoštevala določenega obsega nacionalne proizvodnje, in sicer količine 17 zadevnih PCN, je razlog za to, kot je sicer navedlo Splošno sodišče v točki 69 izpodbijane sodbe, da za te vrste obravnavanega izdelka ni mogla izračunati stopnje nelojalnega nižanja prodajnih cen, ker ni obstajala primerljiva vrsta uvoženega izdelka.
Zato je, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 152 sklepnih predlogov –čeprav je Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe navedlo, da cene 17 PCN „po definiciji niso nelojalne“, in v točki 71 te sodbe, da gre v obravnavanem primeru za položaj, v katerem določen obseg domače prodaje ni bil predmet nelojalnega nižanja cen – tak prikaz dejanskega stanja netočen.
Neupoštevanje zadevnih 17 PCN pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen je namreč le posledica odločitve Komisije, ki izhaja iz široke diskrecijske pravice, ki jo ima ta v zvezi s tem, da za to analizo uporabi metodo PCN, ki se ji sicer kot taki ni nasprotovalo, kot je navedlo Splošno sodišče v točki 37 izpodbijane sodbe.
Iz tega sledi, da se je Splošno sodišče v točki 71 izpodbijane sodbe napačno oprlo na točko 5.180 poročila pritožbenega organa „HP‑SSST“, da bi potrdilo, da obstaja načelo, v skladu s katerim bi morala Komisija pri preučitvi učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije in zlasti pri analizi nelojalnega nižanja cen vedno upoštevati vse vrste zadevnega izdelka, ki jih ta industrija prodaja.
Vendar družba Hubei trdi, da lahko to načelo temelji na analogni uporabi spoznanj, ki izhajajo iz sodbe z dne 5. aprila 2017, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener/Svet (
C‑376/15 P in C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
).
Vendar te trditve, ki jo je družba Hubei, kot je razvidno iz točke 24 izpodbijane sodbe, navedla že pred Splošnim sodiščem, ampak se Splošno sodišče o njej ni izreklo, ni mogoče sprejeti.
Sodišče je namreč v točki 61 sodbe z dne 5. aprila 2017, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener/Svet (
C‑376/15 P in C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), razsodilo, da člena 2(11) osnovne uredbe glede na njegovo besedilo, cilj in okvir, v katerega se umešča, ni mogoče razlagati tako, da dovoljuje izključitev iz izračuna stopnje dampinga izvoznih transakcij v Unijo za nekatere vrste zadevnega izdelka, in da iz te določbe, nasprotno, izhaja, da morajo institucije Unije za ta izračun upoštevati vse te transakcije.
Sodišče je v točki 60 te sodbe menilo, da bi vsaka drugačna razlaga tem institucijam dala možnost vplivati na rezultat izračuna stopnje dampinga, s tem, da bi izključile eno ali več vrst ali modelov zadevnega izdelka.
Vendar je treba ugotoviti, da ugotovitev iz navedene sodbe v delu, v katerem se nanašajo na razlago člena 2(11) osnovne uredbe, ni mogoče prenesti na analizo vpliva dampinškega uvoza na cene Unije, ki jo nalaga člen 3(2) in (3) te uredbe.
V zvezi z besedilom tega člena 2(11) je namreč Sodišče v točki 53 sodbe z dne 5. aprila 2017, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener/Svet (
C‑376/15 P in C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), poudarilo, da ker ta določba izrecno določa, da se mora pri izračunu stopnje dampinga, ne glede na metodo primerjave normalne vrednosti in uporabljene izvozne cene, upoštevati „cena vsega izvoza“, institucije Unije iz izračuna stopnje dampinga ne morejo izključiti izvoznih transakcij v zvezi z nekaterimi vrstami zadevnega izdelka.
Besedilo člena 3(2) in (3) osnovne uredbe pa je povsem drugačno, saj ne določa niti ne vsebuje namiga o tem, da je treba pri analizi vpliva dampinškega uvoza na cene industrije Unije v vseh okoliščinah upoštevati celotno prodajo te industrije.
Nasprotno, v besedilu člena 3(2) in (3) osnovne uredbe je določeno, da te določbe Komisiji ne nalagajo, da mora pri analizi učinka dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije nujno upoštevati celotno prodajo podobnega izdelka v industriji Unije.
Kot trdi tudi Komisija, to potrjuje temeljna razlika med določitvijo stopnje dampinga in analizo – za namene ugotavljanja škode – vpliva dampinškega uvoza na cene industrije Unije, pri kateri gre za to, da se pri analizi ne primerja prodaja istega podjetja, kot je to v primeru določitve stopnje dampinga, ki se izračuna na podlagi podatkov o izvozu zadevnega proizvajalca izvoznika, ampak več podjetij, in sicer vzorčeni proizvajalci izvozniki in podjetja, ki so del industrije Unije.
Primerjava prodaje teh podjetij je pogosto precej težja pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen kot pri določanju stopnje dampinga, ker se nabor vrst izdelkov, ki jih prodajajo ta različna podjetja, le delno prekriva.
Kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 145 sklepnih predlogov, je ta nevarnost, da nekaterih vrst izdelkov ne bi bilo mogoče upoštevati pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen zaradi razlike v naboru izdelkov, ki jih ta različna podjetja prodajajo, še večja, če so PCN bolj podrobne.
Čeprav je namreč korist tega, da je PCN podrobnejša, to, da se primerjajo vrste izdelkov, ki imajo več skupnih fizičnih in tehničnih značilnosti, pa je to, nasprotno, manj ugodno, ker se poveča možnost, da za nekatere vrste izdelkov, ki jih prodajajo ene ali druge zadevne družbe, ni ustreznih izdelkov in jih torej ni mogoče primerjati niti upoštevati pri tej analizi.
Nazadnje, čeprav ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri odločanju, katero metodo bo izbrala za analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen, ki ima lahko kot neizogibno posledico, kot je to pri metodi PCN, da nekaterih vrst izdelkov ni mogoče primerjati in se zato v okviru te analize ne upoštevajo, je ta institucija omejena z obveznostjo, ki ji je naložena s členom 3(2) osnovne uredbe, da se opravi objektiven preizkus učinkov dampinga na cene industrije Unije.
Na podlagi tega je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da mora Komisija pri analizi učinkov dampinškega uvoza na cene industrije Unije iz člena 3(2) in (3) osnovne uredbe in zlasti pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen v vseh okoliščinah upoštevati vse izdelke, ki jih prodaja ta industrija, vključno z vrstami zadevnega izdelka, ki jih vzorčeni proizvajalci izvozniki niso izvozili, v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo.
–
Napačna uporaba prava s strani Splošnega sodišča, ker je to presodilo, da je bila Komisija pri analizi učinkov dampinškega uvoza na prodajne cene industrije Unije, ki je določena v členu 3(2) in (3) osnovne uredbe, dolžna preučiti ukrep, s katerim so lahko prodajne cene 17 vrst obravnavanega izdelka prispevale k znižanju prodajnih cen vzorčenih proizvajalcev Unije
Kot je že bilo navedeno v točki 134 te sodbe, je Splošno sodišče v točkah 73 in 74 izpodbijane sodbe Komisiji v bistvu očitalo, da je povezavo, ki jo je ugotovila med analizo nelojalnega nižanja prodajnih cen in gibanjem cen industrije Unije, utemeljila z napačnim dejanskim stanjem, ker ni upoštevala 17 od 66 PCN, čeprav ni mogoče izključiti, da so, ker v zvezi s tem ni bilo posebne obrazložitve v sporni uredbi, te vrste izdelkov „nezanemarljivo prispevale k zniževanju cen vzorčenih proizvajalcev Unije“.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da analiza, ki jo nalaga člen 3(2) in (3) osnovne uredbe, zajema preučitev učinka „dampinškega uvoza“ na prodajne cene industrije Unije.
Ta analiza pa ne vključuje preiskave učinkov na prodajne cene industrije Unije, kot je ta iz točke 74 izpodbijane sodbe, ne dampinškega uvoza, ampak 17 vrst zadevnega izdelka, ki jih prodaja ta industrija in ki po definiciji niso del tega uvoza.
Poleg tega, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točki 151 sklepnih predlogov, če bi preiskava iz točke 74 izpodbijane sodbe privedla do tega, da bi se dejansko ugotovil „nezanemarljiv“ vpliv 17 zadevnih PCN na znižanje prodajnih cen industrije Unije, bi bilo tako sklepanje mogoče pojasniti le iz dveh razlogov.
Tako sklepanje bi bilo namreč mogoče pojasniti, prvič, z dejstvom, da je dampinški uvoz na prodajne cene teh 17 vrst izdelka imel še večje učinke od tistih, ki jih je Komisija določila za druge vrste izdelkov, glede katerih je bilo ugotovljeno nelojalno nižanje prodajnih cen.
Vendar v tem primeru sklepanja o obstoju škodljivih učinkov na cene podobnega izdelka zaradi uvoza na trg Unije nikakor ni mogoče izpodbijati kot napačnega. Tako sklepanje lahko kvečjemu pomeni, da je prišlo do večjega nelojalnega nižanja cen, s čimer se je okrepilo ugotavljanje obstoja škode.
Drugič, če bi bilo mogoče navedeno sklepanje pojasniti z vplivom drugih dejavnikov, kot je uvoz, ki je prispeval k škodi, nastali industriji Unije, v smislu člena 3(7) osnovne uredbe, bi preiskava vpliva teh drugih dejavnikov spadala v tako imenovano analizo „nepripisovanja“ iz te določbe, na kršitev katere se družba Hubei ni sklicevala v okviru tožbenih razlogov, ki jih je Splošno sodišče preučilo in sprejelo, in na podlagi katere torej ni bilo mogoče ugoditi njeni tožbi.
Poleg tega, kot trdi Komisija v okviru tretjega dela šestega pritožbenega razloga in kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točkah od 169 do 171 sklepnih predlogov, je bilo v točki 74 izpodbijane sodbe pravo napačno uporabljeno zaradi nečesa drugega.
Splošno sodišče je namreč v navedeni točki 74 Komisiji očitalo, da ni preučila vpliva, ki so ga lahko imele cene 17 vrst zadevnega izdelka, za katere ni bilo mogoče ugotoviti nelojalnega nižanja prodajnih cen, na gibanje prodajnih cen proizvajalcev Unije, pri tem pa v zvezi s tem ni ugotovilo očitne napake pri presoji, ki bi jo bilo mogoče pripisati Komisiji.
Splošno sodišče pa je s tako odločitvijo prekoračilo meje, ki – kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točkah od 35 do 37 te sodbe – so sodišču Unije določene pri sodnem nadzoru zakonitosti akta, kot je sporna uredba, zaradi široke diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija pri analizi nelojalnega nižanja prodajnih cen, v skladu z obveznostmi, ki so ji v zvezi s tem naložene v členu 3(2) in (3) osnovne uredbe.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je bilo v točkah od 68 do 76 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo in da je treba zato četrti pritožbeni razlog, ki se nanaša na napačno razlago člena 3(2) in (3) osnovne uredbe, sprejeti, ne da bi bilo treba preučiti peti pritožbeni razlog, s katerim se te točke grajajo glede zatrjevane kršitve člena 17 te uredbe, ki temu sklepanju, tudi če bi bila utemeljena, ne bi ničesar dodala.
Nazadnje, tretji del šestega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ker je Splošno sodišče pri presoji analize nelojalnega nižanja prodajnih cen, ki jo je opravila Komisija, izvedlo prevelik sodni nadzor, je utemeljen v delu, navedenem v točkah od 167 do 169 te sodbe. Tega pritožbenega razloga poleg tega ni treba preučiti, ker se nanaša na točke izpodbijane sodbe, za katere je bila v okviru preučitve četrtega pritožbenega razloga že ugotovljena napačna uporaba prava.
Glede na vse navedeno, ker so pritožbeni razlogi od prvega do četrtega in tretji del šestega pritožbenega razloga utemeljeni, je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba preučiti peti pritožbeni razlog niti prvega in drugega dela šestega pritožbenega razloga.
Postopek pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to ob razveljavitvi odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
V obravnavanem primeru v zvezi s prvim in drugim pritožbenim razlogom družbe Hubei zadostuje ugotoviti, da zlasti glede na preudarke, navedene v točkah od 103 do 115 te sodbe ter v točkah 159 in 162 te sodbe, nobena očitna napaka pri presoji ni vplivala na analizo Komisije, ki je bila opravljena v sporni uredbi ter ki se nanaša na nelojalno nižanje prodajnih cen, na učinke dampinškega uvoza na prodajne cene podobnih proizvodov na trgu Unije in na obstoj vzročne zveze na podlagi člena 3(2), (3) in (6) osnovne uredbe. Ta pritožbena razloga je torej treba zavrniti kot neutemeljena.
Stanje postopka pa ne dovoljuje odločitve o tretjem in četrtem pritožbenem razlogu, ki ju družba Hubei navaja v utemeljitev ničnostne tožbe in ki ju Splošno sodišče ni preučilo. Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču.
Stroški
Ker se zadeva odstopi Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških pridrži.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 24. septembra 2019, Hubei Xinyegang Special Tube/Komisija (
T‑500/17
, neobjavljena,
EU:T:2019:691
), se razveljavi.

2.
Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

3.
Odločitev o stroških se pridrži.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.