CELEX: 62021CJ0040
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lēmums 2006/928/EK
Mehānisms, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju
Eiropas Savienības Pamattiesību harta
15. panta 1. punkts
47. pants
49. panta 3. punkts
Vēlēts amats valsts pārvaldē
Interešu konflikts
Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts aizliegums uz iepriekš noteiktu laikposmu ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē
Papildus pilnvaru izbeigšanai noteikts sods
Samērīguma princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (OV 2006, L 354, 56. lpp.), kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 15. panta 1. punktu, 47. pantu un 49. panta 3. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp T.A.C. un
Agenția Națională de Integritate
(ANI)
(Integritātes valsts aģentūras, Rumānija; turpmāk tekstā – “aģentūra”) par šīs aģentūras ziņojumu, kurā konstatēts, ka T.A.C., pildot mēra amata funkcijas, nav ievērojis noteikumus par interešu konfliktu administratīvās lietās.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Lēmums 2006/928 tika pieņemts saistībā ar Rumānijas pievienošanos Eiropas Savienībai 2007. gada 1. janvārī, pamatojoties uz Akta par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas [S]avienības pamatā (OV 2005, L 157, 203. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās akts”), kas stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī, 37. un 38. pantu. Šī lēmuma  1.–6. un  9. apsvērums ir formulēti šādi:
“(1)      Eiropas Savienība ir izveidota, balstoties uz tiesiskuma principu, kas ir kopīgs visām dalībvalstīm.
(2)      Brīvības, drošības un tiesiskuma un iekšējā tirgus telpa, ko izveidoja ar Līgumu par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ir balstīta uz savstarpēju pārliecību, ka visu dalībvalstu administratīvajos un tiesu lēmumos un praksē pilnībā ievēro tiesiskumu.
(3)      Tas visām dalībvalstīm nozīmē, ka pastāv objektīva, neatkarīga un efektīva tiesu un administratīvā sistēma, kas,
inter alia
, ir atbilstoši sagatavota cīņai pret korupciju.
(4)      Rumānija 2007. gada 1. janvārī kļūs par Eiropas Savienības dalībvalsti. [Eiropas] Komisija ir ņēmusi vērā lielos centienus, lai pabeigtu Rumānijas sagatavošanos dalībai, bet tajā pašā laikā savā 2006. gada 26. septembra ziņojumā tā ir apzinājusi jautājumus, kuri vēl jāatrisina, īpaši attiecībā uz tiesu sistēmas un tiesībaizsardzības iestāžu atbildību un efektivitāti, kur vēl joprojām ir vajadzīgi turpmāki panākumi, lai nodrošinātu resursus to pasākumu īstenošanai un piemērošanai, kas pieņemti, lai izveidotu iekšējo tirgu un brīvības, drošības un tiesiskuma telpu.
(5)      Ar Pievienošanās akta 37. pantu Komisiju pilnvaro veikt atbilstošus pasākumus gadījumā, ja Rumānija radītu nopietnu iekšējā tirgus darbības traucējumu risku, neizpildot saistības, kuras tā uzņēmusies. Ar Pievienošanās akta 38. pantu Komisiju pilnvaro veikt atbilstošus pasākumus gadījumā, ja pastāv būtisku nepilnību nopietna iespējamība attiecībā uz to, kā Rumānijā tiek transponēti, īstenoti vai piemēroti tiesību akti, kas pieņemti atbilstīgi ES Līguma VI sadaļai, un tiesību akti, kas pieņemti atbilstīgi EK Līguma IV sadaļai.
(6)      Neatrisinātie jautājumi saistībā ar tiesu sistēmas un tiesībaizsardzības iestāžu atbildību un efektivitāti attaisno mehānisma izveidi, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju.
[..]
(9)      Šo lēmumu groza, ja atbilstoši Komisijas novērtējumam ir jākoriģē kritēriji. Šo lēmumu atceļ, kad ir pienācīgi izpildīti visi kritēriji.”
Lēmuma 2006/928 1. pantā ir paredzēts:
“Rumānijai līdz katra gada 31. martam un pirmo reizi līdz 2007. gada 31. martam ir jāziņo Komisijai par gūtajiem panākumiem katra no pielikumā minētajiem trūkumiem novēršanā.
Komisija jebkurā laikā var sniegt tehnisku palīdzību, veicot dažādus pasākumus, vai vākt informāciju par šiem trūkumiem un apmainīties ar to. Turklāt Komisija jebkurā laikā šajā nolūkā var organizēt ekspertu delegācijas uz Rumāniju. Rumānijas iestādes sniedz šajā sakarā vajadzīgo atbalstu.”
Šī lēmuma 2. pantā ir noteikts:
“Komisija savas piezīmes un konstatējumus par Rumānijas ziņojumu pirmo reizi dara zināmus Eiropas Parlamentam un Padomei 2007. gada jūnijā.
Komisija turpmāk sniedz ziņojumus pēc vajadzības, bet ne retāk kā reizi sešos mēnešos.”
Minētā lēmuma 4. pantā ir noteikts:
“Šis lēmums ir adresēts visām dalībvalstīm.”
Šī paša lēmuma pielikums ir formulēts šādi:
“Trūkumi, kas jānovērš Rumānijai un kuri minēti 1. pantā.
1)      Jānodrošina pārredzamāks un efektīvāks tiesas process, īpaši, palielinot Tiesnešu augstākās padomes resursus un paaugstinot tās atbildību. Jāziņo par jaunā civilprocesa kodeksa un kriminālprocesa kodeksa ietekmi un tā jāuzrauga.
2)      Kā paredzēts, jāizveido integritātes aģentūra, kuras pienākums ir pārbaudīt īpašumus, neatbilstības un iespējamos interešu konfliktus, un pieņemt saistošus lēmumus, uz kuru pamata var piemērot preventīvas sankcijas.
3)      Pamatojoties uz gūtajiem panākumiem, jāturpina profesionālas, objektīvas izmeklēšanas apsūdzībās par augsta līmeņa korupciju.
4)      Jāveic turpmāki pasākumi, lai novērstu un apkarotu korupciju, īpaši vietējās pašvaldībās.”

Rumānijas tiesību akti
2010. gada 1. septembra
legea nr. 176/2010 privind integritatea în exercitarea funcțiilor și demnităților publice, pentru modificarea și completarea legii nr. 144/2007 privind înființarea, organizarea și funcționarea Agenției Naționale de Integritate, precum și pentru modificarea și completarea altor acte normative
(Likums Nr. 176/2010 par integritāti amatpersonas funkciju un pienākumu izpildē, ar kuru groza un papildina Likumu Nr. 144/2007 par Integritātes valsts aģentūras izveidi, organizāciju un darbību, kā arī groza un papildina citus normatīvus aktus) (2010. gada 2. septembra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 621; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 176/2010”), 25. pantā ir noteikts:
“(1) Ja persona ir izdevusi administratīvu aktu, noslēgusi tiesisku darījumu, pieņēmusi lēmumu vai piedalījusies lēmuma pieņemšanā, pārkāpjot juridiskus pienākumus, kuri  saistīti ar interešu konfliktu vai nesaderības situāciju, viņas rīcība ir disciplinārpārkāpums, kas ir sodāms saskaņā ar tiesību normām, kuras ir piemērojamas attiecīgajam amatam, funkcijai vai darbībai, ciktāl šajā likumā nav paredzētas atkāpes un ja rīcība neietver noziedzīgu nodarījumu veidojošus elementus.
(2)      Personai, kas ir atstādināta vai atbrīvota no amata pienākumu izpildes saskaņā ar [šī panta] 1. punktu vai attiecībā uz ko  ir konstatēta interešu konflikta esamība vai nesaderības situācija, trīs gadus no dienas, kurā persona tika atstādināta vai atbrīvota no attiecīgā amata valsts pārvaldē, vai no pilnvaru automātiskas izbeigšanas dienas vairs nav tiesību pildīt valsts amatpersonas funkcijas vai pienākumus, uz kuriem attiecas šā likuma tiesību normas, izņemot tiesību normas vēlēšanu jomā. Ja persona ir ieņēmusi vēlētu amatu, tā vairs nevar ieņemt to pašu amatu trīs gadu laikā no pilnvaru izbeigšanās dienas. Ja nesaderības situācijas vai interešu konflikta konstatējuma dienā persona vairs neieņem amatu valsts pārvaldē, trīs gadu aizliegums saskaņā ar likumu sākas no dienas, kurā novērtējuma ziņojums ir kļuvis galīgs, vai no dienas, kurā tiesas nolēmums, kas apstiprina interešu konflikta vai nesaderības situācijas esamību, ir kļuvis galīgs un neatsaucams.
[..]”
Atbilstoši 2009. gada 17. jūlija
legea nr. 286/2009 privind Codul penal
(2009. gada 24. jūlija
Monitorul Oficial al României,
I daļa, Nr. 510; Likums Nr. 286/2009 par

Kriminālkodeksu) – redakcijā, kas bija spēkā pamatlietas faktu laikā, – 66. panta 1. punktam:
“Papildsodā, ar ko aizliedz izmantot noteiktas tiesības, ietilpst aizliegums uz laikposmu no viena līdz pieciem gadiem izmantot vienu no vai vairākas turpmāk minētās tiesības:
a)      tiesības kandidēt vēlēšanās un tikt ievēlētam valsts iestādēs vai jebkurā citā amatā valsts pārvaldē;
b)      tiesības pildīt funkcijas, kas saistītas ar publiskās varas prerogatīvu īstenošanu.”
Kriminālkodeksa 301. panta “Interešu konflikts” 1. punktā ir precizēts:
“Par valsts amatpersonas pienākumu izpildes laikā izdarītu darbību vai piedalīšanos lēmuma pieņemšanā, kas tieši vai netieši ļāvusi minētajai personai, tās laulātajam, kādam no radiniekiem vai radiniekiem svainībā līdz otrajai pakāpei [..] iegūt mantisku labumu, soda ar brīvības atņemšanu no gada līdz pieciem gadiem un papildsodu, kas paredz aizliegumu īstenot tiesības ieņemt amatu valsts pārvaldē.”

Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Prasītājs pamatlietā 2016. gada 22. jūnija tika ievēlēts par mēru MN (Rumānija) pašvaldībā uz laikposmu no 2016. līdz 2022. gadam.
2019. gada 25. novembra novērtējuma ziņojumā aģentūra konstatēja, ka prasītājs nav ievērojis noteikumus par interešu konfliktu administratīvās lietās. Prasītājs savu  pilnvaru laikā ar patapinājuma līgumu uz pieciem gadiem esot piešķīris apvienībai, kuras dibinātāja un priekšsēdētāja vietniece bija viņa laulātā, tiesības kultūras pasākumu organizēšanai bez atlīdzības izmantot dažas pilsētai piederošas telpas.
Gadījumā, ja šis ziņojums, kurā konstatēts prasītāja pamatlietā pieļautais interešu konflikts, kļūtu galīgs un it īpaši ja prasītājs to  neapstrīdētu, atbilstoši valsts tiesībām tā pilnvaras automātiski izbeigtos un viņam papildus tiktu noteikts aizliegums trīs gadus ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē.
Ar 2019. gada 19. decembra prasības pieteikumu prasītājs pamatlietā cēla prasību
Tribunalul București
(Bukarestes apgabaltiesa, Rumānija) atcelt šo ziņojumu, apgalvojot  it īpaši, ka Savienības tiesībām esot pretrunā valsts tiesību akts, saskaņā ar ko  personai, par kuru uzskata, ka tā rīkojusies interešu konflikta situācijā, automātiski tiek uzlikts tāds sods kā aizliegums trīs gadus ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē; un šo sodu nav iespējams grozīt, ņemot vērā izdarītā pārkāpuma smagumu.
Tā kā minētā tiesa atzina, ka lieta tai nav piekritīga, lieta tika nodota
Curtea de Apel Timişoara
(Timišoaras apelācijas tiesa, Rumānija).
Šī tiesa vispirms norāda, ka uz pamatlietu attiecas Savienības tiesības, jo ar Likumu Nr. 176/2010 tiekot īstenots Lēmuma 2006/928 pielikumā minētais otrais trūkumu novēršanas mērķis. Arī aģentūra esot izveidota, lai sasniegtu šo mērķi.
Minēta tiesa turklāt norāda – atbilstoši šī likuma 25. pantam, ja attiecībā uz personu, kas ieņem vēlētu amatu valsts pārvaldē, tiek konstatēts interešu konflikts un šis konstatējums iegūst galīgu raksturu, tās pilnvaras automātiski tiek izbeigtas. Turklāt šī panta 2. punktā paredzētais papildu aizliegums trīs gadus ieņemt minētos amatus darbojoties automātiski, neizvērtējot nedz šī aizlieguma nepieciešamību, nedz arī to piemērojot atšķirīgi, atkarībā no pārkāpuma smaguma. Saskaņā ar
Curtea Constituțională
(Konstitucionāla tiesa, Rumānija) judikatūru minētais aizliegums attiecas uz visiem šī likuma 1. pantā paredzētajiem vēlētiem amatiem valsts pārvaldē, neraugoties uz šajā tiesību normā izmantoto jēdzienu “tas pats amats”. Turklāt ne pilnvaru izbeigšanu, ne aizliegumu ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē nevar apstrīdēt tiesā, jo tiesa, kurā celta prasība par aģentūras sniegtā novērtējuma ziņojuma likumību, var tikai pārbaudīt, vai ieinteresētajai personai pārmestie fakti ir vai nav interešu konflikts, taču tā nevar lemt par sodiem, kas izriet no šī ziņojuma.
Papildus iesniedzējtiesa norāda – lai gan šajā lietā nav konstatēts, ka prasītājs pamatlietā būtu izdarījis kādu noziedzīgu nodarījumu, Kriminālkodeksa 301. panta 1. punktā ir paredzēts nodarījums, kuru veido interešu konflikts un par kuru var uzlikt arī šī kodeksa 66. panta 1. punktā paredzēto papildsodu, ar ko nosaka aizliegumu īstenot tiesības ieņemt amatu valsts pārvaldē. Šī tiesa uzskata, ka tāpēc ir nepieciešams noteikt, vai tāpat kā pēdējais minētais sods, Likuma Nr. 176/2010 25. panta 2. punktā paredzētais aizliegums ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē ir jāizvērtē, ņemot vērā Hartas 49. pantā garantēto sodu samērīguma principu, un apstiprinošas atbildes gadījumā, vai minētais princips nepieļauj šādu sodu.
Visbeidzot, minētā tiesa uzskata – ir jāpārbauda, vai Hartas 15. panta 1. punktam un 47. pantam ir pretrunā valsts tiesību norma, ar ko automātiski uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu uzliek šo sodu, neļaujot tiesai izvērtēt tā nepieciešamību vai apjomu, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus.
Šādos apstākļos
Curtea de Apel Timişoara
(Timišoaras apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Hartas] 49. pantā nostiprinātais sodu samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī faktiem, kas valsts tiesībās nav formāli definēti kā noziegums, bet kas var būt uzskatāmi par “apsūdzību krimināllietā” [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”)] 6. panta izpratnē, ievērojot Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā izstrādātos kritērijus, it īpaši, ievērojot soda bardzības kritēriju, kā pamatlietā izskatāmajā gadījumā, kas attiecas uz interešu konflikta vērtējumu, kura rezultātā var tikt piemērots papildsods – aizliegums ieņemt vēlētus amatus valsts pārvaldē uz trim gadiem?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai [Hartas] 49. pantā nostiprinātais sodu samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu īstenojošā valsts tiesiskā regulējuma tiesību normu, saskaņā ar kuru interešu konflikta konstatējuma gadījumā personai, kas  ieņem vēlētu amatu valsts pārvaldē, automātiski saskaņā ar likumu (
ope legis
) tiek piemērots papildsods – aizliegums uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu ieņemt vēlētus amatus valsts pārvaldē, neparedzot iespēju uzlikt sodu, kas būtu samērīgs ar izdarīto pārkāpumu?
3)      Vai Hartas 15. panta 1. punktā garantētās tiesības strādāt, kā arī Hartas 47. pantā garantētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu īstenojošā valsts tiesiskā regulējuma tiesību normu, saskaņā ar kuru interešu konflikta konstatējuma gadījumā personai, kas  ieņem vēlētu amatu valsts pārvaldē, automātiski saskaņā ar likumu (
ope legis
) tiek piemērots papildsods – aizliegums uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu ieņemt vēlētus amatus valsts pārvaldē, neparedzot iespēju uzlikt sodu, kas būtu samērīgs ar izdarīto pārkāpumu?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pieņemamību
Aģentūra un Rumānijas valdība apstrīd prejudiciālo jautājumu pieņemamību. Tās, pirmkārt, norāda, ka Harta neesot piemērojama pamatlietā, jo šajā gadījumā netiekot īstenotas Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē. Otrkārt, tās piebilst, ka uzdotajiem jautājumiem neesot nozīmes un ka izvirzītā problēma esot tikai hipotētiska rakstura, jo strīda pamatlietā mērķis esot vienīgi atcelt novērtējuma ziņojumu, kurā konstatēts prasītāja pamatlietā pieļautais interešu konflikts, un tas neattiecoties uz jautājumu par sodiem.
Jāatgādina, ka Hartas piemērošanas joma, ciktāl runa ir par dalībvalstu rīcību, ir noteikta tās 51. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru uz dalībvalstīm Hartas noteikumi attiecas tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. 51. panta 1. punkts apstiprina Tiesas pastāvīgās judikatūras atziņu, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir jāpiemēro visās situācijās, kuras reglamentētas Savienības tiesībās, taču ne ārpus šādām situācijām (2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība), C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas norādēm, kā arī no pamatojuma attiecībā uz Likumu Nr. 176/2010 izriet, ka ar šo likumu tiek īstenots Lēmuma 2006/928 pielikumā minētais otrais trūkumu novēršanas mērķis, proti, izveidot integritātes aģentūru, kuras pienākums ir pārbaudīt īpašumus, neatbilstības un iespējamos interešu konfliktus un pieņemt saistošus lēmumus, uz kuru pamata var piemērot preventīvas sankcijas.
Kā Tiesa ir nospriedusi, šī lēmuma pielikumā minētie trūkumu novēršanas mērķi Rumānijai ir saistoši tādā izpratnē, ka šai dalībvalstij ir īpašs pienākums sasniegt šos mērķus un pēc iespējas ātrāk veikt piemērotus pasākumus minēto mērķu sasniegšanai. Tāpat minētajai dalībvalstij ir jāatturas no jebkādu tādu pasākumu īstenošanas, kas varētu apdraudēt šo mērķu sasniegšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 18. maijs,
Asociaţia “Forumul Judecătorilor din România”
u.c., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 un C‑397/19, EU:C:2021:393, 172. punkts).
Turklāt ar minēto lēmumu Rumānijai ir uzlikts pienākums efektīvi un neatkarīgi apkarot iespējamo apdraudējumu Savienības finanšu interesēm, korupciju un it īpaši augsta līmeņa korupciju, kā arī paredzēt efektīvus un atturošus sodus korupcijas gadījumiem vispār (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris,
Euro Box Promotion
u.c., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19, EU:C:2021:1034, 189. un 190. punkts un tajos minētā judikatūra).
Šajā ziņā Tiesa ir arī precizējusi, ka Rumānijai ir brīva izvēle attiecībā uz piemērojamiem sodiem, kuri var būt administratīvie sodi, kriminālsodi vai abu šo sodu kombinācija, taču šo kompetenci ierobežo samērīguma, līdzvērtības un efektivitātes principi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris,
Euro Box Promotion
u.c., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19, EU:C:2021:1034, 191. un 192. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
No šiem apsvērumiem – kā arī no tā, ko ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 21. punktā, – izriet, ka Likums Nr. 176/2010, konkrēti tā 25. pants, ir pasākums, ar ko īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc minētais Hartas pants ir piemērojams pamatlietā.
Attiecībā uz pamatlietas priekšmetu, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi atbilstoši pašas noteiktajam tiesiskajam regulējumam un faktiskajiem apstākļiem un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Atteikties lemt par valsts tiesas lūgumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2018. gada 13. novembris,
Levola Hengelo
, C‑310/17, EU:C:2018:899, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidro – ja šī sprieduma 12. punktā minētā novērtējuma ziņojuma likumība tiktu apstiprināta ar iesniedzējtiesā celtās prasības noraidīšanu, prasītājam pamatlietā bez iespējas apstrīdēt šo aizliegumu citā tiesvedībā automātiski tiktu aizliegts trīs gadus ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē atbilstoši Likuma Nr. 176/2010 25. panta 2. punktam.
Tāpēc nav acīmredzams, ka Hartas tiesību normu interpretācijai nebūtu nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu vai ka problēma būtu hipotētiska rakstura.
Tāpēc prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.

Par lietas būtību

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams valsts tiesību aktam, kurā administratīvā procesa beigās ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts.
Hartas 49. panta 3. punkts, kurā paredzēts, ka sodu bardzība nedrīkst būt nesamērīga ar noziedzīgā nodarījuma smagumu, attiecas uz krimināltiesiska rakstura sodiem. Tāpēc ir jāpārbauda, vai šādam aizliegumam ir krimināltiesisks raksturs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris,
ECOTEX BULGARIA
, C‑544/19, EU:C:2021:803, 90. punkts).
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru par Hartas 50. panta interpretāciju, kas transponēta tās 49. panta 3. punktā, lai izvērtētu soda krimināltiesisko raksturu, nozīme ir trīs kritērijiem. Pirmais kritērijs ir attiecīgā nodarījuma juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās, otrais ir pats nodarījuma veids, un trešais – soda, ko attiecīgajai personai varētu piespriest, bardzības pakāpe (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris,
ECOTEX BULGARIA
, C‑544/19, EU:C:2021:803, 91. punkts, kā arī 2022. gada 22. marts,
bpost
, C‑117/20, EU:C:2022:202, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pat tādu nodarījumu gadījumā, kuri valsts tiesībās nav kvalificēti kā “noziedzīgi”, šāds raksturs tomēr var izrietēt no paša attiecīgā nodarījuma rakstura un sodu, ko tas var izraisīt, bardzības pakāpes (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti), C‑439/19, EU:C:2021:504, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai gan tas, vai pamatlietā aplūkotajam pasākumam ir krimināltiesisks raksturs Hartas 49. panta 3. punkta izpratnē, atbilstoši minētajiem kritērijiem ir jāizvērtē iesniedzējtiesai, Tiesa, lemdama par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tomēr var sniegt paskaidrojumus, lai palīdzētu šai tiesai veikt vērtējumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris
ECOTEX BULGARIA
, C‑544/19, EU:C:2021:803, 92. punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz pirmo kritēriju par nodarījuma juridisko kvalifikāciju valsts tiesībās gan no Likuma Nr. 176/2010 25. panta 1. punkta, kurā ir atsauce uz “disciplinārpārkāpumu”, formulējuma, gan no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minētās valsts judikatūras, proti,
Curtea Constituțională
(Konstitucionālā tiesa) judikatūras, izriet, ka Rumānijas tiesībās nedz automātiska pilnvaru izbeigšana gadījumā, ja tiek konstatēts interešu konflikts, nedz šai pilnvaru izbeigšanai noteiktais papildu aizliegums ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē netiek uzskatīts par kriminālsodu. Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka šie pasākumi tiek noteikti atbilstoši administratīvajam procesam. Lai arī ir tiesa, ka Rumānijas tiesībās ir paredzēts arī noziedzīgs nodarījums, ko veido interešu konflikts, par to piemērojamie sodi – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 31. punktā – tiek uzlikt atbilstoši atsevišķai un neatkarīgai procedūrai.
Attiecībā uz otro kritēriju saistībā ar pašu nodarījuma raksturu, tas nozīmē, ka ir jāpārbauda, vai attiecīgajam pasākumam tostarp ir represīvs mērķis, kāds ir raksturīgs krimināltiesiskam sodam Hartas 49. panta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti), C‑439/19, EU:C:2021:504, 89. punkts, kā arī 2021. gada 6. oktobris,
ECOTEX BULGARIA
, C‑544/19, EU:C:2021:803, 94. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un lietas dalībnieku apsvērumiem Tiesā izriet, ka Likuma Nr. 176/2010 mērķis ir nodrošināt integritāti un pārskatāmību valsts amatpersonas funkciju un pienākumus izpildē, kā arī novērst korupciju iestādēs un ka tāds pasākums, ar ko nosaka aizliegumu ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, kāds var tik piemērots pamatlietā, ietilpst plašākā tādu pasākumu kopumā, kuriem visiem – papildinošā veidā – ir šāds mērķis un kuri tādējādi sekmē Lēmumā 2006/928 paredzēto trūkumu novēršanas mērķu sasniegšanu. Šī aizlieguma, kā arī pilnvaru automātiskas izbeigšanas mērķis ir saglabāt valsts pārvaldes pareizu darbību un pārskatāmību, neatgriezeniski izbeidzot interešu konflikta situācijas.
Šajā ziņā Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir nospriedusi – attiecībā uz aizliegumu kandidēt vēlēšanās un ieņemt vēlētu amatu, kam ir šāds mērķis un kas ir vērsts uz vēlētu iestāžu brīvu lēmumu pieņemšanu, ka tam nav sodīšanas raksturs, pat ja tas tiktu piespriests pēc notiesāšanas par korupciju (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2021. gada 18. maijs,
Galan
pret Itāliju, CE:ECHR:2021:0518DEC006377216, 85. un 97. punkts, kā arī ECT spriedumu, 2021. gada 17. jūnijs,
Miniscalco
pret Itāliju, CE:ECHR:2021:0617JUD005509313, 64. un 73. punkts).
Ņemot vērā šos elementus un iepriekšējā punktā minēto judikatūru, šķiet, ka tādam pasākumam, ar ko nosaka aizliegumu trīs gadus ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, kāds var tikt piemērots pamatlietā, galvenokārt ir preventīvs nevis sodīšanas mērķis.
Attiecībā uz trešo kritēriju par soda bardzības pakāpi, ir jānorāda, kā ģenerāladvokāts minējis secinājumu 33. punktā, ka šāds pasākums nav vērsts uz to, lai uzliktu brīvības atņemšanas sodu vai naudas sodu, bet gan lai aizliegtu veikt noteiktas darbības nākotnē, proti, ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, un tas attiecas uz personu, kam ir īpašs statuss, ierobežotu grupu. Šim aizliegumam ir arī ierobežots termiņš, un tas neattiecas uz tiesībām balsot.
Ir jāpiebilst, ka Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir norādījusi – nevar uzskatīt, ka līdzīgam sodam kā pamatlietā aplūkotajam parasti ir pietiekama bardzības pakāpe, lai tam varētu piešķirt krimināltiesisku raksturu, vēl jo vairāk tāpēc, ka netiek ietekmētas tiesības balsot (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 1997. gada 13. janvāris,
Tapie
pret Franciju, CE:ECHR:1997:0113DEC003225896, 5. punkts, kā arī ECT spriedumu, 2021. gada 18. maijs,
Galan
pret Itāliju, CE:ECHR:2021:0518DEC006377216, 96. un 97. punkts).
No šiem apsvērumiem izriet – nešķiet, ka būtu izpildīts kāds no šī sprieduma 34. punktā minētajiem kritērijiem, un tāpēc neliekas, ka pamatlietā aplūkotajā tiesību aktā paredzētajam aizliegumam ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē ir krimināltiesisks raksturs, bet tas tomēr ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Ciktāl šim pasākumam nav krimināltiesiska rakstura, to nevar izvērtēt, ņemot vērā Hartas 49. panta 3. punktu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams valsts tiesību aktam, kurā administratīvā procesa beigās ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja šim pasākumam nav krimināltiesiska rakstura.

Par otro jautājumu
Vispirms, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka otrais jautājums ir uzdots gadījumā, ja tiktu atzīts, ka Likuma Nr. 176/2010 25. panta 2. punktā paredzētajam aizliegumam ieņemt vēlētu amatu ir krimināltiesisks raksturs. Kā izriet no šī sprieduma 32.–46. punktā minētajiem apsvērumiem, nešķiet, ka šim aizliegumam, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, būtu šāds raksturs, tāpēc Hartas 49. panta 3. punkts nav piemērojams.
Ņemot to vērā, tā kā ar minēto valsts tiesību normu tiek īstenotas Savienības tiesības – kā norādīts šī sprieduma 27. punktā –, pamatlietā aplūkotajam tiesību aktam katrā ziņā jābūt saderīgam ar samērīguma principu, kas ir Savienības tiesību pamatprincips.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru samērīguma princips ir viens no Savienības vispārējiem tiesību principiem, kurš ir jāievēro tādā valsts tiesību aktā, kas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā vai ar ko šīs tiesības tiek īstenotas, tostarp ja piemērojamo sodu jomā nav veikta Savienības tiesību aktu saskaņošana (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 11. aprīlis,
Repsol Butano
un
DISA Gas
, C‑473/17 un C‑546/17, EU:C:2019:308, 39. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2022. gada 8. marts,
Bezirkshauptmannschaft Hartberg
‑
Fürstenfeld
(Tieša iedarbība), C‑205/20, EU:C:2022:168, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai tiktu ievērots samērīguma princips, šim pasākumam ir jābūt piemērotam, lai saskanīgi un sistemātiski nodrošinātu izvirzītā mērķa īstenošanu, un tas nedrīkst nepārsniegt to, kas nepieciešams šā mērķa sasniegšanai, ņemot vērā, ka ar to radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 25. janvāris, F, C‑473/16, EU:C:2018:36, 56. punkts, kā arī 2022. gada 7. septembris,
Cilevičs
u.c., C‑391/20, EU:C:2022:638, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz valsts tiesību aktos atļautajiem administratīvajiem vai represīvajiem pasākumiem, tie nedrīkst pārsniegt to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai sasniegtu šajos tiesību aktos leģitīmi izvirzītos mērķus (spriedums, 2022. gada 24. februāris,
Agenzia delle dogane e dei monopoli et Ministero dell’Economia e delle Finanze
, C‑452/20, EU:C:2022:111, 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Konkrēti – uzliktā soda bardzībai ir jābūt atbilstīgai tā pārkāpuma smagumam, par kuru ar to ir paredzēts sodīt (spriedums, 2019. gada 12. septembris,
Maksimovic
u.c., C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 un C‑148/18, EU:C:2019:723, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādos apstākļos, lai iesniedzējtiesai varētu sniegt lietderīgu atbildi, otrais jautājums ir jāpārformulē tādējādi, ka ar to būtībā tiek vaicāts, vai samērīguma principam ir pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts.
Šajā gadījumā vispirms jāatgādina, ka Likuma Nr. 176/2010, kura 25. panta 2. punktā ir paredzēts aizliegums uz trīs gadiem ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, mērķis ir nodrošināt integritāti un pārskatāmību valsts amatpersonas funkciju un pienākumu izpildē, kā arī novērst korupciju iestādēs. Šī likuma mērķi, kas veicina Lēmuma 2006/928 pielikumā ietverto trūkumu novēršanas mērķu sasniegšanu, tātad ir Savienības tiesībās atzīts leģitīms mērķis.
Lai arī iesniedzējtiesai, kura ir vienīgā kompetentā, lai interpretētu un piemērotu valsts tiesības, – gadījumā, ja tā apstiprinātu pamatlietā aplūkotā novērtējuma ziņojuma likumību, – ir galīgi jāizvērtē, vai, salīdzinājumā ar šajā ziņojumā konstatēto interešu konfliktu šis  sods ir piemērots, nepieciešams un samērīgs, lai sasniegtu leģitīmo mērķi, Tiesa tomēr var sniegt skaidrojumus, kurus ievērojot, valsts tiesa varētu veikt savu vērtējumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris,
Agenzia delle dogane e dei monopoli et Ministero dell’Economia e delle Finanze
, C‑452/20, EU:C:2022:111, 40. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz jautājumu, vai minētais sods,  kas noteikts papildus mēra pilnvaru automātiskai izbeigšanai, ir piemērots, lai saskaņoti un sistemātiski nodrošinātu leģitīmo mērķu sasniegšanu, ir jāatgādina, ka tas tika piemērots pēc tam, kad aģentūra bija izdarījusi konstatējumu – kas kļuvis galīgs – par prettiesisku situāciju, kas izpaužas kā šāda amata pienākumu izpildes laikā pieļauts interešu konflikts, kurā vainojama persona, kas ieņemt tādu vēlētu amatu valsts pārvaldē kā mēra amats – kā tas ir prasītāja pamatlietā gadījumā.
Šādu sodu automātiska uzlikšana tādējādi ļauj neatgriezeniski izbeigt identificēto interešu konflikta situāciju, saglabājot valsts un attiecīgo ievēlēto struktūru darbību. Turklāt tas, ka tiek paredzēta gan pilnvaru automātiska izbeigšana, gan automātisks aizliegums uz iepriekš noteiktu pietiekami ilgu laikposmu ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē, šķiet, var atturēt personas, kuras ieņem šādu vēlētu amatu, nokļūt šāda situācijā un var aicināt tās ievērot savus pienākumu šajā jomā.
No tā izriet, ka pamatlietā aplūkotajā tiesiskajā regulējumā paredzētais aizliegums trīs gadus ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē šķiet piemērots, lai sasniegtu šī tiesību akta leģitīmo mērķi.
Attiecībā uz šāda soda nepieciešamo raksturu, no Tiesas rīcībā esošiem lietas materiāliem izriet, ka Rumānijas likumdevējs šo aizliegumu ir paredzējis un noteicis tā ilgumu uz trim gadiem, ņemdams vērā nodarījumam, ko  veido interešu konflikta situācija, raksturīgo smagumu attiecībā uz valsts darbību un sabiedrību. Tādējādi minētais aizliegums ir noteikts tādēļ, ka persona, kura  ieņem vēlētu amatu valsts pārvaldē – tāpat kā prasītājs pamatlietā –, ir izdarījusi pārkāpumu, kam ir noteikta smaguma pakāpe.
Rumānijas likumdevējs Kriminālkodeksa 301. panta 1. punktā ir arī paredzējis pārkāpumu, kuru  veido interešu konflikts un par kuru var uzlikt brīvības atņemšanas sodu un papildsodu, kas izpaužas kā aizliegums ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, uz dažādiem laikposmiem, proti, no gada līdz pieciem gadiem.
Jāpiebilst, ka ir jāņem vērā attiecīgās dalībvalsts valsts sektorā novērotā interešu konflikta apmērs, kā arī korupcijas līmenis, lai noskaidrotu, vai tāds valsts tiesību akts kā pamatlietā aplūkotais pārsniedz vai nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu mērķi nodrošināt integritāti un pārskatāmību valsts amatpersonas funkciju un pienākumu izpildē, kā arī novērst korupciju iestādēs. Šajā ziņā jāatgādina, ka ar Likumu Nr. 176/2010 tiek īstenots otrais trūkumu novēršanas mērķis, kas ietverts Lēmuma 2006/928 pielikumā, kurš Rumānijai ir saistošs un vērsts uz to, lai no aģentūras obligātajiem lēmumiem varētu izrietēt atturoši sodi. Šajā lēmumā minētajai dalībvalstij ir arī noteikts pienākums efektīvi apkarot korupciju.
Ņemot vērā attiecīgā pasākuma – kura mērķis ir tostarp atturēt personas, kas ieņem amatu valsts pārvaldē, no jebkāda to veikto funkciju integritātes apdraudējuma –  preventīvo elementu, šādā nacionālā kontekstā ir nepieciešams minētajam pasākumam paredzēt iepriekš noteiktu termiņu, lai nodrošinātu tā efektivitāti.
Turklāt Likuma Nr. 176/2010 25. panta 2. punktā paredzētais aizliegums ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē ir ierobežots laikā un ir piemērojams tikai noteiktām personu, kas veic īpašas funkcijas, kategorijām. It īpaši personai, kas ieņem tādu vēlētu amatu kā mērs – tāpat kā prasītājs pamatlietā –, ir būtiska atbildība, kā arī pilnvaras un tās uzdevums ir pārstāvēt savus līdzpilsoņus.
Šis aizliegums turklāt attiecas tikai uz noteiktām darbībām, proti, vēlētu amatu valsts pārvaldē, un netraucē veikt jebkādu citu profesionālu darbību, it īpaši privātā sektorā.
No tā izriet, ka, ņemot vērā kontekstu, kādā ietilpst pamatlietā aplūkotais tiesību akts, šis tiesību akts – ciktāl tajā ir noteikts sods, kas izpaužas kā tiesību tikt ievēlētam atņemšana uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu, – nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu tā leģitīmo mērķi.
Attiecībā uz pamatlietā aplūkotā pasākuma samērīgumu un it īpaši to vai tā bardzība ir piemērota salīdzinājumā ar nodarījuma smagumu, ir jāatgādina, cik nozīmīga noteiktās dalībvalstīs ir korupcijas apkarošana  valsts sektorā un kādu prioritāti Rumānijas likumdevējs ir piešķīris šim mērķim, kas atspoguļo Rumānijas sabiedrības faktisku vajadzību, kā norādīts pamatojumā attiecībā uz Likumu Nr. 176/2010 un noteikts arī Lēmumā 2006/928.
Tāpēc, ņemot vērā apdraudējuma sabiedrības interesēm, kas izriet no ievēlēto pārstāvju korupcijas darbībām un interešu konfliktiem – pat visniecīgākajiem –, smagumu nacionālajā kontekstā ar paaugstinātu korupcijas risku, nešķiet, ka minētajā tiesiskajā regulējuma paredzētais aizliegums uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē principā ir nesamērīgs salīdzinājumā ar nodarījumu, par kuru ar to ir paredzēts sodīt.
Ņemot to vērā, apstāklis, ka šī aizlieguma ilgumu nav nekādas iespējas grozīt, kā to apstiprina
Înalta Curte de Casație şi Justiție
(Augstā kasācijas tiesa, Rumānija),  neļauj izslēgt, ka izņēmuma gadījumos šis sods varētu izrādīties nesamērīgs salīdzinājumā ar nodarījumu, par kuru ar to soda.
Tā tas izņēmuma kārtā varētu būt gadījumā, ja konstatētajai prettiesiskajai rīcībai, ņemot vērā izvirzīto mērķi, nebūtu smaguma elementa, taču minētā soda ietekme uz attiecīgās personas personisko un ekonomisko situāciju izrādītos īpaši smaga.
Tādējādi šajā gadījumā, pieņemot, ka pamatlietā aplūkotā novērtējuma ziņojuma likumība ir apstiprināta, iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, ir jāpārbauda, vai prasītājam pamatlietā atbilstoši Likuma Nr. 176/2010 25. panta 2. punktam piemērotā soda bardzība joprojām atbilst šajā ziņojumā konstatētā interešu konflikta smagumam, ievērojot šī likuma mērķi.
Ja tas tā nebūtu, minētajai tiesai, cik vien iespējams, būtu jāinterpretē šis tiesību akts tādējādi, ka ar to ir atļauts uzlikt samērīgu sodu, taču tādu, kas tomēr ir efektīvs un atturošs saskaņā ar Lēmumu 2006/928.
Ir jāatgādina, ka valsts tiesām valsts tiesības ir jāinterpretē cik vien iespējams atbilstoši Savienības tiesībām un ka, lai gan atbilstīgas interpretācijas pienākums nevar būt pamats valsts tiesību
contra legem
interpretācijai, valsts tiesām, tostarp tiesām, kas izskata lietas pēdējā instancē, vajadzības gadījumā ir jāmaina iedibināta judikatūra, ja tā ir balstīta uz valsts tiesību interpretāciju, kas nav saderīga ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 8. maijs,
Związek Gmin Zagłębia Miedziowego
, C‑566/17, EU:C:2019:390, 48. un 49. punkts, kā arī 2020. gada 4. marts,
Telecom Italia
, C‑34/19, EU:C:2020:148, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja – ievērojot visus atbilstošos apstākļus – šī tiesību akta piemērošanas rezultātā tiek uzlikts sods, kas atbilst tā pārkāpuma smagumam, par kuru ar to soda, ņemot vērā mērķi nodrošināt integritāti un pārskatāmību valsts amatpersonu funkciju un pienākumu izpildē, kā arī novērst korupciju iestādēs. Tā tas izņēmuma kārtā nebūtu gadījumā, ja konstatētajai prettiesiskajai rīcībai, ievērojot  izvirzīto mērķi, nebūtu smaguma elementa, taču minētā soda ietekme uz attiecīgās personas personisko un ekonomisko situāciju izrādītos īpaši smaga.

Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Hartas 15. panta 1. punkts un 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts.
Attiecībā uz Hartas 15. panta 1. punktu – saskaņā ar to ikvienai personai ir tiesības strādāt un iesaistīties brīvi izraudzītā vai akceptētā profesijā. Turklāt tiesības brīvi veikt profesionālo darbību ir Savienības tiesību vispārējs princips (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 29. marts,
Interseroh Scrap and Metals Trading
, C‑1/11, EU:C:2012:194, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
Aģentūra un Rumānijas valdība uzskata, ka tiesības ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē neietilpst Hartas 15. panta 1. punkta piemērošanas jomā, jo tiesības tikt ievēlētam ir daļa no politiskajām tiesībām, un to apstiprinot Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra. Arī Komisija norāda – nešķiet, ka pamatlietā aplūkotais pasākums, ar ko aizliedz ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, jo vēlēšanu process nenozīmē, ka attiecīgajai personai ir tiesības ieņemt šādu amatu.
Šajā ziņā ir tiesa, ka Hartas 15. panta 1. punkts ir formulēts plaši, kā par to liecina vārdu “ikviena persona”, “strādāt” un “profesija” lietošana.
Turklāt, atbilstoši paskaidrojumiem attiecībā uz Pamattiesību hartu (OV 2007, C 303, 17. lpp.), minētajā tiesību normā paredzētā brīvība izvēlēties profesiju ir atzīta Tiesas judikatūrā, kas izriet it īpaši no 1976. gada 14. maija sprieduma
Nold
/Komisija (4/73, EU:C:1974:51, 12.–14. punkts), 1979. gada 13. decembra sprieduma
Hauer
(44/79, EU:C:1979:290, 3727. punkts) un 1986. gada 8. oktobra sprieduma
Keller
(234/85, EU:C:1986:377, 8. punkts). Minētajai tiesību normai iedvesma  ir rasta arī Eiropas Sociālās hartas, kas parakstīta Turīnā 1961. gada 18. oktobrī un pārskatīta Strasbūrā 1996. gada 3. maijā, 1. panta 2. punktā, kurš  pieprasa efektīvi aizstāvēt darba ņēmēja tiesības pelnīt savu iztiku ar brīvi izvēlētas nodarbošanās palīdzību, kā arī Kopienas Hartas par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, kas pieņemta Eiropas Padomes 1989. gada 9. decembra sanāksmē Strasbūrā, 4. punktā, kurā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības izvēlēties un strādāt profesijā atbilstoši noteikumiem, kas reglamentē katru profesiju. Tādējādi, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 85. punktā, Hartas 15. panta 1. punktam ir plaša piemērošanas joma gan
ratione personae
, gan
ratione materiae
ziņā.
Ņemot to vērā, šajā piemērošanas jomā, lai cik arī plaša tā būtu, nav iekļautas tiesības uz noteiktu laikposmu ieņemt tādu vēlētu amatu, kas iegūts demokrātisku vēlēšanu procesā, kā mēra amats.
Šādu interpretāciju apstiprina tas, ka Hartas 15. pants ir ietverts tās II sadaļā “Brīvības”, taču konkrētās normas, kurās minētas tiesības kandidēt vēlēšanās, proti, 39. un 40. pants, kas attiecas uz tiesībām balsot un kandidēt attiecīgi Eiropas Parlamenta un pašvaldību vēlēšanās, ir ietvertas atsevišķā sadaļā, proti, V sadaļā “Pilsoņu tiesības”.
Arī Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā ir apstiprināta šāda interpretācija, jo tā ir nospriedusi, ka tiesības ieņemt vēlētu amatu, kas iegūtas vēlēšanu procesa beigās, ir politiskas tiesības un atlīdzība par šo amatu ir tikai no minētajām tiesībām izrietošas sekas (šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2016. gada 8. novembris,
Savisaar
pret Igauniju, CE:ECHR:2016:1108DEC000836516, 26. un 27. punkts).
No tā izriet, ka tiesības ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, konkrēti, mēra amatu, neietilpst Hartas 15. panta 1. punkta piemērošanas jomā, tāpēc prasītājs šajā gadījumā nevar pamatoti atsaukties uz šo tiesību normu.
Kā var secināt no Hartas 53. panta, šāda interpretācija tomēr neskar dalībvalstu iespēju piemērot labvēlīgāku tiesību strādāt un brīvības veikt profesionālo darbību aizsardzības standartu, kas atzīts to valsts konstitūcijā, ar nosacījumu, ka šī piemērošana neapdraud Hartā paredzētās aizsardzības līmeni, kā to interpretējusi Tiesa.
Attiecībā uz Hartas 47. punktu, tā pirmajā daļā ir paredzēts, ka ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kas  paredzēti šajā pantā.  kura  otrajā daļā ir precizēts, ka ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā.
Tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību 47. panta izpratnē atzīšana konkrētā gadījumā paredz, ka persona, kas uz tām atsaucas, balstās uz Savienības tiesībās garantētajām tiesībām vai brīvībām, vai ka attiecībā uz šo personu tiek veikta kriminālvajāšana, kas ir uzskatāma par Savienības tiesību īstenošanu Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā tas ir šajā gadījumā, jo aizliegums uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē, kas prasītājam pamatlietā tiktu piemērots, ja aģentūras izdotā novērtējuma ziņojuma likumība tiktu apstiprināta, ir paredzēts Likumā Nr. 176/2010, ar ko – kā izriet no šī sprieduma 27. punkta – tiek īstenotas Savienības tiesības. Tātad Hartas 47. pants ir piemērojams pamatlietā.
Attiecībā uz šā panta saturu šajā tiesību normā iedibināto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu veido vairāki elementi, kuru vidū ir pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips un tiesības uz piekļuvi tiesai (spriedums, 2016. gada 30. jūnijs,
Toma
un
Biroul Executorului Judecătoresc Horaţiu
‑
Vasile Cruduleci
, C‑205/15, EU:C:2016:499, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību Hartas 47. panta izpratnē it īpaši nozīmē, ka šo tiesību īpašniekam ir iespēja piekļūt tiesai, kuras kompetencē ir nodrošināt tiesību, ko tam garantē Savienības tiesības, ievērošanu un ar šādu  mērķi izvērtēt visus tiesību un faktiskos apstākļus, kuriem ir nozīme tajā izskatāmā strīda risinājumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris,
État luxembourgeois
(Tiesības apstrīdēt tiesā informācijas sniegšanas pieprasījumu nodokļu jomā), C‑245/19 un C‑246/19, EU:C:2020:795, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā Hartas 47. pantā nostiprinātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību nozīmē – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 100. punktā –, ka iesniedzējtiesa var pārbaudīt aģentūras sagatavotā novērtējuma ziņojuma, kurā tiek apsūdzēts prasītājs pamatlietā, likumību, un, vajadzības gadījumā atcelt šo ziņojumu, kā arī uz tā balstītos uzliktos sodus.
No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka aģentūras sagatavotajos novērtējuma ziņojumos ir ietverts faktu atspoguļojums, attiecīgās personas viedoklis un identificēto interešu konfliktu veidojošie elementi. Turklāt iesniedzējtiesas kompetencē – tās pārbaudes ietvaros, kas tai jāveic attiecībā uz pamatlietā aplūkoto novērtējuma ziņojumu, –  ir izvērtēt visus atbilstošos tiesiskos un faktiskos apstākļus un tādējādi, šīs pārbaudes beigās, apstiprināt vai neapstiprināt interešu konflikta esamību. Papildus, gadījumā, ja šī tiesa nonāktu pie secinājuma, ka minētais novērtējuma ziņojums ir prettiesisks, tai būtu tiesības to atcelt un tādējādi atzīt par spēkā neesošiem pasākumus, ar ko, pamatojoties uz šo novērtējuma ziņojumu, izbeidz pilnvaras un aizliedz ieņemt vēlētu amatu valsts pārvaldē.
Turklāt, kā izriet no šī sprieduma  69. un 72 punkta, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šajā gadījumā ir ievērota no Savienības tiesībām izrietošā prasība uzlikt samērīgu sodu.
Visbeidzot, kā arī ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 102. punktā, Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nav neviena elementa, kas ļautu apšaubīt Rumānijas tiesībās paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu efektivitāti vai pamatlietā aplūkotā tiesību akta saderību ar Hartas 47. pantu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka:
–        Hartas 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības ieņemt tādu vēlētu amatu – kas iegūtas demokrātiska vēlēšanu procesa beigās – kā mēra amats, neietilpst šīs tiesību normas tvērumā;
–        Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja attiecīgajai personai faktiski ir bijusi iespēja apstrīdēt ziņojuma, kurā izdarīts šis secinājums, un soda, kas uzlikts, pamatojoties uz šo ziņojumu, likumību, kā arī šī soda samērīgumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas  notiek  iesniedzējtiesā, tāpēc  tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams valsts tiesību aktam, kurā administratīvā procesa beigās ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja šim pasākumam nav krimināltiesiska rakstura.
2)
Samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja – ievērojot visus atbilstošos apstākļus – šī tiesību akta piemērošanas rezultātā tiek uzlikts sods, kas atbilst tā pārkāpuma smagumam, par kuru ar to soda, ņemot vērā mērķi nodrošināt integritāti un pārskatāmību valsts amatpersonu funkciju un pienākumu izpildē, kā arī novērst korupciju iestādēs. Tā tas izņēmuma kārtā nebūtu gadījumā, ja konstatētajai prettiesiskajai rīcībai, ievērojot izvirzīto mērķi, nebūtu smaguma elementa, taču minētā soda ietekme uz attiecīgās personas personisko un ekonomisko situāciju izrādītos īpaši smaga.
3)
Pamattiesību hartas 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības ieņemt tādu vēlētu amatu – kas iegūtas demokrātiska vēlēšanu procesa beigās – kā mēra amats, neietilpst šīs tiesību normas tvērumā.
4)
Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts pasākums, ar ko uz iepriekš noteiktu trīs gadu laikposmu aizliedz ieņemt jebkādu vēlētu amatu valsts pārvaldē personai, attiecībā uz kuru – šāda amata pienākumu izpildes laikā – ir konstatēts interešu konflikts, ja attiecīgajai personai faktiski ir bijusi iespēja apstrīdēt ziņojuma, kurā izdarīts šis secinājums, un soda, kas uzlikts, pamatojoties uz šo ziņojumu, likumību, kā arī šī soda samērīgumu.
Paraksti
*
Tiesvedības valoda – rumāņu.