CELEX: 62017TJ0007
Marcă a Uniunii Europene
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene verbale MINERAL MAGIC
Marca națională verbală anterioară MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER
Motiv relativ de refuz
Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001]

Istoricul cauzei
La 18 septembrie 2013, reclamanta, John Mills Ltd, a depus o cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), în temeiul Regulamentului nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (
JO 2009, L 78, p. 1
), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (
JO 2017, L 154, p. 1
)].
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal următor:
MINERAL MAGIC
Produsele pentru care a fost solicitată înregistrarea fac parte din clasa 3 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri: „Loțiuni capilare; produse abrazive; săpun; produse de parfumerie; uleiuri eterice; cosmetice; produse pentru curățarea și îngrijirea pielii, a pielii capului și a părului; deodorante de uz personal (parfumerie)”.
Cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
2014/14 din 23 ianuarie 2014.
La 23 aprilie 2015, intervenienta, Jerome Alexander Consulting Corp., a formulat opoziție împotriva înregistrării mărcii solicitate pentru produsele menționate la punctul 3 de mai sus, în temeiul articolului 41 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 46 din Regulamentul 2017/1001).
Opoziția se întemeia pe următoarele mărci anterioare:
–
marca americană verbală MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER nr. 4274584, care desemnează următoarele produse: „Pudră pentru față care conține minerale”;
–
marca americană verbală MAGIC MINERALS, neînregistrată, care desemnează următoarele produse: „Cosmetice”.
Motivele invocate în susținerea opoziției erau cele prevăzute la articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001].
Prin decizia din 18 august 2015, divizia de opoziție a respins opoziția.
La 15 octombrie 2015, intervenienta a formulat o cale de atac la EUIPO împotriva deciziei diviziei de opoziție în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenite articolele 66-71 din Regulamentul 2017/1001).
Prin Decizia din 5 octombrie 2016 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a EUIPO a anulat decizia diviziei de opoziție și, în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, a respins cererea de înregistrare a mărcii solicitate.
În primul rând, camera de recurs a constatat că intervenienta a renunțat să își întemeieze opoziția pe marca americană neînregistrată MAGIC MINERALS și că s‑a limitat astfel să invoce marca americană verbală MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER.
În al doilea rând, camera de recurs a menționat obiectivul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 – acela de a‑l împiedica pe agentul titularului unei mărci să abuzeze de aceasta – și condițiile care, în opinia sa, trebuiau să fie îndeplinite pentru ca o opoziție să fie admisă în temeiul acestei dispoziții, și anume ca persoana care a formulat opoziția să fie titularul mărcii anterioare, solicitantul mărcii să fie sau să fi fost agentul sau reprezentantul titularului menționat anterior, cererea să fi fost depusă în numele agentului sau al reprezentantului fără acordul titularului și fără să existe motive legitime care să justifice acțiunile agentului sau ale reprezentantului și ca cererea să se refere la semne și la produse identice sau similare.
În al treilea rând, camera de recurs a analizat în mod concret dacă erau îndeplinite criteriile care permiteau admiterea opoziției în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009. Mai întâi, în ceea ce privește existența unei relații agent/mandant, camera de recurs a subliniat că termenii „agent” și „reprezentant” trebuie să fie interpretați în sens larg. În speță, aceasta a constatat că contractul de distribuție dintre părți stipula că reclamanta își va asuma distribuirea produselor intervenientei în cadrul Uniunii. Camera de recurs a arătat de asemenea că figurau în contract dispoziții referitoare la caracterul exclusiv al contractului, o clauză de neconcurență, precum și dispoziții referitoare la drepturile de proprietate intelectuală ale intervenientei. Aceasta a considerat că elementele de probă, și anume bonuri de comandă, dintre care unul cu o dată care preceda cu două luni data depunerii mărcii solicitate, prezentate de intervenientă, atestau existența unei relații comerciale importante care depășea simpla relație normală dintre furnizor și distribuitor. Astfel, camera de recurs a stabilit că, la data depunerii mărcii solicitate, exista o relație comercială reală, efectivă și durabilă, care crea o obligație generală de încredere și de loialitate și că reclamanta era un agent în sensul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009
În al patrulea rând, camera de recurs a subliniat că articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 vizează, pe lângă cazurile în care produsele sau serviciile comparate sunt identice, situațiile în care acestea sunt similare. Camera de recurs a arătat că, în speță, produsele vizate de semnele în conflict sunt identice – „cosmeticele” vizate de marca solicitată, care includ „pudra pentru față care conține minerale” vizată de marca anterioară – sau similare – celelalte produse vizate de marca solicitată, care prezintă legături cu cele vizate de marca anterioară pentru motivul că pot fi compuse din ingrediente identice, sunt adesea produse de aceleași întreprinderi și sunt propuse împreună în drogherii și în aceleași raioane în magazinele de vânzare cu amănuntul.
În ceea ce privește semnele, camera de recurs a considerat că erau similare. Mai întâi, aceasta a relevat asemănarea frapantă dintre primele două elemente verbale („magic” și „minerals”) ale mărcii anterioare și elementele verbale ale mărcii solicitate. În continuare, a subliniat că marca anterioară era susceptibilă de a fi percepută de publicul relevant din Uniune ca fiind un semn compus din două elemente: elementul „by jerome alexander” ar fi perceput ca fiind identificarea casei‑mamă, și anume entitatea responsabilă de produs, iar elementul „magic minerals” ar fi probabil perceput ca fiind identificarea produsului însuși sau a liniei de produse. În sfârșit, camera de recurs a considerat că faptul că United States patent and trademark office (USPTO, Oficiul pentru Brevete și Mărci din Statele Unite) nu a emis obiecții la înregistrarea mărcii MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER, în pofida existenței mărcii MINERAL MAGIC COSMETICS, nu înseamnă totuși că nu exista niciun risc de confuzie între acestea. Ea a arătat astfel că titularul mărcii MINERAL MAGIC COSMETICS ar fi trebuit să formuleze opoziție în această privință. Ținând seama de ansamblul acestor elemente, camera de recurs a admis opoziția întemeiată pe articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.
Procedura și concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate;
–
obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO solicită Tribunalului:
–
respingerea în totalitate a acțiunii;
–
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de EUIPO.
Intervenienta solicită Tribunalului:
–
respingerea în totalitate a acțiunii;
–
confirmarea deciziei atacate;
–
obligarea reclamantei la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de intervenientă și de EUIPO.
În drept
În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă în esență un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 și împărțit în trei aspecte. Primul se întemeiază pe faptul că camera de recurs ar fi considerat în mod eronat că reclamanta era un agent sau un reprezentant, în sensul dispoziției menționate, al titularului mărcii anterioare. În cadrul celui de al doilea motiv, se susține că respectiva cameră de recurs a săvârșit o eroare de drept considerând că articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 se aplică chiar dacă semnele în conflict sunt doar similare, iar nu identice. Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că camera de recurs a considerat în mod eronat că dispoziția menționată mai sus se aplică în condițiile în care produsele desemnate de marca anterioară nu sunt identice cu cele acoperite de marca solicitată.
Tribunalul apreciază că trebuie să se examineze, în primul rând, al doilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 în cazul unor semne similare.
Reclamanta susține că camera de recurs a considerat în mod eronat că este suficient ca marca anterioară să fie doar similară – iar nu identică – cu marca solicitată pentru ca articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 să poată fi invocat. Aceasta arată de asemenea că camera de recurs a luat în considerare în mod eronat perspectiva publicului din Uniune, în condițiile în care publicul vizat de marca americană verbală anterioară este publicul american.
EUIPO, susținut de intervenientă, contestă argumentele reclamantei. Acesta consideră că o interpretare strict literală a articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 ar presupune ca dispoziția menționată să nu poată fi aplicată decât dacă semnele sunt identice și ar face‑o inoperantă. EUIPO apreciază astfel că solicitantul mărcii s‑ar putea sustrage de la aplicarea sa printr‑o lejeră modificare a mărcii anterioare și că această situație ar aduce atingere gravă intereselor titularului mărcii anterioare. Acesta consideră că, în cazul în care marca ar fi înregistrată în pofida similitudinii dintre cele două semne, solicitantul mărcii contestate ar fi în măsură să împiedice orice înregistrare ulterioară și orice utilizare a mărcii anterioare de către titularul inițial. Or, scopul dispoziției menționate mai sus ar fi tocmai să îl împiedice pe agentul titularului unei mărci să abuzeze de aceasta, având în vedere că agentul poate exploata cunoștințele și experiența dobândite în cursul relației comerciale cu titularul și, prin urmare, poate obține foloase necuvenite din eforturile și din investiția pe care le‑ar fi realizat titularul. În opinia EUIPO, această dispoziție trebuie interpretată în mod nuanțat în vederea unei protecții eficace a titularului legitim împotriva practicilor neloiale ale reprezentanților săi, prin extinderea aplicării acesteia dincolo de identitatea strictă. Compararea semnelor realizată în lumina articolului 8 alineatul (1) litera b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001] și cea efectuată în lumina articolului 8 alineatul (3) din regulamentul respectiv nu ar fi în mod necesar aceleași. EUIPO susține că compararea semnelor în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 este axată pe interesele titularului mărcii anterioare. În speță, camera de recurs nu ar fi aplicat criteriul similitudinii prevăzut la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, ci ar fi analizat, în funcție de natura specifică a semnelor, dacă acestea pot fi considerate ca fiind „în esență” similare, astfel încât s‑ar fi adus atingere intereselor legitime ale titularului mărcii, iar reclamanta ar putea obține un profit necuvenit din relația sa cu titularul menționat. Prin urmare, având în vedere natura specifică a semnelor în cauză, articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 s‑ar aplica în speță dincolo de semnele identice.
Trebuie amintit că, potrivit articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, „[l]a opoziția titularului mărcii, înregistrarea unei mărci se respinge, atunci când este solicitată de agentul sau reprezentantul titularului mărcii, în numele său și fără acordul titularului, în afară de cazul în care acest reprezentant își justifică acțiunile”.
Această dispoziție nu menționează explicit o condiție de identitate sau de similitudine între marca titularului și marca solicitată de agent sau de reprezentant.
Cu toate acestea, articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 trebuie înțeles ca având obiectivul de a‑l împiedica pe agentul sau pe reprezentantul titularului unei mărci să abuzeze de aceasta, având în vedere că acești agenți și reprezentanți pot exploata cunoștințele și experiența dobândite în cursul relației comerciale cu titularul și, prin urmare, pot obține foloase necuvenite din eforturile și din investiția pe care le‑ar fi realizat însuși titularul mărcii [a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 noiembrie 2012, Adamowski/OAPI – Fagumit (FAGUMIT),
T‑537/10 și T‑538/10
,
EU:T:2012:634
, punctul
]. Prin urmare, această dispoziție impune în esență existența unui raport direct între marca titularului și cea a cărei înregistrare este solicitată de agent sau de reprezentant în nume propriu. Un astfel de raport nu poate fi conceput decât în cazul în care mărcile în cauză corespund.
În acest sens, lucrările pregătitoare ale Regulamentului privind marca comunitară aduc clarificări utile referitor la intențiile legiuitorului și conduc la interpretarea potrivit căreia marca anterioară și marca solicitată trebuie să fie identice – iar nu doar similare – pentru ca articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 să poată fi aplicat.
Astfel, după cum amintește reclamanta, legiuitorul Uniunii prevăzuse inițial, în proiectul preliminar de regulament privind marca comunitară, că dispoziția în cauză ar putea să se aplice și în ipoteza unui semn similar. Această posibilitate nu a fost însă preluată în versiunea finală a articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (
JO 1994, L 11, p. 1
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).
De asemenea, în documentul nr. 11035/82 al Consiliului Uniunii Europene din 1 decembrie 1982, în care figurează un rezumat al concluziilor grupului de lucru referitor la Regulamentul privind marca comunitară în cadrul Consiliului, grupul de lucru a arătat în mod expres că nu a adoptat propunerea unei delegații prin care se urmărea ca dispoziția în cauză să fie aplicată și în cazul mărcilor „similare” pentru produse „similare”.
În această privință, în răspunsul la întrebarea scrisă adresată de Tribunal, EUIPO a susținut, pe de o parte, că acest extras din lucrările pregătitoare nu poate fi interpretat decât în sensul că Consiliul ar fi refuzat doar să stabilească „în termeni pozitivi” că dispoziția respectivă trebuie să se aplice în cazul în care mărcile sunt identice sau similare și, pe de altă parte, că acest extras trebuie să fie luat în considerare în contextul caracterizat prin faptul că serviciile Comisiei Europene sugeraseră utilizarea sintagmei „identice sau similare” în versiunea proiectului preliminar de regulament. Asemenea argumente trebuie respinse.
Astfel, în primul rând, împrejurarea că legiuitorul a renunțat de două ori să menționeze explicit că dispoziția în cauză ar fi trebuit să se aplice și în cazul mărcilor similare – prima oară, modificând proiectul preliminar de regulament cu privire la acest aspect, a doua oară, respingând în mod expres cererea unei delegații – demonstrează în suficientă măsură intenția sa în această privință.
În al doilea rând, reiese din formularea care figurează în documentul nr. 11035/82 că propunerea ca atare a delegației respective, prin care se urmărea ca această dispoziție să se aplice și mărcilor similare, este cea care a fost respinsă, iar nu, contrar a ceea ce lasă EUIPO să se înțeleagă, simpla propunere de a se menționa termenii „identice sau similare” în această dispoziție.
În al treilea rând, în documentul nr. 11035/82, grupul de lucru a subliniat că și‑a dat acordul pentru ca dispoziția în cauză să fie interpretată ca aplicându‑se la nivel internațional în sensul articolului 6
septies
din Convenția de la Paris pentru protecția proprietății industriale din 20 martie 1883, cu revizuirile și cu modificările ulterioare.
În această privință, trebuie subliniat că Uniunea este parte la Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS) din 15 aprilie 1994 (
JO 1994, L 336, p. 214
, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 228), care constituie anexa 1C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) (
JO 1994, L 336, p. 3
, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 5), și că articolul 2 din acest acord face trimitere la mai multe dispoziții materiale din Convenția de la Paris, inclusiv articolul 6
septies
. Prin urmare, așa cum a subliniat de altfel EUIPO însuși, în răspunsul său la întrebarea Tribunalului, Uniunea este obligată să interpreteze articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care este posibil, în lumina textului și a finalității acestui acord (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 noiembrie 2004, Anheuser‑Busch,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
, punctul
) și, prin urmare, a articolului 6
septies
din Convenția de la Paris.
Acest articol prevede că, dacă agentul sau reprezentantul celui care este titularul unei mărci în una dintre țările Uniunii pentru protecția proprietății industriale va cere, fără autorizația acestui titular, înregistrarea pe propriul nume a mărcii „respective” în una sau în mai multe din aceste țări, titularul va avea dreptul să se opună înregistrării cerute. Această dispoziție, astfel cum este formulată, nu poate fi interpretată în alt mod decât în sensul că marca titularului și cea depusă de agent sau de reprezentant sunt aceleași. Trebuie precizat că din versiunea în limba engleză a acestei dispoziții reiese de asemenea că marca titularului și cea depusă de agentul sau de reprezentantul acestuia trebuie să fie identice. Astfel, această versiune se referă la titularul „unei mărci” („the proprietor of a mark”) și menționează apoi înregistrarea „mărcii” („the registration of the mark”), prin aceasta din urmă neputându‑se înțelege altceva decât cea a titularului.
Având în vedere lipsa de ambiguitate a modului de redactare a articolului 6
septies
din Convenția de la Paris, EUIPO nu poate să deducă un argument din lucrările pregătitoare ale acestei convenții pentru a susține că acest articol ar trebui de asemenea interpretat ca vizând situațiile în care semnele sunt doar similare.
În al patrulea rând, EUIPO încearcă să se întemeieze pe prezența mențiunilor „identice sau similare” în textul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 și pe lipsa unor astfel de mențiuni la alineatul 3 al acestei dispoziții pentru a susține că domeniul său de aplicare nu este limitat la situațiile de identitate strictă a mărcilor respective. Or, lipsa acestor mențiuni ar trebui înțeleasă mai curând în sensul că a fost evident pentru legiuitor că această dispoziție viza cazurile în care marca solicitată de agent este cea a titularului său și, prin urmare, prin definiție identică, astfel încât i s‑a părut inutil să precizeze acest aspect.
Rezultă din cele de mai sus că, în concepția legiuitorului Uniunii, articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 nu își poate găsi aplicarea decât în cazul în care marca titularului și cea solicitată de agentul sau de reprezentantul acestuia sunt identice, iar nu doar similare.
În acest context, este util de amintit că, în ceea ce privește nivelul de exigență necesar pentru a se putea considera că anumite semne sunt identice, rezultă din jurisprudență că un semn este identic cu un alt semn în cazul în care reproduce, fără modificări sau adăugiri, toate elementele care îl constituie sau în cazul în care, în ansamblul său, conține diferențe atât de nesemnificative încât pot trece neobservate în percepția unui consumator mediu, acesta din urmă neavând decât rareori posibilitatea să efectueze o comparație directă între semne, ci trebuind să se bazeze pe imaginea imperfectă a acestora pe care a păstrat‑o în memorie [Hotărârea din 3 decembrie 2015, TrekStor/OAPI – Scanlab (iDrive),
T‑105/14
, nepublicată,
EU:T:2015:924
, punctul
].
În același sens, trebuie subliniat că, în mod mai indirect, problema identității semnelor a făcut de asemenea obiectul unei examinări în cadrul aprecierii privind utilizarea serioasă a unei mărci. Articolul 15 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 18 din Regulamentul 2017/1001) prevede că utilizarea mărcii sub o formă diferită de cea sub care a fost înregistrată constituie de asemenea o utilizare cu condiția ca elementele care diferă să nu altereze caracterul distinctiv al mărcii, indiferent dacă marca este sau nu este înregistrată în numele titularului sub forma utilizată. Obiectul acestei dispoziții este de a permite titularului să aducă semnului variațiile care, fără să modifice caracterul său distinctiv, permit adaptarea mai bună a acestuia la cerințele legate de comercializarea și de promovarea produselor sau serviciilor în cauză. Cu toate acestea, diferența trebuie să rezide în elementele neglijabile, iar semnele, astfel cum sunt utilizate și cum au fost înregistrate, trebuie să fie în mod global echivalente [a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 februarie 2006, Il Ponte Finanziaria/OAPI – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE),
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
, punctul
].
Prin urmare, trebuie să se determine dacă semnele în conflict sunt identice în sensul Hotărârii din 3 decembrie 2015, iDrive (
T‑105/14
, nepublicată,
EU:T:2015:924
), citată la punctul 38 de mai sus, pe baza criteriilor stabilite în Hotărârea din 23 februarie 2006, BAINBRIDGE (
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
), citată la punctul 39 de mai sus.
În această privință, din cuprinsul punctului 33 din decizia atacată reiese că camera de recurs a apreciat că marca solicitată este diferită de marca anterioară în măsura în care ordinea cuvintelor „mineral” și „magic” este inversată și aceasta nu conține nici litera „s”, nici sintagma „by jerome alexander” și că, în acest temei, semnele în conflict ar trebui considerate similare. Această concluzie trebuie admisă. Astfel, este evident că, în speță, semnele în conflict nu sunt identice, aspect confirmat de altfel de toate părțile în înscrisurile lor. Lipsa unei identități între semne este de altfel atât de evidentă, încât se impune independent de diferența de percepție pe care consumatorul mediu în cauză ar putea‑o avea în funcție de teritoriul pe care este stabilit.
Dat fiind că semnele în conflict nu sunt identice, este necesar să se concluzioneze că în mod eronat camera de recurs a considerat că se putea întemeia pe articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 pentru a refuza înregistrarea mărcii solicitate.
Având în vedere cele de mai sus și fără a fi necesară pronunțarea cu privire la primul și la al treilea aspect, se impun admiterea motivului unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 și, prin urmare, anularea deciziei atacate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 134 alineatul (2) din același regulament, în cazul în care mai multe părți cad în pretenții, Tribunalul decide asupra repartizării cheltuielilor de judecată.
În speță, întrucât EUIPO și intervenienta au căzut în pretenții, se impune ca acestea să fie obligate să suporte, fiecare, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Camerei întâi de recurs de Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 5 octombrie 2016 (cauza R 2087/2015‑1).

2)
EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de John Mills Ltd.

3)
Jerome Alexander Consulting Corp. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de John Mills.

Prek
Buttigieg
Berke
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 15 octombrie 2018.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.