CELEX: 62021CJ0580
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Životné prostredie
Smernica 2009/28/ES
Podpora energie vyrábanej z obnoviteľných zdrojov energie
Článok 16 ods. 2 písm. c)
Prístup do prenosových a distribučných sústav
Prednostný prístup udelený elektrine vyrobenej z obnoviteľných zdrojov energie
Výroba z obnoviteľných aj konvenčných zdrojov energie

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2009/28/ES z 23. apríla  2009 o podpore  využívania  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie a o zmene a doplnení a následnom  zrušení  smerníc  2001/77/ES a 2003/30/ES  (Ú. v. EÚ L 140,  2009,  s. 16) v spojení s článkom 2 písm. a) a e)  tejto  smernice,  ako  aj  článku 5  ods. 3  druhého  pododseku  uvedenej  smernice.
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  spoločnosťou  EEW  Energy  from  Waste  Großräschen  GmbH  (ďalej  len  „EEW“) a spoločnosťou  MNG  Mitteldeutsche  Netzgesellschaft  Strom  GmbH  (ďalej  len  „MNG  Strom“)  vo  veci  škody,  ktorá  spoločnosti  EEW  údajne  vznikla v dôsledku  opakovaných  výziev  spoločnosti  MNG  Strom  týkajúcich  sa  prístupu  do  sústav,  pokiaľ  ide o elektrinu,  ktorú  vyrobila  EEW.

Právny rámec

Právo

Únie

Smernica 2001/77/ES
Podľa  článku 2 písm. c)  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2001/77/ES z 27.  [septembra]  2001 o podpore  elektrickej  energie  vyrábanej z obnoviteľných  zdrojov  energie  na  vnútornom  trhu s elektrickou  energiou  (Ú. v. ES L 283,  2001,  s. 33;  Mim.  vyd.  12/002,  s. 121)  platilo,  že:
„Na  účely  tejto  smernice  sa  uplatnia  tieto  definície:
…
c)      ‚elektrická  energia  vyrábaná z obnoviteľných  zdrojov  energie‘  znamená  elektrickú  energiu  vyrábanú  zariadeniami,  ktoré  využívajú  len  obnoviteľné  zdroje  energie,  ako  aj  časť  elektrickej  energie  vyrábanej z obnoviteľných  zdrojov  energie v hybridných  zariadeniach,  ktoré  využívajú  aj  konvenčné  zdroje  energie  vrátane  obnoviteľnej  elektrickej  energie,  ktorá  sa  používa v plniacich  skladovacích  systémoch, s výnimkou  elektrickej  energie,  ktorá  sa  vyrába  ako  výsledok  takýchto  skladovacích  systémov.“

Smernica 2009/28
Odôvodnenia  11,  60 a 61  smernice  2009/28,  zneli  pred  zrušením  tejto  smernice  smernicou  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ)  2018/2001 z 11. decembra  2018 o podpore  využívania  energie z obnoviteľných  zdrojov  (Ú. v. EÚ L 328,  2018,  s. 82)  takto:
„(11)      Je  potrebné  stanoviť  transparentné a jednoznačné  pravidlá  pre  výpočet  podielu  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie a pre  vymedzenie  týchto  zdrojov. …
…
(60)      Prednostný a garantovaný  prístup  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie  je  dôležitý  na  integráciu  obnoviteľných  zdrojov  energie  do  vnútorného  trhu s elektrickou  energiou v súlade s článkom 11  ods. 2 a ďalší  rozvoj  článku 11  ods. 3  [smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2003/54/ES z 26. júna  2003 o spoločných  pravidlách  pre  vnútorný  trh s elektrickou  energiou a o zrušení  smernice  96/92/ES  (Ú. v. EÚ L 176,  2003,  s. 37;  Mim.  vyd.  12/002,  s. 211)].  Požiadavky  súvisiace  so  zachovaním  spoľahlivosti a bezpečnosti  sústavy a s riadením  sústavy  sa  môžu  líšiť v závislosti  od  charakteristík  národnej  sústavy a jej  bezpečnej  prevádzky.  Prednostný  prístup  do  sústavy  zaručuje  pripojeným  výrobcom  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie,  že  budú  môcť  predávať a prenášať  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie v súlade s pravidlami  pripojenia  vždy,  keď  bude  daný  zdroj k dispozícii.  Ak  sa  elektrina z obnoviteľných  zdrojov  energie  integruje  na  krátkodobý  (spotový)  trh,  garantovaný  prístup  zabezpečí,  že  všetka  predaná a podporovaná  elektrina  získa  prístup  do  sústavy,  čím  sa  umožní  využitie  maximálneho  množstva  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie  zo  zariadení  pripojených  do  sústavy.  Pre  členské  štáty z tohto  však  nevyplýva  žiadna  povinnosť  podporovať  alebo  zavádzať  povinnosť  nakupovať  energiu z obnoviteľných  zdrojov  energie. V iných  systémoch  sa  pre  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie  stanovuje  pevná  cena,  zvyčajne v kombinácii s povinnosťou  nákupu  pre  prevádzkovateľa  systému. V tomto  prípade  je  už  prednostný  prístup  udelený.
(61)      Za  určitých  okolností  nie  je  možné  úplne  zaručiť  prenos a distribúciu  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  bez  vplyvu  na  spoľahlivosť  alebo  bezpečnosť  sústavy.  Za  týchto  okolností  môže  byť  vhodné  týmto  výrobcom  poskytnúť  finančné  kompenzácie.  Ciele  tejto  smernice  si  však  vyžadujú  trvalé  zvyšovanie  prenosu a distribúcie  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  bez  vplyvu  na  spoľahlivosť a bezpečnosť  sústavy.  Preto  by  mali  členské  štáty  prijať  vhodné  opatrenia  na  umožnenie  vyššieho  prieniku  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie,  okrem  iného  aj  zohľadnením  špecifík  nepredikovateľných  zdrojov a zdrojov,  ktoré  zatiaľ  nemožno  skladovať. V rozsahu  nevyhnutnom  na  splnenie  cieľov  stanovených v tejto  smernici  by  pripojenie  nových  zariadení  na  výrobu  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie  malo  byť  umožnené  čo  najskôr. V záujme  urýchlenia  postupov  pripájania  do  sústavy  môžu  členské  štáty  poskytnúť  prednostné  pripojenie  alebo  rezervovať  pripájaciu  kapacitu  novým  zariadeniam  na  výrobu  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie.“
Článok 1  smernice  2009/28 s názvom  „Predmet  úpravy a rozsah  pôsobnosti“  stanovoval:
„Touto  smernicou  sa  ustanovuje  spoločný  rámec  presadzovania  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Stanovujú  sa v nej  záväzné  národné  ciele  pre  celkový  podiel  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie  na  hrubej  konečnej  energetickej  spotrebe a pre  podiel  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie v doprave.  Stanovujú  sa v nej  pravidlá  týkajúce  sa  štatistických  prenosov  medzi  členskými  štátmi,  spoločných  projektov  medzi  členskými  štátmi a s tretími  krajinami,  potvrdení o pôvode,  administratívnych  postupov,  informovania a odbornej  prípravy a prístupu k elektrizačnej  sústave  pre  energiu z obnoviteľných  zdrojov  energie. …“
Článok 2  tejto  smernice  stanovoval:
„Na  účely  tejto  smernice  sa  uplatňuje  vymedzenie  pojmov  uvedené v smernici  [2003/54].
Uplatňuje  sa  aj  toto  vymedzenie  pojmov:
a)      ‚energia  [vyrobená –
neoficiálny  preklad
] z obnoviteľných  zdrojov  energie‘  je  energia  [vyrobená –
neoficiálny  preklad
] z obnoviteľných  nefosílnych  zdrojov, a to  veterná,  slnečná,  aerotermálna,  geotermálna a hydrotermálna  energia a energia  oceánu,  vodná  energia,  biomasa,  skládkový  plyn,  plyn z čističiek  odpadových  vôd a bioplyny;
…
e)      ‚biomasa‘  sú  biologicky  rozložiteľné  časti  výrobkov,  odpadu a zvyškov  biologického  pôvodu z poľnohospodárstva  (vrátane  rastlinných a živočíšnych  látok),  lesného  hospodárstva a príbuzných  odvetví  vrátane  rybného  hospodárstva a akvakultúry,  ako  aj  biologicky  rozložiteľné  časti  priemyselného a komunálneho  odpadu;
…
j)      ‚potvrdenie o pôvode‘  je  elektronický  dokument,  ktorého  jediným  účelom  je  poskytnúť  koncovému  spotrebiteľovi  dôkaz o tom,  že  daný  podiel  alebo  množstvo  energie  bolo  vyrobené z obnoviteľných  zdrojov  energie v súlade s článkom 3  ods. 6  smernice  2003/54/ES;
…“
Článok 5  ods. 1 a 3  uvedenej  smernice  znel  takto:
„1.      Hrubá  konečná  energetická  spotreba z obnoviteľných  zdrojov  energie v každom  členskom  štáte  sa  vypočíta  ako  súčet:
a)      hrubej  konečnej  spotreby  elektriny  [vyrobenej –
neoficiálny  preklad
] z obnoviteľných  zdrojov  energie;
…
3.      Na  účely  odseku  1 písm. a)  sa  hrubá  konečná  spotreba  elektriny  [vyrobenej –
neoficiálny  preklad
] z obnoviteľných  zdrojov  energie  vypočíta  ako  množstvo  elektriny  vyrobené v členskom  štáte z obnoviteľných  zdrojov  energie s výnimkou  výroby  elektriny z vody v prečerpávacích  vodných  elektrárňach,  ktorú  predtým  prečerpali  do  hornej  nádrže.
V hybridných  zariadeniach,  ktoré  využívajú  obnoviteľné a konvenčné  zdroje,  sa  zohľadňuje  len  tá  časť  elektriny,  ktorá  bola  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Na  účely  tohto  výpočtu  sa  podiel  každého  zdroja  energie  vypočíta  na  základe  jeho  energetického  obsahu.
Elektrina  vyrobená z vodnej a veternej  energie  sa  zohľadňuje v súlade s normalizačnými  pravidlami  uvedenými v prílohe II.“
Článok 15  ods. 1  tejto  smernice  stanovoval:
„Na  účely  preukázania  podielu  alebo  množstva  energie  [vyrobenej –
neoficiálny  preklad
] z obnoviteľných  zdrojov  energie v energetickom  mixe  dodávateľa  koncovému  spotrebiteľovi  podľa  článku 3  ods. 6  smernice  [2003/54]  členské  štáty  zabezpečia,  aby  pôvod  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  bolo  možné  zaručiť v zmysle  tejto  smernice v súlade s objektívnymi,  transparentnými a nediskriminačnými  kritériami.“
Podľa  článku 16  ods. 1 a 2  smernice  2009/28  platilo,  že:
„1.      Členské  štáty  prijmú  vhodné  opatrenia  na  rozvoj  infraštruktúry  prenosovej a distribučnej  sústavy a prepravnej a distribučnej  siete,  inteligentných  sietí,  zariadení  na  skladovanie  energie a elektrizačnej  sústavy s cieľom  umožniť  bezpečnú  prevádzku  elektrizačnej  sústavy  vrátane  spojovacích  vedení  medzi  členskými  štátmi, a medzi  členskými  štátmi a tretími  krajinami, a prispôsobiť  ju  ďalšiemu  rozvoju  výroby  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Členské  štáty  prijmú  aj  vhodné  opatrenia  na  urýchlenie  schvaľovacích  postupov  pre  výstavbu  infraštruktúry  sústav a sietí a na  koordináciu  tohto  schvaľovania s administratívnymi a plánovacími  postupmi.
2.      S výhradou  požiadaviek  súvisiacich  so  zachovaním  spoľahlivosti a bezpečnosti  sústavy a na  základe  transparentných a nediskriminačných  kritérií  vymedzených  príslušnými  vnútroštátnymi  orgánmi:
a)      členské  štáty  zabezpečia,  aby  prevádzkovatelia  prenosových  sústav a prevádzkovatelia  distribučných  sústav  zaručili  na  svojom  území  prenos a distribúciu  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie;
b)      členské  štáty  tiež  poskytnú  buď  prednostný  prístup  alebo  garantovaný  prístup  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  do  sústavy;
c)      členské  štáty  zabezpečia,  aby  prevádzkovatelia  prenosových  sústav  uprednostňovali  pri  využívaní  zariadení  vyrábajúcich  elektrinu  zariadenia,  ktoré  vyrábajú  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ak  to  povoľuje  bezpečná  prevádzka  národnej  elektrizačnej  sústavy, a na  základe  transparentných a nediskriminačných  kritérií.  Členské  štáty  zabezpečia,  aby  sa  prijímali  vhodné  prevádzkové  opatrenia  týkajúce  sa  sústavy a trhu s cieľom  minimalizovať  redukciu  výroby  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Ak  sa  prijímajú  dôležité  opatrenia  na  obmedzenie  obnoviteľných  zdrojov  energie s cieľom  zaručiť  bezpečnosť  národnej  elektrizačnej  sústavy a bezpečnosť  dodávok  energie,  členské  štáty  zabezpečia,  aby  príslušní  prevádzkovatelia  sústav  podávali  príslušnému  regulačnému  orgánu  správy o týchto  opatreniach a uvádzali,  aké  nápravné  opatrenia  chcú  prijímať  na  zabraňovanie  nevhodnej  redukcii.“

Nemecké

právo
§ 3  Erneuerbare‑Energien‑Gesetz  (zákon o obnoviteľných  zdrojoch  energie) z 25. októbra  2008  (BGBl.  2011  I,  s. 1634), v znení  účinnom  od  1. januára  2012  do  31. júla  2014  (ďalej  len  „EEG  2012“),  nazvaný  „Vymedzenie  pojmov“,  stanovoval:
„V zmysle  tohto  zákona  je
‚zariadenie‘  každé  zariadenie  na  výrobu  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie…
‚energia z obnoviteľných  zdrojov‘…  energia z biomasy…,  ako  aj z biologicky  rozložiteľného  podielu  odpadu z domácností a priemyslu,
…“
V § 11  EEG  2012 s názvom  „Riadenie  zásobovania“  sa v odseku  1  uvádzalo:
„Prevádzkovatelia  sústavy  sú  výnimočne  oprávnení  regulovať  zariadenia…,  ktoré  sú  priamo  alebo  nepriamo  pripojené  do  ich  sústavy…,  pokiaľ:
1.      by v opačnom  prípade v jednotlivých  oblastiach  sústavy  vrátane  predchádzajúcej  sústavy  došlo k preťaženiu  siete,
2.      sa  uprednostní  elektrina  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie…,  pokiaľ  nemusia  iné  zariadenia  na  výrobu  elektriny  zostať v sústave,  aby  sa  zabezpečila  bezpečnosť a spoľahlivosť  systému  výroby  elektriny…
…“
§ 12  EEG  2012 s názvom  „Mimoriadne  ustanovenia“  v odseku  1  stanovoval:
„Ak  sa  zásobovanie  elektrinou  zo  zariadení  na  výrobu  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie… z dôvodu  preťaženia  siete v zmysle § 11  ods. 1  zníži,  prevádzkovatelia,  ktorí  sú  dotknutí  opatrením…,  sa  odškodnia  vo  výške  95 % z ušlého  príjmu  vrátane  dodatočných  nákladov a po  odpočítaní  ušetrených  nákladov. …“
Z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  tieto  ustanovenia  EEG  2012 v podstate  zodpovedajú  ustanoveniam  troch  verzií  EEG,  ktoré  sa  postupne  uplatňujú  na  spor  vo  veci  samej.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
EEW  prevádzkuje v Großräschen  (Nemecko)  zariadenie  na  tepelné  spracovanie  odpadov,  ktoré  jej  umožňuje  vyrábať  elektrickú a tepelnú  energiu.  Časť  tohto  odpadu  pozostávajúca z biologicky  rozložiteľného  odpadu  sa  spracúva  spaľovaním  spolu s inými  druhmi  odpadu.  Podiel  biologicky  odbúrateľného  odpadu  sa  líši a môže  predstavovať  až  50 % celkového  objemu  odpadu.  Časť  elektrickej  energie  vyrobenej  týmto  zariadením  zásobuje  sústavu,  ktorej  prevádzkovateľom  je  MNG  Strom, s ktorou  EEW  uzavrela  dohodu o pripojení a nákupe,  ktorou  je  viazaná.
V rokoch  2011  až  2016  MNG  Strom v rámci  riadenia  bezpečnosti  sústavy, a to v prípade  potreby v súčinnosti  so  spoločnosťou  50  Hertz  Transmissionom  ako  prevádzkovateľom  prenosovej  sústavy,  niekoľkokrát  vyzvala  EEW,  aby  dočasne  znížila  zásobovanie  príslušných  sústav z dôvodu  problémov s preťažením. V dôsledku  toho  EEW  podala  žalobu  proti  spoločnosti  MNG  Strom,  ktorou  sa  domáhala  zaplatenia  sumy  2,24  milióna  eur  ako  náhrady  škody, a to  najmä  na  základe § 12  EEG z roku  2012.
Odvolací  súd  zamietol  žalobu  spoločnosti  EEW z dôvodu,  že  elektrina  vyrobená v zariadení  spoločnosti  EEW  nie  je  vyrobená  výlučne z obnoviteľných  zdrojov  energie,  takže  toto  zariadenie  nemožno  kvalifikovať  ako  „zariadenie  vyrábajúce  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie“ v zmysle  uplatniteľných  vnútroštátnych  ustanovení.
EEW  podala  proti  tomuto  rozhodnutiu  opravný  prostriedok  „Revision“ na  Bundesgerichtshof  (Spolkový  súdny  dvor,  Nemecko),  vnútroštátny  súd,  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania.
Podľa  tohto  súdu  rozhodnutie o tejto  žalobe  závisí  od  odpovede  na  otázku,  či  zariadenie  spoločnosti  EW  predstavuje  „zariadenie  vyrábajúce  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie“ v zmysle § 12  EEG  2012 v spojení s článkom 2 písm. c)  smernice  2001/77 a ustanoveniami  smernice  2009/28,  najmä  jej  článkom 16  ods. 2 písm. c).
Za  týchto  podmienok  Bundesgerichtshof  (Spolkový  súdny  dvor)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  nasledujúce  prejudiciálne  otázky:
„1.      Má  sa  článok 16  ods. 2 písm. c) v spojení s článkom 2 písm. a) a písm. e)  smernice  2009/28/ES  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  dodávaní  elektriny  do  sústavy  sa  majú  uprednostniť  aj  také  zariadenie  vyrábajúce  elektrinu, v ktorých  sa  elektrina  vyrába  tepelným  spracovaním  zmiešaného  odpadu,  pričom  odpad  obsahuje  variabilný  podiel  biologicky  rozložiteľného  priemyselného a komunálneho  odpadu?
2.      V prípade,  že  je  odpoveď  na  prvú  otázku  kladná:  je  uprednostnenie  pri  zásobovaní  elektrinou  podľa  článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28/ES  závislé  od  výšky  podielu  biologicky  rozložiteľného  odpadu,  ktorý  sa  pri  výrobe  elektriny  používa  spôsobom  opísaným v prvej  otázke?
3.      V prípade,  že  je  odpoveď  na  druhú  otázku  kladná:  existuje  prah  relevantnosti  pre  podiel  biologicky  rozložiteľného  odpadu,  pod  ktorým  sa  na  vyrobenú  elektrinu  neuplatnia  pravidlá  platné  pre  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie?
4.      V prípade,  že  je  odpoveď  na  tretiu  otázku  kladná:  akému  podielu  tento  prah  zodpovedá  alebo  ako  sa  má  určiť?
5.      V prípade,  že  je  odpoveď  na  prvú a druhú  otázku  kladná:  môže  sa  pri  uplatnení  právnych  predpisov  platných  pre  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie  na  elektrinu,  ktorá  bola  len  čiastočne  vyrobená z biologicky  rozložiteľného  odpadu,  použiť  právna  myšlienka z článku 5  ods. 3  druhého  pododseku  smernice  2009/28  takým  spôsobom,  že  sa  tieto  pravidlá  uplatnia  len  na  podiel  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie a tento  podiel  sa  vypočíta  na  základe  energetického  obsahu  každého  zdroja  energie?“

O prejudiciálnych otázkach

O
prvej

otázke
Svojou  prvou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  vykladať v tom  zmysle,  že  prednostný  prístup  do  elektrizačnej  sústavy, z ktorého  majú  prospech  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie,  sa  nemá  priznať  len  zariadeniam,  ktoré  vyrábajú  elektrinu  výlučne z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ale  aj  zariadeniam,  ktoré  ju  vyrábajú  tak z obnoviteľných,  ako  aj konvenčných  zdrojov  energie.
Podľa  článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  členské  štáty  zabezpečia,  aby  prevádzkovatelia  prenosových  sústav  uprednostňovali  pri  využívaní  zariadení  vyrábajúcich  elektrinu  zariadenia,  ktoré  vyrábajú  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ak  to  povoľuje  bezpečná  prevádzka  národnej  elektrizačnej  sústavy, a na  základe  transparentných a nediskriminačných  kritérií.
Hoci  smernica  2009/28 v článku 2 písm. a)  definuje  pojem  „energia  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie“  tak,  že  zahŕňa  okrem  iného  „biologicky  rozložiteľné  časti  priemyselného a komunálneho  odpadu“,  naopak  nespresňuje  rozsah  pojmu  „zariadenie,  ktoré  vyrába  elektrinu z obnoviteľných  zdrojov  energie“ v zmysle  jej  článku 16  ods. 2 písm. c).
Za  týchto  podmienok  podľa  ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  jednak z požiadaviek  jednotného  uplatňovania  práva  Únie a jednak  zo  zásady  rovnosti  vyplýva,  že  znenie  ustanovenia  práva  Únie,  ktoré  neobsahuje  žiadny  výslovný  odkaz  na  právo  členských  štátov s cieľom  určiť  jeho  zmysel a rozsah  pôsobnosti,  si v zásade  vyžaduje  samostatný a jednotný  výklad v celej  Únii,  ktorý  musí  zohľadňovať  nielen  znenie  tohto  ustanovenia,  ale  aj  jeho  kontext a cieľ  sledovaný  predmetnou  právnou  úpravou  [rozsudok z 2. júna  2022,  T.N. a N.N. (Vyhlásenie o odmietnutí  dedičstva), C‑617/20,  EU:C:2022:426,  bod 35 a citovaná  judikatúra].
Pokiaľ  ide v prvom  rade o znenie  článku 16  ods. 2 písm. c)  prvej  vety  smernice  2009/28,  toto  ustanovenie  tým,  že  odkazuje  na  zariadenia,  ktoré  „používajú“  obnoviteľné  zdroje  energie,  neumožňuje  samo  osebe  určiť,  či  sa  toto  ustanovenie  vzťahuje  len  na  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu  výlučne z obnoviteľných  zdrojov  energie,  alebo  či  sa  uplatňuje  aj  na  zariadenia,  ktoré  na  tento  účel  používajú  len  časť  takýchto  zdrojov  energie.
Okrem  toho  sa  zdá,  že  druhá  veta  toho  istého  ustanovenia,  ktorá  odkazuje  na  opatrenia,  ktoré  treba  prijať  na  minimalizovanie  nepoužívania  elektrickej  energie  vyrábanej z obnoviteľných  zdrojov  energie,  použitím  slovesa  „minimalizovať“  vychádza  zo  zásady,  že  prednostný  prístup  by  malo  byť  možné  poskytnúť  aj  zariadeniam,  ktoré  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie  len  čiastočne.  Vylúčenie  takýchto  zariadení  by  totiž  malo  za  následok,  že  sa z prednostného  prístupu  vylúči  časť  „zelenej“  elektrickej  energie,  ktoré  by  mohla  byť  podstatná.
Ďalej,  pokiaľ  ide o kontext,  do  ktorého  patrí  uvedené  ustanovenie,  smernica  2001/77  vo  svojom  článku 2 písm. c)  definovala  „elektrickú  energiu  vyrábanú z obnoviteľných  zdrojov  energie“  ako  „elektrickú  energiu  vyrábanú  zariadeniami,  ktoré  využívajú  len  obnoviteľné  zdroje  energie,  ako  aj  časť  elektrickej  energie  vyrábanej z obnoviteľných  zdrojov  energie v hybridných  zariadeniach,  ktoré  využívajú  aj  konvenčné  zdroje  energie“.
Smernica  2009/28,  ktorá  nahradila  smernicu  2001/77 a ktorá  bola  účinná v čase  skutkových  okolností  vo  veci  samej,  však  túto  definíciu  neprebrala.  Táto  smernica  definuje v článku 2 písm. a)  „energiu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie“  ako  „energiu  vyrobenú z obnoviteľných  nefosílnych  zdrojov“ a následne  spresňuje,  na  ktoré  obnoviteľné  zdroje  sa  táto  definícia  vzťahuje. V dôsledku  toho,  ako  poznamenala  50  Hertz  Transmission,  kvalifikácia  „elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie“  už  nezávisí  od  druhu  zariadenia, v ktorom  bola  elektrická  energia  vyrobená,  ale  len  od  zdrojov  energie,  ktoré  tieto  zariadenia  používajú  na  výrobu  elektrickej  energie.
Napokon,  pokiaľ  ide o ciele  sledované  smernicou  2009/28,  ako  vyplýva z jej  článku 1,  týmto  cieľom  je  stanoviť  spoločný  rámec  presadzovania  výroby  energie  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  predovšetkým  stanovením  záväzných  národných  cieľov  pre  celkový  podiel  energie  vyrobenej z takýchto  zdrojov  energie  na  hrubej  konečnej  energetickej  spotrebe.
Okrem  toho z odôvodnenia  60  tejto  smernice  vyplýva,  že  jej  cieľom  je  prostredníctvom  integrácie  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  na  spotovom  trhu  čo  najviac  podporovať  využívanie  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Odôvodnenie  61  uvedenej  smernice  uvádza,  že  cieľom  tejto  smernice  je  trvalo  zvýšiť  prenos a distribúciu  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie a že  na  tento  účel  by  členské  štáty  mali  prijať  vhodné  opatrenia  na  umožnenie  vyššieho  prieniku  elektriny z obnoviteľných  zdrojov  energie.
Okrem  toho  podľa  judikatúry  Súdneho  dvora,  pokiaľ  ide o garantovaný  prístup  do  sústavy  upravený v článku 16  ods. 2 písm. b)  smernice  2009/28,  tento  garantovaný  prístup  do  sústavy  má  za  cieľ  integrovať  obnoviteľné  zdroje  energie  do  vnútorného  trhu s elektrickou  energiou  prostredníctvom  zabezpečenia  prístupu  do  sústav  pre  všetku  elektrickú  energiu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov,  čo  umožňuje  využiť  maximálne  množstvo  elektrickej  energie  vyrábanej z obnoviteľných  zdrojov  energie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. januára  2022,  Fondul  Proprietatea, C‑179/20,  EU:C:2022:58,  bod 62).
Ciele  týkajúce  sa  maximálneho  využitia  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie a trvalého  zvýšenia  prenosu a distribúcie  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie  by  pritom  mohli  byť  ohrozené,  ak  by  sa  zariadenie  na  výrobu  elektriny,  ktoré  nevyužíva  výlučne  obnoviteľné  zdroje  energie,  považovalo  na  základe  tejto  skutočnosti  za  zariadenie  využívajúce  iba  konvenčné  zdroje  energie, a preto  by  bolo  vylúčené z prednostného  prístupu  stanoveného v článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28.
Preto  treba  na  prvú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  prednostný  prístup  do  elektrizačnej  sústavy, z ktorého  majú  prospech  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie,  sa  nemá  priznať  len  zariadeniam,  ktoré  vyrábajú  elektrinu  výlučne z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ale  aj  zariadeniam,  ktoré  ju  vyrábajú  tak z obnoviteľných,  ako  aj konvenčných  zdrojov  energie.

O
druhej,

tretej,

štvrtej
a
piatej

otázke
Svojou  druhou  až  piatou  otázkou,  ktoré  treba  preskúmať  spoločne,  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  vykladať v tom  zmysle,  že  zariadenie,  ktoré  vyrába  elektrinu  tak z obnoviteľných,  ako  aj  konvenčných  zdrojov  energie, a to v závislosti  od  variabilného  podielu,  má  prospech z prednostného  prístupu  do  sústavy  len  pre  tú  časť  elektriny,  ktoré  vyrobilo z obnoviteľných  zdrojov  energie, a ak  áno,  aké  sú  spôsoby  uplatnenia  tohto  prednostného  prístupu.
V prejednávanej  veci  sa  vnútroštátny  súd  konkrétne  pýta,  či  také  zariadenie,  aké  prevádzkuje  EEW,  ktoré  vyrába  elektrickú  energiu  zo  zmesi  odpadu  obsahujúcej  variabilný  podiel  biologicky  rozložiteľného  priemyselného a komunálneho  odpadu,  má  prospech z prednostného  prístupu  do  sústavy,  len  pokiaľ  ide o elektrinu  vyrobenú z tohto  variabilného  podielu.
V tejto  súvislosti  treba  na  úvod  uviesť,  že z definícií  uvedených v článku 2 písm. a) a e)  smernice  2009/28  vyplýva,  že  hoci  energia  získaná  zhodnotením  biomasy  predstavuje  energiu z obnoviteľných  zdrojov,  pod  pojem  „biomasa“,  tak  ako  je  definovaný v tejto  smernici,  spadá  len  biologicky  rozložiteľná  časť, a to  najmä  priemyselný a komunálny  odpad.  Energia  vyrobená  tepelným  spracovaním  priemyselného a komunálneho  odpadu  sa  tak v prípade  elektriny  vyrobenej z tejto  biologicky  rozložiteľnej  časti  tohto  odpadu a s výnimkou  jeho  časti  tvorenej  konvenčným  odpadom  považuje  za  energiu z obnoviteľných  zdrojov.
Súdny  dvor  tiež v súvislosti s článkom 16  ods. 2 písm. b)  uvedenej  smernice  rozhodol,  že z tohto  ustanovenia  síce  vyplýva  možnosť  zavedenia  „garantovaného  prístupu“  do  sústavy  pre  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ale  len  pokiaľ  ide o „zelenú“  elektrickú  energiu, a preto  toto  ustanovenie  nemôže  slúžiť  ako  právny  základ  pre  vnútroštátne  ustanovenia  stanovujúce  garantovaný  prístup  pre  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu z neobnoviteľných  zdrojov  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. januára  2022,  Fondul  Proprietatea, C‑179/20,  EU:C:2022:58,  bod 65).  Ako  uviedol  generálny  advokát v bode 46  svojich  návrhov,  zásadu  prednostného  prístupu  do  sústavy  uvedenú v článku 16  ods. 2 písm. c)  uvedenej  smernice  treba  vykladať  analogicky.
Zariadenie  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  používa  zmes  odpadu, v ktorom  iba  variabilná  časť  pozostáva z biologicky  rozložiteľného  priemyselného a komunálneho  odpadu,  alebo  všeobecnejšie,  ktoré  vo  variabilnej  miere  používa  súčasne  obnoviteľné,  ako  aj  konvenčné  zdroje  energie,  musí  mať  preto  možnosť  využiť  prednostný  prístup  stanovený v článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  iba  do  výšky  variabilného  podielu  elektriny,  ktorá  bola  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie.
Smernica  2009/28  však  nestanovuje,  akým  spôsobom  sa  má  vypočítať  podiel  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie,  ktorú  vyrobilo  zariadenie  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  používa  tak  obnoviteľné,  ako  aj  konvenčné  zdroje  energie, a konkrétnejšie,  či  tento  podiel  musí  dosiahnuť  minimálnu  prahovú  hodnotu,  aby  vyrobená  elektrická  energia  mala  prospech z prednostného  prístupu.
Táto  smernica  sa v článku 16  ods. 2 písm. c)  obmedzuje  na  stanovenie  dvoch  požiadaviek.
V prvom  rade  toto  ustanovenie  podmieňuje  prednostný  prístup  potrebami  súvisiacim s bezpečnosťou  národnej  elektrizačnej  sústavy. V tejto  súvislosti  odôvodnenie  60  smernice  2009/28  spresňuje,  že  požiadavky  súvisiace  so  zachovaním  spoľahlivosti a bezpečnosti  sústavy,  ako  aj s riadením  sústavy  sa  môžu  líšiť v závislosti  od  charakteristík  národnej  sústavy a jej  bezpečnej  prevádzky.
V druhom  rade  článok 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  vyžaduje,  aby  sa  prednosť  pri  prístupe  riadila  na  základe  transparentných a nediskriminačných  kritérií. V tejto  súvislosti  odôvodnenie  11  tejto  smernice  zdôrazňuje,  že  je  dôležité  stanoviť  jasné a transparentné  pravidlá  výpočtu  podielu  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie a vymedziť  tieto  zdroje.  Okrem  toho  odôvodnenie  60  uvedenej  smernice  všeobecne  pripomína  význam  prednostného  prístupu  vyhradeného  pre  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie  pre  integráciu  obnoviteľných  zdrojov  energie  do  vnútorného  trhu s elektrickou  energiou, a najmä,  že  tento  prednostný  prístup  by  sa  mal  premietnuť  do  vnútroštátnych  pravidiel  pripojenia  tak,  že  sa  pripojeným  výrobcom  elektrickej  energie z obnoviteľných  zdrojov  energie  poskytne  istota,  že  budú  môcť  predávať a prenášať  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie  vždy,  keď  bude  daný  zdroj k dispozícii.
Z toho  vyplýva,  že  členské  štáty  disponujú  širokou  mierou  voľnej  úvahy  pri  stanovovaní  podmienok  vykonávania  prednostného  prístupu, z ktorého  musia  mať  prospech  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie,  pokiaľ  rešpektujú  ciele  sledované  touto  smernicou.
Súdny  dvor  navyše  už  konštatoval,  že  normotvorca  Únie  prijatím  smernice  2009/28  rozhodne  nechcel  úplne  harmonizovať  vnútroštátne  systémy  podpory  výroby  zelenej  energie,  pričom  vychádzal  jednak z konštatovania,  že  členské  štáty  uplatňujú  odlišné  systémy  podpory, a jednak  zo  zásady,  že  treba  zabezpečiť  ich  riadne  fungovanie,  aby  sa  zachovala  dôvera  investorov, a umožniť  týmto  štátom  určiť  účinné  vnútroštátne  opatrenia  na  dosiahnutie  záväzných  celkových  národných  cieľov,  ktoré  im  ukladá  uvedená  smernica  (rozsudok  zo  4. októbra  2018,  L.E.G.O., C‑242/17,  EU:C:2018:804,  bod 53 a citovaná  judikatúra).
V dôsledku  toho v súlade s ustálenou  judikatúrou  prináleží  vnútroštátnemu  súdu,  ktorý  jediný  má  právomoc  posúdiť  skutkové  okolnosti a vykladať  vnútroštátnu  právnu  úpravu,  aby  určil,  či  boli v prejednávanej  veci  splnené  požiadavky  vyplývajúce z práva  Únie,  pokiaľ  ide o určenie  podmienok  vykonávania  prednostného  prístupu  pre  zariadenia,  ktoré  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie.  Súdny  dvor,  ktorý  bol  požiadaný,  aby  vnútroštátnemu  súdu  poskytol  užitočné  odpovede v rámci  prejudiciálneho  konania,  má  však  právomoc  poskytnúť  usmernenia  týkajúce  sa  skutočností,  ktoré  majú  členské  štáty  zohľadniť  pri  uplatňovaní  prednostného  prístupu  do  sústavy, a to  na  základe  spisu  vo  veci  samej,  ako  aj  na  základe  písomných a ústnych  pripomienok,  ktoré  mu  boli  predložené,  aby  umožnil  vnútroštátnemu  súdu  rozhodnúť  (pozri  analogicky  rozsudok z 22. septembra  2020,  Cali  Apartments, C‑724/18 a C‑727/18,  EU:C:2020:743,  bod 78 a citovanú  judikatúru).
V tejto  súvislosti  požiadavka  uvedená v článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28,  podľa  ktorej  sa  prednostný  prístup  do  sústavy  musí  určiť  na  základe  transparentných a nediskriminačných  kritérií,  znamená,  ako  uviedol  generálny  advokát v bode 54  svojich  návrhov,  že  musia  byť  jednoznačné,  členskými  štátmi  vopred  oznámené a že  ich  uplatňovanie  musí  byť  predvídateľné  pre  všetky  dotknuté  strany.
Okrem  toho z diskusií,  ktoré  sa  uskutočnili  na  pojednávaní  pred  Súdnym  dvorom,  vyplýva,  že  zariadenia  vyrábajúce  elektrinu  môžu  byť  na  účely  uplatnenia  článku 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  rozdelené  do  troch  skupín, a to  zariadenia,  ktoré  využívajú  len  obnoviteľné  zdroje  energie,  zariadenia  využívajúce  iba  konvenčné  zdroje  energie a zariadenia  využívajúce  zmes  obnoviteľných a konvenčných  zdrojov  energie.
Je  zrejmé  jednak,  že  zariadenia  patriace  do  prvej  skupiny  musia  mať s výhradou  obmedzení  týkajúcich  sa  bezpečnosti a kapacity  sústavy  vždy  prednostný  prístup,  pokiaľ  ide o všetku  elektrinu,  ktorú  vyrábajú a že  zariadenia  patriace  do  druhej  skupiny  nemôžu  získať  na  základe  tohto  ustanovenia  žiadny  prednostný  prístup, a jednak,  že  so  zariadeniami  patriacimi  do  týchto  prvých  dvoch  skupín  sa v zásade  musí  zaobchádzať  rovnako v rámci  skupiny,  do  ktorej  patria.
Pokiaľ  ide o zariadenia  patriace  do  tretej  skupiny,  treba  naopak v prvom  rade  pripomenúť,  že  ako  vyplýva z bodu 37  tohto  rozsudku,  prednostný  prístup  im  prináleží  len  vo  vzťahu k tej  časti  elektriny,  ktorá  bola  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie. V druhom  rade v rámci  tejto  tretej  skupiny  nemožno  so  zariadeniami  zaobchádzať  rovnako,  keďže  časť  obnoviteľných  zdrojov  energie,  ktorú  využívajú,  nie  je  nevyhnutne  rovnaká.
Cieľ  sledovaný  smernicou  2009/28,  ktorým  je  podpora  využívania  energie  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie,  by  mohol  byť  ohrozený,  ak  by  zariadenia,  ktoré v podstatnej  miere  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie  mali  systematicky  prednostný  prístup  na  úkor  iných  zariadení,  ktoré  tiež  využívajú  obnoviteľné  zdroje  energie,  ale v menšej  miere.  Nič  to  však  nemení  na  tom,  že  vzhľadom  na  ten  istý  cieľ  musí  byť  možné  uprednostniť  prvé  uvedené  zariadenia  pred  druhými  uvedenými,  avšak  bez  toho,  aby  mali  systematickú  prioritu.
Je  preto  dôležité,  aby  kritériá  použité  na  určenie  poradia, v ktorom  prevádzkovateľ  sústavy  využíva  zariadenia  využívajúce  zmes  obnoviteľných a konvenčných  zdrojov  energie,  odrážali  veľkosť  podielu  obnoviteľných  zdrojov  energie,  ktoré  využívajú.
Je  tiež  dôležité,  aby  tieto  kritériá  zohľadňovali  osobitosti a technické  obmedzenia,  ktorými  sa  vyznačuje  riadenie  prístupu  zariadení  do  elektrizačných  sústav. V tejto  súvislosti  MNG  Strom  uviedla,  že  prevádzkovateľ  elektrizačnej  prenosovej  sústavy v reálnom  čase  nevie,  aký  podiel  biologicky  rozložiteľného  odpadu  zariadenie  vyrábajúce  elektrinu  využíva,  keď  rozhoduje o poradí  odstavenia  zariadení,  keďže  ani  samotní  prevádzkovatelia  týchto  zariadení v jednotlivom  okamihu  nevedia,  aká  časť  energie  sa  vyrába z obnoviteľných  zdrojov.  50  Hertz  Transmission  zdôraznila,  že  rozhodnutie o uprednostnení  je  núdzové  opatrenie,  ktoré  sa  prijíma  takmer  okamžite a má  dôsledky  pre  nadväzujúcich  prevádzkovateľov,  čo  znamená,  že  kritériá  uprednostnenia  musia  umožniť  poskytnúť  prevádzkovateľovi  sústavy  konkrétne  usmernenia.
Treba  dodať,  že  elektrická  energia  má  takú  povahu,  že  hneď ako  je  vpustená  do  prenosovej  alebo  distribučnej  sústavy,  je  ťažké  určiť  pôvod a najmä  zdroj  energie, z ktorého  bola  vyrobená  (rozsudok z 1. júla  2014,  Ålands  Vindkraft, C‑573/12,  EU:C:2014:2037,  bod 87).  Rovnako v okamihu,  keď  prevádzkovateľ  prenosovej  sústavy  využíva  zariadenie  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  využíva  tak  obnoviteľné,  ako  aj  konvenčné  zdroje  energie,  je  rovnako  ťažké  konkrétne  identifikovať  časť  elektriny,  ktorú  toto  zariadenie  vyrobilo z obnoviteľných  zdrojov  energie. Z týchto  technických  okolností  vyplýva  určitá  časť  neistoty,  takže  nemožno  vylúčiť,  že  časť  elektriny, o ktorej  sa  tvrdí,  že  bola  vyrobená z obnoviteľných  zdrojov  energie, v tomto  konkrétnom  okamihu z takýchto  zdrojov  energie  vyrobená  nebola.
Cieľ,  ktorý  sa  snaží  dosiahnuť  smernica  2009/28, a to  čo  najviac  podporiť  prístup  do  sústav  pre  elektrinu  vyrobenú z obnoviteľných  zdrojov  energie,  nevyžaduje,  aby v presnom  okamihu,  keď  prevádzkovateľ  sústavy  využíva  zariadenie  vyrábajúce  elektrinu,  ktoré  využíva  energetickú  zmes,  bol  tento  prevádzkovateľ  oboznámený s presným  podielom  tohto  typu  elektriny v celkovom  množstve  energie  dodávanej  týmto  zariadením.
V tejto  súvislosti  stačí,  aby  uplatňovanie  kritérií  stanovených  príslušnými  vnútroštátnymi  orgánmi  umožnilo,  aby  sa  počas  dostatočne  dlhého a reprezentatívneho  obdobia a v rozsahu, v ktorom  je  to  technicky  uskutočniteľné,  poskytol  prednostný  prístupu  do  sústavy  každému  zariadeniu,  ktoré  vyrába  elektrickú  energiu  tak z obnoviteľných,  ako  aj  konvenčných  zdrojov,  úmerne k veľkosti  podielu  obnoviteľných  zdrojov  energie,  ktoré  využíva.
Nemožno  vylúčiť,  že  príslušné  vnútroštátne  orgány  zohľadnia  na  tento  účel  potvrdenie o pôvode  podľa  článku 2 písm. j)  smernice  2009/28,  ktoré  sa v prípade  potreby  vydáva  výrobcovi  elektriny  podľa  článku 15  tejto  smernice,  nezávisle  od  skutočnosti,  že  takéto  potvrdenie,  ako  vyplýva  najmä z odseku  1  tohto  ustanovenia,  sa  vydáva s cieľom  umožniť  koncovým  spotrebiteľom  ubezpečiť  sa o presnom  zložení  energetického  mixu  dodávateľa  energie.
Okrem  toho  nič  nebráni  tomu,  aby  sa  príslušné  vnútroštátne  orgány v rámci  výkonu  svojej  voľnej  úvahy,  pokiaľ  ide o stanovenie  týchto  kritérií,  opierali o určité  ustanovenia  uvedené v článku 5  ods. 3  smernice  2009/28,  najmä o ustanovenie,  podľa  ktorého  sa  na  účely  výpočtu  časti  elektriny  vyrobenej z obnoviteľných  zdrojov  energie v hybridných  zariadeniach,  ktoré  využívajú  tak  obnoviteľné,  ako  aj  konvenčné  zdroje  energie,  počíta  podiel  každého  zdroja  energie  na  základe  jeho  energetického  obsahu.
Zo  všetkých  týchto  úvah  vyplýva,  že  na  druhú,  tretiu,  štvrtú a piatu  otázku  treba  odpovedať  tak,  že  článok 16  ods. 2 písm. c)  smernice  2009/28  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  zariadenie,  ktoré  vyrába  elektrinu  tak z obnoviteľných,  ako  aj  konvenčných  zdrojov  energie,  má  prospech z prednostného  prístupu  do  sústavy  len  pre  to  množstvo  elektriny,  ktoré  vyrobilo z obnoviteľných  zdrojov  energie.  Prislúcha  členským  štátom,  aby  stanovili  podrobné  pravidlá  uplatňovania  tohto  prednostného  prístupu  tým,  že  stanovia  transparentné a nediskriminačné  kritériá,  ktoré  pri  zohľadnení  požiadaviek  týkajúcich  sa  zachovania  spoľahlivosti a bezpečnosti  sústavy  umožnia  stanoviť  poradie  prednosti v závislosti  od  veľkosti  podielu  obnoviteľných  zdrojov  energie  využívaných  každým  zariadením  vyrábajúcim  elektrinu.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (piata  komora)  rozhodol  takto:
1.
Článok 16 ods. 2 písm. c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES
sa má vykladať v tom zmysle, že:
prednostný prístup do elektrizačnej sústavy, z ktorého majú prospech zariadenia vyrábajúce elektrinu, ktoré využívajú obnoviteľné zdroje energie, sa nemá priznať len zariadeniam, ktoré vyrábajú elektrinu výlučne z obnoviteľných zdrojov energie, ale aj zariadeniam, ktoré ju vyrábajú tak z obnoviteľných, ako aj konvenčných zdrojov energie.
2.
Článok 16 ods. 2 písm. c) smernice 2009/28
sa má vykladať v tom zmysle, že:
zariadenie, ktoré vyrába elektrinu tak z obnoviteľných, ako aj konvenčných zdrojov energie, má prospech z prednostného prístupu do sústavy len pre to množstvo elektriny, ktoré vyrobilo z obnoviteľných zdrojov energie. Prislúcha členským štátom, aby stanovili podrobné pravidlá uplatňovania tohto prednostného prístupu tým, že stanovia transparentné a nediskriminačné kritériá, ktoré pri zohľadnení požiadaviek týkajúcich sa zachovania spoľahlivosti a bezpečnosti sústavy umožnia stanoviť poradie prednosti v závislosti od veľkosti podielu obnoviteľných zdrojov energie využívaných každým zariadením vyrábajúcim elektrinu.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.