CELEX: 62019TJ0020
Európai uniós védjegy
Felszólalási eljárás
A mediFLEX easystep európai uniós szóvédjegy bejelentése
Stepeasy korábbi európai uniós ábrás védjegy
Viszonylagos kizáró okok
Az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja

)
A jogvita előzményei
2016. augusztus 3‑án a beavatkozó fél, a docPrice GmbH az európai uniós védjegyről szóló, módosított 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2017. L 142., 104. o.
) [helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2017. L 154., 1. o.
)] alapján európai uniós védjegybejelentést nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a mediFLEX easystep szómegjelölés volt.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 10. és 25. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, amelyek ezen osztályok esetében az alábbi leírásnak felelnek meg:
–
10. osztály: „Ortopédcipők, ortopédiai cipőtalpak és talpbetétek, lúdtalpbetétek; csizmák gyógyászati használatra; ortopédiai kötszerek és sínek”
–
25. osztály: „Ruhaneműk; kalapáruk; lábbelik és darabjaik, különösen cipőbetétek, ‑csatok és ‑sarkak; egészségügyi lábbelik”
2016. szeptember 15‑én a felperes, a Pablosky, SL, felszólalást nyújtott be a bejelentett megjelölésnek a fenti 3. pontban említett valamennyi áru tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A felszólalás az alábbi, 15076961. sz. európai uniós ábrás védjegyen alapult, amelyet 2016. február 4‑én jelentettek be, és 2016. június 22‑én lajstromoztak a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „lábbelik” és „kalapáruk” tekintetében:
A felszólalás alátámasztásaként a felperes a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában (jelenleg a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja) foglalt okokra hivatkozott.
2017. december 12‑én a felszólalási osztály részben helyt adott a felszólalásnak azzal az indokkal, hogy a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében fennáll az összetévesztés veszélye, és ezen okból el kell utasítani a védjegybejelentést a 10. osztályba tartozó „ortopédcipők” és „csizmák gyógyászati használatra”, valamint a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk”, „lábbelik” és „egészségügyi lábbelik” vonatkozásában, megállapítva azonban, hogy a bejelentett védjegy lajstromozható a többi áru, azaz a 10. osztályba tartozó „ortopédiai cipőtalpak és talpbetétek, lúdtalpbetétek”, illetve „ortopédiai kötszerek és sínek”, valamint a 25. osztályba tartozó „[lábbelik] darabjai, különösen cipőbetétek, ‑csatok és ‑sarkak; egészségügyi lábbelik” vonatkozásában.
2018. január 11‑én a beavatkozó fél a 2017/1001 rendelet 66–71. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a felszólalási osztály határozata ellen annyiban, amennyiben az részben helyt adott a felszólalásnak a vitatott áruk, vagy legalábbis a 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbelik” és „csizmák gyógyászati használatra” vonatkozásában.
2018. november 8‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsa úgy találta, hogy egyetlen szóban forgó áru tekintetében – beleértve az azonosakat is – sem áll fenn a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség. Következésképpen a fellebbezési tanács hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály határozatát, és a felszólalást teljes egészében, a vitatott áruk vonatkozásában is, elutasította.
A felek kérelmei
A felperes lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
utasítsa el a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelmet a védjegybejelentésben szereplő 10. és 25. osztályba tartozó valamennyi áru vonatkozásában;
–
az EUIPO‑t és a beavatkozó felet kötelezze a költségek viselésére.
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A beavatkozó fél lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
hagyja helyben a megtámadott határozatot és utasítsa el a keresetet;
–
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A jogkérdésről
[omissis]
Az ügy érdeméről
A hatályon kívül helyezésre és megváltoztatásra irányuló kereseti kérelmeinek alátámasztásaként a felperes egyetlen, a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapra hivatkozik.
Az EUIPO és a beavatkozó fél a kereset egészének elutasítását kérik azon az alapon, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a megtámadott határozatban a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség hiányát.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
Azon tény, miszerint a fellebbezési tanács határozatának hatályon kívül helyezését kérő felek nem vitattak bizonyos, az összetéveszthetőség elemzése szempontjából lényeges tényezőket, nem befolyásolja azt, hogy a Törvényszéknek felül lehet vagy kell vizsgálnia a határozat megalapozottságát, mivel e tényezők azon érvelés lényeges szakaszát képezik, amelyet a Törvényszéknek az említett felülvizsgálat gyakorlása érdekében el kell végeznie. Amennyiben a fellebbezési tanács határozatának hatályon kívül helyezését kérő felek egyike a figyelembe vett tényezők – különösen a védjegyek és a megjelölt áruk és szolgáltatások hasonlósága – közötti kölcsönös függőség elve alapján kétségbe vonta a fellebbezési tanácsnak az összetéveszthetőségre vonatkozó értékelését, a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik az említett tanács e tényezőkre vonatkozó értékelésének felülvizsgálatára (lásd ebben az értelemben: 2008. december 18‑iLes Éditions Albert René kontra OHIM ítélet,
C‑16/06 P
,
EU:C:2008:739
,
47.
pont). Amikor ugyanis az EUIPO valamely fellebbezési tanácsa határozatának jogszerűségét kell értékelnie, a Törvényszéket nem kötheti e tanácsnak a tényállásra vonatkozó téves értékelése, mivel az említett értékelés a részét képezi azoknak a következtetéseknek, amelyek jogszerűségét vitatják a Törvényszék előtt (2008. december 18‑iLes Éditions Albert René kontra OHIM ítélet,
C‑16/06 P
,
EU:C:2008:739
,
48.
pont).
[omissis]
Az érintett vásárlóközönségről és az általa tanúsított figyelem szintjéről
A megtámadott határozat 11. pontjában a fellebbezési tanács rámutatott, hogy a szóban forgó árukat „elsősorban a nagyközönségnek szánják, amelynek figyelmi szintje ezen áruk tekintetében átlagos, mivel tartós árucikkekről van szó, amelyeket nem különösen gyakran vásárolnak rendes időszakokban”.
A felperes nem vitatja, hogy az érintett vásárlóközönség a nagyközönségnek felel meg, azonban úgy tűnik, álláspontja szerint a vásárlóközönség figyelmének szintje a szóban forgó áruk vásárlása során csekély, és nem átlagos, amint azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban feltételezi, mivel az említett áruk gyakori fogyasztási cikkek, amelyek kiválasztására az átlagos fogyasztó kevés időt szentel.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatják a felperes érveit, rámutatva arra, hogy a fellebbezési tanács bizonyos tényeket tévesen értékelt.
Az EUIPO megerősíti, hogy az érintett közönség a nagyközönségnek felel meg, azonban a felperes érvelése ellentmondásos mivoltának megállapítását követően megjegyzi, hogy jóllehet egyetért a fellebbezési tanáccsal abban, hogy e közönség figyelmének szintje átlagosnak tekinthető a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk” és „lábbelik” tekintetében, e szint azonban magas a 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelik”, azaz olyan lábbelik tekintetében, amelyek az azokat viselő személyek lábfeje egészségének szempontjából előnyökkel bírnak, valamint a 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbelik” és „[gyógyászati használatra szánt] csizmák” tekintetében. Mivel ez utóbbi áruk vásárlásának oka egy sajátos szükséglet, és mivel van arra lehetőség, hogy ezen árukat méretre gyártsák, illetve azokat szükség szerint a vásárlóik személyes fogyatékosságaihoz igazítsák, és tekintettel a nagyközönség figyelmének az egészséget érintő áruk vásárlásakor tapasztalt szintjével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra, meg kell állapítani, hogy az említett közönség az említett áruk vásárlásakor magas szintű figyelmet tanúsít.
Bár a beavatkozó fél nem vitatja, hogy az érintett vásárlóközönség a nagyközönség, amelynek figyelmi szintje átlagos a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk” és „lábbelik” tekintetében, a 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelik”, valamint a 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbelik” és „csizmák gyógyászati használatra” vonatkozásában, úgy véli, hogy azokat nem a nagyközönségnek szánják, hanem az ortopédia terén tevékenykedő egészségügyi dolgozóknak, illetve a fogyasztók olyan specifikus csoportjának, amely ortopédlábbelik viselését maga után vonó, sajátos fizikai problémákkal küzd, és ez utóbbiak figyelmének szintje magas, tekintettel arra, hogy egészséghez kapcsolódó árukról van szó.
Ha az ütköző védjegyeket különböző áruk vagy szolgáltatások tekintetében lajstromozták vagy jelentették be, a fellebbezési tanácsnak azonosítania kell azokat a fogyasztókat, akik a releváns területen az egyes érintett árukat vagy szolgáltatásokat (2017. február 17‑iConstrulink kontra EUIPO – Wit‑Software (GATEWIT) ítélet,
T‑351/14
, nem tették közzé,
EU:T:2017:101
,
44.
pont).
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség fennállásának értékelésénél figyelembe veendő érintett vásárlóközönség csak azokból a fogyasztókból áll, akik a korábbi védjeggyel érintett árukat vagy szolgáltatásokat és a bejelentett védjeggyel érintett árukat vagy szolgáltatásokat is használhatják (lásd ebben az értelemben: 2008. július 1‑jei Apple Computer kontra OHIM – TKS‑Teknosoft [QUARTZ] ítélet,
T‑328/05
,
EU:T:2008:238
,
23.
pont; 2010. szeptember 30‑iPVS kontra OHIM – MeDiTA Medizinische Kurierdienst [medidata] ítélet,
T‑270/09
,
EU:T:2010:419
,
28.
pont).
Ráadásul az összetéveszthetőség átfogó értékelésekor az érintett áruk vagy szolgáltatások átlagos fogyasztóját kell figyelembe venni, aki feltehetően szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő. Szintén tekintettel kell lenni arra a tényre, hogy az átlagfogyasztó figyelmének szintje a szóban forgó termékek vagy szolgáltatások típusától függően változhat (lásd ebben az értelemben: 2007. február 13‑iMundipharma kontra OHIM – Altana Pharma [RESPICUR] ítélet,
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „lábbelik” és „kalapáruk” gyakori fogyasztási cikkek, amelyeket a nagyközönségnek szánnak, amelynek figyelmi szintje ezen áruk vásárlásakor átlagos (lásd ebben az értelemben: 2012. szeptember 27‑iTuzzi fashion kontra OHIM – El Corte Inglés (Emidio Tucci) ítélet,
T‑535/08
,
EU:T:2012:495
,
3.
,
6.
és
29.
pont; 2016. november 24‑iCG/EUIPO – Perry Ellis International Group (P PRO PLAYER) ítélet,
T‑349/15
, nem tették közzé,
EU:T:2016:677
,
3.
,
6.
és
27.
pont, valamint hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. február 8‑iSerendipity és társai kontra EUIPO – CKL Holdings [CHIARA FERRAGNI] ítélet,
T‑647/17
, nem tették közzé,
EU:T:2019:73
,
3.
,
6.
,
20.
és
21.
pont).
Egyébiránt megállapítást nyert, hogy az érintett vásárlóközönség az ortopédiai cikkeket illetően e terület szakembereiből, valamint az ilyen cikkek viselése révén korrekciót igénylő torzulásokkal vagy működési zavarokkal érintett betegekből áll, így az említett közönség szakmai ismereteinek szintjét magasnak kell tekinteni (2010. december 16‑iFidelio kontra OHIM [Hallux] ítélet,
T‑286/08
,
EU:T:2010:528
,
42.
pont). Az is megállapítást nyert, hogy bár a 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbeliket” a nagyközönség részét képező fogyasztók vagy az egészségügyben dolgozók egyaránt vásárolhatják, azokat mindig figyelmesen választják ki (2016. november 9‑iBirkenstock Sales kontra EUIPO [Egymást keresztező hullámvonalak mintájának ábrázolása] ítélet,
T‑579/14
,
EU:T:2016:650
,
29.
és
32.
pont). Az egészségügyi árukat és szolgáltatásokat ugyanis mind a szakembereknek, mind pedig a végső fogyasztóknak is szánják, akik az egészségi állapotukhoz kapcsolódó áruk és szolgáltatások tekintetében magas szintű figyelmet tanúsítanak (lásd: 2014. október 8‑iLaboratoires Polive kontra OHIM – Arbora & Ausonia [DODIE] ítélet,
T‑77/13
,
EU:T:2014:862
,
25.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Végül az összetéveszthetőség átfogó értékelését a legalacsonyabb figyelmi szinttel rendelkező átlagfogyasztó figyelembevételével kell elvégezni (lásd ebben az értelemben: 2011. július 15‑iErgo Versicherungsgruppe kontra OHIM – Société de développement et de recherche industrielle [ERGO] ítélet,
T‑220/09
, nem tették közzé,
EU:T:2011:392
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontján alapuló felszólalási eljárás keretében az EUIPO csak a bejelentett áruknak az érintett védjegy lajstromozása iránti kérelemből következő jegyzékét veheti figyelembe, ez utóbbi esetleges módosításainak sérelme nélkül (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑iOro Clean Chemie kontra OHIM – Merz Pharma (PROSEPT) ítélet,
T‑284/12
, nem tették közzé,
EU:T:2013:454
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a fenti 40. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács nem követett el hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy az ütköző védjegyek árujegyzékében szereplő, a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk” és „lábbelik” a nagyközönségnek szánt gyakori fogyasztási cikkek, amelyek vásárlása során e közönség átlagos figyelmi szintet tanúsít.
Ezzel szemben a fenti 41. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács hibát követett el a megtámadott határozatban annak megállapításával, hogy a bejelentett védjeggyel érintett, 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbeliket” és „[gyógyászati használatra szánt] csizmákat” az átlagos figyelmi szinttel rendelkező nagyközönségnek, és nem az ortopédia terén tevékenykedő egészségügyi dolgozóknak, illetve a nagyközönség részét képező olyan fogyasztóknak szánják, akik megfelelő lábbelik viselését igénylő ortopéd problémákkal küzdenek, és ez utóbbiak figyelmének szintje magas, tekintettel arra, hogy szakmai tevékenységükhöz, illetve az egészségügyi állapotukhoz kapcsolódó árukról van szó. Ugyanez vonatkozik a bejelentett védjegy által érintett, a 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelikre”, amelyek – amint az a védjegybejelentésben választott elnevezésből következik – a lábbelik olyan sajátos kategóriája, amely kiegészítő módon kedvező hatásokkal bír az azokat viselő személyek lábfejének egészségére, és amelyeket következésképpen a nagyközönség olyan fogyasztói vásárolnak, akik ortopéd jellegű egészségügyi problémákban szenvednek, és akiknek figyelmi szintje magas.
A szóban forgó áruk összehasonlításáról
A megtámadott határozat 13. pontjában a fellebbezési tanács helybenhagyta a felszólalási osztály azon értékelését, amely szerint a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő, a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk”, „lábbelik” és „egészségügyi lábbelik” azonosak a korábbi védjeggyel jelölt, ugyanezen osztályba tartozó „ruhaneműkkel”, „kalapárukkal” és „lábbelikkel”, pontosítva, hogy az „egészségügyi lábbelik” beletartoznak a „lábbelik” tágabb kategóriájába. Az említett határozat 15. pontjában a fellebbezési tanács megerősítette az említett osztály azon értékelését is, amely szerint a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő, a 10. osztályba tartozó „ortopéd lábbelik” és „csizmák gyógyászati használatra” – legalább csekély mértékben – hasonlók a korábbi védjeggyel jelölt, 25. osztályba tartozó „lábbelikhöz”. Álláspontja szerint a fogyasztónak lehetősége van arra, hogy ortopédiai vagy orvosi szükségleteitől függően akár rendes lábbeliket, beleértve bizonyos egészségügyi lábbeliket, akár specifikusabb ortopéd lábbeliket, vagy gyógyászati használatra csizmákat vásároljon. Ugyanakkor általában véve ezen áruk mindegyike hasonlít egymásra a természete, használata, gyártási módszere, illetve a végső felhasználóinak hasonlósága miatt, valamint azért, mert közös rendeltetésük, nevezetesen a lábfej védelme miatt versenyezhettek egymással.
A felperes a bejelentett védjeggyel jelölt, 10. osztályba tartozó „ortopédcipők” és „csizmák gyógyászati használatra”, valamint a korábbi védjeggyel jelölt, 25. osztályba tartozó „lábbelik” közötti „nagy fokú hasonlóság” fennállására hivatkozik, a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban kifejtettekkel megegyező okok miatt. Mindazonáltal a felperes annak megállapítására kéri a Törvényszéket, hogy a szóban forgó áruk, azaz egyfelől a bejelentett védjeggyel jelölt, vitatott áruk, másrészt a korábbi védjeggyel jelölt, 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „lábbelik” és „kalapáruk”„azonosak”. E látszólagos ellentmondás ellenére úgy tűnik tehát, hogy a felperes megkérdőjelezi a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban tett azon értékelés megalapozottságát, amely szerint a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő, a 10. osztályba tartozó „ortopédlábbelik” és a „[gyógyászati használatra szánt] csizmák” egyszerűen – még ha csekély mértékben is – hasonlóak a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő, 25. osztályba tartozó „lábbelikhez”.
Az EUIPO és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit. A beavatkozó fél azonban rámutat arra, hogy a fellebbezési tanács bizonyos tényeket tévesen értékelt. Szerinte a bejelentett védjeggyel jelölt, a 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelik”, valamint a bejelentett védjeggyel jelölt, 10. osztályba tartozó „ortopédlábbelik” és „[gyógyászati használatra szánt] csizmák” nem tekinthetők a korábbi védjeggyel jelölt árukhoz hasonlóknak.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának értékelésénél figyelembe kell venni az áruk vagy szolgáltatások kapcsolatát jellemző összes releváns tényezőt. E tényezők magukban foglalják különösen azok jellegét, rendeltetését, felhasználását, valamint egymással versengő vagy egymást kiegészítő voltukat. Olyan egyéb tényezőket is figyelembe lehet venni, mint például az érintett áruk forgalmazási csatornái (lásd: 2007. július 11‑iEl Corte Inglés kontra OHIM – Bolaños Sabri [PiraÑAM diseño original Juan Bolaños] ítélet,
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
,
37.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Amennyiben a védjegybejelentéssel érintett áruk a korábbi védjeggyel érintett áruk körébe tartoznak, úgy ezeket az árukat azonosnak kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2005. november 24‑iSadas kontra OHIM – LTJ Diffusion [ARTHUR ET FELICIE] ítélet,
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
,
34.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács nem követett el hibát, amikor a megtámadott határozatban azt állapította meg, hogy az ütköző védjegyek által érintett, 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk” és „lábbelik” azonos áruk.
Hasonlóképpen, a fenti 50. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a fellebbezési tanács nem követett el hibát, amikor a megtámadott határozatban azt állapította meg, hogy a bejelentett védjeggyel érintett, 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelik” azonosak a korábbi védjeggyel jelölt, ugyanezen osztályba tartozó „lábbelikkel”. Az ortopédcipőktől eltérően ugyanis, amelyeket elsősorban egészségügyi árukként terveztek, az egészségügyi lábbelik a lábbelik egy sajátos kategóriája, amely kiegészítő módon kedvező hatásokkal bír az azokat viselő személyek lábfejének egészségére. Így az „egészségügyi lábbelik” – amint azt az említett tanács e határozatban megállapítja – a „lábbelik” általánosabb kategóriájába tartoznak.
Ugyanakkor – a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban megfogalmazottakkal ellentétben – meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő, a 10. osztályba tartozó „ortopédcipők” és „csizmák gyógyászati használatra”, illetve a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő, a 25. osztályba tartozó „lábbelik” csekély mértékben hasonlók, nem pedig „legalább csekély mértékben”, amely arra engedne következtetni, hogy a hasonlóság nagyobb mértékű, nem csupán „csekély”.
Ezt a megoldást számos indok igazolja.
Először is, annak ellenére, hogy a Nizzai Osztályozás kizárólag adminisztratív célokat szolgál, az ezen osztályozás különböző osztályaira vonatkozó magyarázó megjegyzések relevánsak az összehasonlított áruk és szolgáltatások jellegének és rendeltetésének meghatározása szempontjából (lásd ebben az értelemben: 2014. január 23‑iSunrider kontra OHIM – Nannerl [SUN FRESH] ítélet,
T‑221/12
, nem tették közzé,
EU:T:2014:25
,
31.
pont; 2014. szeptember 10‑iDTM Ricambi kontra OHIM – STAR [STAR] ítélet,
T‑199/13
, nem tették közzé,
EU:T:2014:761
,
36.
pont, valamint a 2017. június 8‑iBundesverband Deutsche Tafel kontra EUIPO – Tiertafel Deutschland [Tafel] ítélet,
T‑326/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:380
,
45.
pont). Ugyanis különösen amikor azon áruk és szolgáltatások megnevezése, amelyek tekintetében a védjegyet bejegyezték, oly mértékben általános, hogy igen különböző áruk és szolgáltatások tartozhatnak e megnevezés alá, az áruk vagy szolgáltatások elnevezését illetően nem zárható ki az értelmezés vagy pontosítás érdekében a védjegybejelentők által az említett osztályozás keretében választott osztályok figyelembevétele (lásd ebben az értelemben: 2018. január 25‑iBrunner kontra EUIPO – CBM [H HOLY HAFERL HAFERL SHOE COUTURE] ítélet,
T‑367/16
, nem tették közzé,
EU:T:2018:28
,
50.
pont; 2018. június 19‑iErwin Müller kontra EUIPO – Novus Tablet Technology Finland [NOVUS] ítélet,
T‑89/17
, nem tették közzé,
EU:T:2018:353
,
33.
pont). A jelen ügyben az a tény, hogy az említett osztályozás 25. osztályára vonatkozó magyarázó megjegyzés pontosítja, hogy ez az osztály, amely elsősorban az „emberi ruházati cikkekre” vonatkozik, és nem tartalmazza többek között a más – tudniillik a 10. – osztályba tartozó „ortopédcipőket”, amely osztály elsősorban „az általában az egyének és az állatok egészségi állapotának vagy funkcióinak diagnosztizálása, kezelése vagy javítása céljából használt sebészeti, orvosi, fogorvosi és állatorvosi készülékeket, műszereket vagy eszközöket” érinti, ahhoz a következtetéshez vezet, hogy az ortopéd‑ vagy gyógyászati célú lábbeliket elsősorban orvosi eszköznek kell tekinteni, és nem ruházati cikknek, amelynek e lábbelik szintén minősülnek ugyan, de csupán kiegészítő módon. Ugyanis, bár az ortopéd‑ vagy gyógyászati célú cipők – mint minden „lábbeli” – járulékosan lehetővé teszik a lábfejek elfedését és védelmét, elsődleges funkciójuk az ortopéd jellegű testi fogyatékosságok korrigálása.
Emellett, és amint azt a beavatkozó fél helyesen megjegyzi, köztudott, hogy az ortopéd‑ vagy gyógyászati célú lábbeliket vagy vénykötelesen, közvetlenül az orvos biztosítja, vagy ortopédiai és gyógyászati termékekkel foglalkozó szaküzletekben lehet megvásárolni azokat.
Végül az is köztudott, hogy az ortopéd‑ vagy gyógyászati célú lábbeliket, általában a lábbeliktől eltérően, nem ipari vagy szabványosított módon gyártják, hanem azokat ortopédtechnikusok készítik, vagy legalábbis az adott beteg igényeihez igazítják (lásd ebben az értelemben: 1994. március 24‑i3M Medica ítélet,
C‑148/93
,
EU:C:1994:123
,
10.
és
12.
pont; 2002. november 7‑iLohmann és Medi Bayreuth ítélet,
C‑260/00–C‑263/00
,
EU:C:2002:637
,
42.
pont; 2009. június 11‑iHans & Christophorus Oymanns ítélet,
C‑300/07
,
EU:C:2009:358
,
2.
pont).
[omissis]
Az összetéveszthetőség átfogó értékeléséről
A megtámadott határozat 26. és 27. pontjában a fellebbezési tanács úgy találta, hogy egyetlen szóban forgó áru tekintetében – beleértve az azonosakat is – sem áll fenn a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség, mivel az ütköző védjegyek között fennálló hasonlóság csekély foka olyan egybeesésből ered, amely nem a leginkább megkülönböztető vagy domináns elemeikre, vagyis a bejelentett védjegy „mediflex” szóelemére, illetve a korábbi védjegy „step” szóelemére vonatkozik, valamint mivel a korábbi védjegy ábrás megjelenítése, színei és jellegzetes és vizuálisan figyelemfelkeltő talpbetét formájú motívuma miatt az utóbbi védjegy a bejelentett védjegy által keltettől kétségtelenül eltérő összbenyomást kelt.
A felperes azt kifogásolja, hogy a fellebbezési tanács úgy találta, hogy egyetlen szóban forgó áru tekintetében – beleértve az azonosakat is – sem áll fenn a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség, mivel az ütköző védjegyek között fennálló hasonlóság csekély foka olyan egybeesésből ered, amely nem a leginkább megkülönböztető vagy domináns elemeikre vonatkozik. Szerinte e védjegyek vizuális és hangzásbeli szempontból nagy fokú hasonlóságot mutatnak, mivel egybeesnek azon elem tekintetében, amely az egyes védjegyeken belül a leginkább megkülönböztető és domináns elem. Az említett védjegyekben szereplő „easy” és „step” szavak egybeesésére és egyébként az említett áruk közötti nagy fokú hasonlóságra vagy azonosságra tekintettel a bejelentett védjegy a korábbi védjegy egyszerű változataként érzékelhető. Az említett tanácsnak tehát a megtámadott határozatban arra a következtetésre kellett volna jutnia, hogy fennáll az említett rendelkezés értelmében vett összetévesztés veszélye, akár csak az érintett vásárlóközönség azon részének szemszögéből – mint például a lengyel és a spanyol nagyközönség –, amely nem ismeri az angol nyelv alapszókincsét.
Az EUIPO és a beavatkozó fél elutasítja a felperes érveit. A beavatkozó fél többek között megjegyzi, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető képessége csekély a „stepeasy” elem leíró jellege és az ábrás elemek tisztán díszítő vagy leíró jellege (cipőtalp) miatt, míg a bejelentett védjegy megkülönböztető képessége legalábbis átlagos, mivel a „mediflex” elemnek nincs angol nyelven vagy az Unió bármely más nyelvén jelentése.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint fennáll az összetévesztés veszélye, ha az érintett közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi, a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös függőséget (lásd 2003. július 9‑iLaboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY HILLS] ítélet,
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
,
–
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A kölcsönös függőség elvére tekintettel a védjegyek közötti csekély mértékű hasonlóság ellenére fennállhat az összetévesztés veszélye, amennyiben a velük ellátott áruk vagy szolgáltatások hasonlósága nagy (lásd: 2002. október 23‑iFifties ítélet,
T‑104/01
,
EU:T:2002:262
,
50.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásában az összetéveszthetőség előfeltétele, hogy az ütköző védjegyek azonosak vagy hasonlók legyenek, és hogy a védjegybejelentésben szereplő áruk vagy szolgáltatások azonosak vagy hasonlók legyenek. E feltételeknek együttesen kell teljesülniük (lásd: 2009. január 22‑iCommercy kontra OHIM – easyGroup IP Licensing [easyHotel] ítélet,
T‑316/07
,
EU:T:2009:14
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az összetéveszthetőség annál nagyobb mértékű, minél jelentősebb a korábbi védjegy megkülönböztető képessége (1997. november 11‑iSABEL‑ítélet,
C‑251/95
,
EU:C:1997:442
,
24.
pont; 1998. szeptember 29‑iCanon‑ítélet,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
18.
pont).
Ezenkívül az összetéveszthetőség attól függően változik, hogy az érintett vásárlóközönség milyen figyelmi szintet tanúsít. Ekképpen az ítélkezési gyakorlat értelmében, jóllehet az érintett közönségnek csupán ritkán adódik arra lehetősége, hogy a különböző védjegyeket közvetlenül összehasonlítsa, így kénytelen az azokról alkotott tökéletlen emlékképre hagyatkozni, az érintett közönség figyelmének magas szintje arra enged következtetni, hogy a különböző védjegyek közvetlen összehasonlításának hiánya ellenére nem fogja összetéveszteni a szóban forgó védjegyeket (lásd: 2017. július 13‑iMigros‑Genossenschafts‑Bund kontra EUIPO – Luigi Lavazza [CReMESPRESSO],
T‑189/16
, nem tették közzé,
EU:T:2017:488
,
86.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a szóban forgó áruk részben azonosak az ütköző védjegyekkel érintett, 25. osztályba tartozó „ruhaneműk”, „kalapáruk” és „lábbelik”, valamint a bejelentett védjeggyel érintett, 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbelik” tekintetében, részben pedig csekély mértékben hasonlók a korábbi védjeggyel érintett 25. osztályba tartozó „lábbelik” és a bejelentett védjeggyel érintett, 10. osztályba tartozó „ortopédcipők” és „csizmák gyógyászati használatra” tekintetében.
Ezenfelül megállapítást nyert, hogy az érintett vásárlóközönség azon része számára, amely nem ismeri az angol nyelv alapszókincsét, az ütköző védjegyek vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból különböznek, és az említett közönség többi része számára vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból csekély mértékben hasonlóak. Ebből következik, hogy összességükben tekintve az említett védjegyek különböznek e vásárlóközönség első fele vonatkozásában, és csekély mértékben hasonlók ugyanezen vásárlóközönség másik fele vonatkozásában.
Következésképpen az összetéveszthetőség megállapításához szükséges feltételek a jelen ügyben csak az érintett vásárlóközönség angol nyelvű vagy az angol nyelv alapszókincsét ismerő része vonatkozásában teljesülnek.
Amennyiben a beavatkozó fél azt állítja, hogy a korábbi védjegy csekély benne rejlő megkülönböztető képességgel rendelkezik a „stepeasy” elem leíró jellege és az ábrás elemek tisztán díszítő vagy leíró jellege (cipőtalp) miatt, meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban nem foglalt kifejezetten állást az említett védjegy benne rejlő megkülönböztető képességének mértékét illetően. A jelen ügyben ez utóbbi az érintett vásárlóközönség angol nyelvű vagy az angol nyelv alapszókincsét ismerő része tekintetében változna: csekélyre a „lábbelik” esetében, amelyekre vonatkozóan a kék és narancssárga rácsozatú absztrakt rajz a fent említett elemhez hasonlóan utaló vagy felidéző jellegű, és átlagosra a „ruhaneműk” és a „kalapáruk” esetében, amelyekre vonatkozóan az említett absztrakt rajz nem utaló vagy felidéző jellegű.
A nagyközönség angol nyelvű vagy az angol nyelv alapszókincsét ismerő azon részét illetően, mely az egyes ütköző védjegyek által érintett, a 25. osztályba tartozó „lábbeliket” vásárol, még ha a szóban forgó áruk azonosak is, tekintettel az érintett vásárlóközönség által tanúsított átlagos figyelmi szintre és a korábbi védjegy „lábbelik” tekintetében fennálló csekély benne rejlő megkülönböztető képességére, az említett védjegyek között fennálló csekély mértékű átfogó hasonlóság a jelen ügyben nem elegendő ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy az említett vásárlóközönség azt hihetné, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
A nagyközönség angol nyelvű vagy az angol nyelv alapszókincsét ismerő azon részét illetően, mely az egyes ütköző védjegyek által érintett, a 25. osztályba tartozó „ruhaneműket” és „kalapárukat” vásárol, tekintettel az érintett vásárlóközönség által tanúsított átlagos figyelmi szintre, a szóban forgó áruk azonos jellegére és a korábbi védjegy ezen áruk tekintetében fennálló csekély benne rejlő megkülönböztető képességére, az említett védjegyek között fennálló csekély mértékű átfogó hasonlóság a jelen ügyben elegendő ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy az említett vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
A nagyközönség angol nyelvű vagy az angol nyelv alapszókincsét ismerő azon, nem jelentéktelen részét illetően, mely mind a bejelentett védjegy által érintett, a 25. osztályba tartozó „egészségügyi lábbeliket” vagy a 10. osztályba tartozó „ortopédcipőket” és „[gyógyászati használatra szánt] csizmákat”, mind a korábbi védjegy által érintett, a 25. osztályba tartozó „lábbeliket” vásárolhat, még a szóban forgó áruk közül az azonosak, és nem csupán csekély mértékben hasonlók esetében is, tekintettel az érintett vásárlóközönség által tanúsított magas figyelmi szintre és a korábbi védjegy „lábbelik” tekintetében fennálló csekély benne rejlő megkülönböztető képességére, az említett védjegyek között fennálló csekély mértékű átfogó hasonlóság a jelen ügyben nem elegendő ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy az említett vásárlóközönség azt hihetné, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
Ilyen körülmények között a felperes megalapozottan állítja, hogy a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács tévesen állapította meg a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség hiányát, és helyezte hatályon kívül a felszólalási osztály 2017. december 12‑i határozatát, és utasította el a felszólalást a bejelentett védjeggyel jelölt, 25. osztályba tartozó „ruhaneműk” és „kalapáruk” tekintetében.
E tekintetben helyt kell adni a felperes által a megtámadott határozat hatályon kívül helyezése iránt előterjesztett kérelemnek, ezt meghaladó részében pedig mint megalapozatlant el kell utasítani.
Egyébiránt a felperes arra irányuló kérelmét illetően, hogy a Törvényszék változtassa meg a megtámadott határozatot, emlékeztetni kell arra, hogy bár a Törvényszék számára biztosított megváltoztatásra vonatkozó hatáskör nem ruházza őt fel azzal a jogkörrel, hogy a fellebbezési tanács értékelését a saját értékelésével váltsa fel, és főleg nem azzal, hogy olyan értékelést fogalmazzon meg, amellyel kapcsolatban az említett fellebbezési tanács még nem foglalt állást, a megváltoztatásra irányuló jogkör gyakorlásának azokra az esetekre kell korlátozódnia, amikor a Törvényszék, miután felülvizsgálta a fellebbezési tanács által megfogalmazott értékelést, a már bizonyított ténybeli és jogi elemek alapján meg tudja állapítani, hogy a fellebbezési tanácsnak milyen határozatot kellett volna hozni (2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
,
72.
pont).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban állást foglalt a 25. osztályba tartozó „ruhaneműk” és „kalapáruk” tekintetében az ütköző védjegyek között fennálló összetéveszthetőségről, így a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az említett határozatot e tekintetben megváltoztassa.
Márpedig, amint az többek között a fenti 110–117. pontból kitűnik, az említett tanácsnak meg kellett volna állapítania, hogy az említett áruk tekintetében fennáll az összetévesztés veszélye a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.
Ilyen körülmények között a megtámadott határozat megváltoztatásával el kell utasítani a beavatkozó fél által a fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezést, amennyiben az ezen árukra vonatkozik. A megtámadott határozat megváltoztatása iránti kérelmet ezt meghaladó részében mint megalapozatlant el kell utasítani.
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsának a Pablosky, SL és a docPrice GmbH közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2018. november 8‑án hozott határozatát (R 77/2018‑4. sz. ügy) a Nizzai Megállapodás szerinti 25. osztályba tartozó „ruhaneműkre” és „kalapárukra” vonatkozó részében hatályon kívül helyezi.

2)
A Törvényszék a docPrice által az EUIPO fellebbezési tanácsához benyújtott fellebbezést az 1. pontban hivatkozott árukra vonatkozó részében elutasítja.

3)
A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.

4)
Mindegyik fél maga viseli saját költségeit.

Tomljenović
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Kihirdetve Luxembourgban, a 2020. július 8‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.