CELEX: 62014TJ0587
REACH
Naknada za registraciju tvari
Smanjenje odobreno mikropoduzećima, malim i srednjim poduzećima
Pogreška u izjavi o veličini poduzeća
Preporuka 2003/361/EZ
Odluka kojom se određuje upravna pristojba
Obveza obrazlaganja

Okolnosti spora
Tužitelj Crosfield Italia Srl registrirao je 9. i 29. rujna 2010. više tvari u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (
SL L 396, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.).
Tijekom postupka registracije tužitelj je naveo da je on „malo poduzeće” u smislu Preporuke Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji mikropoduzeća, malih i srednjih poduzeća (
SL L 124, str. 36
.). Zahvaljujući toj izjavi smanjena mu je naknada koja se treba platiti za svaku prijavu za registraciju, kako je predviđena člankom 6. stavkom 4. Uredbe br. 1907/2006. U skladu s člankom 74. stavkom 1. te uredbe, ta je naknada bila definirana Uredbom Komisije (EZ) br. 340/2008 od 16. travnja 2008. o naknadama i pristojbama plativima Europskoj agenciji za kemikalije u skladu s Uredbom (EZ) br. 1907/2006 (
SL L 107, str. 6
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 25., str. 283.). Prilog I. Uredbi br. 340/2008 sadržava iznose naknada koje se plaćaju za prijave za registraciju podnesene na temelju članka 6. Uredbe br. 1907/2006 kao i smanjenja naknada odobrena mikropoduzećima, malim i srednjim poduzećima (u daljnjem tekstu: MSP). Nadalje, prema članku 13. stavku 4. Uredbe br. 340/2008, ako fizička ili pravna osoba koja tvrdi da ima pravo na smanjenje ili oslobađanje od plaćanja neke naknade ne može dokazati da ima pravo na takvo smanjenje ili oslobađanje, Europska agencija za kemikalije (ECHA) zaračunava puni iznos naknade ili pristojbe, kao i upravnu pristojbu. S tim u vezi, Upravni odbor ECHA‑e 12. studenoga 2010. donio je Odluku MB/D/29/2010 o klasifikaciji usluga za koje se zaračunavaju pristojbe (u daljnjem tekstu: Odluka MB/D/29/2010). U članku 2. i tablici 1. iz Priloga toj odluci, kako je izmijenjena Odlukom Upravnog odbora ECHA‑e MB/21/2012/D od 12. veljače 2013. navedeno je da upravna pristojba iz članka 13. stavka 4. Uredbe br. 340/2008 iznosi 19900 eura za veliko poduzeće, 13900 eura za srednje poduzeće i 7960 eura za malo poduzeće.
ECHA je 9. i 29. rujna 2010. izdala dva računa (br. 10007578 i 10004921), svaki na iznos od 9300 eura. Taj iznos u skladu s Prilogom I. Uredbi br. 340/2008, u verziji koja se primjenjivala u trenutku nastanka činjenica, odgovarao je iznosu naknade za malo poduzeće, u okviru zajedničke prijave, za tvari u količini iznad 1000 tona.
ECHA je 11. veljače 2013. pozvala tužitelja da podnese određen broj dokumenata kako bi provjerila izjavu kojom je on naveo da je malo poduzeće.
ECHA je 28. svibnja 2014. nakon razmjene dokumenata i elektroničke pošte donijela Odluku SME(2013) 4672 (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). U toj odluci ECHA je zaključila da je tužitelja trebalo smatrati velikim poduzećem i da je trebao platiti odgovarajuću naknadu. U tim okolnostima, ECHA je izvijestila tužitelja da će mu poslati račune za razliku između prvotno plaćenih naknada i stvarno dugovanih naknada te račun od 19900 eura za plaćanje upravne pristojbe.
Tužitelj je 4. kolovoza 2014. protiv pobijane odluke podnio žalbu Žalbenoj komisiji ECHA‑e na temelju članaka 91. i 92. Uredbe br. 1907/2006.
Žalbena Komisija ECHA‑e je 8. prosinca 2014. odlučila prekinuti postupak koji se pred njom vodio do donošenja odluke Općeg suda u ovom postupku.
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 6. kolovoza 2014. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak. Tužba je dio grupe povezanih predmeta.
U prvom predmetu iz te grupe donesena je poništavajuća presuda od 2. listopada 2014.Spraylat/ECHA (
T‑177/12
,
EU:T:2014:849
).
Dana 8. siječnja 2015., u okviru mjera upravljanja postupkom iz članka 64. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., stranke su bile pozvane dati svoja očitovanja o mogućoj relevantnosti presude od 2. listopada 2014., Spraylat/ECHA (
T‑177/12
, Zb.,
EU:T:2014:849
) za predmetni spor i odgovoriti na jedno pitanje. Stranke su u dodijeljenom roku udovoljile tom zahtjevu.
Na prijedlog suca izvjestitelja Opći sud (šesto vijeće) odlučio je 16. listopada 2015. otvoriti usmeni postupak te je u okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 89. njegova poslovnika pozvao stranke da odgovore na jedno pitanje i da podnesu određene dokumente. Stranke su tim zahtjevima udovoljile u određenom roku.
Stranke su na raspravi 16. prosinca 2015. iznijele svoja izlaganja i odgovore na usmena pitanja Općeg suda.
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da poništi i stoga proglasi nevaljanom pobijanu odluku tako da navedenoj odluci oduzme sve učinke, što uključuje i poništenje računa izdanih za naplatu viših naknada i navodno dugovanih novčanih kazni.
Tužitelj je na raspravi odustao od svojeg zahtjeva za poništenje računa izdanih u skladu s pobijanom odlukom, što je uneseno u zapisnik.
ECHA od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbije tužbu;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Nadležnost Općeg suda
ECHA ističe da Žalbena komisija nije nadležna odlučivati u ovom sporu, koji je i njoj podnesen, jer pobijana odluka nije vrsta odluke protiv koje se može podnijeti žalba toj komisiji.
Tužitelj ističe da ova tužba nikako ne podrazumijeva da je on povukao žalbu koju je uložio Žalbenoj komisiji ECHA‑e. Tužitelj je na raspravi također napomenuo da smatra Opći sud nadležnim za rješavanje ovog spora.
Treba podsjetiti da članak 94. stavak 1. Uredbe br. 1907/2006 propisuje da se „„odluka Žalbene komisije odnosno – u slučaju odluka kod kojih ne postoji pravo žalbe potonjoj – odluka [ECHA‑e] može [...] osporavati u postupku pred Općim sudom ili Sudom, u skladu s člankom [263. UFEU‑a]”.
Članak 91. stavak 1. Uredbe br. 1907/2006 u tom pogledu propisuje da se „žalba može izjaviti protiv odluka koje [ECHA] donosi na temelju članka 9., članka 20., članka 27. stavka 6., članka 30. stavaka 2. i 3. i članka 51. [Uredbe br. 1907/2006]” žalbenom vijeću.
Međutim, pobijana odluka nije donesena na temelju odredbi navedenih u članku 91. stavku 1. Uredbe br. 1907/2006, već na temelju članka 13. stavka 4. Uredbe br. 340/2009 i članaka 2. i 4. Odluke MB/D/29/2010. Valja istaknuti da ni Uredba br. 340/2008 ni Odluka MB/D/29/2010 nisu usvojene uz primjenu odredbi iz članka 91. stavka 1. Uredbe br. 1907/2006.
Osim toga, valja istaknuti da se odredbe članaka 9., 27., 30. i 51. Uredbe br. 1907/2006, o kojima govori članak 91. stavak 1. iste uredbe, odnose na odluke koje nisu u vezi s naknadom koju trebaju platiti poduzeća podnositelji registracije.
Što se tiče članka 20. Uredbe br. 1907/2006, on govori o „obvezama [ECHA‑e]“. Stavak 5. tog članka propisuje: „Na odluke [ECHA‑e] iz stavka 2. [ovog] članka može se izjaviti žalba, u skladu s člancima 91., 92. i 93.” Uredbe br. 1907/2006. Stavak 2. tog članka govori o provjeri „potpunosti” svake registracije koju obavlja ECHA, što uključuje plaćanje registracijske naknade. Međutim treba istaknuti da navedena provjera „ne uključuje procjenu kvalitete niti prikladnosti dostavljenih podataka i obrazloženja”. Nadalje, članak 20. stavak 2. treći i četvrti podstavak Uredbe br. 1907/2006 predviđa da, „ako je registracija nepotpuna” i ako „podnositelj registracije ne upotpuni registraciju u zadanom roku”, ECHA „odbacuje registraciju”. Međutim, u ovom slučaju, uz to što se pobijana odluka ne temelji na članku 20. stavku 2. Uredbe br. 1907/2006, ona se ne temelji na odbijanju registracije predmetne tvari.
Prema tome, uzevši u obzir sve navedene elemente, valja zaključiti da je Opći sud nadležan za odlučivanje o ovoj tužbi, bez obzira na žalbu protiv pobijane odluke koju je tužitelj podnio i Žalbenoj komisiji ECHA‑e (vidjeti u tom smislu rješenje od 16. rujna 2015., Calestep/ECHA,
T‑89/13
,
EU:T:2015:711
, t.
16.
do
22.
).
Dopuštenost određenih tužbenih razloga u ovom postupku
U okviru svojeg odgovora na mjere upravljanja postupkom od 8. siječnja 2015. (vidjeti točku 10. ove presude), tužitelj je naveo da bi, s obzirom na ono što je Opći sud presudio u presudi od 2. listopada 2014., Spraylat/ECHA (
T‑177/12
,
EU:T:2014:849
), Odluku MB/D/29/2010 trebalo proglasiti nezakonitom zbog povrede načela proporcionalnosti.
U tom pogledu valja podsjetiti da iz članka 48. stavka 2. Poslovnika od 2. svibnja 1991. proizlazi da je tijekom postupka zabranjeno iznositi nove razloge, osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka. Razlog koji predstavlja proširivanje ranije iznesenog razloga, izravno ili implicitno i koji je usko vezan uz isti, valja proglasiti dopuštenim (vidjeti presudu od 5. listopada 2011., Romana Tabacchi/Komisija,
T‑11/06
,
EU:T:2011:560
, t.
124.
i navedenu sudsku praksu).
Međutim, u ovom predmetu, razlog koji je iznio tužitelj novi je razlog i ne temelji se na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka. Osim toga, taj novi razlog ne predstavlja proširenje prethodno iznesenog razloga.
Stoga valja smatrati da je nedopušten razlog koji je iznio tužitelj u svojem odgovoru na mjere upravljanja postupkom od 8. siječnja 2015. (točka 10. ove presude), s ciljem proglašavanja nezakonitosti Odluke MB/D/29/2010 zbog povrede načela proporcionalnosti.
Meritum
Tužitelj u prilog svojoj tužbi ističe dva tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temelji se na nedostatku u obrazloženju pobijane odluke. Drugi tužbeni razlog temelji se u biti na pogrešci u ocjeni činjenica.
Svojim prvim tužbenim razlogom tužitelj ističe da se u pobijanoj odluci ne navode razlozi zbog kojih ga se mora smatrati velikim poduzetnikom. Veličina tužitelja spominje se jedino u dokumentu pod nazivom „SME calculation report”, u prilogu dopisu ECHA‑e od 19. studenoga 2013. Iz tog dokumenta proizlazi da je ECHA za utvrđivanje veličine tužitelja uzela u obzir ne samo njegov promet, već i onaj društava Marchi Industriale SpA, Esseco Group Srl (proporcionalno udjelu društva Marchi Industriale u društvu Essemar SpA) i Marfin Srl. Iz tužiteljevih argumenata proizlazi da taj izračun nije osnovan. Tužitelj osobito ističe da ECHA nije uzela u obzir obrazloženja iz dopisa elektroničke pošte od 26. veljače 2013. Isto tako, tužitelj je u dopisu od 16. prosinca 2013. naveo razloge zbog kojih smatra da se podaci Esseco Groupa nisu mogli uzeti u obzir. ECHA‑in dopis od 28. svibnja 2014. ograničio se na ponovno iznošenje parametara i kriterija koji su omogućili kvalificiranje poduzetnika kao MSP‑a. Tužitelj ne može razumjeti ECHA‑ine razloge za donošenje pobijane odluke. Dokumenti iz priloga pobijanoj odluci tim više ne omogućavaju razumijevanje ECHA‑inih razloga.
ECHA naglašava da tužitelj u okviru svojeg prvog tužbenog razloga nije naveo okolnost da pobijana odluka u prilogu sadržava dokument pod nazivom „SME calculation report”. U pobijanoj odluci se izrijekom uputilo na taj dokument kao i na ostale priloge. Među ostalim, dopisom elektroničke pošte poslanom ECHA‑i 26. veljače 2013., tužitelj je samo uputio na određeni broj dokumenata. Očito je da se ECHA u pobijanoj odluci izrijekom pozivala na dokumente koje je tužitelj dostavio 26. veljače 2013. Isto tako, očito je da je tužitelj iz teksta pobijane odluke mogao razumjeti ECHA‑ine razloge za uzimanje u obzir podataka Marchi Industriale i Esseco Groupa. ECHA pridodaje da je prema sudskoj praksi kratko obrazloženje prihvatljivo pod uvjetom da tijelo koje ga je sastavilo priloži predmetnoj odluci dokumente kojima se mogu razjasniti razlozi kojima se ono vodilo pri odlučivanju ili pod uvjetom da ono uputi na dokument koji je već u posjedu adresata te odluke. U ovom predmetu pobijana odluka sadržava dovoljno podataka koji omogućavaju tužitelju da se upozna s osnovom za njezino donošenje. ECHA osobito upućuje na izravna upućivanja u pobijanoj odluci na relevantne regulatorne odredbe i dokumente koji su uzeti u obzir. Kada je riječ o dopisu od 16. prosinca 2013. na koje se poziva tužitelj, ECHA precizira da je, iako je taj dopis greškom upućen Žalbenoj komisiji, odgovorila na u njemu sadržana očitovanja.
Treba podsjetiti da obrazloženje propisano člankom 296. UFEU‑a mora odgovarati naravi akta o kojemu je riječ i da mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke institucije koja je donijela akt kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere a nadležnom sudu omogućilo provođenje nadzora. Kada je riječ osobito o obrazloženju pojedinačnih odluka, cilj je obveze obrazlaganja takvih odluka, osim da omogući sudski nadzor, da zainteresiranoj osobi pruži dostatne podatke na temelju kojih ona može utvrditi je li takva odluka zahvaćena pogreškom zbog koje se može osporavati njezina valjanost. Štoviše, obvezu obrazlaganja treba ocjenjivati ovisno o okolnostima slučaja, osobito o sadržaju akta u pitanju, naravi razloga koji su navedeni i interesu koji bi adresati akta ili druge osobe na koje se akt izravno i osobno odnosi mogli imati za dobivanje objašnjenja. U obrazloženju nije potrebno navesti sve relevantne činjenične i pravne elemente jer se pitanje udovoljava li obrazloženje nekog akta zahtjevima iz članka 296. UFEU‑a mora ocijeniti uzimajući u obzir ne samo njegov tekst, već i njegov kontekst i ukupnost pravnih pravila koja uređuju pitanje o kojem je riječ (vidjeti presudu od 19. ožujka 2015., Dole Food i Dole Fresh Fruit Europe/Komisija,
C‑286/13 P
,
EU:C:2015:184
, t.
93.
i
94.
i navedenu sudsku praksu).
Osim toga, treba napomenuti da i Uredba br. 1907/2006 u članku 3. i Uredba br. 340/2008 u uvodnoj izjavi 9. i članku 2., kako bi definirale MSP‑e, upućuju na Preporuku 2003/361.
Preporuka 2003/361 sadržava Prilog čija se glava I. odnosi na „[d]efiniciju mikropoduzeća, malih i srednjih poduzeća koju je usvojila Komisija”. Članak 2. te glave naslovljen je „Broj zaposlenika i financijski pragovi koji definiraju kategorije poduzeća”.
U slučaju samostalnog poduzetnika, odnosno poduzetnika kojeg se ne smatra „partnerskim poduzetnikom” ili „povezanim poduzetnikom” u smislu članka 3. stavaka 2. i 3. Priloga Preporuci 2003/361, utvrđivanje podataka, uključujući broj zaposlenika, vrši se samo na temelju financijskih izvještaja tog poduzetnika, u skladu s člankom 6. stavkom 1. tog Priloga.
U slučaju poduzetnika koji ima partnerske ili povezane poduzetnike, utvrđivanje podataka, uključujući broj zaposlenika, vrši se na temelju financijskih izvještaja i ostalih podataka poduzetnika ili, ako postoje, konsolidiranih financijskih izvještaja poduzetnika ili konsolidiranih financijskih izvještaja u koje je poduzetnik uključen konsolidacijom, u skladu s člankom 6. stavkom 2. prvim podstavkom Priloga Preporuci 2003/361. Tim podacima treba na temelju članka 6. stavka 2. drugog i trećeg podstavka Priloga Preporuci 2003/361 pridodati, s jedne strane, podatke partnerskih poduzetnika (koji su neposredno ulazni ili silazni u odnosu na predmetnog poduzetnika) proporcionalno postotku udjela u kapitalu ili udjela u glasačkim pravima, pri čemu se primjenjuje viši od ta dva postotka, i, s druge strane, 100 % podataka poduzetnika izravno ili neizravno povezanih s predmetnim poduzetnikom a koji još nisu konsolidacijom uključeni u financijske izvještaje.
Za primjenu članka 6. stavka 2. Priloga Preporuci 2003/361, podaci poduzetnikâ koji su partneri predmetnog poduzetnika proizlaze iz financijskih izvještaja i drugih podataka, konsolidiranih, ako postoje, kojima je pridodano 100 % podataka poduzetnikâ koji su povezani s tim partnerskim poduzetnicima, osim ako su njihovi podaci već bili uključeni konsolidacijom, i to na temelju članka 6. stavka 3. prvog podstavka Priloga Preporuci 2003/361. Podaci poduzetnikâ koji su povezani s tim partnerskim poduzetnicima proizlaze iz njihovih financijskih izvještaja i ostalih podataka, konsolidiranih, ako postoje. Njima se proporcionalno pridodaju podaci eventualnih poduzetnika koji su partneri tim povezanim poduzetnicima, koji su neposredno ulazni ili silazni u odnosu na njih, ako već nisu bili uključeni u konsolidirane financijske izvještaje, u omjeru koji je barem jednak postotku udjela u kapitalu ili udjela u glasačkim pravima, pri čemu se primjenjuje viši od ta dva udjela, i to na temelju članka 6. stavka 3. drugog podstavka Priloga Preporuci 2003/361.
U ovom slučaju, ECHA je u pobijanoj odluci utvrdila da tužitelj ima 250 ili više zaposlenika, ukupni godišnji promet viši od 50 milijuna eura i ukupnu godišnju bilancu višu od 43 milijuna eura. ECHA je na temelju toga zaključila da se tužitelja ne može smatrati malim poduzetnikom.
ECHA‑in izračun je detaljno prikazan u izvješću priloženom pobijanoj odluci. ECHA je u to izvješće uključila podatke poduzetnika klasificiranih kao „povezanih” (Marchi Industriale) i „partnerskih” (Marfin Srl i Esseco Group) i u nastavku ih u cijelosti ili djelomično pridodala podacima tužitelja. ECHA je u odnosu na poduzetnike kvalificirane kao „partnerske” osobito uzela u obzir 49,9995 % podataka Esseco Groupa. Tužitelj je osporio uzimanje u obzir podataka Esseco Groupa u dopisu od 16. prosinca 2013. koji je greškom upućen Žalbenoj komisiji i koji se, prema izjavama ECHA‑e uzelo u obzir tijekom upravnog postupka.
Prije svega, treba se podsjetiti na koji je način tužitelj bio povezan s drugim poduzetnicima u vrijeme nastanka relevantnih činjenica u postupku. Tužitelj je prije svega bio povezan s društvom Marchi Industriale, jer je Marchi Industriale imao većinski udio u njegovu temeljnom kapitalu. Zatim, Marchi Industriale bio je partner društvu Marfin (koje je držalo 25‑50 % njegova temeljnog kapitala) i društvu Essemar (u čijem je temeljnom kapitalu Marchi Industriale držao 25‑50 %). Naposljetku, prema mišljenju ECHA‑e, društvo Essemar bilo je povezano s Esseco Groupom jer je taj poduzetnik formalno imao većinski udio u temeljnom kapitalu i stoga u glasačkim pravima dioničara u prvo navedenome, što je tužitelj priznao na raspravi.
Na prvom mjestu, kada je riječ o uzimanju u obzir podataka društava Marchi Industriale i Marfin, izvješće priloženo pobijanoj odluci omogućilo je tužitelju upoznavanje s razlozima za donošenje navedene odluke, osobito s obzirom na relevantne odredbe Preporuke 2003/361. Iz tih odredbi i elemenata ovog predmeta jasno proizlazi da je ECHA uzela u obzir sve podatke društva Marchi Industriale u mjeri u kojoj je to društvo bilo povezano s tužiteljem (u skladu s člankom 6. stavkom 2. trećim podstavkom priloga Preporuci 2003/361) i razmjerno uzela u obzir podatke društva Marfin u mjeri u kojoj je to društvo bilo partner društva povezanog s tužiteljem (Marchi Industriale) (u skladu s člankom 6. stavkom 3. drugim podstavkom priloga Preporuci 2003/361). Tužitelj u ovoj tužbi uostalom posebno ne osporava sâmo uzimanje u obzir podataka tih poduzeća.
Na drugom mjestu, kada je riječ o uzimanju u obzir podataka Esseco Groupa, koje je tužitelj osporio u upravnom postupku i koje je osobito predmet ove tužbe, treba napomenuti da činjenice iz ovog predmeta ne predstavljaju situacije iz priloga Preporuci 2003/361. Naime, kada prilog Preporuci 2003/361 predviđa uzimanje u obzir podataka poduzetnika koji nisu smješteni neposredno uzlazno ili silazno u odnosu na predmetnog poduzetnika, ograničava se na to da su njime obuhvaćeni poduzetnici koji su povezani s poduzetnicima koji su partneri predmetnog poduzetnika (članak 6. stavak 3. prvi podstavak Priloga Preporuci 2003/361) i poduzetnicima koji su partneri poduzetnika povezanih s predmetnim poduzetnikom (članak 6. stavak 3. drugi podstavak Priloga Preporuci 2003/361). Međutim, u ovom predmetu Esseco Group bio je poduzetnik koji je povezan s poduzetnikom koji je partner poduzetnika povezanog s tužiteljem.
Osim toga, iz elemenata u ovom predmetu ne proizlazi da je tužitelj bio partner Esseco Groupu, kako je ECHA ipak istaknula u izvješću priloženom pobijanoj odluci, bez drugog obrazloženja.
Naposljetku, tužitelju se tijekom upravnog postupka nije ni na koji način priopćila primjenjiva pravna osnova u ovom predmetu za korištenje podataka Esseco Groupa, kako je na raspravi potvrdila ECHA. ECHA je osobito navela da se u tijeku upravnog postupka nije spomenuo članak 6. stavak 2. treći podstavak Priloga Preporuci 2003/361 na koji se poziva u svojim dopisima. Usto, pozivanje pred Općim sudom na tu pravnu osnovu, koja se odnosi na poduzetnike koji su izravno ili neizravno povezani s predmetnim poduzetnikom, proturječno je ECHA‑inoj kvalifikaciji partnerskog poduzetnika u izvješću iz priloga pobijanoj odluci.
S obzirom na te elemente, treba smatrati da obrazloženje pobijane odluke ne omogućava tužitelju da se upozna s razlozima te odluke za uzimanje u obzir podataka Esseco Groupa, niti Općem sudu da izvrši svoj nadzor.
Stoga treba prihvatiti prvi tužbeni razlog koji je iznio tužitelj u prilog svojoj tužbi i zbog toga poništiti pobijanu odluku, bez da je potrebno ispitati drugi tužbeni razlog.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da ECHA nije uspjela u postupku a da tužitelj nije podnio zahtjev za naknadu troškova, valja odlučiti da će svaka stranka snositi vlastite troškove.

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (šesto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Poništava se Odluka SME(2013) 4672 Europske agencije za kemikalije (ECHA) od 28. svibnja 2014.

2.
Svaka stranka snosit će svoje troškove.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Objavljena na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. rujna 2016.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski