CELEX: 62019CJ0870
Zahtjev za prethodnu odluku
Usklađivanje propisa
Tahograf u području cestovnog prijevoza
Uredba (EEZ) br. 3821/85
Članak 15. stavak 7.
Uredba (EZ) br. 561/2006
Postupak nadzora
Prekršajna sankcija
Nepredočavanje tahografskih listića za tekući dan i 28 prethodnih dana
Jedinstvena ili višestruka povreda

Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje članka 15. stavka 7. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3821/85 od 20. prosinca 1985. o tahografu u cestovnom prometu (
SL 1985., L 370, str. 8
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 7., str. 4.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. (
SL 2006., L 102, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167. i ispravak
SL 2016., L 195, str. 83
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 3821/85).
Zahtjevi su upućeni u okviru dvaju sporova između, s jedne strane, Prefetture Ufficio territoriale del governo di Firenze (Prefektura, Područni ured državne uprave u Firenci, Italija) i, s druge strane, osoba MI (predmet C‑870/19) i TB (predmet C‑871/19), dvaju vozača cestovnih vozila, u vezi s prekršajnim sankcijama izrečenima tim osobama zbog povreda propisa o pridržavanju vremena vožnje i razdoblja odmora.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 3821/85
Uredba br. 3821/85 stavila je izvan snage i zamijenila Uredbu Vijeća (EEZ) br. 1463/70 od 20. srpnja 1970. o uvođenju tahografa u području cestovnog prijevoza (
SL 1970., L 164, str. 1
.). Uredba br. 3821/85 zatim je i sama stavljena izvan snage i zamijenjena Uredbom (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. o tahografima u cestovnom prometu, stavljanju izvan snage Uredbe br. 3821/85 i izmjeni Uredbe br. 561/2006 (
SL 2014., L 60, str. 1
.). Međutim, imajući u vidu datum događaja iz glavnog postupka, valja uzeti u obzir Uredbu br. 3821/85.
Treća, sedma i jedanaesta uvodna izjava Uredbe br. 3821/85 bile su ovako formulirane:
„[b]udući da upotreba tahografa, koji omogućava zapis vremenskih razdoblja iz Uredbe (EEZ) br. 3820/85 [od 20. prosinca 1985.] o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet [(
SL 1985., L 370, str. 1
.)] služi obavljanju učinkovitog nadzora nad tim socijalnim propisima;
[…]
budući da automatsko bilježenje ostalih pojedinosti vožnje vozila, poput brzine i prijeđene udaljenosti značajno doprinosi sigurnosti cestovnog prometa i potiče na razumno upravljanje vozilom; budući da se stoga čini primjerenim da uređaj bilježi i te pojedinosti;
[…]
budući da je, u svrhu postizanja gore spomenutih ciljeva u vidu nadzora razdoblja rada i odmora, potrebno da poslodavci i vozači brinu o tome da uređaj ispravno radi te da brižno obavljaju propisane postupke”.
Članak 3. stavak 1. te uredbe određivao je:
„Tahografi se ugrađuju i koriste u vozilima registriranim u državama članicama koja se koriste za cestovni prijevoz putnika ili tereta, osim vozila navedenih u članku 3. Uredbe […] br. 561/2006 […]”
Članak 13. navedene uredbe predviđao je:
„Poslodavac i vozači osiguravaju ispravno funkcioniranje i pravilno korištenje tahografa, s jedne strane i, s druge strane, vozačke kartice, kad se od vozača zahtijeva da upravlja vozilom opremljenim tahografom u skladu s Prilogom I. B.”
Članak 14. stavci 1. i 2. iste uredbe bio je ovako formuliran:
„1.   Poslodavac izdaje dovoljan broj tahografskih listića vozačima vozila koja su opremljena tahografom u skladu s Prilogom I., imajući u vidu osobnu narav takvih listića, trajanje usluge prijevoza i moguću obvezu zamjene listića koji su oštećeni ili koje je oduzeo ovlašteni inspektor. Poslodavac izdaje vozačima samo tahografske listiće sukladne službeno odobrenom obrascu i pogodne za korištenje u opremi ugrađenoj u vozilo.
Ako je vozilo opremljeno tahografom u skladu s Prilogom I.B, poslodavac i vozač, u slučaju inspekcije, uzimajući u obzir vrijeme trajanja prijevoza, osiguravaju da se zahtijevani ispis iz Priloga I.B ispravno izvrši.
2.   Poduzeće čuva zapisne listove i ispise ispunjene u skladu s člankom 15. stavkom 1., kronološkim redom i u čitkom obliku najmanje godinu dana nakon njihove uporabe te na zahtjev daje njihove preslike vozačima na koje se on[i] odnose. […]”
U članku 15. Uredbe br. 3821/85 predviđalo se:
„[…]
2.   Vozači moraju koristiti tahografske listiće ili vozačk[e] kartic[e] svaki dan vožnje, od trenutka kad preuzmu vozilo. Tahografski listić ili vozačka kartica se ne uzima prije kraja dnevnog radnog vremena, osim ako je drukčije odobreno. Tahografski listić ili vozačka kartica se ne smije koristiti dulje od razdoblja za koje [su] namijenjen[i].
[…]
7.
(a)
Kada vozač upravlja vozilom opremljenim uređajem za bilježenje u skladu s Prilogom I., vozač mora predočiti uvijek kada to zatraži nadzorni službenik:
i.
zapisne listove za tekući tjedan i one koje je koristio prethodnih 15 dana;
ii.
karticu vozača ako je posjeduje; i
iii.
svu ručnu evidenciju i ispis učinjen tijekom tekućeg tjedna i prethodnih 15 dana kako se to zahtijeva na temelju ove Uredbe i Uredbe […] br. 561/2006.
Međutim, nakon 1. siječnja 2008., vremenska razdoblja navedena u alinejama i. i iii. obuhvaćaju tekući dan i prethodnih 28 dana.
(b)
Kada vozač upravlja vozilom koje je opremljeno tahografom u skladu s Prilogom I.B, vozač mora predočiti, uvijek kada to nadzorni službenik zatraži:
i.
karticu vozača čiji je on vlasnik;
ii.
svu ručnu evidenciju i ispis učinjen tijekom tekućeg tjedna i prethodnih 15 dana kako se to zahtijeva na temelju ove Uredbe i Uredbe […] br. 561/2006; i
iii.
ispisne listove koji odgovaraju istom razdoblju navedenom u prethodnom podstavku tijekom kojeg je on upravljao vozilom opremljenim tahografom u skladu s Prilogom I.
Međutim, nakon 1. siječnja 2008., vremenska razdoblja navedena u alineji ii. obuhvaćaju tekući dan i prethodnih 28 dana.
(c)
Ovlašteni nadzorni službenik može provjeriti sukladnost s Uredbom […] br. 561/2006 analizom ispisnih listova, podataka na displeju ili ispisu koji su zabilježeni pomoću uređaja za bilježenje ili kartice vozača ili, ako to ne postoji, analizom svih ostalih popratnih dokumenata kojima se opravdava nepridržavanje odredaba, kako su utvrđene u članku 16. stavcima 2. i 3.
[…]”
Članak 19. stavak 1. Uredbe br. 3821/85 predviđao je:
„Države članice po savjetovanju s Komisijom pravovremeno donose zakone i druge propise nužne za provedbu ove Uredbe.
Te mjere, između ostalog, uključuju i reorganizaciju, postupak i mehanizme provođenja kontrole primjene i kazne u slučaju povrede Uredbe.”
Prilog I. toj uredbi sadržavao je točku I., naslovljenu „Definicije”, formuliranu kako slijedi:
„U ovom Prilogu:
(a)
tahograf znači:
uređaj koji se ugrađuje u vozila u svrhu pokazivanja i automatskog ili poluautomatskog zapisivanja podataka o kretanju vozila u cestovnom prometu kao i određenih razdoblja rada vozača;
(b)
tahografski listić znači:
listić za zapisivanje i pohranjivanje zapisanih podataka koji se stavlja u tahograf i na koji pisaljka uređaja neprekidno zapisuje potrebne informacije;
[…]”
Prilog I.B navedenoj uredbi sadržavao je točku I., naslovljenu „Definicije”, formuliranu kako slijedi:
„U ovom Prilogu:
[…]
(t)
,kartica vozača’ znači:
kartica tahografa koju su izdala tijela države članice određenom vozaču;
kartica vozača identificira vozača i omogućava pohranjivanje podataka o aktivnosti vozača;
[…]
(ee)
,tahograf’ znači:
sv[a] oprem[a] namijenjen[a] ugradnji u cestovna vozila radi prikaza, bilježenja i automatskog ili poluautomatskog pohranjivanja podataka o kretanju takvih vozila i o određenim razdobljima aktivnosti njihovih vozača;
[…]”
Uredba br. 561/2006
U uvodnim izjavama 17., 26. i 27. Uredbe br. 561/2006 navodi se:
„(17)
Cilj je ove Uredbe poboljšati socijalne uvjete za zaposlenike koji su njome obuhvaćeni, a isto tako i opću cestovnu sigurnost. […]
[…]
(26)
Države članice trebale bi utvrditi pravila sankcioniranja u slučaju povreda ove Uredbe te osigurati njihovu provedbu. Te kazne moraju biti učinkovite, razmjerne, odvraćajuće i [ne]diskriminirajuće. […]
(27)
U interesu jasne i učinkovite provedbe poželjno je osigurati jedinstvene odredbe o odgovornosti prijevoznika i vozača u slučaju kršenja ove Uredbe. Ova odgovornost može dovesti do kaznenih, građanskih ili upravnih sankcija ovisno o pojedinoj državi članici.”
Članak 1. te uredbe formuliran je ovako:
„Ovom se Uredbom utvrđuju pravila o vremenu vožnje, stankama i razdobljima odmora vozača koji obavljaju cestovni prijevoz robe i putnika s ciljem usklađivanja uvjeta tržišnog natjecanja između različitih oblika kopnenog prometa, posebno u odnosu na cestovni sektor te s ciljem poboljšanja radnih uvjeta […] i sigurnosti cestovnog prometa. Cilj ove Uredbe je i promicanje poboljšanih praksi nadzora i provedbe [pravila] od strane država članica te poboljšanih radnih praksi u djelatnosti cestovnog prometa.”
U članku 6. navedene uredbe određuje se maksimalno vrijeme dnevne i tjedne vožnje te vožnje u dvama uzastopnim tjednima, a njezini članci 7. i 8. uređuju stanke i razdoblja odmora.
Članak 19. iste uredbe određuje:
„1.   Države članice utvrđuju pravila sankcioniranja koja se primjenjuju na kršenja ove Uredbe i Uredbe […] br. 3821/85 te poduzimaju mjere potrebne za osiguranje njihove provedbe. Te su sankcije učinkovite, proporcionalne, odvraćajuće i nediskriminirajuće. Svako kršenje ove Uredbe i Uredbe […] br. 3821/85 podliježe samo jednoj sankciji ili postupku. Države članice obavješćuju Komisiju o tim mjerama i pravilima sankcioniranja do datuma koji je određen u članku 29. drugom stavku. Komisija o tome obavješćuje države članice.
[…]
4.   Države članice osiguravaju da je sustav proporcionalnih sankcija, koje mogu obuhvaćati novčane sankcije, na snazi za kršenja ove Uredbe ili Uredbe […] br. 3821/85 od strane poduzeća […] ili otpremnika, špeditera, organizatora putovanja, nositelja glavnih ugovora, kooperanata i agencija za zapošljavanje vozača.”
Direktiva 2006/22
Članak 9., naslovljen „Sustav stupnjevanja rizika”, Direktive 2006/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o minimalnim uvjetima za provedbu Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3820/85 i (EEZ) br. 3821/85 o socijalnom zakonodavstvu koje se odnosi na aktivnosti cestovnog prijevoza i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 88/599/EEZ (
SL 2006., L 102, str. 35
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 84.), kako je izmijenjena Direktivom Komisije 2009/5/EZ od 30. siječnja 2009. (
SL 2009., L 29, str. 45
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 141.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2006/22), određuje:
„1.   Države članice uvode sustav stupnjevanja rizika za poduzeća na temelju relativnog broja i težine povreda uredbi […] br. 3820/85 ili […] br. 3821/85 koje je pojedino poduzeće počinilo. Komisija podržava dijalog između država članica radi poticanja usklađenosti tih sustava stupnjevanja rizika.
2.   Poduzeća s visokim stupnjem rizika bit će pobliže i češće kontrolirana. Kriteriji i detaljna pravila provedbe tog sustava raspravljaju se na Odboru navedenom u članku 12. s ciljem uspostave sustava razmjene podataka o najboljim praksama.
3.   Početni popis povreda uredbi […] br. 3820/85 i […] br. 3821/85 naveden je u Prilogu III.
S ciljem davanja smjernica o procjeni težine povreda uredbi […] br. 3820/85 i […] br. 3821/85, Komisija može na odgovarajući način, u skladu s postupkom navedenim u članku 12. stavku 2., prilagoditi Prilog III. s ciljem izrade smjernica o zajedničkom stupnjevanju povreda podijeljenih po kategorijama u skladu s njihovom težinom.
[…]”
Prilog III. Direktivi 2006/22, naslovljen „Povrede”, uključuje tablicu koja „sadrži smjernice za zajedničku skupinu povreda Uredbe […] br. 561/2006 i Uredbe […] br. 3821/85 podijeljenih u kategorije s obzirom na njihovu težinu”. Točka 2. te tablice, naslovljena „Skupine povreda Uredbe […] br. 3821/85”, uključuje točku I., u kojoj se nabraja sedam vrsta povreda članka 15. stavka 7. Uredbe br. 3821/85 vezanih uz nepredočavanje dokumenata te se sve kvalificiraju kao „vrlo teške povrede (VTP)”. Te su povrede u točkama I1 do I7 navedene tablice formulirane kako slijedi:
„I1
Čl. 15.7.
Odbijanje pregleda
I2

Vozač ne može predočiti zapise za tekući dan
I3

Vozač ne može predočiti zapise za prethodnih 28 dana
I4

Vozač ne može predočiti zapise vozačke kartice, ako je ima
I5

Vozač ne može predočiti ručne zapise i ispise koji se odnose na tekući dan i prethodnih 28 dana
I6

Vozač ne može predočiti vozačku karticu
I7

Vozač ne može predočiti ispise koji se odnose na tekući dan i prethodnih 28 dana”
Talijansko pravo
Sukladno članku 19. Leggea n. 727 – Attuazione del regolamento […] n. 1463/70 […], e successive modificazioni e integrazioni, relativo alla istituzione di uno speciale apparecchio di misura destinato al controllo degli impieghi temporali nel settore dei trasporti su strada (Zakon br. 727 o provedbi Uredbe br. 1463/70, kako je izmijenjena i dopunjena, o uvođenju posebnog mjernog uređaja namijenjenog nadzoru pridržavanja radnog vremena u sektoru cestovnog prijevoza) od 13. studenoga 1978. (GURI br. 328 od 23. studenoga 1978; u daljnjem tekstu: Zakon br. 727/1978), podliježe prekršajnoj sankciji svaka osoba koja prekrši odredbe Uredbe br. 1463/70, kako je izmijenjena i dopunjena, kao i odredbe tog zakona i propisa donesenih radi njegove provedbe za koje nije predviđena nikakva posebna sankcija.
Iz spisa je razvidno da maksimalni iznos te prekršajne sankcije koju je moguće primijeniti u glavnom postupku odgovara dvostrukom minimalnom iznosu navedene sankcije i ne prelazi 100 eura.
Glavni postupci, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
Prilikom dvaju cestovnih nadzora, izvršenih u Italiji 26. srpnja i 8. kolovoza 2013., nadležna nacionalna tijela utvrdila su da osobe MI (predmet C‑870/19) i TB (predmet C‑871/19), u svojstvu vozača cestovnih vozila, nisu bile u mogućnosti predočiti listiće s tahografa ugrađenog u svoja vozila za tekući dan i za neke od prethodnih 28 dana.
Ta su tijela stoga osobama MI i TB izrekla više prekršajnih sankcija, po osnovi određenog broja povreda Zakona br. 727/1978.
U svakom od tih predmeta nadležni prvostupanjski sud odbio je tužbe osoba MI i TB protiv tih odluka.
Nakon što su protiv tih odluka osobe MI i TB podnijele žalbe pred Tribunaleom di Firenze (Sud u Firenci, Italija), taj je sud u presudama od 26. srpnja 2016. utvrdio da su osobe MI i TB počinile samo jednu povredu Zakona br.727/1978, odnosno da nisu bile u mogućnosti predočiti tražene dokumente za predmetno razdoblje. Taj je sud stoga preinačio odluku tako što ih je osudio samo na jednu sankciju.
Prefektura, Područni ured državne uprave u Firenci, pokrenula je postupke pred sudom koji je uputio zahtjev, Corteom suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), podnošenjem žalbi protiv svake od tih dviju presuda Tribunalea di Firenze (Sud u Firenci). U prilog svojim dvjema žalbama tvrdi da se, u slučaju kad vozač ne može predočiti određeni broj listića s tahografa ugrađenog u vozilo za tekući dan i prethodnih 28 dana, tom vozaču ne može izreći jedinstvena sankcija za jedinstvenu povredu, već više sankcija za svako od kraćih razdoblja obuhvaćenih tim cjelokupnim razdobljem koje uključuje tekući dan i prethodnih 28 dana, a za koje navedeni vozač ne može predočiti te dokumente.
Sud koji je uputio zahtjev naglašava da u Italiji postoje tisuće sporova poput onih u predmetima iz glavnog postupka i da bi, imajući u vidu različitu nacionalnu sudsku praksu u tom području, sporove iz glavnog postupka trebalo riješiti načelnom presudom.
Taj sud navodi da su osobe MI i TB povrijedile članak 15. stavak 7. Uredbe br. 3821/85 i da rješenje sporova iz glavnog postupka ovisi o tumačenju te odredbe.
Tvrdi, naime, da, ako se ta odredba tumači na način da vozaču nalaže samo jednu obvezu, odnosno da osoba u slučaju nadzora mora biti u mogućnosti predočiti sve tahografske listiće za cijelo relevantno razdoblje, kršenje te odredbe ima obilježja jedinstvene povrede i može dovesti do izricanja samo jedne sankcije.
Naprotiv, ako se članak 15. stavak 7. Uredbe br. 3821/85 tumači na način da predviđa više obveza, kršenja tih obveza mogu dovesti do onoliko povreda koliko ima dana ili skupina dana u razdoblju provođenja nadzora i 28 prethodnih dana za koje nisu bili predočeni tahografski listići.
U tim okolnostima, Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje, formulirano na isti način u svakom od tih dvaju spojenih predmeta:
„Može li se članak 15. [stavak 7. Uredbe br. 3821/85] tumačiti na način da u konkretnom slučaju vozača vozila zahtijeva jedinstveno sveobuhvatno postupanje čije nepoštovanje dovodi do jedinstvene povrede i primjene samo jedne sankcije, ili uz primjenu materijalne kumulacije može dovesti do onoliko povreda i sankcija koliko je dana za koje nisu predočeni tahografski listići unutar propisanog vremenskog razdoblja (‚tekući dan i prethodnih 28 dana’)?”
Odlukom predsjednika Suda od 23. prosinca 2019., predmeti C‑870/19 i C‑871/19 spojeni su za potrebe pisanog postupka i donošenja presude.
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 15. stavak 7. Uredbe br. 3821/85 i članak 19. Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da, u slučaju kad vozač cestovnog vozila nad kojim se provodi nadzor ne predoči tahografske listiće za više radnih dana u razdoblju koje obuhvaća dan provođenja nadzora i 28 prethodnih dana, nadležna tijela države članice mjesta nadzora moraju tom vozaču izreći jedinstvenu sankciju po osnovi jedinstvene povrede ili pak više zasebnih sankcija po osnovi više zasebnih povreda čiji broj odgovara broju nedostajućih tahografskih listića.
Cilj uredbi br. 3821/85 i br. 561/2006 jest, s jedne strane, poboljšanje radnih uvjeta vozača na koje se one primjenjuju i općenito cestovne sigurnosti te, s druge strane, uspostava ujednačenih pravila o vremenu vožnje i razdobljima odmora vozača kao i o njihovu nadzoru (vidjeti u tom smislu presudu od 9. veljače 2012., Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, t.
25.
).
U tu svrhu, navedene uredbe predviđaju niz mjera, uključujući ujednačena pravila o vremenu vožnje i razdobljima odmora vozača te o njihovu nadzoru, poštovanje kojih moraju osigurati države članice primjenom sustava sankcija za svaku njihovu povredu.
Prema uvodnoj izjavi 11. Uredbe br. 3821/85, ciljevi nadzora vremena rada i odmora zahtijevaju da poslodavci i vozači moraju osigurati ispravan rad tahografa te brižno obavljati postupke propisane uredbom.
Kao što je to razvidno iz Priloga I. i Priloga I.B toj uredbi, tahograf ugrađen u cestovna vozila, čije funkcioniranje može biti analogno ili digitalno, mora omogućiti prikaz i bilježenje određenih podataka vezanih uz vožnju tih vozila, kao i vrijeme vožnje njihovih vozača.
Ako je cestovno vozilo opremljeno analognim tahografom, ti se podaci bilježe na tahografskom listiću umetnutom u uređaj. Ako je vozilo opremljeno digitalnim tahografom, navedeni se podaci pohranjuju na kartici vozača.
Članak 15. stavak 2. navedene uredbe određuje da vozači moraju koristiti tahografske listiće ili vozačke kartice svaki dan vožnje, od trenutka kad preuzmu vozilo, te da se tahografski listić ili vozačka kartica ne uzima prije kraja dnevnog radnog vremena, osim ako nije drukčije odobreno.
U vezi s tom obvezom, članak 15. stavak 7. točka (a) Uredbe br. 3821/85 predviđa da nakon 1. siječnja 2008. vozač koji upravlja vozilom opremljenim analognim tahografom mora na zahtjev nadzornih tijela predočiti, među ostalim, tahografske listiće za tekući dan i za prethodnih 28 dana.
Sukladno njegovu tekstu, člankom 15. stavkom 7. točkom (a) Uredbe br. 3821/85 uvodi se, kada je riječ o tahografskim listićima, obveza prema kojoj vozač mora biti u mogućnosti predočiti tahografske listiće za razdoblje koje obuhvaća dan provođenja nadzora i 28 prethodnih dana. Tom se odredbom utvrđuje jedinstvena obveza koja obuhvaća cijelo to ukupno razdoblje, a ne više zasebnih obveza za svaki od obuhvaćenih dana ili za svaki od odgovarajućih tahografskih listića.
Dakle, kršenje obveze uvedene člankom 15. stavkom 7. točkom (a) Uredbe br. 3821/85 predstavlja jedinstvenu i trenutačnu povredu koja se sastoji od nemogućnosti konkretnog vozača da u trenutku provođenja nadzora predoči svih 29 tahografskih listića ili dio njih. Ta povreda može dovesti samo do jedne sankcije.
Naime, sukladno članku 19. stavku 1. Uredbe br. 561/2006, nijedna povreda Uredbe br. 3821/85 ne dovodi do više od jedne sankcije.
Odredbe Priloga III. Direktivi 2006/22 ne dovode u pitanje to tumačenje. Naime taj Prilog III., u verziji koja se primjenjuje na sporove iz glavnog postupka, nije imao za cilj utvrditi precizan taksativni popis povreda uredbi br. 561/2006 i br. 3821/85, već su njime samo utvrđene smjernice upućene državama članicama o zajedničkoj razini povreda tih uredbi. Prema tome, te smjernice ne smiju odstupati od tumačenja članka 15. stavka 7. točke (a) Uredbe br. 3821/85 koje proizlazi iz njegova teksta, kao što je to razvidno iz točaka 39. i 40. ove presude.
Ciljevi uredbi br. 3821/85 i br. 561/2006, na koje se podsjeća u točkama 32. i 33. ove presude, također ne mogu osporiti tumačenje koje proizlazi iz teksta članka 15. stavka 7. Uredbe br. 3821/85.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, u slučaju kad vozač cestovnog vozila prilikom nadzora ne može predočiti tahografske listiće za tekući dan i prethodnih 28 dana, to postupanje predstavlja jedinstvenu povredu koja mora imati za posljedicu jedinstvenu sankciju.
Imajući u vidu okolnosti spora iz glavnog postupka, spomenute u točki 19. ove presude, valja opet ponoviti da, sukladno članku 19. Uredbe br. 561/2006, sankcije za povredu uredbi br. 3821/85 i br. 561/2006 moraju biti učinkovite, proporcionalne, odvraćajuće i nediskriminirajuće. U tom pogledu valja naglasiti da se kršenje članka 15. stavka 7. Uredbe br. 3821/85 ne može smatrati manjom povredom (vidjeti u tom smislu presudu od 9. veljače 2012., Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, t.
33.
i
34.
). Prema tome, sankcija predviđena za tu povredu mora biti dovoljno visoka, imajući u vidu težinu te povrede, kako bi mogla imati stvarni odvraćajući učinak.
Nadalje, kršenje članka 15. stavka 7. Uredbe br. 3821/85 još je teže kad je riječ o velikom broju tahografskih listića koje vozač nije mogao predočiti. Naime, takvo kršenje sprečava djelotvoran nadzor radnih uvjeta vozača i poštovanje cestovne sigurnosti tijekom više dana.
Stoga, da bi se ispunio zahtjev proporcionalnosti sankcija propisan člankom 19. stavkom 1. Uredbe br. 561/2006, sankcija mora biti dovoljno prilagodljiva prema težini povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 9. veljače 2012., Urbán,
C‑210/10
,
EU:C:2012:64
, t.
33.
i
41.
).
Ako je iznos novčane kazne koji se prema pravu države članice primjenjuje na takvu povredu nedovoljan da bi imao odvraćajući učinak, nacionalni je sud dužan, sukladno načelu usklađenog tumačenja nacionalnog prava, to pravo tumačiti u najvećoj mogućoj mjeri u skladu sa zahtjevima prava Unije. Primjena tog načela nacionalnom sudu omogućuje da u okviru svojih nadležnosti osigura punu primjenu prava Unije kada odlučuje o pokrenutom sporu (vidjeti u tom smislu presudu od 15. listopada 2020., Association française des usagers de banques,
C‑778/18
,
EU:C:2020:831
, t.
59.
i navedenu sudsku praksu).
Međutim, taj će sud također morati osigurati poštovanje načela zakonitosti kaznenih djela i kazni, predviđenog u članku 49. stavku 1. prvoj rečenici Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Prema sudskoj praksi Suda, to načelo zahtijeva da zakon jasno definira povrede i za njih propisane kazne. Taj je uvjet ispunjen ako pojedinac može znati, iz teksta relevantne odredbe i, u slučaju potrebe, pomoću njezina tumačenja od strane sudova, koje radnje i propusti dovode do njegove kaznene odgovornosti (presuda od 22. listopada 2015., AC‑Treuhand/Komisija,
C‑194/14 P
,
EU:C:2015:717
, t.
40.
).
Prema tome, čak i ako bi se nacionalnom sudu činilo da je maksimalan iznos novčane kazne koji se može izreći u predmetima iz glavnog postupka nedovoljno visok da bi imao odvraćajući učinak, taj sud ne bi mogao izreći više sankcija od kojih bi se svaka odnosila na jedan ili više dana uključenih u razdoblje koje obuhvaća dan provođenja nadzora i 28 prethodnih dana.
Slijedom svih navedenih razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 15. stavak 7. Uredbe br. 3821/85 i članak 19. Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da, u slučaju kad vozač cestovnog vozila nad kojim se provodi nadzor ne predoči tahografske listiće za više radnih dana u razdoblju koje obuhvaća dan provođenja nadzora i 28 prethodnih dana, nadležna tijela države članice mjesta nadzora moraju utvrditi samo jedinstvenu povredu za tog vozača te mu za nju izreći samo jednu sankciju.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

Članak 15. stavak 7. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3821/85 od 20. prosinca 1985. o tahografu u cestovnom prometu, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006., i članak 19. Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da, u slučaju kad vozač cestovnog vozila nad kojim se provodi nadzor ne predoči tahografske listiće za više radnih dana u razdoblju koje obuhvaća dan provođenja nadzora i 28 prethodnih dana, nadležna tijela države članice mjesta nadzora moraju utvrditi samo jedinstvenu povredu za tog vozača te mu za nju izreći samo jednu sankciju.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski