CELEX: 62019TJ0235
Arbitrážna doložka
Dohody o grante uzatvorené v rámci programu na podporu politiky informačných a komunikačných technológií (ICT)
Správa o audite
Oznámenia o dlhu vydané Komisiou
Vyšetrovanie OLAF‑u
Žaloba o neplatnosť
Vzájomný návrh
Úplné vrátenie grantov
Náhrada škody

)
Okolnosti predchádzajúce sporu
[
omissis
]
Žalobkyňa je súčasťou dvoch konzorcií zložených z príjemcov dvoch dohôd o grante uzavretých v rámci programu na podporu politiky informačných a komunikačných technológií (ICT) podľa rámcového programu pre konkurencieschopnosť a inovácie (2007 – 2013) zavedeného rozhodnutím Európskeho parlamentu a Rady č. 1639/2006/ES z 24. októbra 2006 (
Ú. v. EÚ L 310, 2006, s. 15
) (ďalej len „rámcový program KI“).
Prvá dohoda s číslom 225023 bola uzavretá 10. októbra 2008 medzi Európskym spoločenstvom, zastúpeným Európskou komisiou, a spoločnosťou Tesan Televita Srl vystupujúcou ako koordinátor projektu „ElDeRly‑friEndly Alarm handling and MonitorING (Dreaming)“ (ďalej v príslušnom poradí len „dohoda Dreaming“ a „projekt Dreaming“). Druhá dohoda s číslom 250449 bola uzavretá 31. mája 2010 medzi Spoločenstvom, zastúpeným Komisiou, a spoločnosťou Digipolis SCRL vystupujúcou ako koordinátor projektu „HOME SWEET HOME: Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME“ (ďalej v príslušnom poradí len „dohoda HOME SWEET HOME“ a „projekt HOME SWEET HOME“).
Cieľom projektov Dreaming a HOME SWEET HOME bolo umožniť starším osobám so stratou osobnej nezávislosti zostať v ich domovoch vďaka kombinácii prístrojov a technologických systémov vrátane prispôsobeného mobilného telefónu a systému ľahko ovládateľnej videokonferencie, ktoré sú prepojené s centrami sociálno‑zdravotníckej pomoci.
[
omissis
]
V rámci realizácie týchto dvoch projektov Komisia požiadala audítorskú firmu PKF Littlejohn LLP o audit, ktorý sa uskutočnil v období medzi 18. aprílom 2014 a 27. májom 2015.
Medzitým 30. apríla 2015 začal OLAF (Európsky úrad pre boj proti podvodom) vyšetrovanie týkajúce sa najmä obvinení z podvodného konania, ktorého sa mala dopustiť žalobkyňa pri plnení sporných dohôd.
[
omissis
]
V predbežnom informačnom liste z 20. septembra 2018 Komisia uviedla, že na vykonanie záverov správy o audite treba pristúpiť k vymáhaniu súm 94445 eur v súvislosti s projektom Dreaming a 121517 eur v súvislosti s projektom HOME SWEET HOME, ktoré zodpovedajú neoprávneným nákladom v rozsahu, v akom boli financované a vyplatené žalobkyni zo strany Komisie. Ďalej vyzvala žalobkyňu, aby sa vyjadrila v lehote 30 dní od doručenia uvedeného listu, v opačnom prípade vydá oznámenia o dlhu s cieľom začať proces vymáhania uvedených súm.
[
omissis
]
Správa OLAF‑u bola dokončená 13. novembra 2018. V záveroch tejto správy OLAF v podstate konštatoval, že v rokoch 2008 až 2014 sa žalobkyňa dopustila viacerých nezrovnalostí, a to najmä v rámci projektov Dreaming a HOME SWEET HOME. Boli zistené tri typy nezrovnalostí. Prv typ sa v podstate týkal konfliktu záujmov na strane žalobkyne, keďže ovplyvňovala jej partnerov v konzorciách zodpovedných za realizáciu uvedených projektov (ďalej len „partneri v konzorciu“) s cieľom vybrať ako dodávateľa spoločnosť, ktorá je s ňou prepojená, pričom dostávala provízie z objemu predajov tejto spoločnosti. Druhý typ uvedený v správe vytýkal žalobkyni, že fakturovala nadmerné náklady na zamestnancov. Tretí typ nezrovnalostí spočíval v podstate vo fakturovaní nadmernej ceny určitých výrobkov potrebných na realizáciu predmetných projektov.
[
omissis
]
Dňa 4. februára 2019 Komisia doručila žalobkyni dve oznámenia o dlhu týkajúce sa vrátenia časti finančného príspevku Únie, ktorá sa v súvislosti s projektom Dreaming a projektom HOME SWEET HOME považovala za neoprávnenú, a to oznámenie o dlhu č. 3241901815 vo výške 94445 eur a oznámenie o dlhu č. 3241901886 vo výške 121517 eur. V oboch oznámeniach o dlhu Komisia stanovila 18. marec 2019 ako konečný termín na zaplatenie.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 4. apríla 2019 podala žalobkyňa žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Dňa 12. júla 2019 Komisia podala do kancelárie Všeobecného súdu vyjadrenie k žalobe obsahujúce protinávrh.
Žalobkyňa podala repliku 5. septembra 2019.
Dňa 7. novembra 2019 žalobkyňa predložila doplňujúce vyjadrenie obsahujúce nový návrh smerujúci k tomu, aby sa Komisii nariadilo odstrániť názov žalobkyne zo systému včasného odhaľovania rizika a vylúčenia (EDES).
Dňa 6. januára 2020 Komisia predložila dupliku, ktorá obsahovala jej pripomienky k doplňujúcemu vyjadreniu žalobkyne.
Všeobecný súd v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania prijatých 9. júna a 4. augusta 2020 na základe článku 89 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu položil účastníkom konania otázky, na ktoré odpovedali v stanovených lehotách.
Vzhľadom na prekážku na strane jedného člena desiatej komory predseda Všeobecného súdu 10. augusta 2020 určil iného sudcu na doplnenie komory podľa článku 17 ods. 2 rokovacieho poriadku.
Keďže účastníci konania nepredložili nijaký návrh v tomto zmysle v lehote troch týždňov od doručenia oznámenia o skončení písomnej časti konania, Všeobecný súd, ktorý dospel k záveru, že má na základe písomností v spise dostatok informácií, rozhodol podľa článku 106 ods. 3 rokovacieho poriadku, že o žalobe rozhodne bez ústnej časti konania.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
rozhodol, že nie je povinná splniť oznámenia o dlhu č. 3241901815 a 3241901886 vydané 4. februára 2019,
–
v prípade potreby vyhlásil tieto oznámenia o dlhu za neplatné,
–
nariadil Komisii odstránenie jej názvu z databázy EDES,
–
zamietol protinávrh ako neprípustný alebo subsidiárne ako nedôvodný,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol hlavný návrh žalobkyne na určenie neexistencie pohľadávok voči nej ako nedôvodný,
–
zamietol ako neprípustný doplňujúci návrh žalobkyne na vyhlásenie oznámení o dlhu č. 3241901815 a 3241901886 vydaných 4. februára 2019 za neplatné,
–
zamietol ako neprípustný návrh žalobkyne uvedený v jej doplňujúcom vyjadrení zo 7. novembra 2019 smerujúci k tomu, aby sa Komisii nariadilo odstrániť jej názov z databázy EDES,
–
rozhodol, že zmluvné porušenia pripisované žalobkyni v protinávrhu majú povahu nezrovnalostí,
–
uložil žalobkyni povinnosť vrátiť jej v celom rozsahu granty prijaté vo výške 230348 eur na projekt Dreaming a vo výške 282451 eur na projekt HOME SWEET HOME,
–
uložil žalobkyni povinnosť zaplatiť sumu 58876,50 eura ako náhradu škody,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O právomoci Všeobecného súdu a prípustnosti žaloby a protinávrhu
O právomoci Všeobecného súdu
Treba konštatovať, že Všeobecný súd má právomoc rozhodovať o tejto žalobe podanej podľa článku 272 ZFEÚ na základe arbitrážnej doložky uvedenej v článku 10 treťom odseku každej zo sporných dohôd, ktorá Všeobecnému súdu priznáva právomoc rozhodovať všetky spory týkajúce sa výkladu, výkonu alebo platnosti týchto dohôd.
Z rovnakého dôvodu má Všeobecný súd tiež právomoc rozhodovať o protinávrhu Komisie. Podľa judikatúry totiž právomoc Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe podanej na základe arbitrážnej doložky ku dňu podania žaloby nevyhnutne zahŕňa aj právomoc rozhodovať o protinávrhu, ktorý bol podaný inštitúciou v rámci tej istej žaloby a vyplýva zo zmluvného vzťahu alebo z okolnosti, na ktorej je založený hlavný návrh, alebo má priamy vzťah s povinnosťami, ktoré z hlavného návrhu vyplývajú (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2014, Isotis/Komisia,
T‑59/11
,
EU:T:2014:679
, bod
a citovanú judikatúru). Rovnako ako žaloba žalobkyne, aj protinávrh formulovaný Komisiou pritom vyplýva zo zmluvného vzťahu, ktorý bol medzi zmluvnými stranami vytvorený spornými dohodami. Okrem toho sa tento protinávrh týka vrátenia všetkých súm vyplatených žalobkyni na základe sporných dohôd, takže sa vzťahuje na sumy, ktoré sú predmetom oznámení o dlhu uvedených v žalobe podanej žalobkyňou.
[
omissis
]
O veci samej
O protinávrhu
V prvom rade treba preskúmať protinávrh, keďže jeho cieľom je vrátenie všetkých súm vyplatených žalobkyni na základe sporných dohôd, takže sa vzťahuje aj na sumy, ktoré sú predmetom oznámení o dlhu uvedených v žalobe podanej žalobkyňou.
Predmetom protinávrhu je zaviazať žalobkyňu na zaplatenie sumy 571675,5 eura z titulu sporných dohôd. Tento návrh je založený na záveroch správy OLAF‑u.
Pokiaľ ide o uvedenú správu, Komisia tvrdí, že vo vzťahu k žalobkyni boli zistené nezrovnalosti v rámci realizácie projektov Dreaming a HOME SWEET HOME. Komisia poukazuje na dve nezrovnalosti, ktoré sú podľa nej najvýraznejšie, konkrétne po prvé na existenciu konfliktu záujmov a po druhé na fakturovanie nadmerných cien za zariadenia a vyberanie provízií z predaja.
Pokiaľ ide o prvú údajnú nezrovnalosť, Komisia uvádza, že žalobkyňa vlastní 25 % akcií spoločnosti XJ. V tejto súvislosti Komisia vytýka žalobkyni, že v rámci uvedených projektov nabádala svojich partnerov v konzorciu, aby si od spoločnosti XJ zakúpili zariadenia potrebné na ich realizáciu. Okrem toho vytýka žalobkyni, že neoznámila riziko konfliktu záujmov ani Komisii, ani svojim partnerom v konzorciu. Žalobkyňa mala navyše predtým, ako bola akceptovaná za príjemcu grantov v rámci oboch predmetných projektov, predložiť dve nepravdivé vyhlásenia, v ktorých uvádza neexistenciu konfliktu záujmov.
Pokiaľ ide o druhú vytýkanú nezrovnalosť, Komisia predovšetkým tvrdí, že žalobkyňa vyberala od spoločnosti XJ provízie z predaja v rozsahu 5 až 10 % výmenou za predaj zariadení jej partnerom v konzorciu sprostredkovaný žalobkyňou v rámci uvedených projektov. Okrem toho žalobkyňa prispela k umelému zvýšeniu ceny niektorých zariadení. V tejto súvislosti Komisia poukazuje na skutočnosť, že pre tieto projekty bol plánovaný nákup modelu mobilného telefónu Z za jednotkovú cenu 1018 eur. Neskôr však bol tento model nahradený lacnejším modelom Y za jednotkovú cenu 616 eur. Komisia uvádza korešpondenciu, z ktorej vyplýva, že v tejto súvislosti sa žalobkyňa, XJ a tretia spoločnosť rozhodli umelo zvýšiť cenu ďalších zariadení plánovaných pre dotknuté projekty s cieľom rozdeliť si rozdiel v nákladoch vo výške 70350 eur. Cena konzoly sa tak zvýšila zo 438,50 na 577 eur a cena softvéru pre konferenčné volania z 200 na 422 eur.
[
omissis
]
O údajných nezrovnalostiach
Komisia vytýka žalobkyni, že porušila najmä svoje zmluvné povinnosti uvedené v bode II.3 písm. g) a i) všeobecných podmienok každej zo sporných dohôd, ako aj zásadu dobrej viery pri plnení zmlúv stanovenú v belgickom práve, ktoré sa subsidiárne uplatňuje na sporné dohody. Na tento účel sa odvoláva na existenciu konfliktu záujmov v súvislosti s účasťou v akcionárskej štruktúre dodávateľa niektorých zariadení, ako aj s vyberaním provízií z predaja a fakturovaním vyšších cien.
[
omissis
]
Na úvod treba pripomenúť, že v rámci zmluvy, ktorá obsahuje arbitrážnu doložku v zmysle článku 272 ZFEÚ, prináleží strane, ktorá oznámila Komisii náklady na účely pridelenia finančného príspevku Únie, preukázať, že uvedené náklady boli skutočnými nákladmi, ktoré boli skutočne potrebné a vynaložené na realizáciu projektu počas jeho trvania. V prípade, že Komisia žiada o vrátenie pohľadávky v nadväznosti na finančný audit, je však ona povinná preukázať, že za predpokladu, že príjemca predložil výkazy nákladov a iné relevantné údaje, je zmluvné plnenie chybné alebo že výkazy nákladov nie sú presné či dôveryhodné (pozri rozsudok z 13. júla 2017, Talanton/Komisia,
T‑65/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:491
, bod
a citovanú judikatúru).
Keďže žalobkyňa v prejednávanej veci predložila výkazy nákladov a iné relevantné informácie, Komisii prináleží predložiť konkrétne dôkazy o tom, že zmluvné plnenia žalobkyne boli chybné vo vzťahu k jej záväzkom vyplývajúcim zo sporných dohôd.
Najskôr treba poznamenať, že z bodu II.3 písm. g) všeobecných podmienok sporných dohôd vyplýva, že nebezpečenstvo konfliktu záujmov predpokladá existenciu súbehu hospodárskych záujmov, politickej alebo národnej spriaznenosti, rodinných alebo citových väzieb alebo akéhokoľvek iného typu záujmu. Tento súbeh, táto spriaznenosť a tieto väzby musia byť teda skutočne zistené v nadväznosti na konkrétne posúdenie predmetu zmluvy a situácie dotknutých strán (pozri analogicky rozsudok z 22. januára 2019, EKETA/Komisia,
T‑166/17
, neuverejnený,
EU:T:2019:26
, bod
a citovanú judikatúru).
Naproti tomu, pokiaľ sa uvedený bod všeobecných podmienok týka „nebezpečenstva“ konfliktu záujmov, ktorý by „mohol“ ohroziť nestrannú a objektívnu realizáciu projektu, nevyžaduje sa predloženie dôkazu o tom, že tento konflikt má alebo mal zjavne vplyv na plnenie zmluvy alebo na jej náklady (pozri analogicky rozsudok z 22. januára 2019, EKETA/Komisia,
T‑166/17
, neuverejnený,
EU:T:2019:26
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci spočíva údajná situácia konfliktu záujmov na dvoch aspektoch, a to na skutočnosti, že žalobkyňa dostávala provízie z predaja od spoločnosti XJ, a na skutočnosti, že žalobkyňa bola menšinovým akcionárom tejto spoločnosti.
–
O tvrdeniach o konflikte záujmov v súvislosti s účasťou žalobkyne v akcionárskej štruktúre dodávateľa
V prvom rade je nesporné, že žalobkyňa vlastnila 25 % akcií spoločnosti XJ a že to neoznámila Komisii.
Komisia ďalej preukázala, že konkrétne kroky žalobkyne v rámci realizácie oboch predmetných projektov mohli ohroziť ich nestranné a objektívne vykonanie v zmysle bodu II.3 písm. g) všeobecných podmienok sporných dohôd.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že k výberu výrobkov a riešení ponúkaných spoločnosťou XJ došlo už pred podpísaním dohody Dreaming na podnet žalobkyne, ako to vyplýva z opisu projektu v prílohe I uvedenej dohody. Ako uviedla Komisia v bode 72 vyjadrenia k žalobe, keďže projekt HOME SWEET HOME je pokračovaním projektu Dreaming, boli vybrané tie isté výrobky.
Okrem toho treba poukázať na nedostatok transparentnosti žalobkyne, pokiaľ ide o jej väzby so spoločnosťou XJ. Ako bolo uvedené v bodoch 108 a 109 vyššie, je preukázané, že prinajmenšom niektorí partneri v konzorciu neboli informovaní o povahe týchto väzieb. Žalobkyňa navyše neinformovala Komisiu o svojich väzbách s dodávateľom zariadení, ktoré sa už spomínali v opise projektu Dreaming, a dokonca predložila nepravdivé vyhlásenia o neexistencii konfliktu záujmov, ako už bolo uvedené v bode 121 vyššie.
Napokon žalobkyňa naliehavo žiadala svojich partnerov v konzorciu, aby si zakúpili zariadenia od spoločnosti XJ, a to najmä z dôvodu, že na trhu nie sú k dispozícii žiadne iné vhodné zariadenia na realizáciu projektov. Z výmeny e‑mailov uvedenej v prílohe B.20, najmä z e‑mailu z 10. augusta 2010, ktorý žalobkyňa zaslala svojim partnerom v konzorciu zodpovednom za projekt HOME SWEET HOME, totiž vyplýva, že žalobkyňa sa v spolupráci so spoločnosťou XJ usilovala zhromaždiť objednávky uvedených partnerov na nákup výrobkov tejto spoločnosti najmä tým, že im zasielala predtlačené objednávkové formuláre.
Je teda potrebné konštatovať, že Komisia v súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 124 až 127 vyššie predložila konkrétne dôkazy o tom, že žalobkyňa sa dostala do konfliktu záujmov, ktorý by mohol ohroziť nestranný a objektívny výkon dohôd v rozpore s bodom II.3 písm. g) všeobecných podmienok každej zo sporných dohôd.
Tvrdenia žalobkyne nemôžu spochybniť vyššie uvedené.
Žalobkyňa v podstate tvrdí, že väzby medzi ňou a spoločnosťou XJ nemali nepriaznivý vplyv na rozpočet projektov, a preto neporušila svoje zmluvné povinnosti týkajúce sa existencie konfliktu záujmov. Tvrdí najmä, že zariadenia dodané spoločnosťou XJ boli jedinými výrobkami, ktoré umožňovali realizáciu projektov.
Treba poznamenať, že skutočnosť, že zariadenia spoločnosti XJ boli údajne jediné vhodné, nebola z právneho hľadiska dostatočne preukázaná, najmä vzhľadom na to, že ako vyplýva z bodu 76 vyjadrenia Komisie k žalobe a prílohy B.25, v rámci verejnej súťaže organizovanej XL boli predložené aspoň štyri ponuky, ktoré prezentovali výrobok konkurujúci výrobku spoločnosti XJ pre projekt HOME SWEET HOME. Okrem toho, ako správne uviedla Komisia, žalobkyňa nahradila pôvodne plánovaný model telefónu iným modelom, čo naznačuje, že prinajmenšom niektoré prístroje použité v rámci oboch projektov boli zameniteľné. Navyše aj za predpokladu, že by riešenie od spoločnosti XJ bolo skutočne jediným možným riešením, žalobkyňa nevysvetlila dôvod, pre ktorý zaslala sociálno‑zdravotníckym partnerom zodpovedným za nákup vybavenia listy, v ktorých ich naliehavo žiadala, aby iniciovali postupy vedúce k nákupu výrobkov tejto spoločnosti (pozri bod 133 vyššie). Neexistencia technického riešenia, ktoré by konkurovalo riešeniu od spoločnosti XJ, totiž mala viesť k tomu, že XJ získala prednostné postavenie pri rokovaniach. Zásah žalobkyne do týchto nákupných postupov teda nezodpovedá žiadnemu inému objasneniu než tomu, ktoré uviedla Komisia.
Ani ostatné tvrdenia uvádzané žalobkyňou nemôžu vyvrátiť konkrétne dôkazy predložené Komisiou.
Hoci je pravda, že Komisia vedela o úmysle zakúpiť zariadenia od spoločnosti XJ predtým, ako sa zaviazala financovať projekty, ako to tvrdí žalobkyňa, nič to nemení na tom, že Komisia pred vyšetrovaním OLAF‑u nebola informovaná o väzbách žalobkyne so spoločnosťou XJ.
Ďalej nemôže uspieť ani tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého skutočnosť, že bola menšinovým akcionárom jedného z dodávateľov v rámci oboch predmetných projektov, nepredstavuje nebezpečenstvo konfliktu záujmov. Skutočnosť, že je akcionárom, aj keď menšinovým, hlavného dodávateľa zariadení v rámci uvedených projektov, totiž predstavuje nebezpečenstvo súbehu ekonomických záujmov, ktoré patrí do predpokladov uvedených v bode II.3 písm. g) všeobecných podmienok sporných dohôd.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že žalobkyňa z právneho hľadiska dostatočne nevyvrátila dôkazy predložené Komisiou, pokiaľ ide o existenciu konfliktu záujmov na jej strane, ktorý mohol mať vplyv na realizáciu predmetných projektov a na výšku grantov z rozpočtu spravovaného Úniou, keďže vzhľadom na jej účasť v akcionárskej štruktúre spoločnosti XJ žalobkyňa nepreukázala, že zakúpenie zariadení predávaných touto spoločnosťou bolo jedinou možnosťou, a že ak by to tak nebolo, tento výber by bol založený výlučne na pomere kvality a ceny týchto výrobkov.
Zo všetkých týchto úvah preto vyplýva, že tvrdenia Komisie týkajúce sa existencie neoznámeného konfliktu záujmov, pokiaľ ide o účasť žalobkyne v akcionárskej štruktúre dodávateľa, sú preukázané.
–
O tvrdeniach o konflikte záujmov v súvislosti s vyberaním provízie z predajov uskutočnených dodávateľom zo strany žalobkyne a o údajnej fakturácii nadmerných cien
Pokiaľ ide v prvom rade o provízie z predaja vyberané žalobkyňou, treba konštatovať, že je nesporné, že žalobkyňa fakturovala spoločnosti XJ províziu vo výške 45991 eur z predaja v rámci projektu Dreaming za roky 2008 a 2009. XJ v tejto súvislosti potvrdila, že zaplatila provízie z predaja v rozsahu 5 až 10 % za predaje uskutočnené na základe intervencie žalobkyne. Komisia sa odvoláva na list žalobkyne, z ktorého vyplývalo, že uznáva, že dostala provízie z predaja najmä za predaje uskutočnené v rámci projektu Dreaming a že mala tieto príjmy priznať.
Komisia tvrdí, že výber provízie z predaja predstavuje porušenie viacerých pravidiel uplatniteľných v prejednávanej veci, konkrétne bodu II.3 písm. g) a i), všeobecných podmienok sporných dohôd a zásady dobrej viery pri plnení zmlúv, a teda článku 1134 belgického Code civil (Občiansky zákonník). Predmetné konania by sa tiež mali kvalifikovať ako nezrovnalosti v zmysle bodu II.1 uvedených všeobecných podmienok.
Žalobkyňa namieta, že vyberaním provízií z predaja v rámci projektu Dreaming neporušila žiadne zákonné, právne alebo zmluvné pravidlo. Išlo o bežnú obchodnú prax. V každom prípade sa nepreukázalo, že by prijatie takýchto provízií spôsobilo zvýšenie cien výrobkov zakúpených na realizáciu tohto projektu.
Treba pripomenúť, že skutočnosť, že žalobkyňa dostala provízie z predaja, spadá do kontextu existencie konfliktu záujmov na jej strane vyplývajúceho z jej väzieb so spoločnosťou XJ, ako sa uvádza v bodoch 126 až 140 vyššie. Na jednej strane, ako bolo uvedené v bode 137 vyššie, žalobkyňa nepreukázala, že by bol výber zariadení predávaných touto spoločnosťou založený na pomere kvality a ceny predmetných výrobkov, a nie len na jej ekonomických záujmoch. Vyberanie provízií z predaja zo strany žalobkyne tak mohlo prinajmenšom ovplyvniť výber uvedených zariadení. Na druhej strane vyplatenie provízií z predaja žalobkyni zo strany spoločnosti XJ mohlo viesť k zvýšeniu celkových nákladov na zariadenia, a teda k negatívnemu dopadu na rozpočty pridelené na predmetné projekty.
Žalobkyňa sa pritom obmedzuje na tvrdenie, že skutočnosť, že XJ mohla vďaka jej intervencii predať určitý počet výrobkov, viedla k zníženiu jednotkových cien. Toto tvrdenie sa však nezakladá na nijakom konkrétnom dôkaze. Predovšetkým nebolo vôbec preukázané, že by vyberanie provízií z predaja malo pozitívny vplyv na rozpočty pridelené na predmetné projekty.
Z toho vyplýva, že žalobkyňa nedokázala vyvrátiť záver, že vyberanie provízií z predaja mohlo ohroziť nestranné a objektívne vykonanie predmetných projektov.
Pokiaľ ide v druhom rade o údajné fakturovanie nadmerných cien, Komisia uvádza, že projekt Dreaming pôvodne zahŕňal inštaláciu modelu mobilného telefónu Z v domácnostiach starších osôb, pričom tento prístroj sa predával za jednotkovú cenu 1018 eur. V priebehu realizácie uvedeného projektu bol tento model nahradený lacnejším modelom mobilného telefónu, a to modelom Y predávaným za jednotkovú cenu 616 eur.
Komisia vytýka žalobkyni, že toto zníženie nákladov nepremietla do projektu v podobe zníženia nákladov na technologické zariadenia pre každého z účastníkov, ale naopak, za spoluúčasti spoločností XJ a XM, si ponechala zisk vyplývajúci z rozdielu v nákladoch kvalifikovaného ako neočakávaný, ktorý bol rozdelený rovnakým dielom medzi žalobkyňu a tieto dve spoločnosti. Komisia v tejto súvislosti odkazuje najmä na e‑mail zo 17. novembra 2008, ktorý XJ zaslala žalobkyni a spoločnosti XM.
Na tento účel žalobkyňa a dve vyššie uvedené spoločnosti umelo zvýšili ceny iných zariadení potrebných na realizáciu projektu, ako to vyplýva z tabuľky uvedenej v bode 90 vyjadrenia k žalobe. Cena konzoly sa tak bez objektívneho dôvodu zvýšila zo 438,50 na 577 eur a cena softvéru pre konferenčné volania z 200 na 400 eur.
Na účely výpočtu výšky fakturácie nadmerných cien Komisia vypočítala počet nadmerne fakturovaných jednotiek na základe analýzy faktúr nachádzajúcej sa v spise predloženom Komisiou. Fakturácia nadmerných cien sa týkala sumy 45697,50 eura v súvislosti s projektom Dreaming a 26064,50 eura v súvislosti s projektom HOME SWEET HOME, spolu teda 71762 eur.
Podľa žalobkyne tvrdenia Komisie nezodpovedajú skutkovým okolnostiam. V priebehu realizácie projektu Dreaming sa ukázalo, že telefón Z už nebude dostupný na trhu. XJ ako dodávateľ technického vybavenia preto navrhla použiť iný výrobok, konkrétne telefón Y, predávaný za cenu 616 eur. Medzitým sa zvýšila cena iných zariadení. V každom prípade bola transakcia pre XJ vo všeobecnosti stratová.
Žalobkyňa ďalej pripúšťa, že o zmenách cien sa diskutovalo so spoločnosťou XM, ktorá bola tiež príjemcom grantu v rámci projektu Dreaming, a so spoločnosťou XJ, najmä v e‑maile zo 16. decembra 2008. Návrhy na kompenzáciu poklesu ceny výrobku prostredníctvom zvýšenia cien iných výrobkov uvedené v tomto e‑maile však neboli nikdy vykonané. Okrem toho cieľom žalobkyne nebolo dosiahnutie ziskov. Podľa nej žiadne zmluvné, zákonné alebo právne pravidlo, ani poctivé obchodné zvyklosti alebo plnenie dohôd v dobrej viere neukladá dodávateľovi povinnosť znížiť cenu svojej ponuky v prípade zníženia ceny jedného z dodávaných prvkov. Platí to o to viac, ak sa cena iných výrobkov zvýši a celkové náklady zostávajú rovnaké.
Všeobecný súd konštatuje, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že žalobkyňa v úzkej spolupráci so spoločnosťami XJ a XM umelo zvýšila ceny konzoly a softvéru po nahradení modelu telefónu Z lacnejším modelom Y, a to prostredníctvom predložených dokumentov, najmä na základe výmeny korešpondencie medzi riaditeľmi troch dotknutých spoločností, ktorá tvorí prílohu B.21. Z tejto korešpondencie totiž predovšetkým vyplýva, že „keď bol model Z nahradený modelom Y, cenový rozdiel 402 eur sa preniesol do rozpočtov spoločnosti XM na softvér a konzolu“ a že „je správne rozdeliť zostatok 402 eur rovnakým dielom medzi [XJ, XM a žalobkyňu]“.
Tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého tento návrh na rozdelenie zostatku nebol nikdy vykonaný, nemožno prijať vzhľadom na dôkazy predložené Komisiou. Z tabuľky pripojenej k jednému z e‑mailov medzi žalobkyňou a spoločnosťami XM a XJ (príloha B.21, s. 1124) tak vyplýva, že ceny konzol a softvéru pre konferenčné volania sa zvýšili. Ďalej z faktúr č. 151, 157, 158, 165 a 179, ktoré XJ zaslala kupujúcim dotknutých zariadení, vyplýva, že zvýšené ceny boli skutočne fakturované. Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého zvýšenie cien softvéru a konzoly zodpovedá skutočnému zvýšeniu cien týchto výrobkov na trhu, toto tvrdenie nie je podložené žiadnym dôkazom.
Komisia teda správne vytýka žalobkyni, že porušila bod II.3 písm. g) a i) všeobecných podmienok, ako aj zásadu dobrej viery pri plnení zmlúv.
O kvalifikácii porušení zmluvných povinností ako nezrovnalostí v zmysle bodu II.1 všeobecných podmienok sporných dohôd
Svojím tretím návrhom Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd rozhodol, že porušenia zmluvných povinností pripisované žalobkyni majú povahu nezrovnalostí v zmysle bodu II.1 všeobecných podmienok sporných dohôd.
Pojem nezrovnalosť podľa uvedeného bodu II. 1 zodpovedá tejto definícii:
„Nezrovnalosť znamená akékoľvek porušenie ustanovenia práva [Únie] alebo ustanovenia tejto dohody o grante vyplývajúce z konania alebo opomenutia jednej alebo viacerých zmluvných strán, ktoré poškodzuje alebo môže poškodiť rozpočet [Únie].“
Treba konštatovať, že pojem nezrovnalosť je teda vymedzený dvoma kumulatívnymi kritériami: porušením právnej normy alebo zmluvného ustanovenia a skutočnosťou, že toto porušenie má alebo môže mať finančné dôsledky pre rozpočty spravované Úniou tým, že ich zaťažuje neoprávnenými výdavkami. Takáto definícia naproti tomu neobsahuje žiadnu hranicu závažnosti (pozri analogicky rozsudok z 2. októbra 2012, ELE.SI.A/Komisia,
T‑312/10
, neuverejnený,
EU:T:2012:512
, bod
).
V tejto súvislosti Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala, že konania vytýkané žalobkyni mohli mať negatívne dôsledky pre rozpočty spravované Úniou. Z dôvodu konfliktu záujmov na strane žalobkyne a vyberania provízií z predaja niektorých zariadení zakúpených partnermi v konzorciu v rámci realizácie predmetných projektov totiž existovalo vážne nebezpečenstvo, že pomer kvality a ceny uvedených zariadení nebude rovnocenný s pomerom, ktorý mohol vyplývať z transparentného rokovacieho konania. Pokiaľ ide ďalej o fakturovanie nadmernej ceny za softvér a konzoly, je zjavné, že viedlo k neoprávneným výdavkom, keďže malo za následok, že zníženie ceny telefónov sa neprenieslo do rozpočtu projektu.
Všeobecný súd preto konštatuje, že žalobkyňa svojím konaním porušila svoje zmluvné povinnosti spôsobom, ktorý mohol mať finančné dôsledky pre rozpočty spravované Úniou. V dôsledku toho treba dotknuté konania kvalifikovať ako nezrovnalosti v zmysle bodu II. 1 všeobecných podmienok každej zo sporných dohôd.
Je teda potrebné rozhodnúť, že zmluvné porušenia pripisované žalobkyni, ktoré sa týkajú existencie konfliktu záujmov, výberu provízií z predaja a fakturovania nadmerných cien, predstavujú nezrovnalosti v zmysle uvedeného zmluvného ustanovenia.
O úplnom vrátení vyplatených súm
Komisia v prvom rade požaduje úplné vrátenie súm vyplatených žalobkyni, najmä na základe článku 119 rozpočtového nariadenia a článku 183 nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia č. 1605/2002 (
Ú. v. ES L 357, 2002, s. 1
; Mim. vyd. 01/004, s. 145) v spojení s bodom II.26 ods. 6 a bodom II.28 ods. 5 všeobecných podmienok sporných dohôd, ako aj s článkom 9 ods. 1 rozhodnutia č. 1639/2006.
[
omissis
]
Žalobkyňa v podstate tvrdí, že aj za predpokladu, že by sa preukázala existencia konfliktu záujmov, táto skutočnosť neodôvodňuje vymáhanie grantov v plnej výške, keďže podľa nej táto situácia nemala negatívny dopad na rozpočet predmetných projektov. Tvrdí tiež, že tieto projekty boli dokončené a že dosiahnuté výsledky boli považované za dostatočné. Okrem toho zdôrazňuje, že vymáhanie grantov by viedlo k jej úpadku.
Najskôr treba pripomenúť, že podľa článku 10 prvého odseku každej zo sporných dohôd sa tieto dohody, a teda pridelenie grantu, ktorý je ich predmetom, riadili ustanoveniami týchto dohôd, aktmi Únie týkajúcimi sa rámcového programu KI, rozpočtovým nariadením a jeho vykonávacími pravidlami, ako aj inými ustanoveniami práva Únie a subsidiárne belgickým právom.
Po prvé, pokiaľ ide o príslušné zmluvné ustanovenia, treba poznamenať, že podľa bodu II.26 ods. 6 všeobecných podmienok sporných dohôd môže byť každá platba podrobená auditu alebo kontrole a zmenená alebo vymáhaná na základe výsledkov tohto auditu alebo tejto kontroly. Podľa bodu II.28 ods. 5 uvedených všeobecných podmienok Komisia prijme vhodné opatrenia na základe záverov auditu vrátane vydania príkazu na vymáhanie všetkých alebo časti zrealizovaných platieb a uplatnenia sankcií.
Tieto ustanovenia teda nevylučujú možnosť Komisie pristúpiť k úplnému vymáhaniu súm vyplatených na základe uvedených dohôd. Naopak, výslovne z nich vyplýva, že vymáhať možno všetky platby.
Po druhé rozpočtové nariadenie v článku 119 stanovuje:
„1.   Bez toho, aby boli dotknuté následné kontroly zo strany orgánu, grant sa neposkytne v celkovej sume dovtedy, kým orgán neprevezme záverečné správy a vyúčtovanie.
2.   V prípade, že príjemca nedodrží svoje právne alebo zmluvné záväzky, vyplácanie grantu sa pozastaví a zníži alebo ukončí v prípadoch ustanovených vo vykonávacích predpisoch potom, ako príjemca dostal príležitosť predložiť svoje pripomienky.“
Použitie pojmu „ukončí“ v uvedenom článku 119 ods. 2 sa tak vzťahuje na prípad vymáhania všetkých prijatých súm.
Tento záver je tiež v súlade so zásadou riadneho a obozretného finančného hospodárenia s prostriedkami Únie stanovenou v článku 317 ZFEÚ. V prípade nedodržania podmienok stanovených dohodou o grante je tak inštitúcia, orgán, úrad alebo agentúra Únie povinná vymáhať poskytnutý grant do výšky súm, ktoré sa považujú za nedôveryhodné alebo neoveriteľné.
Okrem toho súd Únie už rozhodol, že v rámci systému poskytovania finančnej pomoci Únie podlieha použitie tejto pomoci pravidlám, ktoré môžu viesť k čiastočnému alebo úplnému vráteniu už poskytnutej pomoci (rozsudky zo 7. júla 2010, Komisia/Hellenic Ventures a i.,
T‑44/06
, neuverejnený,
EU:T:2010:284
, bod
, a zo 16. decembra 2010, Komisia/Arci Nuova associazione comitato di Cagliari et Gessa,
T‑259/09
, neuverejnený,
EU:T:2010:536
, bod
).
Z judikatúry tiež vyplýva, že príjemca grantu nezískava žiadne definitívne právo na celé vyplatenie tohto grantu, ak nedodrží podmienky, ktorými je táto podpora podmienená (pozri rozsudok z 10. októbra 2019, Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisia,
T‑335/17
, neuverejnený,
EU:T:2019:736
, bod
a citovanú judikatúru).
Z toho vyplýva, že zmluvné ustanovenia a príslušné ustanovenia rozpočtového nariadenia nebránia Komisii vymáhať všetky sumy vyplatené žalobkyni na základe sporných dohôd.
Ďalej je potrebné overiť, či je Komisia za okolností prejednávanej veci oprávnená získať úplné vrátenie uvedených súm.
V tejto súvislosti treba uviesť, ako bolo konštatované v bode 162 vyššie, že výhrady voči žalobkyni možno kvalifikovať ako „nezrovnalosti“ v zmysle bodu II.1 všeobecných podmienok sporných dohôd.
Ďalej, pokiaľ ide o kontext, do ktorého spadá toto zmluvné ustanovenie, treba poznamenať, že z bodu II.10 ods. 3 písm. f) uvedených všeobecných podmienok vyplýva, že výskyt nezrovnalosti je tak závažný čin alebo opomenutie, že môže odôvodniť vypovedanie predmetnej dohody s okamžitou platnosťou. Okrem toho bod II.5 ods. 3 písm. d) štvrtá zarážka týchto všeobecných podmienok stanovuje, že Komisia môže kedykoľvek pozastaviť platbu celej alebo časti sumy určenej dotknutému príjemcovi v prípade podozrenia, že jeden alebo viacerí príjemcovia sa dopustili nezrovnalosti.
V prejednávanej veci treba konštatovať, že žalobkyňa tým, že neoznámila nebezpečenstvo konfliktu záujmov, vyberala provízie z predaja a zúčastnila sa na fakturovaní nadmerných cien za niektoré zariadenia, nedodržala zásadu dobrej viery pri plnení zmlúv, ako ju v belgickom práve stanovuje článok 1134 tretí odsek a článok 1135 Občianskeho zákonníka.
V bodoch 128 a 129 vyššie bolo totiž preukázané, že žalobkyňa sa nachádzala v situácii konfliktu záujmov voči spoločnosti XJ, na ktorom bola založená voľba tejto spoločnosti pre dodanie zariadenia. Ako správne poznamenala Komisia, nie je možné vyčísliť dopad tohto konfliktu záujmov na rozpočet predmetných projektov, keďže cenu či dokonca nevyhnutnosť kúpy týchto zariadení v prípade neexistencie tohto konfliktu záujmov nemožno určiť. Z bodu 141 vyššie ďalej vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala, že jej konanie nemalo negatívny vplyv na rozpočet uvedených projektov. Nepreukázala teda, že výrobky spoločnosti XJ boli jediné, ktoré umožňovali realizáciu týchto projektov, a že výber týchto výrobkov bol preto založený na objektívnych hľadiskách. Rovnako nepreukázala, že skutočnosť, že vyberala provízie z predaja, nemala vplyv na cenu predmetných výrobkov. Vzhľadom na uvedený konflikt záujmov nie je preukázané, že zakúpené zariadenia mali najlepší pomer kvality a ceny. Za týchto podmienok treba konštatovať, že tento konflikt záujmov mal vplyv na celý zmluvný vzťah medzi žalobkyňou a Komisiou.
Okrem toho treba zdôrazniť, že porušenia zmluvných povinností, ktorých sa dopustila žalobkyňa, boli natoľko závažné, že odôvodňujú úplné vrátenie grantov. Žalobkyňa totiž vážne narušila svoj zmluvný vzťah s Komisiou tým, že neoznámila existenciu konfliktu záujmov, ani výber provízií z predaja a tým, že prišlo k fakturovaniu nadmerných cien za niektoré výrobky.
Za týchto podmienok úplné vymáhanie súm vyplatených na základe sporných dohôd nie je neprimerané.
Na tento záver nemá vplyv skutočnosť, že predmetné projekty žalobkyňa skutočne zrealizovala, ani dosiahnuté výsledky.
Na odôvodnenie poskytnutia konkrétneho grantu totiž nestačí preukázať, že sa projekt realizoval. Príjemca pomoci je navyše povinný preukázať, že vykázané náklady vynaložil v súlade s podmienkami stanovenými pre udelenie príslušného grantu. Jeho povinnosť dodržiavať stanovené podmienky financovania predstavuje podstatný záväzok, a preto podmieňuje poskytnutie grantu Únie (rozsudok z 10. októbra 2019, Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisia,
T‑335/17
, neuverejnený,
EU:T:2019:736
, bod
).
V dôsledku toho je návrh na vrátenie všetkých súm vyplatených v rámci sporných dohôd dôvodný, takže treba vyhovieť tejto časti protinávrhu Komisie.
O návrhu na náhradu škody
Okrem vrátenia grantov Komisia požaduje aj náhradu škody vo výške 58876,50 eura.
Podľa Komisie sú splnené tri podmienky na vznik zmluvnej zodpovednosti žalobkyne, a to porušenie jedného alebo viacerých zmluvných ustanovení, existencia škody a existencia príčinnej súvislosti medzi namietaným konaním a uvádzanou škodou.
Komisia tvrdí, že vyberanie provízií z predaja vo výške 45991 eur zo strany žalobkyne bolo preukázané. Vychádza z predpokladu, že XJ by znížila svoje ceny minimálne o túto sumu, ak by tieto provízie nemusela vyplácať. V každom prípade správne a čestné plnenie zmluvy malo viesť žalobkyňu k oznámeniu a postúpeniu tejto provízie v prospech partnerov v konzorciu zodpovedných za realizáciu dotknutého projektu.
Pokiaľ ide o fakturovanie nadmerných cien za konzolu a softvér, Komisia z informácií uvedených v správe OLAF‑u vyvodzuje, že v rámci projektu Dreaming bolo predaných 135 kusov konzol a softvéru. Fakturácia nadmerných cien sa týkala sumy 338,50 eura za kus, teda celkovo sumy 45697,50 eura. V rámci projektu HOME SWEET HOME bolo predaných 77 kusov, čo si vyžiadalo ďalšie náklady vo výške 26064,50 eura.
Z dôvodu, že Komisia financovala len polovicu týchto projektov, utrpela škodu v celkovej výške 58876,50 eura.
Podľa žalobkyne aj za predpokladu, že by sa dopustila vytýkaného porušenia právnych alebo zmluvných pravidiel, čo sama spochybňuje, skutočná existencia škody a príčinná súvislosť medzi jej konaním a touto údajnou škodou neboli preukázané. V tejto súvislosti tvrdí, že cena dotknutých výrobkov by nebola nižšia, ak by nekonala ako sprostredkovateľ, keďže práve vďaka nej mohla XJ predávať väčší počet výrobkov za nižšiu jednotkovú cenu. Pokiaľ ide o zvýšenie ceny konzoly a softvéru, cena týchto zariadení na trhu sa skutočne zvýšila, takže sa nefakturovali nadmerné ceny.
V prvom rade treba poznamenať, že predmetom tohto návrhu je vznik zmluvnej zodpovednosti žalobkyne. Komisia totiž tvrdí, že škoda, ktorej náhrada sa požaduje, bola spôsobená tým, že žalobkyňa porušila svoje zmluvné povinnosti. Všeobecný súd má preto na základe článku 272 ZFEÚ právomoc rozhodovať o tomto návrhu, ktorý vyplýva z rovnakého zmluvného vzťahu, na akom je založený protinávrh.
Ďalej treba konštatovať, že keď Všeobecný súd rozhoduje na základe arbitrážnej doložky podľa článku 272 ZFEÚ, musí o spore rozhodnúť na základe hmotného práva, ktorým sa zmluva riadi (pozri rozsudky z 29. novembra 2016, ANKO/REA,
T‑270/15
, neuverejnený,
EU:T:2016:681
, bod
a citovanú judikatúru, a z 1. marca 2017, Universiteit Antwerpen/REA,
T‑208/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:136
, bod
a citovanú judikatúru). Právom uplatniteľným na zmluvu je právo, ktoré je výslovne stanovené v zmluve, pričom zmluvné ustanovenia vyjadrujúce spoločnú vôľu zmluvných strán musia mať prednosť pred akýmkoľvek iným kritériom použiteľným len v prípade mlčania zmluvy (pozri rozsudok z 8. septembra 2015, Amitié/Komisia,
T‑234/12
, neuverejnený,
EU:T:2015:601
, bod
a citovanú judikatúru).
Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 10 každej zo sporných dohôd sa tieto dohody riadia ich vlastnými ustanoveniami, príslušnými ustanoveniami práva Únie a subsidiárne belgickým právom.
Treba pritom konštatovať, že Komisia neuvádza žiadne ustanovenie uvedených dohôd, ktoré by upravovalo zmluvnú zodpovednosť žalobkyne.
Okrem toho treba poznamenať, že právo Únie neobsahuje hmotnoprávne ustanovenie upravujúce zmluvnú zodpovednosť za škodu spôsobenú zmluvným partnerom Únie.
V tejto súvislosti Komisia odkazuje v bode 99 vyjadrenia k žalobe na rozsudok z 12. apríla 2018, PY/EUCAP Sahel Niger (
T‑763/16
,
EU:T:2018:181
), ktorý sa týka zmluvnej zodpovednosti Únie podľa článku 340 ZFEÚ a práva uplatniteľného v takejto situácii. V bode 66 uvedeného rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že zmluvnú zodpovednosť možno preskúmať „iba na základe predmetných pracovných zmlúv… s ohľadom na všeobecné zásady práva Únie vo veci založenia zmluvnej zodpovednosti“ a že „podľa týchto zásad musia byť na to, aby bola žaloba o zmluvnú zodpovednosť úspešná, splnené tri podmienky, a to predovšetkým aby predmetná inštitúcia nesplnila svoje zmluvné povinnosti, ďalej aby žalobcovi vznikla ujma a napokon aby existovala príčinná súvislosť medzi správaním uvedenej inštitúcie a touto ujmou“.
Komisia vychádza zo zásady, že táto judikatúra je analogicky uplatniteľná na zmluvnú zodpovednosť zmluvného partnera inštitúcie Únie, v tomto prípade žalobkyne. Situácia vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 12. apríla 2018, PY/EUCAP Sahel Niger (
T‑763/16
,
EU:T:2018:181
), sa však odlišuje od situácie v prejednávanej veci. Z bodu 62 uvedeného rozsudku totiž vyplýva, že pracovné zmluvy, o ktoré išlo v danej veci, neuvádzali právo uplatniteľné na tieto zmluvy, zatiaľ čo v prejednávanej veci sporné dohody obsahujú ustanovenie o uplatniteľnom práve.
V prejednávanej veci sa preto podmienky vzniku zmluvnej zodpovednosti žalobkyne musia hľadať v belgickom práve, ktoré sa subsidiárne uplatňuje na sporné dohody.
Pokiaľ ide o zmluvnú zodpovednosť, článok 1142 belgického Občianskeho zákonníka, ktorý je zaradený do hlavy III knihy III, nazvanej „Všeobecné ustanovenia o zmluvách a zmluvných záväzkoch“, stanovuje, že „ak dlžník nesplnil záväzok konať alebo zdržať sa nejakého konania, je povinný nahradiť škodu vrátane úrokov z omeškania“.
Navyše podľa článku 1147 belgického Občianskeho zákonníka „dlžník je povinný, ak je to potrebné, nahradiť škodu vrátane úrokov z omeškania v prípade nesplnenia povinnosti alebo omeškania pri jej plnení, ak nepreukáže, že nesplnenie povinnosti bolo spôsobené vonkajšou príčinou, ktorú mu nemožno pripísať, alebo že z jeho strany nešlo o zlý úmysel“.
Z článku 1147 belgického Občianskeho zákonníka vyplýva, že na to, aby bola nahradená škoda, ktorá má svoj pôvod v zmluve, musia byť splnené tri podmienky, a to úplné alebo čiastočné neplnenie zmluvy, škoda a príčinná súvislosť medzi týmto neplnením a škodou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. mája 2017, Meta Group/Komisia,
T‑744/14
, neuverejnený,
EU:T:2017:304
, bod
a citovanú judikatúru).
Všeobecný súd konštatuje, že v prejednávanej veci Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala existenciu dostatočne priamej príčinnej súvislosti medzi nesplnením zmluvných povinností pripísaným žalobkyni a údajnou škodou, za predpokladu, že by sa táto škoda preukázala.
V prvom rade je nesporné, že žalobkyňa nepredala vybavenie dotknutým partnerom v konzorciu v rámci sporných dohôd, ani nepožadovala náhradu výdavkov spojených s nákupom zariadení. Zariadenia, ktoré boli predmetom fakturácie nadmerných cien či provízií z predaja, totiž nekúpila žalobkyňa, ale iné subjekty, ktoré s ňou neboli prepojené a ktorým Komisia nahradila výdavky vzniknuté v súvislosti s uvedenými nákupmi.
V druhom rade je tiež nesporné, že zodpovednosť za nákup zariadení, ktoré boli predmetom fakturácie nadmerných cien a provízií z predaja, neniesla žalobkyňa, ale členovia konzorcií, ktoré uvedené nákupy uskutočnili. Potvrdzuje to odpoveď Komisie na otázku položenú Všeobecným súdom v rámci opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, v ktorej uviedla, že „za výber výrobkov alebo materiálov, ktoré sa majú použiť v rámci projektov príjemcu nesie plnú zodpovednosť tento príjemca, a to aj vtedy, ak sa opis zariadenia nachádza v prílohe I dohody“.
Komisia, ktorej prináleží v súlade so zásadou
actori incumbit probatio
preukázať, že tri podmienky uvedené v bode 202 vyššie sú splnené, pritom nepreukázala existenciu priamej príčinnej súvislosti. V tejto súvislosti sa totiž v jedinej vete a bez akéhokoľvek konkrétneho dôkazu obmedzuje na tvrdenie, že príčinná súvislosť je „zjavná“, pretože žalobkyňa sa „aktívne“ podieľala na predmetných zmluvných porušeniach, bez ktorých by k namietanej škode nedošlo.
Takéto všeobecné tvrdenia však nestačia na to, aby sa z právneho hľadiska dostatočne preukázala existencia priamej príčinnej súvislosti medzi údajnou škodou a predmetnými zmluvnými porušeniami v situácii charakterizovanej zapojením viacerých tretích osôb, ako je opísané v bodoch 204 a 205 vyššie.
Okrem toho treba v každom prípade poznamenať, že v kontexte plnenia zmluvných povinností je dodržiavanie zásady proporcionality súčasťou všeobecnejšej povinnosti zmluvných strán plniť zmluvu v dobrej viere. Podľa belgického práva navyše povinnosť plniť zmluvy v dobrej viere stanovená v článku 1134 Občianskeho zákonníka zakazuje zmluvnej strane vykonávať právo spôsobom, ktorý zjavne prekračuje hranice bežného výkonu tohto práva opatrnou a starostlivou osobou (Cass. 16. november 2007, AR nr C.06.0349.F.1) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. októbra 2018, Nova/Komisia,
T‑299/15
, neuverejnený,
EU:T:2018:713
, bod
).
Na jednej strane vzhľadom na skutočnosť, že projekty, ktoré sú predmetom sporných dohôd, boli vykonané bez zbytočného odkladu a v súlade s cieľmi uvedených projektov, čo nie je spochybnené, a na druhej strane vzhľadom na obzvlášť závažné dôsledky, ktoré majú pre žalobkyňu vyplynúť z úplného vymáhania grantov, Všeobecný súd konštatuje, že návrh na náhradu škody, ktorý by sa pripočítal k uvedenému úplnému vymáhaniu, zjavne prekračuje hranice bežného výkonu predmetného práva.
Z toho vyplýva, že návrh na náhradu škody treba zamietnuť ako nedôvodný.
Záver
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobkyňa musí vrátiť všetky sumy vyplatené žalobkyni na základe sporných dohôd z dôvodu nezrovnalostí, ktorých sa dopustila. Návrhy žalobkyne na určenie, že nie je povinná splniť oznámenia o dlhu č. 3241901815 a 3241901886, sa preto stávajú neúčinnými.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na jednej strane zamietnuť hlavnú žalobu a na druhej strane vyhovieť protinávrhu Komisie v rozsahu, v akom smeruje k určeniu, že zmluvné porušenia pripísané žalobkyni sú nezrovnalosťami v zmysle bodu II.1 všeobecných podmienok sporných dohôd, a k dosiahnutiu vrátenia súm, ktoré jej boli vyplatené v rámci uvedených dohôd. Protinávrh sa v zostávajúcej časti zamieta.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (desiata komora)
rozhodol takto:

1.
Hlavná žaloba sa zamieta.

2.
Porušenia dohôd o grante č. 225023 pre realizáciu projektu „ElDeRly‑friEndly Alarm handling and monitorING (Dreaming)“ a č. 250449 pre realizáciu projektu „Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME (HOME SWEET HOME)“, ktorých sa dopustila Health Information Management (HIM), predstavujú nezrovnalosti v zmysle bodu II.1 všeobecných podmienok uvedených dohôd.

3.
HIM je povinná vrátiť Európskej komisii sumu 512799 eur.

4.
Protinávrh Komisie sa v zostávajúcej časti zamieta.

5.
HIM znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť polovicu trov konania vynaložených Komisiou.

Kornezov
Buttigieg
Hesse
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 9. júna 2021.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.