CELEX: 62019CJ0363
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Bezpečnosť potravín
Výživové a zdravotné tvrdenia o potravinách
Nariadenie (ES) č. 1924/2006
Články 5 a 6
Vedecké odôvodnenie tvrdení
Všeobecne uznávané vedecké dôkazy
Článok 10 ods. 1
Článok 28 ods. 5
Prechodný režim
Nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu
Smernica 2005/29/ES
Článok 3 ods. 4
Vzťah medzi ustanoveniami smernice 2005/29 a inými právnymi predpismi Únie upravujúcimi osobitné aspekty nekalých obchodných praktík

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 5 a 6 v spojení s článkom 10 ods. 1 a článkom 28 ods. 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (
Ú. v. EÚ L 404, 2006, s. 9
), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 z 15. januára 2008 (
Ú. v. EÚ L 39, 2008, s. 8
) (ďalej len „nariadenie č. 1924/2006“), ako aj článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“) (
Ú. v. EÚ L 149, 2005, s. 22
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Konsumentombudsmannen (ombudsman pre spotrebiteľov, Švédsko) (ďalej len „KO“) a spoločnosťou Mezina AB vo veci súladu zdravotných tvrdení, ktoré táto spoločnosť používa, s právom Únie a vnútroštátnym právom.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie č. 1924/2006
Odôvodnenia 14 a 17 nariadenia č. 1924/2006 znejú takto:
„(14)
V súčasnosti sa pri označovaní a v reklame potravín v niektorých členských štátoch používa široká škála tvrdení o látkach, ktorých prospešnosť sa nepreukázala alebo o ktorých dosiaľ neexistujú dostatočne jednotné vedecké názory. Je potrebné zabezpečiť, aby sa pri látkach, o ktorých sa vydávajú tvrdenia, preukázal ich pozitívny výživový alebo fyziologický účinok.
…
(17)
Vedecké odôvodnenie by malo byť hlavným aspektom, na ktorý sa prihliada pri používaní výživových a zdravotných tvrdení, a prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí tvrdenia používajú, by ich mali podložiť. Tvrdenie by malo byť vedecky odôvodnené s prihliadnutím na všetky dostupné vedecké údaje a so zvážením dôkazov.“
Článok 1 nariadenia č. 1924/2006, nazvaný „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“, ktorý sa nachádza v kapitole I tohto nariadenia, nazvanej „Predmet úpravy, rozsah pôsobnosti a vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„1.   Toto nariadenie harmonizuje ustanovenia zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení členských štátov, ktoré sa vzťahujú na výživové a zdravotné tvrdenia, aby sa zabezpečilo efektívne fungovanie vnútorného trhu pri poskytnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa.
2.   Toto nariadenie sa vzťahuje na výživové a zdravotné tvrdenia pri komunikácii komerčného charakteru uvádzané na označení, pri prezentácii a v reklame potravín, ktoré sa v takejto podobe dostávajú ku konečnému spotrebiteľovi.
…“
Kapitola II nariadenia č. 1924/2006 s názvom „Všeobecné zásady“ obsahuje články 3 až 7.
Článok 3 tohto nariadenia s názvom „Všeobecné zásady pre všetky tvrdenia“ stanovuje:
„Výživové a zdravotné tvrdenia sa môžu používať na označení, pri prezentácii a v reklame potravín umiestnených na trhu [Únie] len vtedy, ak sú v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.
Bez toho, aby boli dotknuté [smernica 2000/13/ES Európskeho parlamentu a Rady z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (
Ú. v. EÚ L 109, 2000, s. 29
; Mim. vyd 15/005, s. 75) a smernica Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa klamlivej reklamy (
Ú. v. ES L 250, 1984, s. 17
; Mim. vyd. 15/001, s. 227)], používanie výživových a zdravotných tvrdení nesmie:
a)
byť nepravdivé, nejednoznačné alebo klamlivé;
…“
Článok 5 uvedeného nariadenia s názvom „Všeobecné podmienky“ stanovuje:
„1.   Používanie výživových a zdravotných tvrdení sa povoľuje, len ak sú splnené tieto podmienky:
a)
preukázalo sa, že prítomnosť, neprítomnosť alebo znížený obsah živiny alebo inej látky v potravine alebo kategórii potravín, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje, má pozitívny výživový alebo fyziologický účinok potvrdený všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi;
…
2.   Používanie výživových a zdravotných tvrdení sa povolí len vtedy, ak sa dá predpokladať, že priemerný spotrebiteľ rozumie pozitívnym účinkom, ktoré sa v tvrdení uvádzajú.
…“
Článok 6 toho istého nariadenia s názvom „Vedecké odôvodnenie tvrdení“ stanovuje:
„1.   Výživové a zdravotné tvrdenia sa zakladajú na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch a sú nimi podložené.
2.   Prevádzkovateľ potravinárskeho podniku, ktorý uvádza výživové alebo zdravotné tvrdenie, použitie tvrdenia odôvodní.
3.   Príslušné orgány členských štátov môžu od prevádzkovateľa potravinárskeho podniku alebo osoby umiestňujúcej výrobok na trh požadovať predloženie všetkých príslušných podkladov a údajov, ktoré potvrdzujú súlad s týmto nariadením.“
Kapitola IV nariadenia č. 1924/2006 s názvom „Zdravotné tvrdenia“ obsahuje články 10 až 19.
Článok 10 tohto nariadenia s názvom „Osobitné podmienky“ stanovuje:
„1.   Zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak sú v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II a osobitnými požiadavkami uvedenými v tejto kapitole a sú povolené v súlade s týmto nariadením a zahrnuté do zoznamu povolených tvrdení ustanovených v článkoch 13 a 14.
…
3.   Odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos živiny alebo potraviny pre celkové zdravie alebo dobrý zdravotný stav je možné uviesť, len ak sa spolu s ním uvedie aj osobitné zdravotné tvrdenie uvedené v zoznamoch uvedených v článkoch 13 alebo 14.
…“
Článok 13 uvedeného nariadenia, nazvaný „Iné zdravotné tvrdenia ako tie, ktoré odkazujú na zníženie rizika ochorenia a na vývoj a zdravie detí“, stanovuje:
„1.   Zdravotné tvrdenia, ktoré opisujú alebo odkazujú na:
a)
úlohu živiny alebo inej látky pri raste, vývoji a telesných funkciách; alebo
…
ktoré sú uvedené v zozname ustanovenom v odseku 3 sa môžu uvádzať bez vykonania postupu ustanoveného v článkoch 15 až 19, ak:
i)
vychádzajú zo všeobecne uznávaných vedeckých dôkazov; a
ii)
priemerný spotrebiteľ im dobre rozumie.
2.   Členské štáty poskytnú Komisii zoznamy tvrdení uvedených v odseku 1 najneskôr do 31. januára 2008 spolu s podmienkami, ktoré sa na ne vzťahujú a s odkazmi na príslušné vedecké odôvodnenie.
3.   Komisia prijme po porade s [Európskym úradom pre bezpečnosť potravín (EFSA)] a v súlade s regulačným postupom s kontrolou uvedeným v článku 25 ods. 3 najneskôr do 31. januára 2010 zoznam povolených tvrdení Spoločenstva uvedených v odseku 1, zameraný na zmenu a doplnenie nepodstatných prvkov tohto nariadenia jeho doplnením, a všetky nevyhnutné podmienky na používanie týchto tvrdení.
…“
Článok 28 nariadenia č. 1924/2006, nazvaný „Prechodné opatrenia“, ktorý sa nachádza v kapitole V tohto nariadenia, nazvanej „Všeobecné a záverečné ustanovenia“, v odseku 5 stanovuje:
„Zdravotné tvrdenia uvedené v článku 13 ods. 1 písm. a) sa môžu uvádzať odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia do prijatia zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 na zodpovednosť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov pod podmienkou, že sú v súlade s týmto nariadením a s existujúcimi vnútroštátnymi ustanoveniami, ktoré sa na ne vzťahujú, a bez toho, aby tým bolo dotknuté prijatie ochranných opatrení uvedených v článku 24.“
Smernica 2005/29
Podľa odôvodnenia 10 smernice 2005/29 platí, že:
„Je nevyhnutné zabezpečiť vnútorný súlad medzi touto smernicou a existujúcim právom [Únie], najmä v špecifických odvetviach, kde sa uplatňujú podrobné ustanovenia o nekalých obchodných praktikách. … Táto smernica sa teda primerane uplatní iba vtedy, ak neexistujú iné osobitné predpisy práva [Únie] upravujúce osobitné aspekty nekalých obchodných praktík, akými sú napríklad požiadavky na informácie a pravidlá o spôsobe poskytovania informácií spotrebiteľovi. Poskytuje ochranu spotrebiteľom tam, kde neexistujú osobitné predpisy pre určité odvetvie na úrovni [Únie], a zakazuje obchodníkom vytvárať klamlivú predstavu o povahe produktov. … táto smernica dopĺňa acquis [Únie], ktoré sa vzťahuje na obchodné praktiky poškodzujúce ekonomické záujmy spotrebiteľov.“
Článok 2 tejto smernice, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
d)
‚obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom‘ (ďalej tiež ‚obchodné praktiky‘) sú akékoľvek konanie, opomenutie, spôsob správania alebo vyjadrenie, obchodná komunikácia vrátane reklamy a marketingu obchodníka, priamo spojené s podporou, predajom alebo dodávkou produktu spotrebiteľom;
…“
Článok 3 uvedenej smernice s názvom „Rozsah pôsobnosti“ stanovuje:
„1.   Táto smernica sa uplatňuje na nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom tak, ako sú ustanovené v článku 5, pred, počas a po uskutočnení obchodnej transakcie vo vzťahu k produktu.
…
3.   Táto smernica sa nedotýka právnych predpisov [Únie] alebo vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa zdravotných a bezpečnostných požiadaviek na produkty.
4.   V prípadoch rozporu medzi ustanoveniami tejto smernice a inými právnymi predpismi [Únie] upravujúcimi osobitné aspekty nekalých obchodných praktík majú prednosť a na tieto osobitné aspekty sa použijú iné právne predpisy [Únie].
…“
Článok 5 tej istej smernice s názvom „Zákaz nekalých obchodných praktík“ stanovuje:
„1.   Nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
2.   Obchodná praktika je nekalá, ak:
a)
je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti
a
b)
podstatne narušuje alebo je spôsobilá podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k produktu, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
3.   Obchodné praktiky, ktoré sú spôsobilé podstatne narušiť ekonomické správanie iba jasne identifikovateľnej skupiny spotrebiteľov, ktorí sú obzvlášť zraniteľní touto praktikou alebo základným produktom z dôvodu ich duševnej poruchy alebo fyzickej vady, veku alebo dôverčivosti spôsobom, ktorý môže obchodník rozumne predpokladať, sa posudzujú z pohľadu priemerného člena tejto skupiny. Tým nie sú dotknuté bežné a oprávnené reklamné praktiky, akými sú zveličujúce vyhlásenia alebo vyhlásenia, ktoré nie sú mienené doslovne.
4.   Za nekalé obchodné praktiky sa považujú najmä tie, ktoré:
a)
sú klamlivé v zmysle článkov 6 a 7, alebo
alebo
b)
sú agresívne v zmysle článkov 8 a 9.
5.   Príloha I obsahuje výpočet [zoznam –
neoficiálny preklad
] tých obchodných praktík, ktoré sa za každých okolností považujú za nekalé. Ten istý jediný výpočet [zoznam –
neoficiálny preklad
] sa uplatňuje vo všetkých členských štátoch a môže byť upravený iba novelizáciou tejto smernice.“
Švédske právo
§ 5 marknadsföringslagen (2008:486) [zákon (2008:486) o obchodných praktikách], ktorým bola do švédskeho právneho poriadku prebratá smernica 2005/29, stanovuje, že „každé reklamné opatrenie musí byť v súlade s dobrými obchodnými praktikami“.
§ 10 tohto zákona stanovuje:
„Reklamné opatrenia obchodníka nesmú obsahovať nesprávne informácie alebo klamlivé informácie o jeho činnosti alebo činnostiach iného obchodníka.
Prvý odsek vyššie sa týka osobitne informácií týkajúcich sa:
l.
existencie výrobku, jeho povahy, množstva, jeho vlastnosti a ostatných hlavných charakteristík,
…“
Z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že v súlade s ustálenou vnútroštátnou judikatúrou dôkazné bremeno týkajúce sa pravdivosti reklamných tvrdení znáša dotknutý obchodník a že vyžadovaná úroveň dôkazov, pokiaľ ide o výživové a zdravotné tvrdenia, je „relatívne vysoká“.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Predmetom činnosti spoločnosti Mezina je výroba a predaj prírodných liečiv a potravinových doplnkov, medzi ktorými sa nachádza Movizin complex, ktorý obsahuje zázvor, šípky a kadidlovník, Macoform, ktorý obsahuje artičoku a púpavu, a Vistavital, ktorý obsahuje čučoriedky.
Mezina v rámci obchodovania s týmito výrobkami, ktoré patria do kategórie „potravín“ v zmysle nariadenia č. 1924/2006, uvádza tieto zdravotné tvrdenia:
„Movizin complex – na vaše kĺby“; „Zázvor môže pomôcť zachovať pohyblivosť kĺbov a prispieť k energii a vitalite“; „Šípky môžu pomôcť zachovať pohyblivosť kĺbov“; „Šípky, ktoré mi môžu pomôcť chrániť si kĺby a prispievať k udržaniu ich pevnosti“; „Kadidlovník – živica tohto stromu sa už dlho, najmä v Indii, používa na podporu pohyblivosti a prirodzenej pružnosti kĺbov“; „Vždy dohliadnem na to, aby som užil dennú dávku Movizinu, v ktorej kadidlovník pomáha udržiavať kĺby v pohode“.
„Macoform – žalúdočná rovnováha“; „Artičoka môže prispieť k normálnemu tráveniu a dopomôcť k žalúdočnej pohode“; „Púpava môže podporovať fyziologickú rovnováhu pH a prispieť k normálnej funkcii čriev“.
„Vistavital – zachovanie normálneho zraku“; „Čučoriedky podporujú prekrvenie oka a fungovanie sietnice a prispievajú k zachovaniu normálneho fungovania oka“; „Čučoriedky – pomoc pri zachovaní normálneho fungovania sietnice“.
KO sa obrátila na Patent‑ och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (Súd pre duševné vlastníctvo a obchodné veci pri prvostupňovom súde Štokholm, Švédsko), aby tento súd zakázal spoločnosti Mezina používať tieto zdravotné tvrdenia pri uvádzaní výrobkov, o ktoré ide vo veci samej, na trh.
Po prvé, pokiaľ ide v prvom rade o zdravotné tvrdenia, ktoré odkazujú na konkrétnu zložku (zázvor, šípky, kadidlovník, artičoka, púpava a čučoriedky), KO pripomína, že sa na ne vzťahuje prechodný režim upravený v článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006, keďže Komisia ešte nezaujala stanovisko k žiadostiam o zápis týchto tvrdení do zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 tohto nariadenia. KO však tvrdí, že uvedené tvrdenia, z ktorých niektoré boli navyše predmetom záporného stanoviska EFSA, nevyhovujú požiadavkám článku 28 ods. 5 uvedeného nariadenia, pretože sú v rozpore nielen s článkom 3 druhým odsekom písm. a) a článkami 5 a 6 toho istého nariadenia, ale aj s príslušnými vnútroštátnymi ustanoveniami, v tomto prípade s § 5 a § 10 zákona (2008:486).
Mezina totiž nepreukázala, že prítomnosť živín vo výrobkoch, o ktoré ide vo veci samej, má pozitívny fyziologický účinok preukázaný všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1924/2006, ani neuviedla vedecké dôkazy potvrdzujúce dodržanie ustanovení tohto nariadenia v súlade s článkom 6 ods. 1 tohto nariadenia a ani nepreukázala, že zdravotné tvrdenia nie sú nepravdivé, nejednoznačné alebo klamlivé s ohľadom na článok 3 druhý odsek písm. a) uvedeného nariadenia.
V druhom rade, pokiaľ ide o zdravotné tvrdenia, ktoré neodkazujú na konkrétnu zložku („Movizin complex – pre vaše kĺby“, „Macoform – žalúdočná rovnováha“ a „Vistavital – zachovanie normálneho zraku“), KO predovšetkým tvrdí, že predstavujú špecifické tvrdenia, takže vzhľadom na to, že nebola podaná žiadosť o zápis do zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, ich nemožno povoliť. Subsidiárne za predpokladu, že by sa tieto tvrdenia mali považovať za všeobecné, nešpecifické zdravotné tvrdenia v zmysle článku 10 ods. 3 tohto nariadenia, ani tak by nemohli byť povolené, pretože nie sú sprevádzané špecifickými zdravotnými tvrdeniami povolenými v súlade s článkom 13 ods. 3 uvedeného nariadenia alebo podľa článku 28 ods. 5 toho istého nariadenia.
Mezina vo vyjadrení k žalobe navrhuje žalobu zamietnuť.
Pokiaľ ide o zdravotné tvrdenia odkazujúce na konkrétnu zložku, Mezina tvrdí, že zdravotné tvrdenia, na ktoré sa vzťahujú prechodné ustanovenia článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006, nemôžu na rozdiel od toho, čo tvrdí KO, podliehať vyšším dôkazným požiadavkám, ako sú tie, ktoré musia spĺňať zdravotné tvrdenia povolené Komisiou. Predovšetkým by nebolo rozumné vyžadovať od prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, aby pre zdravotné tvrdenia, na ktoré sa vzťahujú uvedené prechodné ustanovenia, predložil inú vedeckú dokumentáciu než tú, na základe ktorej bola podaná žiadosť o zápis do zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 tohto nariadenia.
Pokiaľ ide o zdravotné tvrdenia, ktoré neodkazujú na konkrétnu zložku, Mezina tvrdí, že predstavujú nešpecifické tvrdenia a že vzhľadom na to, že sú sprevádzané špecifickými tvrdeniami, ktoré musia byť povolené podľa článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006, sú v súlade s podmienkami stanovenými v článku 10 ods. 3 tohto nariadenia.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že pokiaľ ide o zdravotné tvrdenia, ktoré opisujú alebo odkazujú na úlohu živiny alebo inej látky pri raste, vývoji a funkciách organizmu, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, článok 13 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje, že ak sú tieto tvrdenia zapísané do zoznamu zostaveného Komisiou, možno ich uvádzať bez predchádzajúceho povolenia, pokiaľ sú založené na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch a priemerný spotrebiteľ im dobre rozumie.
Keďže zoznam tvrdení, ktoré Komisia povolila, nebol dokončený k 31. januáru 2010, ktorý je stanovený v článku 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, vnútroštátny súd sa pýta na dôkazné bremeno, pokiaľ ide o pravdivosť a požadovanú úroveň dôkazov, čo sa týka takých tvrdení, ktoré ešte neboli zapísané do tohto zoznamu.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že v rámci prechodného režimu stanoveného v článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 z formulácie článku 6 tohto nariadenia zrejme vyplýva, že dôkazné bremeno o pravdivosti zdravotného tvrdenia znáša prevádzkovateľ potravinárskeho podniku alebo osoba zodpovedná za uvedenie produktu na trh. V tejto súvislosti zdôrazňuje, že použitie výrazu „preukázalo sa“ v článku 5 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia naznačuje, že uvedené nariadenie upravuje dôkazné bremeno bez toho, aby označovalo osobu, ktorá musí preukázať pravdivosť tvrdení.
Vnútroštátny súd dodáva, že z odkazu týchto ustanovení na „uznávan[é] vedeck[é] dôkaz[y]“ vyplýva, že nariadenie č. 1924/2006 upravuje aj požadovanú mieru dokazovania, pokiaľ ide o zdravotné tvrdenia.
Poznamenáva však, že toto nariadenie neobsahuje osobitné ustanovenia o postupe, ktorý by sa mal dodržať, ak sa uplatňuje vo vnútroštátnom konaní, najmä ak ide o otázky týkajúce sa vykonávania dôkazov a dôkaznej váhy predložených dôkazov. V takom prípade a na základe procesnej autonómie členských štátov teda prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku členských štátov vyplniť medzeru v právnych predpisoch, pričom musí rešpektovať zásady ekvivalencie a efektivity.
Vnútroštátny súd sa okrem toho pýta, či by sa mohli uplatniť vnútroštátne predpisy uplatniteľné v oblasti nekalých obchodných praktík prijaté v rámci prebratia smernice 2005/29, hoci nariadenie č. 1924/2006 obsahuje osobitné predpisy, ktoré majú prednosť a uplatňujú sa na tieto osobitné aspekty nekalých obchodných praktík, ako rozhodol Súdny dvor v oblasti právnej úpravy liekov (rozsudok zo 16. júla 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, body
a
).
V tejto súvislosti uvádza, že aj keď je zdravotné tvrdenie založené na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch, takéto tvrdenie môže obsahovať nejednoznačnú alebo protichodnú informáciu, ktorá nemôže byť povolená, takže o zdravotných tvrdeniach, na ktoré sa vzťahuje prechodný režim uvedený v článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006, nemožno predpokladať, že sú v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia a ustanoveniami smernice 2005/29.
Za týchto podmienok Patent‑ och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (Súd pre duševné vlastníctvo a obchodné veci pri prvostupňovom súde Štokholm) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Upravujú články 5 a 6 v spojení s článkom 10 ods. 1 a s článkom 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 dôkazné bremeno v prípade, že vnútroštátny súd určuje, či boli nepovolené zdravotné tvrdenia uvedené v situácii, v ktorej dotknuté zdravotné tvrdenia zodpovedajú tvrdeniu, o povolenie ktorého bola podaná žiadosť podľa článku 13 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, zatiaľ však nebolo rozhodnuté o jeho povolení či nepovolení, alebo sa dôkazné bremeno určí podľa vnútroštátneho práva?
2.
Ak sa má na otázku 1 odpovedať v tom zmysle, že ustanovenia nariadenia č. 1924/2006 upravujú dôkazné bremeno, spočíva dôkazné bremeno na obchodníkovi, ktorý uvádza dotknuté zdravotné tvrdenie, alebo na orgáne, ktorý sa na vnútroštátnom súde domáha, aby bol obchodníkovi uložený zákaz pokračovať v uvádzaní tohto tvrdenia?
3.
Upravujú v situácii opísanej v otázke 1 články 5 a 6 v spojení s článkom 10 ods. 1 a s článkom 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 požiadavky na dôkazy, keď vnútroštátny súd určuje, či boli uvedené nepovolené zdravotné tvrdenia, alebo sa požiadavky na dôkazy určia podľa vnútroštátneho práva?
4.
Ak sa má na otázku 3 odpovedať v tom zmysle, že ustanovenia nariadenia č. 1924/2006 upravujú požiadavky na dôkazy, aké požiadavky na dôkazy sú stanovené?
5.
Má na odpoveď na otázky 1 – 4 vplyv skutočnosť, že nariadenie č. 1924/2006 [vrátane článku 3 písm. a) nariadenia] a smernicu 2005/29 je možné v konaní na vnútroštátnom súde uplatniť zároveň?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej až štvrtej otázke
Na úvod treba na jednej strane uviesť, že hoci sa spor vo veci samej týka tak zdravotných tvrdení, ktoré neodkazujú na žiadnu konkrétnu zložku („Movizin complex – pre vaše kĺby“, „Macoform – žalúdočná rovnováha“ a „Vistavital – zachovanie normálneho zraku“), ako aj zdravotných tvrdení, ktoré odkazujú na konkrétnu zložku (zázvor, šípky, kadidlovník, artičoka, púpava a čučoriedky), len druhé uvedené zdravotné tvrdenia viedli k podaniu žiadosti o zapísanie do zoznamu upraveného v článku 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 a vnútroštátny súd sa svojimi štyrmi prejudiciálnymi otázkami pýta len na ne.
Na druhej strane vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že zdravotné tvrdenia, ktoré odkazujú na konkrétnu zložku, predstavujú špecifické zdravotné tvrdenia v zmysle článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 a patria do kategórie tvrdení, ktoré opisujú alebo odkazujú na úlohu živiny alebo inej látky pri raste, vývoji a telesných funkciách v zmysle článku 13 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia. Súdny dvor teda bude musieť odpovedať na prvé štyri prejudiciálne otázky s prihliadnutím na tento predpoklad, ktorý však bude musieť overiť vnútroštátny súd.
Za týchto podmienok sa treba domnievať, že svojou prvou až štvrtou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 5 ods. 1, článok 6 ods. 1 a 2, článok 10 ods. 1, ako aj článok 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 majú vykladať v tom zmysle, že v rámci prechodného režimu stanoveného v tomto poslednom uvedenom ustanovení dôkazné bremeno a úroveň dokazovania vyžadovanú v oblasti zdravotných tvrdení uvedených v článku 13 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia upravuje uvedené nariadenie, a v prípade, že je to tak, aké požiadavky z toho vyplývajú.
Keďže Komisia v prejednávanej veci ešte nezaujala stanovisko k žiadostiam o zápis zdravotných tvrdení, o ktoré ide vo veci samej, do zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, tieto tvrdenia podliehajú prechodnému režimu stanovenému v článku 28 ods. 5 tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. novembra 2017, Bionorica a Diapharm/Komisia,
C‑596/15 P a C‑597/15 P
,
EU:C:2017:886
, bod
).
Článok 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje, že kým nie je zoznam uvedený v článku 13 ods. 3 tohto nariadenia prijatý, zdravotné tvrdenia uvedené v článku 13 ods. 1 písm. a) uvedeného nariadenia sa môžu uvádzať „na zodpovednosť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov pod podmienkou, že sú v súlade s týmto nariadením a s existujúcimi vnútroštátnymi ustanoveniami, ktoré sa na ne vzťahujú“.
Pokiaľ ide o požiadavku, aby zdravotné tvrdenia, na ktoré sa vzťahuje prechodný režim podľa článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006, boli v súlade s týmto nariadením, treba pripomenúť, že článok 10 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje, že zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak sú v súlade najmä so všeobecnými požiadavkami stanovenými v kapitole II uvedeného nariadenia.
Podľa článku 5 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006, ktorý je súčasťou jeho kapitoly II, je predovšetkým použitie zdravotného tvrdenia povolené len vtedy, ak sa preukáže, že prítomnosť živiny alebo inej látky, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje, má pozitívny výživový alebo fyziologický účinok „preukázaný všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi“.
Rovnako článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006 spresňuje, že zdravotné tvrdenia sa musia „zaklada[ť] na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazov a [byť] nimi podložené“.
Normotvorca Únie teda tým, že tak v článku 5 ods. 1, ako aj v článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006 stanovil, že zdravotné tvrdenia musia byť odôvodnené „všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi“, stanovil úroveň dôkazov vyžadovanú v tomto ohľade.
Z použitia výrazu „všeobecne uznávané vedecké dôkazy“ vyplýva, že takéto dôkazy sa nemôžu obmedziť na presvedčenia, chýry založené na ľudových múdrostiach, alebo dokonca na pozorovaniach alebo skúsenostiach osôb, ktoré nie sú členmi vedeckej obce.
Naopak z použitia takéhoto výrazu vyplýva, že zdravotné tvrdenia musia byť založené na objektívnych a vedeckých skutočnostiach a že najmä o prospešnosti látok, na ktoré sa tieto zdravotné tvrdenia vzťahujú, musia, ako sa uvádza v odôvodnení 14 nariadenia č. 1924/2006, existovať dostatočne jednotné vedecké názory. Okrem toho, ako to vyžaduje odôvodnenie 17 tohto nariadenia, zdravotné tvrdenia musia byť „vedecky odôvodnené s prihliadnutím na všetky dostupné vedecké údaje a so zvážením dôkazov“.
Pokiaľ ide o dôkazné bremeno, treba uviesť, že na jednej strane článok 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje, že zdravotné tvrdenia sa až do prijatia zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 tohto nariadenia môžu uvádzať „na zodpovednosť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov“, a na druhej strane, že článok 6 ods. 2 uvedeného nariadenia stanovuje, že „prevádzkovateľ potravinárskeho podniku, ktorý uvádza výživové alebo zdravotné tvrdenie, použitie tvrdenia odôvodní“.
Žalovaná vo veci samej však tvrdí, že nariadenie č. 1924/2006 nemožno vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby dotknutý prevádzkovateľ potravinárskeho podniku predložil vlastné dôkazy a sám pripravil vedecké štúdie alebo aby ich dal pripraviť príslušným inštitúciám.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že hoci článok 5 ods. 1 a článok 6 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 takúto požiadavku nestanovujú, ukladajú dotknutému prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku povinnosť byť schopný odôvodniť zdravotné tvrdenie, ktoré uvádza.
V tejto súvislosti môžu byť predloženými dôkazmi tie dôkazy, ktoré sa nachádzajú v dokumentácii vypracovanej na podporu žiadosti o zápis do zoznamu uvedeného v článku 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, alebo môžu pochádzať z iných zdrojov, pokiaľ tieto dôkazy majú dostatočnú vedeckú hodnotu.
V rámci prechodného režimu upraveného v článku 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 totiž prevádzkovateľ potravinárskeho podniku, ktorý sa rozhodne používať zdravotné tvrdenie, musí na svoju zodpovednosť poznať účinky látky, ktorá je predmetom tohto tvrdenia, na zdravie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. apríla 2014, Ehrmann,
C‑609/12
,
EU:C:2014:252
, bod
), z čoho vyplýva, že je schopný preukázať existenciu týchto účinkov a že je osobou, ktorá znáša dôkazné bremeno.
Okrem toho, hoci nariadenie č. 1924/2006 upravuje dôkazné bremeno a úroveň dôkazov vyžadovanú v oblasti zdravotných tvrdení uvedených v článku 13 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia, uvedené nariadenie neupravuje spôsoby dokazovania ani spôsoby získania týchto dôkazov. Z toho vyplýva, ako uviedol vnútroštátny súd, že tieto otázky aj naďalej podliehajú vnútroštátnemu právu, s výhradou uplatnenia zásad ekvivalencie a efektivity.
Vzhľadom na už vyššie uvedené treba na prvú až štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 1, článok 6 ods. 1 a 2, článok 10 ods. 1, ako aj článok 28 ods. 5 nariadenia č. 1924/2006 sa majú vykladať v tom zmysle, že v rámci prechodného režimu stanoveného v tomto poslednom uvedenom ustanovení dôkazné bremeno a úroveň dôkazov vyžadovanú v oblasti zdravotných tvrdení uvedených v článku 13 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia upravuje uvedené nariadenie, ktoré vyžaduje, aby dotknutý prevádzkovateľ potravinárskeho podniku bol schopný tvrdenie, ktoré používa, odôvodniť všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi. Tieto tvrdenia sa musia opierať o objektívne skutočnosti, o ktorých existujú dostatočne jednotné vedecké názory.
O piatej otázke
Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta na ustanovenia, ktoré treba uplatniť v prípade rozporu medzi pravidlami zavedenými nariadením č. 1924/2006 a pravidlami uvedenými v smernici 2005/29.
V tejto súvislosti z článku 3 ods. 1 smernice 2005/29 vyplýva, že táto smernica sa uplatňuje na nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom tak, ako sú ustanovené v článku 5, pred, počas a po uskutočnení obchodnej transakcie vo vzťahu k produktu. Článok 2 písm. d) tejto smernice definuje „obchodné praktiky“ ako „akékoľvek konanie, opomenutie, spôsob správania alebo vyjadrenie, obchodná komunikácia vrátane reklamy a marketingu obchodníka, priamo spojené s podporou, predajom alebo dodávkou produktu spotrebiteľom“.
Ako vyplýva z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, smernica 2005/29 sa vyznačuje mimoriadne širokým vecným rozsahom pôsobnosti vzťahujúcim sa na všetky obchodné praktiky, ktoré priamo súvisia s podporou, predajom alebo dodávkou tovaru spotrebiteľom (rozsudok zo 16. júla 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
ako aj citovaná judikatúra).
Treba však uviesť, že podľa článku 3 ods. 3 smernice 2005/29 sa táto smernica „nedotýka právnych predpisov [Únie] alebo vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa zdravotných a bezpečnostných požiadaviek na produkty“ a že podľa článku 3 ods. 4 uvedenej smernice „v prípadoch rozporu medzi ustanoveniami tejto smernice a inými právnymi predpismi [Únie] upravujúcimi osobitné aspekty nekalých obchodných praktík majú prednosť a na tieto osobitné aspekty sa použijú [tieto] iné právne predpisy [Únie]“.
Z týchto ustanovení teda vyplýva, že smernica 2005/29 sa uplatní len vtedy, keď neexistujú jednak osobitné ustanovenia Únie alebo vnútroštátne predpisy v oblasti zdravotných a bezpečnostných požiadaviek na produkty, a jednak, ako vyplýva z odôvodnenia 10 tejto smernice, osobitné ustanovenia Únie upravujúce osobitné aspekty nekalých obchodných praktík, akými sú napríklad požiadavky v oblasti informovania a pravidlá upravujúce spôsob poskytovania informácií spotrebiteľovi. Okrem toho to isté odôvodnenie spresňuje, že smernica 2005/29 poskytuje ochranu spotrebiteľom tam, kde neexistujú osobitné predpisy pre určité odvetvie na úrovni Únie, a zakazuje obchodníkom vytvárať klamlivú predstavu o povahe produktov.
Keďže nariadenie č. 1924/2006 obsahuje osobitné predpisy týkajúce sa zdravotných tvrdení, ktoré sa objavujú na označení alebo pri prezentácii potravín umiestnených na trh Únie, ako aj v reklamách na tieto potraviny, toto nariadenie predstavuje osobitný predpis vo vzťahu k všeobecným predpisom, ktoré chránia spotrebiteľov pred nekalými obchodnými praktikami podnikov, ako sú uvedené v smernici 2005/29 (pozri analogicky rozsudok zo 16. júla 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Z toho vyplýva, že v prípade konfliktu medzi ustanoveniami smernice 2005/29 a ustanoveniami nariadenia č. 1924/2006, najmä ustanoveniami kapitoly II tohto nariadenia, majú ustanovenia uvedeného nariadenia prednosť a uplatňujú sa na tieto osobitné aspekty nekalých obchodných praktík (pozri analogicky rozsudok zo 16. júla 2015, Abcur,
C‑544/13 a C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, bod
).
V dôsledku toho treba na piatu položenú otázku odpovedať tak, že v prípade rozporu medzi ustanoveniami nariadenia č. 1924/2006 a ustanoveniami smernice 2005/29 majú ustanovenia tohto nariadenia prednosť a uplatňujú sa na nekalé obchodné praktiky v oblasti zdravotných tvrdení v zmysle uvedeného nariadenia.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

1.
Článok 5 ods. 1, článok 6 ods. 1 a 2, článok 10 ods. 1, ako aj článok 28 ods. 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 z 15. januára 2008, sa majú vykladať v tom zmysle, že v rámci prechodného režimu stanoveného v tomto poslednom uvedenom ustanovení dôkazné bremeno a úroveň dôkazov vyžadovanú v oblasti zdravotných tvrdení uvedených v článku 13 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia upravuje uvedené nariadenie, ktoré vyžaduje, aby dotknutý prevádzkovateľ potravinárskeho podniku bol schopný tvrdenie, ktoré používa, odôvodniť všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi. Tieto tvrdenia sa musia opierať o objektívne skutočnosti, o ktorých existujú dostatočne jednotné vedecké názory.

2.
V prípade rozporu medzi ustanoveniami nariadenia č. 1924/2006, zmeneného nariadením č. 107/2008, a ustanoveniami smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“), majú ustanovenia tohto nariadenia prednosť a uplatňujú sa na nekalé obchodné praktiky v oblasti zdravotných tvrdení v zmysle uvedeného nariadenia.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: švédčina.