CELEX: 62016TJ0639
Žalba
Javna služba
Dužnosnici
Ocjenjivanje
Izvješće o ocjeni karijere
Razdoblje ocjenjivanja 2013.
Odbijanje tužbe u prvom stupnju
Članovi sastava suda koji je donio presudu u prvom stupnju
Postupak imenovanja suca Službeničkog suda
Zakonom ustanovljen sud
Načelo zakonom ustanovljenog suda

Svojom žalbom podnesenom na temelju članka 9. Priloga I. Statutu Suda Europske unije žaliteljica FV zahtijeva ukidanje presude Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 28. lipnja 2016., FV/Vijeće (F‑40/15; u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:F:2016:137
), kojom je potonji odbio njezinu tužbu za poništenje izvješća o ocjeni sastavljenog za razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2013.
Činjenice iz kojih proizlazi spor
Dana 14. travnja 2014. žaliteljica FV, koja je u to vrijeme bila dužnosnica Vijeća Europske unije, dobila je nacrt izvješća o ocjeni za 2013. koje je izradio prvi ocjenjivač. Dana 19. travnja 2014. ona se očitovala na nacrt izvješća o ocjeni, formalno osporavajući njegov sadržaj i zahtijevajući da ga se izmijeni. Dana 20. svibnja 2014. prvi ocjenjivač odgovorio je na žaliteljičino očitovanje i potvrdio svoju prvu ocjenu. Žaliteljica je zahtijevala izmjenu nacrta izvješća o ocjeni. Nakon razgovora održanog 10. lipnja 2014. s drugim ocjenjivačem, potonji joj je 26. lipnja 2014. dostavio svoju odluku kojom su potvrđene ocjene prvog ocjenjivača. Nakon što je odbor za izvješćivanje, koji se sastao na žaliteljičin zahtjev, dao svoje mišljenje, drugi ocjenjivač izmijenio je nacrt izvješća o ocjeni, s čim je žaliteljica upoznata 27. studenoga 2014. (u daljnjem tekstu: sporno izvješće o ocjeni).
Prvostupanjski postupak, članovi sastava suda i pobijana presuda
Odlukom Vijeća 2009/474/EZ, Euratom od 9. lipnja 2009. o imenovanju suca Službeničkog suda Europske unije (
SL 2009., L 156, str. 56
.), M. I. Rofes i Pujol imenovana je sutkinjom Službeničkog suda na razdoblje od šest godina, od 1. rujna 2009. do 31. kolovoza 2015.
Dana 3. prosinca 2013. u
Službenom listu Europske unije
(
SL 2013., C 353, str. 11
.) objavljen je javni natječaj radi podnošenja prijava za imenovanje dvaju sudaca Službeničkog suda za razdoblje od šest godina, od 1. listopada 2014. do 30. rujna 2020. Taj je natječaj objavljen s obzirom na činjenicu da je dvojici sudaca Službeničkog suda, točnije S. Van Raepenbuschu i H. Kreppelu, mandat istjecao 30. rujna 2014. Zatim je odbor naveden u članku 3. stavku 3. Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor (u daljnjem tekstu: odbor za odabir), sastavio popis od šestero kandidata (u daljnjem tekstu: predmetni popis kandidata).
S obzirom na to da Vijeće nije imenovalo suce na mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela, potonji su ostali na dužnosti i nakon isteka svojih mandata, to jest nakon 30. rujna 2014., na temelju članka 5. trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, u skladu s kojim sudac ostaje na dužnosti sve dok njegov nasljednik ne stupi na dužnost. Ta se odredba primjenjivala na suce Službeničkog suda na temelju članka 5. prvog stavka Priloga I. tom Statutu, kako se primjenjuje na ovaj spor.
Aktom podnesenim tajništvu Službeničkog suda 9. ožujka 2015. žaliteljica je podnijela tužbu radi poništenja spornog izvješća o ocjeni, upisanu pod oznakom F‑40/15.
Predmet F‑40/15 dodijeljen je u rad drugom vijeću Službeničkog suda, u sastavu: H. Kreppel, M. I. Rofes i Pujol i K. Bradley.
Budući da nije objavljen nijedan javni natječaj za podnošenje prijava s obzirom na istek mandata sutkinje M. I. Rofes i Pujol 31. kolovoza 2015., ona je ostala na dužnosti nakon tog datuma na temelju odredbi navedenih u gornjoj točki 5.
Prva rasprava održana je 8. listopada 2015. Tada je sastav drugog vijeća Službeničkog suda bio sljedeći: H. Kreppel, M. I. Rofes i Pujol i J. Svenningsen.
Odlukom Vijeća od 8. prosinca 2015. žaliteljica je poslana na dopust u interesu službe na temelju članka 42.c Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije. Nakon odbijanja njezine žalbe protiv te odluke, žaliteljica je protiv nje podnijela tužbu u predmetu T‑750/16, FV/Vijeće (
SL 2017., C 6, str. 42
.), koji je u ovom trenutku još u tijeku.
Dana 22. ožujka 2016. Vijeće je donijelo Odluku (EU, Euratom) 2016/454 o imenovanju triju sudaca Službeničkog suda Europske unije (
SL 2016., L 79, str. 30
.), to jest S. Van Raepenbuscha, s učinkom od 1. listopada 2014., te J. Sant’Anne i A. Kornezova, s učinkom od 1. travnja 2016. Uvodne izjave 1. do 6. te odluke glase kako slijedi:
„(1)
Mandat dvaju sudaca Službeničkog suda […] prestao je 30. rujna 2014., a mandat još jednog suca prestao je 31. kolovoza 2015. Stoga je nužno na temelju članka 2. i članka 3. stavka 1. Priloga I. […] Statutu Suda Europske unije […], imenovati tri suca da se popune ta slobodna mjesta.
(2)
Slijedom 2013. objavljenog javnog natječaja za podnošenje prijava […] s ciljem imenovanja dvaju sudaca Službeničkog suda, odbor uspostavljen člankom 3. stavkom 3. Priloga I. [Statutu Suda Europske unije] dao je mišljenje o prikladnosti kandidatâ za obnašanje dužnosti suca Službeničkog suda. Odbor za odabir svom mišljenju priložio je popis šestero kandidata s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva.
(3)
Slijedom političkog dogovora o reformi sudbenog ustroja Europske unije koji je doveo do donošenja Uredbe (EU, Euratom) 2015/2422 Europskog parlamenta i Vijeća […] Sud Europske unije predstavio je 17. studenoga 2015. Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prijenosu na Opći sud […] nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Unije i njezinih službenika, s učinkom od 1. rujna 2016.
(4)
U tim je okolnostima, zbog razloga koji se tiču vremenskog okvira, primjereno da se ne objavi novi javni natječaj za podnošenje prijava, već da se iskoristi popis šestero kandidata s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva koji je sastavio odbor za odabir slijedom javnog natječaja za podnošenje prijava objavljenoga 2013.
(5)
Stoga je primjereno imenovati tri osobe s tog popisa sucima Službeničkog suda osiguravajući pritom ujednačen sastav Službeničkog suda na što široj zemljopisnoj osnovi između državljana država članica i u odnosu na zastupljene nacionalne pravne sustave. Tri osobe na tom popisu s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva su g. Sean VAN RAEPENBUSCH, g. João SANT'ANNA i g. Alexander KORNEZOV. Gospodina Joãoa SANT'ANNU i gospodina Alexandera KORNEZOVA trebalo bi imenovati s učinkom od stupanja na snagu ove Odluke. S obzirom na to da je g. Sean VAN RAEPENBUSCH već bio sudac Službeničkog suda do 30. rujna 2014. te je nastavio obnašati dužnost do Odluke Vijeća u skladu s člankom 5. [Statuta Suda Europske unije] primjereno je imenovati ga na novi mandat s učinkom od dana nakon isteka njegovog prethodnog mandata.
(6)
Iz članka 2. Priloga I. [Statutu Suda Europske unije] proizlazi da svako slobodno mjesto treba popuniti imenovanjem novog suca na razdoblje od šest godina. Međutim, nakon početka primjene predložene Uredbe o prijenosu na Opći sud Europske unije nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Unije i njezinih službenika Službenički sud više neće postojati te će mandat triju sudaca imenovanih ovom Odlukom samim time prestati na dan koji prethodi datumu na koji se ta Uredba počne primjenjivati.”
J. Sant’Anna i A. Kornezov položili su prisegu 13. travnja 2016.
Odlukom od 14. travnja 2016. (
SL 2016., C 146, str. 11
.) Službenički sud rasporedio je suce K. Bradleyja, J. Sant’Annu i A. Kornezova u drugo vijeće Službeničkog suda za razdoblje od 14. travnja do 31. kolovoza 2016.
Dopisom od 19. travnja 2016. Službenički sud izvijestio je stranke da je zbog odlaska dvoje članova sastava suda koji su sudjelovali na raspravi održanoj 8. listopada 2015. (vidjeti gornju točku 9.), to jest H. Kreppela i M. I. Rofes i Pujol, na temelju članka 27. stavka 3. druge rečenice svojeg Poslovnika, odlučio ponovno otvoriti usmeni dio postupka i za 12. svibnja 2016. odrediti novi dan održavanja rasprave.
Dopisom od 29. travnja 2016. tajništvo Službeničkog suda izvijestilo je stranke o novom sastavu vijeća.
Druga rasprava održana je 12. svibnja 2016. pred drugim vijećem Službeničkog suda, u sastavu: K. Bradley, J. Sant’Anna i A. Kornezov.
Tužiteljica je u prvom stupnju od Službeničkog suda zahtijevala da:
–
poništi sporno izvješće o ocjeni;
–
naloži Vijeću snošenje troškova.
Vijeće je u prvom stupnju od Službeničkog suda zahtijevalo da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužiteljici snošenje troškova.
Pobijanom presudom Službenički sud odbio je tužbu u prvom stupnju i tužiteljici naložio snošenje vlastitih troškova i troškova Vijeća. U točkama 53. do 98. pobijane presude ispitao je i odbio prvi tužbeni razlog istaknut u prvom stupnju, a koji se temeljio na očitim pogreškama u ocjeni i povredi obveze obrazlaganja. U točkama 99. do 121. pobijane presude ispitao je i odbio drugi tužbeni razlog istaknut u prvom stupnju, a koji se temeljio na povredi dužnosti brižnog postupanja.
Postupak pred Općim sudom i zahtjevi stranaka
Podneskom koji je tajništvu Općeg suda dostavljen 7. rujna 2016. žaliteljica je podnijela ovu žalbu.
Dana 21. prosinca 2016. Vijeće je podnijelo odgovor na žalbu.
Dana 20. siječnja 2017. žaliteljica je podnijela zahtjev za podnošenje replike, koji je predsjednik žalbenog vijeća prihvatio. Žaliteljica je 27. ožujka 2017. podnijela repliku. Vijeće je 10. svibnja 2017. podnijelo odgovor na repliku.
Dana 15. studenoga 2017., primjenom članka 28. Poslovnika i na prijedlog žalbenog vijeća, Opći sud odlučio je uputiti ovaj predmet proširenom sastavu suda.
U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 89. Poslovnika, Opći sud pozvao je Vijeće da predoči predmetni popis kandidata. Vijeće je tom zahtjevu udovoljilo u određenom roku.
Na prijedlog suca izvjestitelja i u nedostatku zahtjeva stranaka da ih se sasluša na raspravi, Opći sud (žalbeno vijeće), smatrajući da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen, donio je odluku da će o žalbi odlučiti bez provođenja usmenog dijela postupka, u skladu s člankom 207. stavkom 2. svojeg Poslovnika.
Žaliteljica od Općeg suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
u skladu s tim, prihvati zahtjeve koje je istaknula u prvom stupnju i stoga:
–
poništi sporno izvješće o ocjeni;
–
naloži Vijeću snošenje troškova;
–
naloži Vijeću snošenje troškova obaju postupaka.
Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu kao neosnovanu;
–
naloži žaliteljici snošenje troškova.
Pravo
O žalbi
U prilog žalbi žaliteljica ističe tri žalbena razloga. Prvi žalbeni razlog temelji se na tvrdnji o nepravilnom sastavu suda. Drugi žalbeni razlog tiče se razloga na koje se Službenički sud pozvao kako bi odbio prvi tužbeni razlog istaknut u prvom stupnju, a koji se temeljio, s jedne strane, na očitim pogreškama u ocjeni i, s druge strane, na povredi obveze obrazlaganja. Treći žalbeni razlog tiče se razloga na koje se Službenički sud pozvao kako bi odbio drugi tužbeni razlog istaknut u prvom stupnju, a koji se temeljio na povredi dužnosti brižnog postupanja.
U prvom žalbenom razlogu žaliteljica navodi da sud koji je donio pobijanu presudu nije bio pravilno sastavljen. Vijeće se nije moglo koristiti predmetnim popisom kandidata što ga je sastavio odbor za odabir nakon javnog natječaja za podnošenje prijava objavljenog 3. prosinca 2013. radi imenovanja suca na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol. Taj se javni natječaj odnosio isključivo na mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela, čiji su mandati istjecali 30. rujna 2014., a ne na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol, koja je imenovana na mandat od 1. rujna 2009. do 31. kolovoza 2015. Taj popis nije bio opći popis uspješnih kandidata. Vijeće je trebalo poštovati pravni okvir uspostavljen javnim natječajem za podnošenje prijava. Sudac imenovan na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol imenovan je a da prethodno nije objavljen javni natječaj za podnošenje prijava te stoga nije valjano imenovan. Stoga je sutkinja M. I. Rofes i Pujol ostala na dužnosti te je sastav suda koji je donio pobijanu presudu bio nepravilan. Nadalje, nisu bile ispunjene pretpostavke propisane člankom 27. stavkom 3. drugom rečenicom Poslovnika Službeničkog suda. Žaliteljica u tom kontekstu također tvrdi da Vijeće donošenjem Odluke 2016/454 nije moglo izmijeniti postupak imenovanja suca Službeničkog suda propisan Prilogom I. Statutu Suda Europske unije kako se primjenjuje na ovaj spor. Taj se postupak može izmijeniti samo na temelju članka 281. UFEU‑a, koji propisuje sudjelovanje Europskog parlamenta i Suda Europske unije.
Vijeće osporava te argumente. Prema njegovu mišljenju, sud je bio pravilno sastavljen. Ono također navodi da Odluka 2016/454 nije bila nezakonita. Suprotno onomu što tvrdi žaliteljica, Vijeće je bilo ovlašteno koristiti se predmetnim popisom. Ono nije moralo objaviti novi natječaj za podnošenje prijava svaki put kad bi se oslobodilo mjesto na Službeničkom sudu. Kao što je to uobičajena praksa na drugim međunarodnim sudovima, može se sastaviti popis uspješnih kandidata koje se može imenovati kada se oslobodi mjesto. Stoga se Vijeće moglo koristiti predmetnim popisom kandidata kako bi imenovalo suca Službeničkog suda a da prethodno ne objavi obavijest o slobodnom radnom mjestu. Sve dok se na tom popisu nalazio dovoljan broj kandidata, Vijeće se moglo odlučiti koristiti njime ili objaviti novi javni natječaj za podnošenje prijava. U tom je pogledu raspolagalo marginom prosudbe. Tomu se ne protive ni Odluka Vijeća 2004/752/EZ, Euratom od 2. studenoga 2004. o osnivanju Službeničkog suda Europske unije (
SL 2004., L 333, str. 7
.) ni njegova ranija praksa. Suprotno onomu što navodi žaliteljica, Vijeće nije ni prekršilo ni izmijenilo Prilog I. Statutu Suda Europske unije kako se primjenjuje na ovaj spor.
Žaliteljica u prvom žalbenom razlogu u biti tvrdi da je pobijanu presudu donio sastav suda koji je bio nepravilno sastavljen, zato što je u postupku imenovanja jednog od sudaca koji je vijećao u tom sastavu bilo nepravilnosti. Ona u tom kontekstu tvrdi da je u postupku imenovanja suca koji je imenovan na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol bilo nepravilnosti.
S obzirom na te argumente, kao prvo, treba ispitati je li sudac na čiji se postupak imenovanja odnose žaliteljičini argumenti (u daljnjem tekstu: predmetni sudac) vijećao u vijeću koje je donijelo pobijanu presudu, kao drugo, je li u postupku imenovanja tog suca bilo nepravilnosti i, eventualno, kao treće, koji je utjecaj takve nepravilnosti na pravilnost sastava tog vijeća.
Najprije treba ispitati je li predmetni sudac vijećao u drugom vijeću Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu.
U tom kontekstu, kao prvo, treba podsjetiti da je drugo vijeće Službeničkog suda, kada je donijelo pobijanu presudu, bilo u sastavu: K. Bradley, J. Sant’Anna i A. Kornezov (vidjeti gornje točke 13. i 16.).
Kao drugo, treba istaknuti da sudac K. Bradley nije bio imenovan sucem Službeničkog suda Odlukom 2016/454 i stoga ne može biti predmetni sudac. S druge strane, suci J. Sant’Anna i A. Kornezov tom su odlukom imenovani sucima Službeničkog suda.
Kao treće, treba podsjetiti da su trojica kandidata koji su Odlukom 2016/454 imenovani sucima Službeničkog suda S. Van Raepenbusch, J. Sant’Anna i A. Kornezov. Kao što to proizlazi iz izreke i uvodne izjave 5. Odluke 2016/454, S. Van Raepenbusch bio je prvi kandidat kojeg je Vijeće imenovalo te je bio potvrđen na svojem mjestu za novi mandat s učinkom od dana nakon isteka svojeg prethodnog mandata, to jest 1. listopada 2014. Stoga S. Van Raepenbusch nije bio imenovan na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol i stoga nije predmetni sudac.
Kao četvrto, treba istaknuti da su druga dvojica sudaca koji su Odlukom 2016/454 imenovani sucima Službeničkog suda J. Sant’Anna i A. Kornezov i da je stoga jedan od njih dvojice predmetni sudac. Obojica tih sudaca vijećala su u drugom vijeću Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu.
Stoga treba zaključiti da je predmetni sudac vijećao u drugom vijeću Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu.
Kao drugo, treba ispitati žaliteljičine argumente kojima se želi dokazati da je u postupku imenovanja predmetnog suca bilo nepravilnosti.
U tom kontekstu treba podsjetiti da se na temelju članka 257. četvrtog stavka UFEU‑a članovi specijaliziranih sudova biraju iz redova osoba čija je neovisnost neupitna i koje posjeduju sposobnosti koje se zahtijevaju za obavljanje sudačke dužnosti. Imenuje ih Vijeće, koje u tu svrhu odlučuje jednoglasno.
U skladu s člankom 2. stavkom 1. trećim podstavkom Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, svako slobodno mjesto popunjava se novim imenovanjem suca na razdoblje od šest godina.
Na temelju članka 3. stavka 1. prve rečenice Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, suce imenuje Vijeće, odlučujući u skladu s člankom 257. četvrtim stavkom UFEU‑a, nakon savjetovanja s odborom za odabir. U skladu s člankom 3. stavkom 1. drugom rečenicom tog priloga, pri imenovanju sudaca Vijeće osigurava ujednačen sastav Službeničkog suda na što široj zemljopisnoj osnovi između državljana država članica i u odnosu na zastupljene nacionalne pravne sustave.
Iz članka 3. stavka 2. prve rečenice Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, proizlazi da svaki građanin Unije koji ispunjava uvjete iz četvrtog stavka članka 257. UFEU‑a može podnijeti prijavu za kandidaturu. Na temelju članka 3. stavka 2. druge rečenice tog priloga, Vijeće, odlučujući na preporuku Suda Europske unije, određuje uvjete i postupke o podnošenju i obradi prijava kandidatura.
U skladu s člankom 3. stavkom 4. prvom rečenicom Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, odbor za odabir daje mišljenje o prikladnosti kandidatâ za obnašanje dužnosti suca Službeničkog suda i svojem mišljenju prilaže popis kandidata s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva. Prema članku 3. stavku 4. trećoj rečenici tog priloga, taj popis mora sadržavati imena barem dvostruko više kandidata u odnosu na broj sudaca koje Vijeće treba imenovati.
S obzirom na te odredbe treba ispitati žaliteljičin argument koji se temelji na tvrdnji da je u postupku imenovanja predmetnog suca bilo nepravilnosti, zato što je Vijeće tog suca imenovalo na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol koristeći se predmetnim popisom kandidata, iako on nije bio sastavljen u svrhu imenovanja suca na to mjesto.
S tim u vezi kao prvo treba podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, čak i kada neka institucija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću u pogledu imenovanja nekog kandidata, ona se mora izvršavati uz puno poštovanje svih relevantnih propisa, to jest ne samo obavijesti o slobodnom radnom mjestu nego i eventualnih postupovnih pravila koja je tijelo donijelo radi izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti. Tako su obavijest o slobodnom radnom mjestu i pravila koja se primjenjuju na postupak imenovanja dio pravnog okvira koji institucija mora strogo poštovati pri izvršavanju svoje široke diskrecijske ovlasti (vidjeti u tom smislu presude od 4. srpnja 2006., Tzirani/Komisija,
T‑88/04
,
EU:T:2006:186
, t.
78.
i od 11. srpnja 2007., Konidaris/Komisija,
T‑93/03
,
EU:T:2007:209
, t.
121.
).
To se načelo trebalo primjenjivati i u postupku imenovanja suca Službeničkog suda kada je Vijeće imenovalo suca koristeći se popisom kandidata koji je sastavljen nakon javnog natječaja radi podnošenja prijava.
Stoga je Vijeće bilo dužno poštovati ne samo pravni okvir uspostavljen odredbama navedenima u gornjim točkama 40. do 44. nego i onaj koji proizlazi iz javnog natječaja radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. (vidjeti gornju točku 4.).
Kao što je to vidljivo iz tog javnog natječaja radi podnošenja prijava, on je objavljen s ciljem imenovanja dvaju sudaca na mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela, a ne s ciljem imenovanja trećeg suca na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol.
Stoga se popis sastavljen nakon javnog natječaja radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. mogao koristiti isključivo radi popunjavanja slobodnih mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela.
Iz toga slijedi da je korištenjem tim popisom radi popunjavanja trećeg slobodnog mjesta sutkinje M. I. Rofes i Pujol Vijeće povrijedilo pravni okvir propisan javnim natječajem radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. Naime, treba podsjetiti da je Vijeće, u skladu s izrekom Odluke 2016/454 i njezinom uvodnom izjavom 5., sucima Službeničkog suda imenovalo, kao prvo, S. Van Raepenbuscha, kao drugo, J. Sant’Annu i, kao treće, A. Kornezova. Iako je Vijeće bilo ovlašteno koristiti se tim popisom za prva dva imenovanja, nije to bilo ovlašteno učiniti za treće.
Kao drugo, treba utvrditi da korištenje predmetnim popisom kandidata koji je odbor za odabir sastavio s ciljem imenovanja dvaju sudaca na mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela za razdoblje od šest godina, počevši od 1. listopada 2014., radi popunjavanja slobodnog mjesta sutkinje M. I. Rofes i Pujol nije bilo u skladu s pravilima koja uređuju postupak imenovanja sudaca Službeničkog suda navedenima u gornjim točkama 40. do 44.
U tom kontekstu, s jedne strane, treba podsjetiti da na temelju članka 3. stavka 4. treće rečenice Priloga I. Statutu Suda Europske unije popis kandidata mora sadržavati imena barem dvostruko više kandidata u odnosu na broj sudaca koje Vijeće treba imenovati. Iz toga slijedi da je u javnom natječaju radi podnošenja prijava s ciljem sastavljanja takvog popisa trebalo utvrditi slobodna radna mjesta. Međutim, javni natječaj radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. odnosio se na slobodna mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela, ali ne na ono sutkinje M. I. Rofes i Pujol.
S druge strane, treba podsjetiti da na temelju članka 3. stavka 2. prve rečenice Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj predmet, svaki građanin Unije čija je neovisnost neupitna i koji posjeduje sposobnosti koje se zahtijevaju za obavljanje sudačke dužnosti može podnijeti prijavu za kandidaturu. Nadalje, treba podsjetiti da na temelju članka 3. stavka 4. druge rečenice tog priloga u popisu koji je sastavio odbor za odabir treba navesti kandidate s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva. Iz toga slijedi da je jedan od ciljeva tih odredbi taj da se svim kandidatima koji ispunjavaju uvjete omogući da podnesu prijavu za kandidaturu kako bi se zajamčilo da su kandidati s popisa kandidata koji je sastavio odbor za odabir oni s najprikladnijim visokim stupnjem iskustva.
Stoga se za pristup kojim se u potpunosti ne jamči postizanje tog cilja ne može smatrati da je u skladu s pravilima koja uređuju postupak imenovanja sudaca Službeničkog suda.
Ne može se isključiti da je posljedica korištenja predmetnim popisom kandidata koji je sastavljen s ciljem popunjavanja slobodnih mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela bila isključenje dijela potencijalnih kandidata, to jest onih koji nisu sudjelovali u javnom natječaju radi podnošenja prijava za ta mjesta, ali koji bi bili zainteresirani za podnošenje prijave za kandidaturu za mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol. Kad je riječ o tim eventualnim kandidatima, s jedne strane, treba istaknuti da na temelju članka 3. stavka 1. druge rečenice Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, pri imenovanju sudaca Vijeće treba osigurati ujednačen sastav Službeničkog suda na što široj zemljopisnoj osnovi između državljana država članica i u odnosu na zastupljene nacionalne pravne sustave. S obzirom na kriterije kojih se Vijeće trebalo pridržavati pri svojem izboru, ne može se isključiti da su, kad se uzme u obzir poštovanje zemljopisne ujednačenosti, pravnici iz nekih država članica, primjerice španjolski državljani, mogli odlučiti da neće sudjelovati u javnom natječaju radi podnošenja prijava za mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela jer je već postojao španjolski član Službeničkog suda, to jest sutkinja M. I. Rofes i Pujol. S druge strane, ne može se isključiti da su zbog legitimnih razloga potencijalni kandidati koji ispunjavaju uvjete i imaju relevantno iskustvo odlučili da neće podnijeti prijavu za kandidaturu za mandat koji počinje teći 1. listopada 2014., ali su bili voljni podnijeti je za mandat koji počinje teći 1. rujna 2015.
Naposljetku, treba istaknuti da u trenutku kad je objavljen javni natječaj radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. s ciljem imenovanja dvaju sudaca na mjesta sudaca S. Van Raepenbuscha i H. Kreppela eventualni kandidati za mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol nisu mogli očekivati da će se popis koji je sastavio odbor za odabir zatim koristiti za popunjavanje slobodnog mjesta sutkinje M. I. Rofes i Pujol.
S obzirom na ta razmatranja, treba zaključiti da je u postupku imenovanja predmetnog suca bilo nepravilnosti, ne samo zato što Vijeće nije poštovalo pravni okvir propisan javnim natječajem radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. nego i zato što pristup Vijeća nije bio u skladu s pravilima koja uređuju imenovanje suca Službeničkog suda navedenima u gornjim točkama 40. do 44.
Nijedan od argumenata Vijeća ne može dovesti u pitanje ovaj zaključak.
Kao prvo treba odbiti argument Vijeća koji se temelji na tvrdnji da je ispunjen uvjet propisan člankom 3. stavkom 4. trećom rečenicom Priloga I. Statutu Suda Europske unije, kako se primjenjuje na ovaj spor, u skladu s kojim se na popisu trebaju nalaziti imena barem dvostruko više kandidata u odnosu na broj sudaca koje Vijeće treba imenovati jer je na tom popisu bilo šest imena kandidata. S tim u vezi dovoljno je utvrditi da to nije bio jedini uvjet koji treba biti ispunjen u postupku imenovanja suca Službeničkog suda.
Kao drugo, s obzirom na to da Vijeće navodi da je raspolagalo širokom diskrecijskom ovlašću, dovoljno je podsjetiti da mu ta ovlast ne dopušta da odstupi ni od pravnog okvira koji proizlazi iz javnog natječaja radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. ni od odredbi koje uređuju postupak imenovanja suca Službeničkog suda navedenih u gornjim točkama 40. do 44.
Kao treće, treba odbiti argument Vijeća da ga nije obvezivala njegova ranija praksa. S tim u vezi dovoljno je utvrditi da se razlozi navedeni u gornjim točkama 33. do 58. nisu temeljili na usporedbi pristupa Vijeća u pogledu imenovanja predmetnog suca s njegovom ranijom praksom, nego na zaključku da taj pristup nije bio u skladu s primjenjivim pravnim okvirom.
Kao četvrto, Vijeće iznosi argumente kojima se želi dokazati da je na temelju relevantnih odredbi bilo ovlašteno sastaviti popis uspješnih kandidata koji se može koristiti radi popunjavanja slobodnih mjesta sudaca Službeničkog suda. S tim u vezi dovoljno je istaknuti da u ovom kontekstu relevantno pitanje nije je li Vijeće bilo ovlašteno sastaviti takav popis uspješnih kandidata, nego je li bilo ovlašteno slobodno mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol popuniti imenovanjem kandidata korištenjem popisom koji nije bio sastavljen u tu svrhu. Prema tome, treba odbiti i taj argument a da pritom nije potrebno odgovoriti na pitanje je li Vijeće bilo ovlašteno sastaviti takav popis uspješnih kandidata.
Stoga treba zaključiti da je u postupku imenovanja predmetnog suca bilo nepravilnosti te se ne može isključiti ni da bi, da je objavljen javni natječaj radi podnošenja prijava zbog slobodnog mjesta sutkinje M. I. Rofes i Pujol, kandidati koji nisu sudjelovali u javnom natječaju radi podnošenja prijava od 3. prosinca 2013. podnijeli svoje prijave te da bi u tom slučaju odabir odbora za odabir bio drukčiji. U tim se okolnostima ne može isključiti da su utvrđene nepravilnosti mogle imati utjecaja na odluku o imenovanju predmetnog suca na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol.
Kao treće, treba, dakle, ispitati jesu li nepravilnosti u postupku imenovanja predmetnog suca takve da dovode u pitanje pravilnost sastava drugog vijeća Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu.
U tom kontekstu treba podsjetiti da, prema sudskoj praksi Suda, kada dođe do osporavanja pravilnosti sastava suda koji je sudio u prvom stupnju, a koje nije očito neutemeljeno, žalbeni je sud dužan provjeriti je li ono osnovano. Naime, razlog koji se temelji na tvrdnji o nepravilnom sastavu suda jest razlog koji se odnosi na javni poredak, koji treba ispitati po službenoj dužnosti čak i u slučaju da ta nepravilnost nije istaknuta u prvom stupnju (vidjeti u tom smislu presudu od 1. srpnja 2008., Chronopost i La Poste/UFEX i dr.,
C‑341/06 P i C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, t.
44.
do
50.
).
Kao što to proizlazi iz članka 47. drugog stavka prve rečenice Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jedan od zahtjeva u pogledu sastava suda jest taj da sudovi moraju biti neovisni i nepristrani i prethodno ustanovljeni zakonom.
Iz tog zahtjeva, koji treba tumačiti na način da sastav suda i njegove nadležnosti trebaju biti prethodno uređeni zakonom, proizlazi načelo zakonom ustanovljenog suda, čiji je cilj zajamčiti neovisnost sudske vlasti u odnosu na izvršnu (vidjeti u tom smislu presudu od 13. prosinca 2012., Strack/Komisija,
T‑199/11 P
,
EU:T:2012:691
, t.
22.
).
U tom kontekstu treba podsjetiti da su na temelju članka 52. stavka 3. prve rečenice Povelje o temeljnim pravima – u onoj mjeri u kojoj ona sadržava prava koja odgovaraju pravima zajamčenima Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanom u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu. EKLJP) – značenje i opseg primjene tih prava jednaki onima iz spomenute konvencije.
Također treba podsjetiti da, na temelju članka 6. stavka 1. trećeg podstavka UEU‑a i članka 52. stavka 7. Povelje o temeljnim pravima, prilikom tumačenja prava iz Povelje sud Unije uzima u obzir objašnjenja sastavljena kao smjernice za njezino tumačenje (
SL 2007., C 303, str. 17
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.). Kad je riječ o tumačenju članka 47. Povelje o temeljnim pravima, u tim se objašnjenjima navodi:
„Prema pravu Unije, pravo na pravično saslušanje nije ograničeno na sporove koji se odnose na prava i obveze građanskog prava. To je jedna od posljedica činjenice da je Unija zajednica temeljena na vladavini prava kako je Sud istaknuo u predmetu 294/83, ‚Les Verts’ protiv Europskog parlamenta (presuda od 23. travnja 1986., [1986.] ECR 1339). Međutim, u svim aspektima osim njihovog područja primjene, jamstva EKLJP‑a primjenjuju se na Uniju na sličan način.”
Iz toga slijedi da, kad je riječ o tumačenju članka 47. drugog stavka prve rečenice Povelje o temeljnim pravima, treba uzeti u obzir jamstvo predviđeno člankom 6. stavkom 1. prvom rečenicom EKLJP‑a, kojim je propisano i načelo zakonom ustanovljenog suda.
Prema sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP), načelo zakonom ustanovljenog suda iz članka 6. stavka 1. prve rečenice EKLJP‑a odraz je načela pravne države, iz kojeg proizlazi da sudsko tijelo treba biti osnovano u skladu s voljom zakonodavca (vidjeti u tom smislu ESLJP, 27. listopada 2009., Pandžikidzé i dr. protiv Gruzije, CE:ECHR:2009:1027JUD 003032302, t. 103. i od 20. listopada 2009., Gorguiladzé protiv Gruzije, CE:ECHR:2009:1020JUD 000431304, t. 67.).
Prema mišljenju ESLJP‑a, sud stoga treba biti osnovan u skladu s propisima o osnivanju i nadležnosti sudskih tijela i bilo kojim drugim odredbama nacionalnog prava čije nepoštovanje ima za posljedicu nezakonitost sudjelovanja jednog ili više sudaca u razmatranju predmeta. Riječ je, među ostalim, o odredbama o mandatima, o nespojivostima sa sudačkom dužnošću i o izuzeću sudaca (vidjeti u tom smislu ESLJP, 27. listopada 2009., Pandžikidzé i dr. protiv Gruzije, CE:ECHR:2009:1027JUD 003032302, t. 104. i od 20. listopada 2009., Gorguiladzé protiv Gruzije, CE:ECHR:2009:1020JUD 000431304, t. 68.).
Kao što to proizlazi iz sudske prakse ESLJP‑a, načelo zakonom ustanovljenog suda zahtijeva da se poštuju odredbe koje uređuju postupak imenovanja sudaca (vidjeti u tom smislu ESLJP, 9. srpnja 2009., Ilatovskiy protiv Rusije, CE:ECHR:2009:0709JUD 000694504, t. 40. i 41.).
Naime, bitno je ne samo to da su suci neovisni i nepristrani nego i da na to upućuje postupak njihova imenovanja. Zbog toga treba strogo poštovati pravila o imenovanju suca. U suprotnom bi povjerenje pojedinaca i javnosti u neovisnost i nepristranost sudova moglo biti narušeno (vidjeti u tom smislu odluku Suda EFTA‑e od 14. veljače 2017., Pascal Nobile/DAS Rechtsschutz‑Versicherungs, E-21/16, t. 16.).
S obzirom na ta načela treba ispitati jesu li nepravilnosti u postupku imenovanja predmetnog suca takve da utječu na pravilnost sastava drugog vijeća Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu.
S tim u vezi treba utvrditi da iz uvodnih izjava 1. do 6. Odluke 2016/454, koje su navedene u gornjoj točki 11., proizlazi da je Vijeće bilo u potpunosti svjesno činjenice da predmetni popis kandidata nije bio sastavljen s ciljem imenovanja suca na mjesto sutkinje M. I. Rofes i Pujol. Unatoč tome, odlučilo se njime koristiti u tu svrhu. Stoga iz samog akta o imenovanju proizlazi da je Vijeće namjerno odstupilo od pravnog okvira propisanog javnim natječajem za podnošenje prijava od 3. prosinca 2013. i pravila koja uređuju imenovanje sudaca Službeničkog suda.
U tim okolnostima, s obzirom na važnost pravila koja uređuju imenovanje suca za povjerenje pojedinaca i javnosti u neovisnost i nepristranost sudova, za predmetnog suca ne može se smatrati da je zakonom ustanovljen sud, u smislu članka 47. drugog stavka prve rečenice Povelje o temeljnim pravima.
Prema tome, treba prihvatiti prvi žalbeni razlog koji se temelji na tvrdnji da drugo vijeće Službeničkog suda, koje je donijelo pobijanu presudu, nije bilo pravilno sastavljeno.
S obzirom na ta razmatranja, treba u potpunosti ukinuti pobijanu presudu a da pritom nije potrebno ispitati drugi i treći žalbeni razlog.
O tužbi u prvom stupnju
U skladu s člankom 4. Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2016. o prijenosu na Opći sud nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Europske unije i njezinih službenika (
SL 2016., L 200, str. 137
.), ako Opći sud ukine odluku Službeničkog suda, ali smatra da stanje postupka ne dopušta odlučivanje, predmet upućuje sudskom vijeću različitom od onoga koje je odlučilo o žalbi.
U ovom slučaju stanje postupka ne dopušta odlučivanje o tužbi u prvom stupnju. Naime, s jedne strane, Opći sud ne može temeljiti svoju odluku na činjenicama koje je utvrdio sastav Službeničkog suda koji je nepravilno formiran i, s druge strane, nije na njemu da u okviru izvršavanja svojih zadaća žalbenog suda sam ocjenjuje činjenice.
Prema tome, predmet treba uputiti na ponovno suđenje vijeću različitom od onoga koje je odlučivalo o ovoj žalbi, kako bi Opći sud u prvom stupnju odlučio o tužbi koju je žaliteljica podnijela Službeničkom sudu.
Troškovi
S obzirom na to da se predmet upućuje drugom vijeću Općeg suda na ponovno odlučivanje, o troškovima ovog žalbenog postupka odlučit će se naknadno.

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (žalbeno vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Ukida se presuda Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 28. lipnja 2016., FV/Vijeće (F‑40/15).

2.
Predmet se upućuje na ponovno suđenje vijeću Općeg suda različitom od onoga koje je odlučilo o ovoj žalbi.

3.
O troškovima će se odlučiti naknadno.

Jaeger
Prek
Gratsias
Papasavvas
Dittrich
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 23. siječnja 2018.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski