CELEX: 62016TJ0039
Žig Europske unije
Postupak povodom prigovora
Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija
Figurativni žig NANA FINK
Raniji verbalni žig Europske unije NANA
Nepostojanje sličnosti proizvoda
Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009
Opseg ispitivanja koje mora provesti žalbeno vijeće
Obveza odlučivanja o cijeloj tužbi

Okolnosti spora
Društvu čija je sljednica N. Fink Svjetska organizacija za intelektualno vlasništvo (WIPO) odobrila je 29. ožujka 2012. međunarodnu registraciju pod brojem 1111651, u kojoj je naznačena Europska unija, za sljedeći figurativni žig:
Proizvodi za koje je odobrena prijava za međunarodnu registraciju žiga obuhvaćeni su razredima 14, 18 i 26 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, i za svaki od tih razreda odgovaraju sljedećem opisu:
—
razred 14: „Plemeniti metali i njihove legure i proizvodi od tih materijala ili obloženi njima obuhvaćeni ovim razredom; nakit, bižuterija, drago kamenje, kronometrijski uređaji i instrumenti; ukrasni privjesci za ključeve; kutije za ručne satove; dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala”;
—
razred 18: „Koža i umjetna koža, proizvodi od tih materijala koji nisu obuhvaćeni drugim razredima; životinjske kože; kovčezi i putne torbe; kišobrani; muške ručne torbe, lisnice”;
—
razred 26: „Kopče za pojase; dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala”.
O toj je međunarodnoj registraciji obaviješten Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.). Objavljena je u
Glasniku žigova Zajednice
br. 71/2012, od 13. travnja 2012. Ta je međunarodna registracija 24. kolovoza 2012. prenesena na N. Fink.
Dana 9. siječnja 2013. tužitelj,
Nanu‑Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG, podnio je prigovor na temelju članaka 41. i 156. Uredbe br. 207/2009 protiv međunarodne registracije s obzirom na to da je naznačena Unija, i to za sve proizvode navedene u točki 2. ove presude
.
Prigovor se temeljio na ranijem verbalnom žigu Europske unije NANA, registriranom 19. travnja 2011. pod brojem 6218945, koji označava osobito proizvode obuhvaćene razredima 14, 18 i 26 i koji, za svaki od tih razreda, odgovara sljedećem opisu:
—
razred 14: „Urarski artikli i kronometrijski instrumenti svih vrsta; nakit od bižuterije; ukrasni privjesci za prstene za ključeve; nakit od bižuterije; nakit; ukrasni artikli od plemenitih metala”;
—
razred 18: „Proizvodi od kože i umjetne kože kao i proizvodi od tih materijala obuhvaćeni razredom 18; torbe svih vrsta (obuhvaćene razredom 18); lisnice, futrole; putne torbe svih vrsta (obuhvaćene razredom 18); kišobrani, suncobrani i štapovi za hodanje; putni neseseri i njihovi dijelovi (obuhvaćeni razredom 18);
—
razred 26: „Umjetno cvijeće”.
U prilog prigovoru naveden je razlog iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Odlukom od 21. siječnja 2014. Odjel za prigovore djelomično je prihvatio prigovor. Prigovor je zbog nepostojanja sličnosti proizvoda odbijen u pogledu sljedećih proizvoda:
—
razred 14: „Dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala; plemeniti metali i njihove legure”;
—
razred 18: „Koža i umjetna koža, koja nije obuhvaćena drugim razredima; životinjske kože”;
—
razred 26: „Kopče za pojase; dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala”.
Odjel za prigovore prihvatio je prigovor zbog vjerojatnosti dovođenja u zabludu što se tiče ostalih proizvoda na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija.
Tužitelj je 7. ožujka 2014. podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke Odjela za prigovore, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.
Odlukom od 12. studenoga 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu. Osobito je smatralo da je Odjel za prigovore odbio prigovor za sljedeće proizvode:
—
razred 14: „Dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala”;
—
razred 18: „Koža i umjetna koža, koja nije obuhvaćena drugim razredima; životinjske kože”;
—
razred 26: „Kopče za pojase; dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala”.
Žalbeno vijeće smatralo je da ti proizvodi i proizvodi na koje se odnosi raniji žig nisu slični. U tom je okviru osobito istaknulo da su ti proizvodi dijelom dijelovi i dijelom sirovine ili polugotovi proizvodi, koji ponajprije služe proizvodnji drugih proizvoda te su stoga namijenjeni posebno pažljivoj specijaliziranoj javnosti, dok su proizvodi koje označava raniji žig gotovi proizvodi namijenjeni razumno pažljivom krajnjem potrošaču. Žalbeno vijeće zaključilo je da zbog nepostojanja sličnosti između predmetnih proizvoda ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u odnosu na suprotstavljene žigove.
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
—
poništi pobijanu odluku,
—
naloži EUIPO‑u snošenje troškova.
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbije tužbu,
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Dopuštenost određenih argumenata koje je istaknuo tužitelj
EUIPO ističe da tužitelj velikim dijelom obrazlaže svoje tvrdnje o sličnosti proizvoda obuhvaćenih razredima 14, 18 i 26 s obzirom na proizvode, kao što su „pojasevi”, „odjeća” ili „namještaj”, „posteljina” i „oprema za umjetnike”, koji su zapravo obuhvaćeni drugim razredima za koje je registriran raniji žig, ali na koje se nije odnosio upravni postupak pred EUIPO‑om. Stoga pojašnjenja tužitelja u pogledu tih drugih proizvoda treba smatrati nedopuštenima.
Osim toga, EUIPO tvrdi da tužitelj prvi put pred Općim sudom ističe nove argumente. U tom pogledu EUIPO se najprije poziva na tvrdnju tužitelja da „koža” i „životinjske kože” ne služe isključivo kao sirovine namijenjene preradi u gotove proizvode, nego da se i prodaju izravno na tržištu kao takve, osobito kao ukrasni predmeti. Nadalje, EUIPO smatra da je nova i argumentacija tužitelja koja se odnosi na činjenicu da je raniji žig čiji je nositelj registriran i za „umjetnu kožu” kao takvu. Nadalje, EUIPO tvrdi da je nov argument tužitelja koji se odnosi na pristup žalbenih vijeća u ranijim odlukama u kojima se utvrdila sličnost između „kože” i „životinjskih koža” u smislu polugotovih proizvoda s jedne strane i gotovih proizvoda izrađenih od tih materijala s druge strane. Budući da su ti argumenti prvi put izneseni pred Općim sudom, treba ih, slijedom toga, proglasiti nedopuštenima.
Važno je podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi tužba podnesena Općem sudu na temelju članka 65. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 odnosi na nadzor zakonitosti odluka žalbenih vijeća. U okviru navedene uredbe, u skladu s njezinim člankom 76., taj nadzor mora se provoditi s obzirom na činjenični i pravni okvir spora kako je iznesen pred žalbenim vijećem (vidjeti u tom smislu presudu od 1. veljače 2005., SPAG/OHIM – Dann i Backer (HOOLIGAN),
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
, t.
17.
i navedenu sudsku praksu).
Osim toga, u skladu s člankom 188. Poslovnika Općeg suda, podnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.
S obzirom na ta načela valja ispitati argumente EUIPO‑a koji se odnose na dopuštenost određenih argumenata tužitelja.
Što se tiče dopuštenosti argumenta tužitelja o usporedbi predmetnih proizvoda s obzirom na proizvode na koje se nije odnosio upravni postupak pred EUIPO‑om, valja istaknuti da tužitelj u obrascu prigovora u rubrici „proizvodi i usluge na kojima se temelji prigovor” nije označio polje „svi proizvodi i usluge iz registracije/prijave”, nego polje „sljedeći proizvodi i usluge” te je u toj rubrici naveo „svi proizvodi razreda 14, 18 i 26”. Tužitelj je stoga prigovor utemeljio samo na proizvodima obuhvaćenima razredima 14, 18 i 26 na koje se odnosi raniji žig. Slijedom toga, argumenti tužitelja koji se odnose na sličnost s drugim proizvodima isključeni su iz predmeta žalbe pred žalbenim vijećem te ih stoga treba proglasiti nedopuštenima.
Suprotno tome, dopuštenim treba proglasiti argument tužitelja da se „koža” i „životinjske kože” ne prodaju samo kao sirovine, nego i kao gotovi proizvodi.
Naime, u točkama 32. do 35. pobijane odluke žalbeno vijeće u biti se oslonilo na općepoznate činjenice, odnosno na činjenice koje mogu biti poznate svakoj osobi ili koje se mogu saznati putem općenito dostupnih sredstava, i tvrdilo da su „koža i umjetna koža, koja nije obuhvaćena drugim razredima; životinjske kože” polugotovi proizvodi i da su namijenjeni različitoj javnosti u odnosu na javnost kojoj su namijenjeni gotovi proizvodi zaštićeni ranijim žigom.
Iz sudske prakse proizlazi da stranka protiv koje se EUIPO oslanja na općepoznate činjenice, može pred Općim sudom osporavati njihovu točnost (presuda od 22. lipnja 2006., Storck/OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, t.
52.
; rješenje od 3. lipnja 2009., Zipcar/OHIM,
C‑394/08 P
, neobjavljeno,
EU:C:2009:334
, t. 43, i presuda od 10. studenoga 2011., LG Electronics/OHIM,
C‑88/11 P
, neobjavljeno,
EU:C:2011:727
, t.
28.
).
Osim toga, valja smatrati da je argument tužitelja koji se odnosi na praksu odlučivanja EUIPO‑a također dopušten s obzirom na to da prema sudskoj praksi stranka ima pravo pozvati se na njega čak i prvi put pred Općim sudom te čak i ako je ta praksa kasnija u odnosu na postupak pred EUIPO‑om (vidjeti u tom smislu presudu od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
, t.
20.
).
Naposljetku, valja proglasiti dopuštenim i ispitati meritum argumenta tužitelja koji se odnosi na činjenicu da je raniji žig čiji je nositelj registriran i za „umjetnu kožu” kao takvu.
Taj argument tužitelja odnosi se u biti na tumačenje popisa proizvoda na koje se odnosi raniji žig. U tom pogledu valja istaknuti da pitanje o tome valja li tekst razreda 18 što se tiče ranijeg žiga tumačiti na način da uključuje „proizvode od kože”, „umjetnu kožu” kao takvu i „proizvode od umjetne kože” ili ga valja tumačiti na način da se odnosi samo na „proizvode od kože” i „proizvode od umjetne kože” predstavlja pitanje koje je pripadalo činjeničnom i pravnom okviru pred žalbenim vijećem.
Naime, kako bi se mogla ispitati istovjetnost ili sličnost predmetnih proizvoda, tijela EUIPO‑a uvijek trebaju utvrđivati proizvode na koje se odnose suprotstavljeni žigovi i, u tom okviru, moraju, ako je potrebno, provesti tumačenje popisa proizvoda za koje je registriran žig. Stoga se ne može smatrati da argument koji se odnosi na tumačenje popisa proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom nadilazi okvir spora kako je iznesen pred žalbenim vijećem. Naime, pitanja koja obvezno valja riješiti radi odlučivanja o sporu dio su činjeničnog i pravnog okvira pred žalbenim vijećem (vidjeti u tom smislu presudu od 1. veljače 2005., HOOLIGAN,
T‑57/03
,
EU:T:2005:29
, t.
25.
).
Pogrešno utvrđivanje proizvoda na koje se odnosi tužba i neodlučivanje o određenim proizvodima
Valja istaknuti da je u obrazloženju svoje žalbe pred žalbenim vijećem tužitelj naveo da je Odjel za prigovore odbio prigovor za „dodatke i ukrase za patentne zatvarače od plemenitih metala”, obuhvaćene razredom 14, „životinjske kože”, obuhvaćene razredom 18, i „kopče za pojase; dodatke i ukrase za patentne zatvarače od plemenitih metala”, obuhvaćene razredom 26.
Valja utvrditi da se na tom popisu ne nalaze „plemeniti metali i njihove legure” kao ni „koža i umjetna koža”, za koje je prigovor također odbijen.
Iako je žalbeno vijeće ispitalo proizvode „koža i umjetna koža”, nije bio takav slučaj u pogledu „plemenitih metala i njihovih legura” s obzirom na to da je smatralo da Odjel za prigovore nije odbio prigovor za potonje proizvode.
U tom pogledu valja istaknuti da iz izreke odluke Odjela za prigovore proizlazi da, iako je potonji Odjel za prigovore prihvatio prigovor što se tiče „proizvoda od plemenitih metala i njihovih legura”, ipak je odbio prigovor za „plemenite metale i njihove legure”, za koje je smatrao da ne postoji sličnost s proizvodima zaštićenima ranijim žigom. Odjel za prigovore naveo je na stranici 6. svoje odluke da odbija prigovor za sve proizvode kod kojih nema sličnosti s proizvodima obuhvaćenima ranijim žigom, što uključuje „plemenite metale i njihove legure”.
S obzirom na to da je žalbeno vijeće smatralo da je Odjel za prigovore odbio prigovor isključivo za proizvode navedene u točki 1. pobijane odluke, koja se, što se tiče proizvoda obuhvaćenih razredom 14 predmetne međunarodne registracije, odnosila isključivo na „dodatke i ukrase za patentne zatvarače od plemenitih metala”, bez ikakvog upućivanja na „plemenite metale i [na] njihove legure” stranke su mjerom upravljanja postupkom na temelju članka 89. Poslovnika pozvane da se očituju, s jedne strane, o opsegu predmeta spora pred žalbenim vijećem i, s druge strane, o mogućem utjecaju na ishod ovog spora činjenice da žalbeno vijeće nije zauzelo stajalište o „plemenitim metalima i njihovim legurama” obuhvaćenima razredom 14, što se tiče predmetne međunarodne registracije.
Kao odgovor na postavljena pitanja, s jedne strane, tužitelj je naveo da se žalba koju je podnio žalbenom vijeću odnosi na odluku Odjela za prigovore u cijelosti s obzirom na to da je prigovor odbijen. Stoga zahtjev podnesen žalbenom vijeću treba shvatiti na način da se njime osporavalo i odbijanje prigovora za „kožu i umjetnu kožu” i „plemenite metale i njihove legure”.
Tužitelj smatra da pogrešku koju je počinilo žalbeno vijeće time što nije odlučivalo o „plemenitim metalima i njihovim legurama” treba sankcionirati poništenjem pobijane odluke.
S druge strane, EUIPO je izjavio da opseg predmeta spora ne proizlazi jasno iz zahtjeva tužitelja pred žalbenim vijećem. EUIPO je, međutim, naveo da je žalbeno vijeće navedeni zahtjev trebalo tumačiti na način da se odnosi na sve proizvode za koje je Odjel za prigovore odbio prigovor, što uključuje „kožu i umjetnu kožu” i „plemenite metale i njihove legure”.
Prema mišljenju EUIPO‑a, pogreška zbog činjenice da žalbeno vijeće nije odlučivalo o „plemenitim metalima i njihovim legurama” nema posljedice za ishod ovog spora, tim više što sam tužitelj nije spomenuo te proizvode ni u žalbi pred EUIPO‑om ni u tužbi pred Općim sudom.
S obzirom na navedena razmatranja, valja smatrati da se žalba koju je tužitelj podnio žalbenom vijeću odnosila na odluku Odjela za prigovore u cijelosti s obzirom na to da je prigovor odbijen. Taj zaključak jasno proizlazi iz obrasca EUIPO‑a u pogledu opsega žalbe, kao i iz zahtjeva podnesenih u podnesku tužitelja u kojem se iznose razlozi žalbe. Naime, s jedne strane, u navedenom obrascu tužitelj je označio polje u kojem se navodi da se odluka pobija u cijelosti i, s druge strane, tužitelj je u svojem podnesku zahtijevao, kao prvo, da se prigovor prihvati za sve predmetne proizvode i, kao drugo, da se u cijelosti odbije zaštita predmetne međunarodne registracije u Uniji. Osim toga, i tužitelj i EUIPO potvrdili su u svojim odgovorima na postavljena pitanja da žalbu koju je tužitelj podnio pred žalbenim vijećem treba shvatiti na način da je podnesena protiv odluke Odjela za prigovore u cijelosti, s obzirom na to da je prigovor odbijen.
Stoga valja zaključiti da žalbeno vijeće nije odlučivalo o žalbi podnesenoj pred njim s obzirom na to da se ona odnosila na odbijanje prigovora u pogledu „plemenitih metala i njihovih legura” obuhvaćenih razredom 14 za predmetnu međunarodnu registraciju. Time je žalbeno vijeće povrijedilo obvezu odlučivanja o žalbi koja mu je podnesena, koja proizlazi iz članka 64. stavka 1. prve rečenice Uredbe br. 207/2009. Naime, tu obvezu treba shvatiti na način da je žalbeno vijeće dužno odlučivati, u cijelosti, o svakom dijelu zahtjeva koji su mu podneseni, te ga prihvatiti, odbaciti kao nedopušten ili ga odbiti kao neosnovan. Valja istaknuti da nepoštovanje te obveze može utjecati na sadržaj odluke žalbenog vijeća i da je stoga riječ o bitnoj povredi postupka na čiju povredu se pazi po službenoj dužnosti (presuda od 10. lipnja 2008., Gabel Industria Tessile/OHIM – Creaciones Garel (GABEL),
T‑85/07
,
EU:T:2008:186
, t.
20.
).
Suprotno onome što tvrdi EUIPO u svojim odgovorima na pisana pitanja Općeg suda, ne može se pretpostaviti da je žalbeno vijeće odbijanjem žalbe u cijelosti potvrdilo, na temelju funkcionalnog kontinuiteta, stajalište Odjela za prigovore u pogledu „plemenitih metala i njihovih legura”. Naime, iz pobijane odluke proizlazi da žalbeno vijeće nije napomenulo da su ti proizvodi bili predmet žalbe koja mu je podnesena. Stoga je isključena mogućnost da je žalbeno vijeće usvojilo razmatranja Odjela za prigovore koja se odnose na „plemenite metale i njihove legure”.
Valja, osim toga, istaknuti da Opći sud ne može odlučivati o pitanju o kojem žalbeno vijeće nije zauzelo stajalište (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2011., Edwin/OHIM,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
, t.
72.
). Međutim, takav je slučaj u ovom predmetu jer je nesporno da žalbeno vijeće uopće nije odlučivalo o „plemenitim metalima i njihovim legurama”. Stoga valja poništiti pobijanu odluku s obzirom na to da žalbeno vijeće nije odlučivalo o „plemenitim metalima i njihovim legurama”, obuhvaćenima razredom 14 za predmetnu međunarodnu registraciju.
Proizvodi zaštićeni ranijim žigom
U okviru svoje analize u pogledu odnosa između proizvoda obuhvaćenih suprotstavljenim žigovima iz razreda 18, tužitelj je istaknuo da je raniji žig, čiji je nositelj, registriran za „proizvode od kože”, „umjetnu kožu” kao takve, kao i za „proizvode od umjetne kože”. Njegovo rasuđivanje temelji se na tekstu popisa proizvoda na njemačkom jeziku, na kojem je podnesena prijava za registraciju ranijeg žiga, i koji glasi kako slijedi: „Waren aus Leder und Lederimitationen sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)” (proizvodi od kože i umjetne kože te izvedeni proizvodi (obuhvaćeni razredom 18)).
EUIPO osporava tu tvrdnju tužitelja. S jedne strane, naglašava da je tekst popisa proizvoda iz razreda 18 obuhvaćenih ranijim žigom različit od teksta u Nicanskom sporazumu, koji glasi kako slijedi: „Koža i umjetna koža, proizvodi od tih materijala koji nisu obuhvaćeni drugim razredima […]”. S druge strane, EUIPO ističe da je opseg zaštite dodijeljene na temelju tog razreda neprecizan i podložan tumačenju i da u svakom slučaju ne ispunjava kriterije jasnoće i preciznosti koje je Sud utvrdio u presudi od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
).
Valja utvrditi da u skladu s člankom 120. stavkom 3. Uredbe br. 207/2009, na temelju kojeg je „[u] slučajevima dvojbe, vjerodostojan […] tekst na jeziku [EUIPO‑a] na kojemu je podnesena prijava žiga [Europske unije]”, opseg zaštite kakva je dodijeljena njemačkom verzijom predmetnog teksta mora imati prednost u ovom slučaju (vidjeti u tom smislu presudu od 21. ožujka 2013., Event/OHIM – CBT Comunicación Multimedia (eventer EVENT MANAGEMENT SYSTEMS),
T‑353/11
, neobjavljenu,
EU:T:2013:147
, t.
14.
do
16.
).
Osim toga, valja podsjetiti da na temelju članka 2. stavka 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (
SL 1995., L 303, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je bila primjenjiva u trenutku nastanka činjenica, popis proizvoda i usluga za koje se zahtijeva žig mora se sastaviti na način da bude jasno vidljiva njihova narav.
Iz toga slijedi da je na podnositelju prijave za registraciju znaka kao žiga Europske unije da navede u svojoj prijavi popis proizvoda ili usluga za koje se traži registracija i da za svaki od navedenih proizvoda ili usluga dostavi opis koji jasno naznačuje njihovu narav (presuda od 23. studenoga 2011., Pukka Luggage/OHIM – Azpiroz Arruti (PUKKA),
T‑483/10
, neobjavljena,
EU:T:2011:692
, t.
37.
).
Taj je zahtjev jasnoće, osim toga, potvrđen presudom od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
), na koju upućuje EUIPO u svojim očitovanjima i u kojoj je Sud presudio da proizvode ili usluge za koje se zahtijeva žig Europske unije podnositelj prijave treba navesti dovoljno jasno i precizno kako bi nadležna tijela i gospodarski subjekti samo na tom temelju mogli utvrditi opseg zaštite dodijeljene žigom (presuda od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys,
C‑307/10
,
EU:C:2012:361
, t.
64.
).
Valja istaknuti da se u ovom slučaju gore naveden njemački izraz može shvatiti na dva različita načina. S jedne strane, može se tumačiti na način koji je predložio tužitelj, kao što je navedeno u točki 40. ove presude. Takvo tumačenje temelji se na pretpostavci da, s obzirom na to da se riječ „proizvodi” upotrebljava i na početku i na kraju opisa proizvoda iz predmetnog razreda 18, prvo pojavljivanje te riječi odnosi se isključivo na element „koža”, dok se izraz „sowie Waren daraus (soweit in Klasse 18 enthalten)” (te izvedeni proizvodi (obuhvaćeni razredom 18)) odnosi i na element „umjetna koža”. Iz toga proizlazi da je u tom tumačenju i „umjetna koža” obuhvaćena navedenim tekstom. S druge strane, taj se izraz može shvatiti na način koji je primijenio EUIPO, odnosno da se upućuje isključivo na „proizvode od kože i umjetne kože” kao gotove proizvode.
Valja utvrditi da je, dopuštanjem obaju gore navedenih različitih tumačenja, izraz koji je odabrao tužitelj u pogledu teksta popisa proizvoda iz razreda 18 obuhvaćenih ranijim žigom dvosmislen i, posljedično, ne može ispunjavati zahtjev jasnoće koji proizlazi iz članka 2. stavka 2. Uredbe br. 2868/95 i sudske prakse. Valja utvrditi da je sam tužitelj stvorio tu dvosmislenost dodavanjem riječi „Waren aus” (proizvodi od) prije općeg navođenja razreda 18. Međutim, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 44. i 45. ove presude, na tužitelju je bilo da pojasni tekst popisa proizvoda iz razreda 18 obuhvaćenih ranijim žigom. Osobito, ako je tužitelj namjeravao zahtijevati zaštitu za „umjetnu kožu”, trebao je odabrati tekst popisa proizvoda na temelju kojeg bi se jasno mogla shvatiti ta namjera.
Valja smatrati da nositelj žiga ne može izvući korist iz povrede svoje obveze jasnog i preciznog navođenja popisa proizvoda. Predmetni tekst ni u kojem se slučaju ne smije tumačiti na način da u korist tužitelja obuhvaća i „umjetnu kožu” kao takvu.
Stoga valja odbiti argument tužitelja prema kojem je raniji žig zaštićen za „umjetnu kožu”.
Jedini tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009
Tužitelj u biti ističe samo jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Tužbu temelji na svim prigovorima koji se odnose na ocjenu žalbenog vijeća u pobijanoj odluci s obzirom na nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu u odnosu na suprotstavljene žigove. Konkretno, tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da nema sličnosti između proizvoda obuhvaćenih predmetnom međunarodnom registracijom i proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom. Posljedično, smatra da je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo nepostojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu.
EUIPO osporava argumente tužitelja.
Najprije valja napomenuti da na temelju članka 151. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija ima isti učinak kao prijava žiga Europske unije od datuma registracije u skladu s člankom 3. stavkom 4. Protokola koji se odnosi na Madridski sporazum o međunarodnoj registraciji žigova, usvojen u Madridu 27. lipnja 1989. (
SL 2003., L 296, str. 22
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 65.). Člankom 156. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009 određuje se da se na međunarodnu registraciju u kojoj je naznačena Europska unija prigovor podnosi na isti način kao i prigovor na objavljene prijave žiga Unije.
Na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig. Vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu predstavlja vjerojatnost da javnost može vjerovati da predmetni proizvodi ili usluge potječu iz istog poduzeća ili gospodarski povezanih poduzeća. Prema toj istoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu mora se ocijeniti sveobuhvatno, prema percepciji koju relevantna javnost ima o predmetnim znakovima i proizvodima ili uslugama i uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike u predmetnom slučaju osobito međuovisnost sličnosti znakova i obuhvaćenih proizvoda i usluga (vidjeti presude od 29. rujna 1998., Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
, t.
16.
,
17.
i
29.
i navedenu sudsku praksu, i od 9. srpnja 2003., Laboratorios RTB/OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, t.
30.
do
33.
i navedenu sudsku praksu).
Za potrebe primjene članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, vjerojatnost dovođenja u zabludu istovremeno pretpostavlja istovjetnost ili sličnost suprotstavljenih žigova te istovjetnost ili sličnost proizvoda ili usluga koje oni obuhvaćaju. Riječ je o kumulativnim uvjetima (vidjeti presudu od 8. ožujka 2013., Mayer Naman/OHIM – Daniel e Mayer (David Mayer),
T‑498/10
, neobjavljenu,
EU:T:2013:117
, t.
47.
i navedenu sudsku praksu).
Na temelju gore navedenih načela valja ispitati je li žalbeno vijeće pravilno ocijenilo da za predmetne proizvode ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u odnosu na suprotstavljene žigove.
Relevantna javnost
Prema sudskoj praksi, u okviru opće procjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu valja uzeti u obzir prosječnog potrošača odnosne kategorije proizvoda, koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan. Jednako tako valja uzeti u obzir činjenicu da stupanj pažnje prosječnog potrošača može varirati s obzirom na kategoriju predmetnih proizvoda ili usluga (vidjeti presudu od 13. veljače 2007., Mundipharma/OHIM – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, t.
42.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju valja smatrati da je, s obzirom na činjenicu da je raniji žig žig Europske unije, za ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu relevantno područje Unije, što je žalbeno vijeće pravilno utvrdilo i što tužitelj uostalom ne osporava.
Suprotno tome, tužitelj osporava zaključak žalbenog vijeća prema kojem se relevantna skupina potrošača u odnosu na koju valja ocijeniti vjerojatnost dovođenja u zabludu sastoji od posebno pažljive specijalizirane javnosti.
S obzirom na to da se argumentacija tužitelja u tom pogledu u velikom dijelu preklapa s određenim elementima iz područja analize obuhvaćenih usporedbom predmetnih proizvoda, ti će se argumenti ispitivati u fazi ispitivanja sličnosti između navedenih proizvoda.
Slijedom toga, ispitivanje tužbe valja nastaviti u okviru usporedbe proizvoda.
Usporedba proizvoda
– Proizvodi iz razreda 14 i 26
U pobijanoj odluci, s jedne strane, žalbeno vijeće utvrdilo je da se dvije predmetne skupine proizvoda iz razreda 14 i 26, kako se redom navode u okviru predmetne međunarodne registracije i ranijeg žiga, razlikuju po svojoj naravi, namjeni i uporabi. Zaključilo je da ne postoji sličnost navedenih proizvoda jer su kopče za pojase, dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala dijelovi koji se upotrebljavaju ponajprije za proizvodnju ili ukrašavanje patentnih zatvarača ili pojaseva, te stoga čine polugotove proizvode, dok su proizvodi iz razreda 14 i 26, na koje se odnosi raniji žig, gotovi proizvodi koji dijelom služe pokazivanju i mjerenju vremena („urarski artikli” i „kronometrijski instrumenti”), a dijelom kao nakit ili ukrasi.
Osim toga, žalbeno je vijeće istaknulo da predmetni proizvodi nisu komplementarni jer osporavani dijelovi nisu neophodni ni važni za upotrebu gotovih proizvoda iz razreda 14 i 26 obuhvaćenih ranijim žigom. Nadalje, predmetni proizvodi ne nude se putem istih distribucijskih kanala. Stoga su njihove funkcije sasvim različite i nisu međusobni konkurenti. Naposljetku, s obzirom na to da predmetni proizvodi nisu namijenjeni istoj javnosti, stoga nisu međusobno zamjenjivi. Posljedično, žalbeno vijeće zaključilo je da predmetni proizvodi iz razreda 14 i 26 nisu slični.
S druge strane, žalbeno je vijeće smatralo da se gotovi proizvodi, osobito „torbe”, iz razreda 18 na koje se odnosi raniji žig svojom naravi i namjenom razlikuju od dijelova iz razreda 14 i 26 na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija. Čak i ako se pretpostavi da su dijelovi za patentne zatvarače i pojaseve potrebni za upotrebu gotovih proizvoda iz razreda 18 na koje se odnosi raniji žig s obzirom na to da potonji proizvodi obuhvaćaju patentne zatvarače ili pojaseve ili remene, relevantni potrošači ipak ne pretpostavljaju da te proizvode nude isti proizvođači.
Tužitelj osporava ocjenu žalbenog vijeća iz više razloga. Najprije ističe da potonje vijeće nije uzelo u obzir činjenicu da se predmetni proizvodi mogu upotrebljavati odvojeno, kao zasebni proizvodi, također namijenjeni krajnjim potrošačima. U tom pogledu tužitelj osobito upućuje na različitost artikala koje označava izraz „ukrasi za patentne zatvarače”, kao što su ukrasni privjesci, lančići, prstenje, koji se mogu dodati patentnim zatvaračima radi ukrašavanja gotovih proizvoda kao što su torbe ili odjeća. Jednako tako, „kopče za pojase” stavljaju se na tržište kao zasebni proizvod koji krajnjim potrošačima omogućuju da, na primjer, duge tkanine, kao što su draperije, zastori ili odore fiksiraju na tijelo ili da naglase njihov oblik. Štoviše, tužitelj ističe da predmetne proizvode distribuiraju isti proizvođači, kupuje ih ista javnost i nude se na istim prodajnim mjestima. Stoga se predmetna javnost navodi na to da smatra da postoji bliska povezanost i odnos komplementarnosti među njima. Osim toga, komplementarnost navedenih proizvoda temelji se na njihovoj sličnoj estetskoj svrsi ukrašavanja gotovih proizvoda.
EUIPO osporava argumente tužitelja.
Uvodno valja napomenuti da prema ustaljenoj sudskoj praksi za ocjenu sličnosti između predmetnih proizvoda ili usluga valja uzeti u obzir sve relevantne čimbenike koji su svojstveni za njihov međusobni odnos. Ti čimbenici osobito uključuju njihovu prirodu, namjenu, upotrebu te njihovu konkurentnost ili komplementarnost. Mogu se uzeti u obzir i drugi čimbenici kao što su kanali isporuke predmetnih proizvoda (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2007., El Corte Inglés/OHIM – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños),
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
, t.
37.
i navedenu sudsku praksu).
Kao prvo, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem se predmetni proizvodi iz razreda 14 i 26, to jest „ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala” i „kopče za pojase” mogu stavljati na tržište i kao zasebni proizvodi izravno krajnjem potrošaču, valja utvrditi da, čak i ako se pretpostavi da to može biti slučaj, ipak se tom okolnošću ne može dovesti u pitanje činjenica da su ti proizvodi namijenjeni prodaji ponajprije stručnjacima koji izrađuju gotove proizvode i, konkretno, proizvođačima pojaseva i patentnih zatvarača.
Taj zaključak ne dovodi se u pitanje argumentima koje je istaknuo tužitelj. U tom pogledu valja napomenuti, konkretno, da se ne može prihvatiti argument tužitelja prema kojem „kopče za pojase” omogućuju potrošačima da draperije, zastore ili odore fiksiraju na tijelo. Naime, po samoj svojoj naravi i namjeni „kopče za pojase” jesu proizvodi namijenjeni zakopčavanju pojasa, a ne proizvodi koji se upotrebljavaju u svrhe koje je naveo tužitelj.
Osim toga, valja napomenuti da tužitelj tvrdi da predmetne proizvode distribuiraju isti proizvođači ili međusobno povezani proizvođači te da se nude na istim distribucijskim mjestima i, štoviše, na istim odjelima. Međutim, tužitelj u tom pogledu samo iznosi tvrdnju, a da ne navodi koja vrsta poduzetnika, prema njegovom mišljenju, proizvodi i predmetne proizvode i proizvode obuhvaćene ranijim žigom te na kojim se distribucijskim mjestima nude ti proizvodi.
Kao drugo, što se tiče tužiteljeva argumenta koji se temelji na komplementarnosti predmetnih proizvoda, na temelju njihove slične estetske svrhe ukrašavanja gotovih proizvoda, valja ga odbiti.
U tom pogledu valja najprije istaknuti da su, s obzirom na sudsku praksu, proizvodi ili usluge komplementarni kada između njih postoji uska veza u smislu da je jedan od njih neophodan ili važan za upotrebu drugog tako da potrošači mogu vjerovati da isto poduzeće proizvodi te proizvode ili pruža te usluge (presuda od 30. travnja 2015., Tecalan/OHIM – Ensinger (TECALAN),
T‑100/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:251
, t.
40.
; vidjeti u tom smislu i presudu od 22. siječnja 2009., Commercy/OHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel),
T‑316/07
,
EU:T:2009:14
, t.
57.
i
58.
i navedenu sudsku praksu).
Nadalje, prema sudskoj praksi, estetska komplementarnost proizvoda treba se sastojati od istinske estetske potrebe u smislu da je proizvod nužan ili važan za upotrebu drugoga te da potrošači smatraju uobičajenim i normalnim proizvode upotrebljavati zajedno (presuda od 11. srpnja 2007., Mülhens/OHIM – Minoronzoni (TOSCA BLU),
T‑150/04
,
EU:T:2007:214
, t.
36.
; vidjeti u tom smislu i presudu od 1. ožujka 2005., Sergio Rossi/OHIM – Sissi Rossi (SISSI ROSSI),
T‑169/03
,
EU:T:2005:72
, t.
60.
i
62.
).
U ovom slučaju valja smatrati da predmetni proizvodi, odnosno, s jedne strane, „kopče za pojase” i „dodaci i ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala” iz razreda 14 i 26 na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija, i, s druge strane, proizvodi obuhvaćeni tim istim razredima kako su zaštićeni ranijim žigom, odnosno urarski artikli, nakit ili pak ukrasni artikli, kao što su ukrasni privjesci za prstene za ključeve i ukrasni artikli od plemenitih metala, kao i umjetno cvijeće, zbog svoje različitosti nisu neophodni ni važni za uzajamnu upotrebu.
Što se tiče tužiteljeva argumenta koji se odnosi na komplementarnost koja postoji između „ukrasa za patentne zatvarače od plemenitih metala”, s jedne strane, i „torbi”, iz razreda 18 i obuhvaćenih ranijim žigom, s druge strane, valja istaknuti da „ukrasi za patentne zatvarače od plemenitih metala” nisu važni ili neophodni za upotrebu torbe. Naime, čak i ako se na torbi nalazi patentni zatvarač, torba se može upotrebljavati bez dodavanja ukrasa na taj zatvarač. Uostalom, iako se to pitanje razmatra s gledišta važnosti, odnosno čak neophodnosti „torbi” za upotrebu „dodataka i ukrasa za patentne zatvarače”, valja istaknuti da je točno da je za upotrebu ukrasa za patentne zatvarače potreban proizvod s patentnim zatvaračem. Međutim, valja istaknuti da torbe nisu jedini proizvodi koji se mogu tako zatvarati. Ukras za patentne zatvarače može se upotrebljavati, na primjer, na odjevnom predmetu s patentnim zatvaračem. Osim toga, važno je u tom pogledu istaknuti da postoje torbe bez patentnih zatvarača. Veza koja postoji između „ukrasa za patentne zatvarače od plemenitih metala” i „torbi” stoga nije vrlo uska. U tom pogledu valja istaknuti da, kako bi se utvrdila sličnost između proizvoda zbog njihove komplementarnosti, nije dovoljno da proizvod bude neophodan ili važan za upotrebu drugog, nego je još potrebno da je posljedica te okolnosti da potrošač može vjerovati da isto poduzeće proizvodi te proizvode (vidjeti točku 74. ove presude). Drugim riječima, valja ispitati jesu li „torbe” toliko važne za upotrebu „ukrasa za patentne zatvarače” da javnost može vjerovati da isto poduzeće proizvodi te proizvode (vidjeti u tom smislu presudu od 14. svibnja 2013., Sanco/OHIM – Marsalman (Prikaz pijetla),
T‑249/11
,
EU:T:2013:238
, t.
39.
). Valja smatrati da veza koja postoji između „ukrasa za patentne zatvarače od plemenitih metala” i „torbi” nije dovoljno uska da potrošači mogu vjerovati da isto poduzeće proizvodi te proizvode. Javnost ne očekuje da proizvođač torbi na prodaju nudi i ukrase za patentne zatvarače.
Nadalje, valja napomenuti da, kao što je žalbeno vijeće istaknulo u točki 26. pobijane odluke, činjenica da svi sporni proizvodi mogu služiti kao ukrasi nije dovoljna da se utvrdi sličnost proizvoda. Naime, ta je okolnost preopćeniti čimbenik da bi sama po sebi mogla opravdati zaključak prema kojem su predmetni proizvodi komplementarni i, stoga, slični.
Iz prethodno navedenog slijedi da valja odbiti tužiteljevu argumentaciju koja se temelji na navodnoj komplementarnosti predmetnih proizvoda.
Što se tiče ostalih relevantnih čimbenika na temelju sudske prakse navedene u točki 68. ove presude, s jedne strane, valja podsjetiti da je sam tužitelj priznao da predmetni proizvodi nisu u konkurentskom odnosu. S druge strane, valja uzeti u obzir da predmetni proizvodi zbog svoje različitosti nisu ni zamjenjivi.
S obzirom na prethodne elemente žalbeno vijeće nije počinilo pogrešku kada je zaključilo da ne postoji sličnost između predmetnih proizvoda.
– Proizvodi iz razreda 18
U pobijanoj odluci žalbeno je vijeće smatralo u biti da su „koža”, „umjetna koža” i „životinjske kože” iz razreda 18, na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija, sirovine ili polugotovi proizvodi namijenjeni dodatnoj obradi i preradi te su, posljedično, namijenjene proizvođačima kožnih artikala i stoga specijaliziranoj javnosti. Smatralo je da su navedeni proizvodi bitno različiti od proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom koji su gotovi proizvodi namijenjeni krajnjim potrošačima. Prema mišljenju žalbenog vijeća, činjenica da su predmetni polugotovi proizvodi potrebni za proizvodnju nekih gotovih proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom, kao što su torbe i putne torbe svih vrsta, lisnice ili pak futrole, nije dovoljna kako bi se utvrdila sličnost predmetnih proizvoda s obzirom na to da se ti gotovi proizvodi mogu proizvoditi od drugih materijala. Javnost stoga ne pretpostavlja da proizvode nude isti proizvođači. Žalbeno vijeće zaključilo je da nema sličnosti između predmetnih proizvoda iz razreda 18.
Tužitelj osporava tu ocjenu žalbenog vijeća iz više razloga. Najprije navodi da su različita žalbena vijeća EUIPO‑a u ranijim odlukama već priznala mogućnost utvrđivanja sličnosti između kože, umjetne kože i životinjskih koža u smislu polugotovih proizvoda, s jedne strane, i gotovih proizvoda proizvedenih od tih materijala, s druge strane. Nadalje, tvrdi da se ni koža, umjetna koža i životinjske kože ne stavljaju na tržište isključivo kao polugotovi proizvodi ili sirovine, nego se mogu prodavati i kao takvi izravno krajnjem potrošaču. U tom pogledu tužitelj upućuje na upotrebu tih proizvoda kao ukrasnih predmeta, kao što su tepisi za pod ili pak zidni ukrasi. Štoviše, životinjske kože upotrebljavaju se i kao prekrivači ili navlake za stolce. U tim se slučajevima sporni proizvodi ne prerađuju u druge proizvode nego se upotrebljavaju kao zasebni proizvodi. Prema mišljenju tužitelja, predmetni su proizvodi stoga slični.
EUIPO osporava argumente tužitelja.
Kao prvo, što se tiče argumenta tužitelja koji se odnosi na raniju praksu odlučivanja žalbenih vijeća koja su utvrdila sličnost između, s jedne strane, kože i životinjskih koža u smislu polugotovih proizvoda i, s druge strane, proizvoda izrađenih od tih materijala, valja istaknuti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se odluke o registraciji znaka kao žiga Europske unije koje žalbeno vijeće EUIPO‑a treba donijeti u skladu s Uredbom br. 207/2009 donose na temelju ograničene nadležnosti, a ne diskrecijske ovlasti. Stoga se zakonitost navedenih odluka treba ocjenjivati samo na temelju te uredbe, a ne na temelju ranije prakse odlučivanja navedenih vijeća (presude od 26. travnja 2007., Alcon/OHIM,
C‑412/05 P
,
EU:C:2007:252
, t.
65.
, i od 24. studenoga 2005., Sadas/OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE),
T‑346/04
,
EU:T:2005:420
, t.
71.
). Štoviše i u svakom slučaju, valja naglasiti da je Opći sud već presudio da „koža i umjetna koža” i proizvodi od tih materijala, kao što su torbe, putne torbe, kišobrani, suncobrani, štapovi za hodanje, kakvi su zaštićeni, u ovom slučaju, ranijim žigom, nisu bili slični (vidjeti u tom smislu presudu od 25. studenoga 2010., Vidieffe/OHIM – Ellis International Group (GOTHA),
T‑169/09
, neobjavljena,
EU:T:2010:484
, t.
7.
i
29.
).
Kao drugo, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem se koža, umjetna koža i životinjske kože ne stavljaju na tržište isključivo kao sirovine ili polugotovi proizvodi, nego se mogu prodavati i kao zasebni proizvodi izravno krajnjem potrošaču, valja smatrati da, čak i ako se pretpostavi da to može biti slučaj, ipak je točno da se tom okolnošću ne može dovesti u pitanje činjenica da su ti proizvodi prije svega namijenjeni profesionalnoj javnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 9. studenoga 2016., Birkenstock Sales/EUIPO (Prikaz uzorka međusobno prepletenih valovitih linija),
T‑579/14
, u žalbenom postupku,
EU:T:2016:650
, t.
32.
).
Osim toga, valja utvrditi da „koža i umjetna koža; životinjske kože” imaju različitu narav i svrhu u odnosu na proizvode na koje se odnosi raniji žig. Naime, dok proizvodi na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija služe prije svega kao sirovine za proizvođače artikala od kože, umjetne kože i životinjskih koža, proizvodi na koje se odnosi raniji žig služe pokrivanju i odijevanju dijelova ljudskog tijela, prijenosu predmeta i zaštiti od kiše i sunca. U tom pogledu valja istaknuti, osim toga, da je sud Unije priznao da se za dio proizvoda na koje se odnosi raniji žig, kao što su „kišobrani” i „suncobrani”, povrh njihove glavne funkcije, može smatrati da potpadaju pod modni sektor u širem smislu te riječi, s obzirom na to da ih prosječni potrošač može koristiti da bi stvorio određenu vanjsku sliku sebe (vidjeti u tom smislu presudu od 9. studenoga 2016., Prikaz uzorka međusobno prepletenih valovitih linija,
T‑579/14
, u žalbenom postupku,
EU:T:2016:650
, t.
118.
i navedenu sudsku praksu).
Zbog njihove različitosti predmetne proizvode obično proizvode različiti proizvođači i prodaju se putem različitih distribucijskih kanala. Ne postoji ni konkurentski odnos među tim proizvodima.
Što se tiče eventualne komplementarnosti „kože i umjetne kože; životinjskih koža” s određenim proizvodima iz razreda 18 na koje se odnosi raniji žig, valja podsjetiti da su, prema sudskoj praksi, komplementarni proizvodi oni između kojih postoji uska veza u smislu da je jedan od njih neophodan ili važan za upotrebu drugog tako da potrošači mogu vjerovati da isto poduzeće proizvodi te proizvode (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2007., PiraÑAM diseño original Juan Bolaños,
T‑443/05
,
EU:T:2007:219
, t.
48.
i navedenu sudsku praksu). Međutim, u ovom slučaju valja utvrditi da tužitelj nije naveo razloge zbog kojih su predmetni proizvodi neophodni ili barem važni za uzajamnu upotrebu.
Tužitelj ne može tvrditi da su proizvodi koje označava raniji žig i „koža i umjetna koža; životinjske kože” komplementarni jer se prvi proizvode od drugih. U tom pogledu, valja utvrditi da je žalbeno vijeće u točkama 34. do 36. pobijane odluke pravilno utvrdilo da činjenica da su proizvodi iz razreda 18 na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija potrebni za proizvodnju određenih proizvoda obuhvaćenih razredom 18 na koje se odnosi raniji žig, kao što su torbe i putne torbe svih vrsta, nije dovoljna za utvrđivanje sličnosti predmetnih proizvoda, s obzirom na to da se ti proizvodi mogu proizvoditi od drugih materijala i da stoga javnost ne pretpostavlja da navedene proizvode nude isti proizvođači.
Iz prethodno navedenog proizlazi da je žalbeno vijeće zaključilo da predmetni proizvodi iz razreda 18 nisu slični a da pritom nije počinilo pogrešku u ocjeni.
Valja napomenuti da, s obzirom na to da jedan od kumulativnih uvjeta kako bi se mogla utvrditi vjerojatnost dovođenja u zabludu nije ispunjen u ovom slučaju, tužiteljevi argumenti koji se odnose na sličnost znakova bespredmetni su.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da je žalbeno vijeće pravilno zaključilo da za predmetne proizvode ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u odnosu na suprotstavljene žigove.
Iz toga slijedi da pobijanu odluku treba poništiti s obzirom na to da žalbeno vijeće nije odlučivalo o žalbi koja mu je podnesena u pogledu „plemenitih metala i njihovih legura” iz razreda 14 na koje se odnosi predmetna međunarodna registracija. U preostalom dijelu valja odbiti tužbu.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 3. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove.
Stoga valja odlučiti da će svaka stranka snositi vlastite troškove.

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Odluka prvog žalbenog vijeća
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
(EUIPO) od 12. studenoga 2015. (predmet R 679/2014‑1), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društva Nanu‑Nana Joachim Hoepp
GmbH & Co. KG
i Nadine Fink, poništava se s obzirom na to da žalbeno vijeće nije odlučivalo o žalbi koja mu je podnesena u pogledu „plemenitih metala i njihovih legura” iz razreda 14 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen, obuhvaćenih figurativnim žigom na koji se odnosi međunarodna registracija br. 1111651 u kojoj je naznačena Europska unija.

2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.

3.
Svaka će stranka snositi svoje troškove.

Gratsias
Dittrich
Xuereb
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 8. veljače 2017.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački