CELEX: 62014TJ0742
EU-tavaramerkki
Mitättömyysmenettely
EU-tavaramerkiksi rekisteröity kuviomerkki CALCILITE
Aikaisempi EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki Calcilit
Suhteellinen hylkäysperuste
Sekaannusvaara
Tavaroiden samankaltaisuus
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 53 artiklan 1 kohdan a alakohta
Kohdeyleisö
Kyseessä olevien tavaroiden yhteinen yleisö

Asian tausta
Asiassa väliintulijana oleva Materis Paints Italia SpA (entinen Materis Coatings Italia SpA) teki 15.5.2006 Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) EU-tavaramerkiksi rekisteröimistä koskevan hakemuksen Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (
EUVL 2009, L 78, s. 1
) perusteella.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:
Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 2 ja 19, ja ne vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
—
luokka 2: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet, raa’at luonnonhartsit, lehtimetallit ja metallijauheet maalaus-, koristus-, kirjapaino- ja taidetarkoituksiin”
—
luokka 19: ”muut kuin metalliset rakennustarvikkeet, muut kuin metalliset jäykät putket rakennustarkoituksiin, asfaltti, piki ja bitumi, muut kuin metalliset siirrettävät rakennelmat, muut kuin metalliset muistomerkit”.
EU-tavaramerkkiä koskeva hakemus julkaistiin 14.7.2008 ilmestyneessä Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 28/2008.
Kun tavaramerkkihakemus ja kantajan eli Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH:n asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan nojalla tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tekemä väite oli käsitelty, kyseinen merkki rekisteröitiin 9.2.2012 EU-tavaramerkiksi numerolla 5074745 luokkiin 2 ja 19 kuuluville tuotteille, jotka vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
—
luokka 2: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet, raa’at luonnonhartsit, lehtimetallit ja metallijauheet maalaus-, koristus-, kirjapaino- ja taidetarkoituksiin”
—
luokka 19: ”laasti”.
Kantaja vaati 13.2.2012 numerolla 5074745 rekisteröidyn EU-tavaramerkin mitätöimistä asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja saman asetuksen 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan ja 8 artiklan 5 kohdan nojalla.
Mitättömyysvaatimuksen perustana oleva tavaramerkki on 29.11.2000 numerolla 1234822 EU-tavaramerkiksi rekisteröity aikaisempi sanamerkki Calcilit, ja se kattaa luokkiin 1 ja 19 kuuluvat tavarat, jotka vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
—
luokka 1: ”kiteinen kalsiumkarbonaatti täyteaineena (jäljempänä kiteinen kalsiumkarbonaatti)”
—
luokka 19: ”marmori rakeiden, jyvien ja jauheen muodossa”.
Vastauksena EUIPO:n 20.2.2012 päivättyyn tiedonantoon kantaja ilmoitti 28.3.2012 päivätyllä kirjeellä, ettei se vetoa mitättömyysvaatimuksensa tueksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan.
Mitättömyysvaatimus oli kohdistettu kaikkiin edellä 5 kohdassa mainittuihin tavaroihin.
Mitättömyysosasto hylkäsi 7.3.2013 mitättömyysvaatimuksen asetuksen N:o 207/2009 57 artiklan 2 kohdan nojalla siltä osin kuin se koski aikaisemman tavaramerkin kattamaa luokkaan 19 kuuluvaa tavaraa. Se hylkäsi mitättömyysvaatimuksen myös aikaisemman tavaramerkin kattaman luokkaan 1 kuuluvan tavaran osalta, koska tämä tavara ei ollut asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla sama ja kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla samankaltainen kuin haetun tavaramerkin kattamat tavarat.
Kantaja teki 23.4.2013 mitättömyysosaston päätöksestä asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan nojalla valituksen EUIPO:ssa vetoamatta enää riidanalaisten tavaroiden samuuteen.
EUIPO:n neljäs valituslautakunta hylkäsi valituksen 4.9.2014 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös).
Valituslautakunta katsoi, että aikaisemman Calcilit‑sanamerkin tosiasiallinen käyttö oli näytetty toteen luokkaan 1 kuuluvan kiteisen kalsiumkarbonaatin osalta, mutta ei luokkaan 19 kuuluvan tavaran ”marmori rakeiden, jyvien ja jauheen muodossa” osalta.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja riidanalaisen tavaramerkin kattamien tavaroiden välisestä vertailusta valituslautakunta totesi, etteivät tavarat ole samankaltaisia.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen luokkiin 2 ja 19 kuuluvien tavaroiden osalta, jotka vastaavat seuraavaa kuvausta:
—
—
luokka 2: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet, raa’at luonnonhartsit”
—
luokka 19: ”laasti”
—
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO ja väliintulija vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä saman asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, rikkomista.
Kantaja väittää, että valituslautakunta teki virheen, kun se katsoi, ettei kiteinen kalsiumkarbonaatti ole samankaltainen kuin riidanalaisen tavaramerkin kattamat tavarat, jotka kuuluvat luokkiin 2 ja 19 ja vastaavat seuraavaa kuvausta: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet, raa’at luonnonhartsit” ja ”laasti”.
Kantajan mukaan kiteistä kalsiumkarbonaattia käytetään yleensä täyteaineena riidanalaisen tavaramerkin kattamien tuotteiden valmistuksessa, ja se on joidenkin näiden tuotteiden välttämätön komponentti. On tavallista, että taloudellisesti keskenään sidoksissa olevat yritykset integroituvat vertikaalisesti ja alkavat myydä sekä itse lopputuotetta että sen komponentteja. Näin on myös nyt käsiteltävässä asiassa, ja kantajan asiakkaat eli kiteistä kalsiumkarbonaattia aikaisemmalla hyvin tunnetulla Calcilit‑tavaramerkillä ostavat maalinvalmistajat olisivat varmasti harmissaan todettuaan, että markkinoille on tullut Calcilit‑niminen maalimerkki. Valituslautakunnan toteamusta, jonka mukaan lopputuotteet ja muut kuin lopputuotteet eivät voi olla samankaltaisia, ei siten ole näytetty toteen.
Valituslautakunta ei myöskään ole ottanut huomioon sekaannusvaaraa niiden teollisuuden toimijoiden keskuudessa, jotka ostavat sekä kiteistä kalsiumkarbonaattia että maaleja ja muita pinnoitusaineita käyttääkseen niitä tuotteidensa valmistuksessa.
Kantaja kiistää riidanalaisessa päätöksessä esitetyn toteamuksen, jonka mukaan kiteinen kalsiumkarbonaatti olisi raaka-aine. Kantajan mukaan se on puolivalmiste, joka mukautuu eri ostajien tuotantovaatimuksiin. Tästä syystä kiteisen kalsiumkarbonaatin ja riidanalaisen tavaramerkin kattamien tuotteiden välillä on läheisempi yhteys kuin jälkimmäisten ja varsinaisten raaka-aineiden, kuten marmorin, välillä.
Ei myöskään ole näytetty toteen, että riidanalaisen tavaramerkin kattamat tuotteet olisivat lopputuotteita. Ne ovat välituotteita, joilla on teollisuudessa useita käyttötarkoituksia. Valituslautakunnan perustelu, jonka mukaan riidanalaisen tavaramerkin kattamat tuotteet on tarkoitettu loppukuluttajille ja aikaisemman tavaramerkin kattamat tuotteet teollisuuden ammattilaisille, on siten perusteeton. Kantajan mukaan päällekkäisyydet ovat mahdollisia, etenkin molempien tavaramerkkien kattamien tuotteiden ostajien välillä.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja raakojen luonnonhartsien välisestä vertailusta kantaja toteaa, että tuotteet ovat samankaltaisia, koska ne ovat toisiaan täydentäviä ja niillä on sama käyttötarkoitus, sillä molempia tuotteita käytetään liimojen valmistuksessa, ja ne on siten tarkoitettu samalle yleisölle.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja laastien osalta kantaja väittää, että ne ovat erittäin samankaltaiset, koska ensiksi mainittua käytetään usein jälkimmäisten komponenttina, ja että tämä pätee, vaikka tuotteet kuuluvat eri luokkiin.
Lopuksi kantaja väittää, että riidanalaisten tavaramerkkien välillä on sekaannusvaara, joka johtuu aikaisemman Calcilit‑merkin keskimääräisestä erottamiskyvystä, riidanalaisten tavaramerkkien merkittävästä samankaltaisuudesta ja tuotteiden selvästä samankaltaisuudesta. Se väittää, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisedellytykset täyttyvät ja että riidanalainen päätös on näin ollen kumottava.
EUIPO kiistää kantajan väitteet.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja ”maalien, vernissojen, lakkojen, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteiden, väriaineiden ja peittausaineiden” välisestä vertailusta EUIPO ensinnäkin toteaa, että vaikka ensiksi mainittu voikin olla jälkimmäisten komponentti, koska se on raaka-aine ja jälkimmäiset ovat lopputuotteita, nämä tuotteet eivät kuitenkaan liity riittävän läheisesti toisiinsa, jotta niitä voitaisiin pitää samankaltaisina. EUIPO kiistää kantajan väitteet, joiden mukaan kiteinen kalsiumkarbonaatti ei ole raaka-aine ja joiden mukaan riidanalaisen tavaramerkin kattamia tuotteita ei aina myydä lopputuotteina. Se väittää, ettei kyseessä olevia tuotteita voida pitää keskenään vaihdettavina eikä kilpailevina, koska ne ovat eriluonteisia. EUIPO lisää, että tuotteilla on myös eri käyttötarkoitus, koska ensiksi mainittua käytetään tavallisesti muiden tuotteiden valmistuksessa, kun taas jälkimmäisiä myydään tavallisesti loppukuluttajille koristelutarkoituksiin. EUIPO väittää, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jalostusprosessissa käsiteltävät raaka-aineet eroavat luonteeltaan ja käyttötarkoitukseltaan olennaisesti näitä raaka-aineita sisältävistä tai niillä päällystetyistä lopputuotteista ja että silloin, kun tuotteiden välillä on tämänkaltainen yhteys, niitä ei voida pitää toisiaan täydentävinä. Se lisää, ettei kantaja ole osoittanut, että on yrityksiä, jotka sekä valmistaisivat aikaisemman tavaramerkin kattaman tuotteen kaltaisia raaka-aineita että myisivät riidanalaisen tavaramerkin kattamien tuotteiden kaltaisia lopputuotteita. EUIPO kiistää kantajan väitteen, jonka mukaan kiteisen kalsiumkarbonaatin ostajat ovat osittain samoja kuin riidanalaisen tavaramerkin kattamien tuotteiden ostajat, ja väittää, että mahdolliset teollisuusasiakkaat ymmärtävät joka tapauksessa kyseisten tuotteiden erot.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja raakojen luonnonhartsien välisestä vertailusta EUIPO toteaa, että vaikka molempia tuotteita voidaankin käyttää välituotteina liima-aineiden valmistuksessa, niillä on eri käyttötarkoitus, koska ensiksi mainittua käytetään täyteaineena ja jälkimmäisiä sideaineina. Nämä tuotteet eivät myöskään ole toisiaan täydentäviä, eivätkä ne kilpaile keskenään.
Kiteisen kalsiumkarbonaatin ja laastien välisestä vertailusta EUIPO toteaa, että vaikka on totta, että ensiksi mainittu voi kuulua jälkimmäisten valmistusaineisiin, näiden tuotteiden luonne, käyttötarkoitus ja käyttötapa ovat erilaiset. Se lisää, että kiteisen kalsiumkarbonaatin ja ”maalien, vernissojen, lakkojen, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteiden, väriaineiden ja peittausaineiden” välisen vertailun yhteydessä esitetyt perustelut pätevät myös tässä.
EUIPO toteaa, että koska kyseessä olevat tuotteet eivät ole samankaltaisia, yksi sekaannusvaaran olemassaolon edellytyksistä jää täyttymättä ja että valituslautakunta on siten perustellusti hylännyt valituksen.
Väliintulija kiistää kantajan väitteet.
Se väittää muun muassa, että valituslautakunta on perustellusti katsonut, että kyseessä olevien tavaramerkkien kattamat tuotteet ovat erilaisia. Se huomauttaa kantajan lausuneen hallinnollisessa menettelyssä, että kiteinen kalsiumkarbonaatti on raaka-aine. Väliintulija väittää, että näin todellakin on, ja päättelee tästä, ettei kiteinen kalsiumkarbonaatti ole samankaltainen kuin riidanalaisen tavaramerkin kattamat tuotteet, koska viimeksi mainitut on tarkoitettu loppukuluttajille. Se viittaa unionin tuomioistuinten oikeuskäytäntöön, jonka mukaan se, että tuotetta käytetään jonkin toisen tuotteen valmistuksessa, ei ole riittävä peruste katsoa niiden olevan samankaltaisia. Väliintulija väittää, että riidanalaiset tuotteet eroavat toisistaan kohdeyleisöltään ja jakelukanaviltaan. Kantajan väitteelle kyseessä olevia eri tuotteita valmistavien yritysten mahdollisesta vertikaalisesta integraatiosta ei väliintulijan mukaan löydy tukea. Se viittaa perusteluihin, jotka valituslautakunta esitti päätelläkseen, etteivät kyseessä olevat tuotteet ole samankaltaisia. Väliintulija väittää, että valituslautakunta on aivan oikein sulkenut pois sekaannusvaaran mahdollisuuden kyseessä olevien tuotteiden välillä, koska niiden käyttötarkoitus, jakelukanavat, käyttäjät ja käyttötavat ovat erilaiset.
Alustavat huomautukset
Kyseessä olevat tuotteet
Aluksi on huomautettava, ettei kantaja riitauta valituslautakunnan päätelmiä, jotka koskevat aikaisemman tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä esitetyn näytön riittämättömyyttä siltä osin kuin on kyse luokkaan 19 kuuluvasta tuotteesta ”marmori rakeiden, jyvien ja jauheen muodossa”. Kantaja ei myöskään riitauta riidanalaisen päätöksen 31 kohdassa esitettyä toteamusta, jonka mukaan aikaisemman tavaramerkin kattamiin tuotteisiin on verrattava ainoastaan niitä riidanalaisen tavaramerkin kattamia luokkaan 2 kuuluvia tuotteita, jotka on jo rekisteröity, eikä kaikkia tätä luokkaa koskevan aakkosellisen luettelon nimikkeitä.
Lisäksi kantaja täsmentää vaatimuksissaan, että se vaatii riidanalaisen päätöksen kumoamista siltä osin kuin valituslautakunta on todennut, että aikaisemman tavaramerkin kattamat tuotteet ovat erilaisia kuin ne riidanalaisen tavaramerkin kattamat luokkiin 2 ja 19 kuuluvat tuotteet, jotka vastaavat seuraavaa kuvausta:
—
luokka 2: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet, raa’at luonnonhartsit”
—
luokka 19: ”laastit”.
Kantaja ei siis riitauta niitä valituslautakunnan päätelmiä, jotka koskevat riidanalaisen tavaramerkin kattamia ”lehtimetalleja ja metallijauheita maalaus-, koristus-, kirjapaino- ja taidetarkoituksiin”.
Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleisessä tuomioistuimessa on kannevaiheessa riitautettu riidanalaisen tavaramerkin osalta edellä 34 kohdassa mainitut tuotteet ja aikaisemman tavaramerkin osalta kiteinen kalsiumkarbonaatti.
Aikaisemman tavaramerkin tunnettuus
Kannekirjelmässään kantaja väittää, että sen aikaisempi Calcilit‑tavaramerkki on erittäin tunnettu kiteisen kalsiumkarbonaatin ostajien eli maalin-, kipsin- ja laastinvalmistajien keskuudessa, ja rinnastaa sen tässä yhteydessä Caparol-tavaramerkkiin, jota se väittää laajalti tunnetuksi maaleista, lakoista ja laasteista.
Nämä aikaisemman tavaramerkin tunnettuuden osoittamiseksi esitetyt perustelut on jätettävä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 188 artiklan perusteella tutkimatta, koska kyseisen artiklan mukaan asian käsittelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa liittyvillä asianosaisten toimittamilla kirjelmillä ei voida muuttaa oikeusriidan kohdetta siitä, mikä se oli valituslautakunnassa.
Hallinnollisessa menettelyssä kantaja, joka oli mitättömyysvaatimuksensa perusteluissa viitannut aikaisemman tavaramerkkinsä tunnettuuteen, nimittäin ilmoitti 28.3.2012 päivätyllä kirjeellä nimenomaisesti, ettei se vetoakaan vaatimuksensa tueksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan.
Sekaannusvaara
Asetuksen N:o 207/2009 53 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä saman asetuksen 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, mukaan aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta EU-tavaramerkkiä ei rekisteröidä, jos sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi, samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten oleva tavaramerkki, sen alueen yleisön keskuudessa, jolla aikaisempi tavaramerkki on suojattu, on sekaannusvaara.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaara on olemassa, jos yleisö saattaa luulla, että kyseiset tavarat tai palvelut ovat peräisin samasta yrityksestä tai taloudellisesti keskenään sidoksissa olevista yrityksistä. Saman oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaraa on arvioitava kokonaisuutena sen mukaan, kuinka kohdeyleisö mieltää kyseessä olevat merkit ja tavarat tai palvelut, ja ottaen huomioon kaikki tekijät, joilla on merkitystä kyseisessä yksittäistapauksessa, erityisesti merkkien samankaltaisuuden ja niiden tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden, joita varten merkkejä käytetään, välinen keskinäinen riippuvuus (ks. tuomio 29.9.1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 9.7.2003, Laboratorios RTB v. SMHV – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sekaannusvaaran kokonaisarviointi nimittäin merkitsee huomioon otettavien tekijöiden ja erityisesti tavaramerkkien samankaltaisuuden ja niiden tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden, joita varten nämä tavaramerkit on tarkoitettu, tiettyä keskinäistä riippuvuutta. Niinpä kyseisten tavaroiden tai palvelujen vähäisen samankaltaisuuden saattaa korvata niitä varten tarkoitettujen tavaramerkkien merkittävä samankaltaisuus ja päinvastoin (tuomio 29.9.1998, Canon,
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
,
kohta ja tuomio 14.12.2006, Mast‑Jägermeister v. SMHV – Licorera Zacapaneca (VENADO kehyksessä),
T‑81/03, T‑82/03 ja T‑103/03
,
EU:T:2006:397
,
kohta).
Kohdeyleisö
Oikeuskäytännön mukaan sekaannusvaaran kokonaisarvioinnissa on otettava huomioon asianomaisen tuoteryhmän tavanomaisesti valistunut sekä kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja. On myös syytä ottaa huomioon se, että keskivertokuluttajan tarkkaavaisuusaste voi vaihdella kyseisten tavaroiden tai palvelujen tyypin mukaan (ks. tuomio 13.2.2007, Mundipharma v. SMHV – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on huomattava, että tavaroiden vertailussa on otettava huomioon ainoastaan kyseessä olevien tavaroiden yhteinen yleisö. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kohdeyleisö muodostuu nimittäin kuluttajista, jotka saattavat käyttää sekä aikaisemman tavaramerkin suojaamia tavaroita että riidanalaisen tavaramerkin kattamia tavaroita (tuomio 24.5.2011, ancotel v. SMHV – Acotel (ancotel.),
T‑408/09
, ei julkaistu,
EU:T:2011:241
,
kohta; tuomio 4.2.2013, Hartmann v. SMHV – Protecsom (DIGNITUDE),
T‑504/11
, ei julkaistu,
EU:T:2013:57
,
kohta; tuomio 2.10.2013, Cartoon Network v. SMHV – Boomerang TV (BOOMERANG),
T‑285/12
, ei julkaistu,
EU:T:2013:520
,
kohta; tuomio 26.6.2014, Basic v. SMHV – Repsol YPF (basic),
T‑372/11
,
EU:T:2014:585
,
kohta ja tuomio 22.1.2015, Novomatic v. SMHV – Simba Toys (AFRICAN SIMBA),
T‑172/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:40
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että ammattilaisyleisö ja etenkin kyseisen teollisuudenalan ammattilaisyleisö muodostaa ainoan yleisön, joka saattaa käyttää aikaisemman tavaramerkin kattamaa tuotetta eli kiteistä kalsiumkarbonaattia. Kuten jo tuotteen nimikkeestä ja asiaosaisten lausumista ilmenee, kiteistä kalsiumkarbonaattia käytetään täyteaineena useiden tuotteiden, erityisesti muovin, paperin, pinnoitteiden, maalien ja laastien valmistuksessa. On riidatonta ja myös riidanalaisesta päätöksestä lähtökohtaisesti ilmenee, ettei kiteistä kalsiumkarbonaattia ole tarkoitettu yksityishenkilöille eikä muiden alojen kuin teollisuusalan ammattilaisille.
Tästä seuraa, että sekaannusvaaran arvioinnissa kohdeyleisö on joka tapauksessa rajattava pelkästään kyseisen teollisuudenalan ammattilaisyleisöön.
Näiden alustavien toteamusten jälkeen on kohdeyleisön olemassaolon toteamiseksi vielä selvitettävä, käyttääkö kyseisen teollisuudenalan ammattilaisyleisö myös riidanalaisen tavaramerkin kattamia tuotteita, ja jos käyttää, niin missä määrin.
Kuten jäljempänä todetaan, valituslautakunnan, joka ei ole nimenomaisesti käsitellyt kohdeyleisön määrittämistä, ei voida katsoa arvioineen tätä kysymystä tyydyttävästi vertaillessaan kyseessä olevia tavaroita, ja tämä pätee ainakin osaan niistä.
Kanteen tutkimista jatketaan tarkastelemalla tavaroiden vertailua, jota valituslautakunta on käsitellyt suoraan.
Tavaroiden vertailu
– Maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet
Riidanalaisen päätöksen 33–37 kohdassa valituslautakunta lähinnä toteaa esitettyään tiettyjä vertailtujen tuotteiden luonteeseen ja käyttötarkoitukseen liittyviä toteamuksia, että kiteinen kalsiumkarbonaatti on erilainen kuin ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet ja peittausaineet”, koska kiteinen kalsiumkarbonaatti on raaka-aine, kun taas jälkimmäiset ovat lopputuotteita, ja koska kiteinen kalsiumkarbonaatti on tarkoitettu teollisuuskäyttöön ja lopputuotteiden valmistukseen, kun taas ”maaleja, vernissoja, lakkoja, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteita, väriaineita ja peittausaineita” ostavat lähinnä kuluttajat, ammattilaiset tai suuri yleisö käyttääkseen niitä koristelussa ja suojauksessa.
Näistä arvioista on kuitenkin todettava, että tuotteen määrittely lopputuotteeksi ei ensinnäkään sulje pois sen käyttöä toisen tuotteen teollisessa valmistuksessa käytettävänä ainesosana, raaka-aineena tai komponenttina. Lopputuotteen käsitteellä tarkoitetaan myytäväksi valmista tuotetta. Siihen voivat siis sisältyä myös teollisuusasiakkaille myytävät tuotteet. Vaikka tätä käsitettä käytetäänkin suppeammassa merkityksessä tarkoittamaan jalostamattomista raaka-aineista valmistettuja tuotteita, sillä ei sittenkään voida perustella valituslautakunnan toteamuksia. On nimittäin todettava, että tällainen teollisuusvalmiste voi hyvin olla jonkin toisen valmisteen ainesosa, raaka-aine tai komponentti.
Näin ollen se, että valituslautakunta on määritellyt ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet ja peittausaineet” lopputuotteiksi, ei missään tapauksessa voi sulkea pois sitä, että näitä tuotteita voidaan käyttää muiden tuotteiden teollisessa valmistusprosessissa. Se, että maaleja, vernissoja tai lakkoja voidaan myydä sekä yksityishenkilöille että rakennusalan maalausyrityksille, ei siis sulje pois samoihin nimikkeisiin kuuluvien tuotteiden myyntiä teollisuusasiakkaille muiden tuotteiden valmistusta varten.
Valituslautakunta ei ole vakuuttava, kun se ehdottomasti ja yleisesti toteaa, että ”maaleja, vernissoja, lakkoja, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteita, väriaineita ja peittausaineita” ostavat ”pääasiallisesti” muut kuin teolliset kuluttajat käyttääkseen niitä koristelussa ja suojauksessa.
On tietenkin huomattava, että näistä tuotteista ”maaleja, vernissoja, lakkoja ja ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteita” ostavat ja käyttävät muut kuin teolliset kuluttajat, kuten rakennusten pintakäsittelyn alalla toimivat maalausyritykset ja remontoivat yksityishenkilöt.
Tällä maalausyrityksiin ja suureen yleisöön liittyvällä notorisella seikalla ei kuitenkaan ole mitään yhteyttä kyseiseen teollisuudenalaan, eikä se kerro mitään tuotteista, joita tällä alalla saatetaan käyttää. Siitä ei siis voida päätellä, etteivätkö näitä tuotteita käyttäisi myös teollisuusasiakkaat.
Koska sekaannusvaaran arvioinnissa kohdeyleisö on joka tapauksessa rajattava pelkästään kyseisen teollisuudenalan ammattilaisyleisöön (ks. edellä 46 kohta), valituslautakunnan ratkaistavana oli ainoastaan kysymys siitä, saattavatko teollisuuden ammattilaiset, jotka kiistatta ovat kiteisen kalsiumkarbonaatin käyttäjiä, käyttää myös nimikkeen ”maalit, vernissat, lakat ja ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet” tuotteita omien tuotteidensa valmistuksessa.
Nämä toteamukset pätevät varsinkin ”väriaineisiin” ja ”peittausaineisiin”, sillä koska nämä tuotteet ovat lähtökohtaisesti teknisempiä kuin monet maalit, vernissat ja lakat, ei ole yleisesti tunnettua, että ne on tarkoitettu – kuten valituslautakunta lähinnä totesi – maalausyrityksille ja suurelle yleisölle.
Edellä esitetystä ilmenee, että riidanalaisen päätöksen 34–37 kohdassa valituslautakunta lähinnä päättelee kysymystä konkreettisesti tutkimatta ja merkityksettömiin ja kyseenalaisiin seikkoihin tukeutuen, että kiteistä kalsiumkarbonaattia ostavat teollisuusasiakkaat eivät ole ”maalien, vernissojen, lakkojen, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteiden, väriaineiden ja peittausaineiden” kuluttajia.
Kantaja on siis aivan perustellusti moittinut valituslautakuntaa siitä, ettei se ottanut huomioon sitä, että kiteistä kalsiumkarbonaattia käyttävät teollisuuden ammattilaiset ostavat myös maaleja ja muita pinnoitusaineita käyttääkseen niitä lopputuotteidensa valmistuksessa. Tämä moite, jonka kantaja esittää mainiten esimerkkinä – jota ei ole kiistetty – muoviteollisuuden ammattilaiset, pätee asianosaisten esittämien lausumien perusteella myös paperi-, maali- ja laastiteollisuuden ammattilaisiin.
Koska valituslautakunta ei ensin määritellyt asianmukaisesti kohdeyleisöä sekaannusvaaran arvioimiseksi kiteisen kalsiumkarbonaatin ja tuotteiden ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet” välillä, se on merkityksettömien ja kyseenalaisten seikkojen perusteella todennut, etteivät nämä tuotteet ole samankaltaisia kuin kiteinen kalsiumkarbonaatti.
Näin ollen ainoa kanneperuste, johon kantaja vetoaa riidanalaisen merkin kattamien tuotteiden ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet” osalta, on hyväksyttävä ja riidanalainen päätös on kumottava näiden tuotteiden osalta.
– Raa’at luonnonhartsit
Riidanalaisen päätöksen 39 kohdassa valituslautakunta toteaa, että raa’oilla luonnonhartseilla on eri luonne, käyttötarkoitus ja käyttötavat kuin kiteisellä kalsiumkarbonaatilla. Valituslautakunta huomauttaa, että nämä hartsit ovat tietyistä puista erittyviä tahmeita ja sitkeitä, helposti syttyviä ja ei-vesiliukoisia aineita, joita käytetään vernissojen ja lakkojen valmistuksessa. Se katsoo, että vaikka molemmat kyseessä olevat tuotteet ovat raaka-aineita, joita voidaan käyttää vernissojen tai liimojen valmistuksessa, niillä on hyvin erilainen käyttötarkoitus eli toista käytetään antamaan liimautuvuutta tai tarttuvuutta ja toista lisätään täyteaineeksi tuotteiden sakeuttamiseksi, liuottamiseksi tai sitkaisuuden muuttamiseksi.
Valituslautakunta on lisäksi todennut, että puista ja muista kasveista uutettavia luonnonhartseja valmistavat yleensä eri yritykset kuin kiteistä kalsiumkarbonaattia, joka tehdään kiviaineksesta. Nämä tuotteet eivät myöskään ole toisiaan täydentäviä. Niillä on täysin eri käyttötarkoitus, eivätkä ne kilpaile keskenään. Näin ollen valituslautakunta totesi, että kiteinen kalsiumkarbonaatti ja raa’at luonnonhartsit eivät ole samankaltaisia (riidanalaisen päätöksen 40 kohta).
Kantaja väittää, että kiteinen kalsiumkarbonaatti ja raa’at luonnonhartsit liittyvät niin läheisesti toisiinsa, että niitä voitaisiin helposti pitää samankaltaisina. Kumpaakin nimittäin käytetään välituotteena liima-aineiden valmistuksessa. Ne ovat toisiaan täydentäviä, ja niillä on myös sama tarkoitus eli liima-aineiden valmistus. Näin ollen myös niiden ostajat ovat samat.
Ensinnäkin on huomautettava, että toisin kuin valituslautakunnan tuotteista ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet” esittämät arvioinnit, joita edellä tarkasteltiin, sen kiteisen kalsiumkarbonaatin ja raakojen luonnonhartsien välisestä vertailusta esittämät arvioinnit on perustellusti esitetty pelkästään kohdeyleisön eli teollisuuden ammattilaisyleisön kannalta. Riidanalaisessa päätöksessä on nimittäin kyse ainoastaan näiden tuotteiden käytöstä liima-aineiden valmistuksessa eli niiden teollisesta käytöstä.
Toiseksi on huomautettava, että – toisin kuin valituslautakunnan riidanalaisen päätöksen 33–38 kohdassa tarkastelemia tuotteita, joiden yhtenä mahdollisena komponenttina on kiteinen kalsiumkarbonaatti, tai osaa niistä – kiteistä kalsiumkarbonaattia ei käytetä raakojen luonnonhartsien valmistuksessa, sillä ne ovat nimensä mukaisesti luonnon raaka-aineita.
Kolmanneksi ei voida vakavasti kiistää, että valituslautakunnan riidanalaisen päätöksen 39 kohdassa perustellusti esittämistä ja edellä 62 kohdassa mieleen palautetuista syistä raa’at luonnonhartsit ja kiteinen kalsiumkarbonaatti ovat luonteeltaan ja käyttötarkoitukseltaan hyvin erilaisia tuotteita. Ne eivät millään tavalla kilpaile keskenään. Sille kantajan väitteelle, jonka mukaan nämä tuotteet olisivat toisiaan täydentäviä, ei löydy mitään tukea.
Neljänneksi kantaja ei ole osoittanut vääräksi valituslautakunnan arviointia, jonka mukaan puista ja muista kasveista uutettavia luonnonhartseja valmistavat yleensä eri yritykset kuin kiteistä kalsiumkarbonaattia, joka tehdään kiviaineksesta.
Edellä esitetyn perusteella se kantajan mainitsema seikka, että sama yleisö käyttäisi näitä tuotteita saman tuotteen eli liima-aineiden valmistukseen, ei riitä perusteeksi toteamukselle, jonka mukaan nämä tuotteet ovat asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla samanlaisia. Teollisuuden ammattikäyttäjistä muodostuva kohdeyleisö kykenee vaikeuksitta käsittämään, että nämä tuotteet, vaikka niitä kumpaakin käytetään liima-aineiden teollisessa valmistuksessa, ovat kuitenkin täysin erilaisia.
Edellä esitetystä seuraa, että kantajan esittämä ainoa kanneperuste on hylättävä siltä osin kuin se koskee riidanalaisen tavaramerkin kattamia ”raakoja luonnonhartseja”.
– Laastit
Riidanalaisen päätöksen 41 kohdassa valituslautakunta toteaa, että laastit ovat ulkoseinien koristerappauksessa ja savuhormien eristyksessä käytettäviä tuotteita. Se huomauttaa, että vaikka on totta, että nämä tuotteet voivat sisältää yhtenä ainesosana kiteistä kalsiumkarbonaattia, niiden luonne, tarkoitus ja käyttötavat ovat erilaisia kuin sen. Laasteja käytetään rakennusalalla koristelutarkoituksiin, kun taas kiteinen kalsiumkarbonaatti on raaka-aine, jota lisätään eri lopputuotteisiin vähentämään kalliimpien sideaineiden kulutusta tai lujittamaan tai parantamaan sekoiteaineiden tiettyjä ominaisuuksia. Lisäksi laasteja eivät tuota tai valmista samat yritykset, eikä niitä myöskään ole tarkoitettu samantyyppisille kuluttajille. Näin ollen valituslautakunta totesi, että nämä tuotteet ja kiteinen kalsiumkarbonaatti eivät ole samankaltaisia.
Kantaja kiistää valituslautakunnan näkemyksen ja väittää, että kiteinen kalsiumkarbonaatti ja laastit ovat erittäin samankaltaisia. Nimikkeeseen ”laasti” sisältyvät kalkkipohjaiset laastit nimittäin koostuvat pääosin täyteaineena käytetystä kalkista, ja kalkki on kalsiumkarbonaatin synonyymi. Kipsitahna voi sisältää jopa 70 prosenttia kalsiumkarbonaattia. Myös laastien täyteaineena käytetty kalsiumkarbonaatti on kiteistä kalsiumkarbonaattia.
On huomattava, että vaikka kantaja väittää – eikä tätä väitettä ole kiistetty –, että laasteihin sisältyy kiteistä kalsiumkarbonaattia sisältäviä tuotteita, se ei kuitenkaan kiistä valituslautakunnan arviointia, jonka mukaan laastien kohdeyleisö on eri kuin kiteisen kalsiumkarbonaatin.
Siten ei ole kiistetty, että kiteinen kalsiumkarbonaatti on yksinomaan teollisuuden ammattilaisyleisölle tarkoitettu tuote, jota tässä tapauksessa käytetään laastien valmistuksessa, kun taas saman teollisuuden valmistamat laastit on tarkoitettu rakennusyrityksille ja tapauksen mukaan suurelle yleisölle.
Näissä olosuhteissa, joista ilmenee, ettei kiteisen kalsiumkarbonaatin kohdeyleisö ole sama kuin laastien, valituslautakunta on aivan oikein katsonut, ettei näitä tuotteita voida pitää asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla samankaltaisina.
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteellä, jonka mukaan kipsin ja muiden laastien valmistajille, joille kantaja on toimittanut Calcilit‑merkkistä kiteistä kalsiumkarbonaattia, syntyy niiden nähdessä kolmannen yrityksen markkinoivan laasteja samannimisellä tavaramerkillä väistämättä se mielikuva, että yksi ja sama liiketaloudellisesti vertikaalisesti integroitunut valmistaja on ryhtynyt valmistamaan ja myymään sekä kiteistä kalsiumkarbonaattia että kiteiseen kalsiumkarbonaattiin pohjautuvia laasteja samalla yhteisellä tuotemerkillä.
Tässä väitteessä nimittäin sivuutetaan edellä 44 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, jonka mukaan kohdeyleisö, joka on otettava huomioon kyseessä olevien tuotteiden vertailussa, muodostuu kuluttajista, jotka saattavat käyttää sekä aikaisemman tavaramerkin suojaamia tavaroita että riidanalaisen tavaramerkin kattamia tavaroita. Kantaja ei kuitenkaan ole osoittanut tai edes väittänyt, että laastialan teollisuusyritykset, jotka käyttävät tuotannossaan kiteistä kalsiumkarbonaattia, käyttäisivät samassa tuotannossa myös laasteja.
Edellä esitetyn perusteella ainoa kanneperuste, johon kantaja on vedonnut riidanalaisen tavaramerkin kattamien laastituotteiden osalta, on hylättävä.
Päätelmä
Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, kanne on hyväksyttävä osittain ja riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin valituslautakunta on katsonut, etteivät riidanalaisen tavaramerkin kattamat tuotteet ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet” ole samankaltaisia kuin kiteinen kalsiumkarbonaatti. Kanne hylätään muilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Työjärjestyksen 134 artiklan 3 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Unionin yleinen tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omista kuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan suhteellinen osuus vastapuolen kuluista, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi.
Koska nyt käsiteltävässä asiassa kukin asianosaisista on hävinnyt asian osittain, kunkin niistä on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) neljännen valituslautakunnan 4.9.2014 antama päätös (asia R 753/2013-4) kumotaan seuraavien riidanalaisen tavaramerkin kattamien tavaroiden osalta: ”maalit, vernissat, lakat, ruosteenesto- ja puunsuojavalmisteet, väriaineet, peittausaineet”.

2)
Kanne hylätään muilta osin.

3)
Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbh, EUIPO ja Materis Paints Italia SpA vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Julistettiin Luxemburgissa 19 päivänä heinäkuuta 2016.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.