CELEX: 62020TJ0165
Arbitražinė išlyga
Tarptautinis EUCAP Somalia sutartininkas
Bendros užsienio ir saugumo politikos misija
Terminuotos darbo sutarties nutraukimas per išbandymo laikotarpį
Pranešimas apie sutarties nutraukimą registruotu laišku su gavimo patvirtinimu
Išsiuntimas nurodant ne visą adresą
Vidaus skundo pateikimo termino pradžios data prieš pareiškiant ieškinį teisme
Taikytinos teisės nustatymas
Imperatyvios nacionalinės darbo teisės normos
Išbandymo sąlygos negaliojimas
Netinkamas pranešimas apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo
Kompensacinė išmoka už įspėjimo dėl atleidimo iš darbo laikotarpį
Darbo užmokesčio mokėjimas atgaline data
Priešieškinis

)
SESV 272 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovas JC prašo, pirma, pripažinti negaliojančiais 2019 m. lapkričio 4 d. raštą (toliau – 2019 m. lapkričio 4 d. raštas) ir 2019 m. gruodžio 3 d. raštą (toliau – 2019 m. gruodžio 3 d. raštas) (toliau kartu – pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentai), kuriais
EUCAP Somalia
pranešė jam apie savo sprendimą nutraukti su juo sudarytą darbo sutartį, ir prireikus 2020 m. sausio 24 d. sprendimą, kuriuo
EUCAP Somalia
atmetė jo vidaus nedrausminį skundą (toliau – 2020 m. sausio 24 d. sprendimas), pateiktą dėl sprendimo nutraukti su juo sudarytą darbo sutartį, apie kurį buvo pranešta 2019 m. gruodžio 3 d. raštu, ir, antra, įpareigoti
EUCAP Somalia
atgaline data sumokėti jam darbo užmokestį iki jų sutartinių darbo santykių galutinio, tinkamo ir teisėto nutraukimo dienos.
I.

Ginčo aplinkybės
EUCAP Somalia
, buvusi EUCAP NESTOR, yra Europos Sąjungos misija, susijusi su bendra užsienio ir saugumo politika (BUSP), įsteigta 2012 m. liepos 16 d. Tarybos sprendimu 2012/389/BUSP dėl Europos Sąjungos pajėgumų stiprinimo [Somalyje misijos (
EUCAP Somalia
)] (
OL L 187, 2012, p. 40
), priimtu taikant ESS V antraštinės dalies 2 skyrių, kuriame reglamentuojama BUSP. Pagal Sprendimo 2012/389, iš dalies pakeisto 2020 m. gegužės 18 d. Tarybos sprendimu (BUSP) 2020/663 (
OL L 157, 2020, p. 1
), 2 straipsnį
EUCAP Somalia
tikslas – padėti Somaliui stiprinti jūrų saugumo gebėjimus, kad jis galėtų veiksmingiau užtikrinti jūrų teisės vykdymą.
2019 m. liepos 25 d.
EUCAP Somalia
Žmogiškųjų išteklių tarnybai pateikus pasiūlymą įdarbinti ieškovą, šis buvo įdarbintas administravimo ir finansų vadovu pagal terminuotą darbo sutartį (toliau – sutartis), kurią 2019 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė
EUCAP Somalia
misijos vadovas (toliau – misijos vadovas) ir tų pačių metų rugpjūčio 21 d. – ieškovas.
Sutarties 17.1 straipsnyje buvo nustatyta, kad ieškovas pradėjo eiti pareigas 2019 m. rugsėjo 8 d., ir numatyta, kad ši sutartis sudaryta dvylikos mėnesių laikotarpiui su galimybe ją automatiškai pratęsti. Be to, sutarties 17.2 straipsnyje buvo numatyta išbandymo laikotarpio sąlyga, išdėstyta taip:
„Išbandymo laikotarpis yra trys (3) mėnesiai. Išbandymo laikotarpiu arba jam pasibaigus, darbuotojas atleidžiamas iš darbo, jeigu neparodė pakankamų profesinių gebėjimų. Jei darbuotojas sutarties pasirašymo metu dirbo tose pačiose pareigose, išbandymo laikotarpis netaikomas.“
Sutarties 18.1 straipsnyje buvo numatyta, kad „sutartį gali nutraukti darbdavys arba darbuotojas, apie tai raštu įspėjęs darbuotoją prieš vieną mėnesį ir nurodęs nutraukimo priežastį. Prieš priimant tokį sprendimą darbuotoją turi išklausyti misijos vadovo pavaduotojas, o misijos vadovas turi būti nuolat informuojamas.“
Sutarties 21.1 straipsnyje buvo nustatyta, kad „darbuotojas gali pateikti darbdaviui vidaus skundą dėl jo interesus pažeidžiančio akto per [vieno] mėnesio laikotarpį nuo to akto priėmimo dienos <...>. Prieš priimant sprendimą darbuotojas turi būti išklausytas misijos vadovo pavaduotojo, o misijos vadovas turi būti nuolat informuojamas“.
Sutarties 22.1 straipsnyje buvo numatyta, kad „ginčai, kylantys iš sutarties arba susiję su ja, pagal [SESV] 272 straipsnį priklauso Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai“. Be to, sutarties 22.2 straipsnyje buvo nustatyta, kad „prieš pareiškiant ieškinį Europos Sąjungos Teisingumo Teisme turi būti išnaudota sutarties [21] straipsnyje numatyta nedrausminė vidaus skundo procedūra“.
Vykstant įdarbinimui ieškovas 2019 m. rugpjūčio 9 d. pateikė
EUCAP Somalia
savo gydančio gydytojo 2019 m. liepos 31 d. išduotą medicininę pažymą, kurioje nurodyta, kad jo „sveikatos būklė yra gera“ ir kad jis gali „dirbti bet kurioje pasaulio vietoje“. Be to, 2019 m. rugpjūčio 10 d. jis pateikė
EUCAP Somalia
įvairias ranka užpildytas administracines formas, iš kurių dvi buvo susijusios, pirma, su asmeniniais kontaktiniais duomenimis ir, antra, su jo sveikatos būkle.
Konkrečiai kalbant apie su sveikatos būkle susijusią formą, pažymėtina, kad prie šios formos pridėtame klausimyne apie sveikatą ieškovas nurodė, kad 2016 m. jam buvo atlikta inksto transplantacija ir kad jam reguliariai kas ketvirtį užtikrinama medicininė priežiūra. Be to, jis nurodė, kad jo medicininė išvada yra labai gera ir kad jis vartoja penkių pavadinimų vaistus. Be to, jis patvirtino, kad nesirgo ir neserga inkstų liga ir kad serga antriniu diabetu, kuris yra stebimas gydytojų. Ieškovas patvirtino, kad į klausimyno apie sveikatą klausimus atsakė išsamiai, teisingai ir tiek, kiek jam žinoma. Jis įsipareigojo nedelsdamas informuoti medicinos skyrių apie bet kokį galimą pasikeitimą, susijusį su pateiktais medicininiais duomenimis.
2019 m. rugsėjo 6 d. departamento „Parama misijai“ vadovė išsiuntė ieškovui elektroninį laišką, jame informavo, kad dėl nenumatytų aplinkybių jo paskyrimo įgyvendinimas sustabdomas. Jame patikslinta, kad bus toliau mokamas atlyginimas, atitinkantis pagal sutartį sutartą mokėjimą.
2019 m. rugsėjo 7 d. ieškovas atsakė jai elektroniniu laišku, pabrėždamas, kad medicininės priežastys nepateisina šio sustabdymo. Ieškovas pažymėjo, kad tą pačią dieną gavo
EUCAP Somalia
medicinos tarnybos pareigūno pranešimą, kuriame buvo prašoma užpildyti privalomą informaciją, reikalingą medicininiam jo paskyrimo parengimui, ir į jį atsakė. Jis priminė, kad 2019 m. rugpjūčio 10 d. jau pateikė tinkamai užpildytą klausimyną apie sveikatą, kuris pridėtas prie sveikatos būklės formos. Ieškovas pabrėžė, kad per įdarbinimo procedūrą, kuri prasidėjo 2019 m. kovo mėn., jis pateikė visą
EUCAP Somalia
prašomą informaciją.
2019 m. rugsėjo 15 d. elektroniniu laišku departamento „Parama misijai“ vadovė pranešė ieškovui negalinti pateikti išsamių paaiškinimų ir nurodė, kad misijos vadovas svarsto jo paskyrimo klausimą, siekdamas laikytis jam tenkančios rūpestingumo pareigos
EUCAP Somalia
darbuotojų atžvilgiu.
2019 m. rugsėjo 17 d. ieškovo advokatė išsiuntė
EUCAP Somalia
adresuotą elektroninį laišką, siekdama, kad pastaroji patvirtintų, jog mokės jam atlyginimą ir atitinkamus dienpinigius, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl jo paskyrimo.
2019 m. rugsėjo 24 d. medicinos ekspertas pateikė
EUCAP Somalia
medicinos tarnybos pareigūnui išvadą dėl sveikatos sąlygų ir ribotų galimybių naudotis medicinos ištekliais Somalyje, įskaitant medicinines kliūtis siųsti į Somalio teritoriją (būtent į Garovę (Somalis)) bet kurį asmenį, kuriam visą gyvenimą taikomas sudėtingas gydymas vaistais, įskaitant imunosupresantus, kasdienes insulino injekcijas dėl diabeto ar dėl bet kurios kitos lėtinės ligos, reikalaujančios reguliarios gydytojo priežiūros.
2019 m. rugsėjo 25 d. misijos vadovo pavaduotojas elektroniniu laišku išsiuntė ieškovui raštą, jame iš esmės paaiškino, kad misijos vadovas, vadovaudamasis pateikta informacija apie bendrą medicininę situaciją Somalyje ir laikydamasis rūpestingumo pareigos
EUCAP Somalia
darbuotojų atžvilgiu, yra labai susirūpinęs dėl sutarties vykdymo, atsižvelgiant į ieškovo užpildytuose klausimynuose apie sveikatą aprašytą savo fizinę būklę ir į tai, kad šiaurinėje Somalio dalyje prieinama medicininė pagalba yra labai ribota. Jis pakvietė ieškovą per pokalbį aptarti planuojamo paskyrimo, galinčio kelti realų ir didelį pavojų jo sveikatai, sąlygas.
Tą pačią dieną ieškovas pateikė
EUCAP Somalia
Žmogiškųjų išteklių tarnybai formą, joje nurodė savo banko sąskaitos, į kurią turi būti pervedamas jo atlyginimas, duomenis; šioje formoje nurodytas jo adresas kartu su namo numeriu.
2019 m. spalio 14 d. įvyko ieškovo, jo advokatės, misijos vadovo pavaduotojo, Civilinių operacijų planavimo ir vykdymo centro (toliau – CPCC) medicinos tarnybos pareigūno, CPCC teisės tarnybos ir
EUCAP Somalia
teisininko susitikimas, per kurį ieškovui buvo pristatyta medicinos infrastruktūros Somalyje situacija bei su misija susijusi rūpestingumo pareiga ir išdėstytos galimo sutarties nutraukimo priežastys. Po susitikimo ieškovui buvo pranešta, kad
EUCAP Somalia
su juo susisieks per savaitę.
2019 m. lapkričio 4 d. raštu, išsiųstu tų pačių metų lapkričio 8 d. registruotu laišku su gavimo patvirtinimu, misijos vadovas pranešė ieškovui apie sprendimą nutraukti sutartį, laikantis vienos savaitės įspėjimo apie atleidimą iš darbo termino, kuris pradėtas skaičiuoti nuo 2019 m. lapkričio 18 d. Šis raštas ieškovui buvo išsiųstas adresu, kurį jis nurodė 2019 m. rugpjūčio 10 d. savo asmeninių kontaktinių duomenų formoje. Šiame adrese namo numeris nebuvo nurodytas.
2019 m. lapkričio 19 d. ieškovas elektroniniu paštu kreipėsi į misijos vadovo pavaduotoją, departamento „Parama misijai“ vadovę ir
EUCAP Somalia
Žmogiškųjų išteklių skyrių, prašydamas jam pateikti darbo pažymėjimą ir darbo užmokesčio už praėjusius du mėnesius lapelius.
2019 m. lapkričio 26 d. ieškovas per savo advokatę informavo
EUCAP Somalia
teisininką, kad
EUCAP Somalia
jau turi visą jo adresą, nes šis buvo nurodytas 2019 m. rugsėjo 25 d. pateiktoje banko sąskaitos duomenų formoje.
2019 m. gruodžio 3 d. raštu, išsiųstu tos pačios dienos registruotu laišku su gavimo patvirtinimu (jį ieškovas gavo tų pačių metų gruodžio 5 d.), misijos vadovas pranešė ieškovui apie
EUCAP Somalia
sprendimą nutraukti sutartį; sprendimas suformuluotas taip:
„Siekdami apsaugoti
[EUCAP Somalia]
teises ir interesus ir tuo atveju, jei keltumėte klausimą dėl 2019 m. lapkričio 8 d. sutarties [nutraukimo] rašto galiojimo, šiuo raštu Jus informuojame – pasilikdami visas teises ir nepripažindami teisinės atsakomybės – apie mūsų sprendimą nutraukti
EUCAP Somalia
ir Jūsų darbo santykius, laikantis vienos savaitės įspėjimo termino, kuris bus pradedamas skaičiuoti nuo 2019 m. gruodžio 9 d. (pirmadienis).“
2019 m. gruodžio 10 d.
EUCAP Somalia
teisininkas atsakė į 2019 m. lapkričio 26 d. ieškovo advokatės elektroninį laišką. Šiame atsakyme buvo nurodyta, kad misijos ir jos darbuotojų bendravimui naudojami tik asmeninių kontaktinių duomenų formoje nurodyti kontaktiniai duomenys. Taigi ieškovui buvo nurodyta, kad
EUCAP Somalia
turėjo teisę 2019 m. lapkričio 8 d. išsiųsti tų pačių metų lapkričio 4 d. raštą remdamasi tik šiais kontaktiniais duomenimis ir kad šiuo tikslu ji neprivalėjo atsižvelgti į vėlesnę banko duomenų formą. Šiame elektroniniame laiške
EUCAP Somalia
teisininkas pridūrė, kad jeigu ieškovas būtų norėjęs, kad jo kontaktiniai duomenys būtų papildyti asmeninių kontaktinių duomenų formoje, būtų turėjęs šią formą papildyti ir iš naujo išsiųsti misijai. Taigi, kaip nurodyta tame pačiame elektroniniame laiške, tai, kad minėti kontaktiniai duomenys buvo neišsamūs, yra ieškovo kaltė.
2019 m. gruodžio 16 d.
EUCAP Somalia
Žmogiškųjų išteklių tarnyba perdavė ieškovui darbo pažymėjimą, jame nurodyta, kad, pirma, sutartiniai darbo santykiai tęsėsi nuo 2019 m. rugsėjo 8 d. iki lapkričio 25 d. ir, antra, sutartis nebuvo įvykdyta.
2019 m. gruodžio 23 d. ieškovas per savo advokatę užginčijo šiame pažymėjime nurodytą darbo laikotarpį, pabrėždamas, kad jis gavo tik 2019 m. gruodžio 3 d. raštą, kuriame nustatytas vienos savaitės įspėjimo terminas, pradėtas skaičiuoti nuo tų pačių metų gruodžio 9 d. Jis pabrėžė šios informacijos svarbą, nes ji yra naudinga Belgijos nedarbo draudimo įstaigai deklaruojant tikslų darbo laikotarpį. Be to, jis paprašė, kad jam būtų pateikta 2019 m. lapkričio 4 d. rašto, kurio jis negavo, kopija.
2020 m. sausio 2 d. ieškovas per savo advokatę elektroniniu laišku, be kita ko, išsiųstu
EUCAP Somalia
personalo vadovui, einančiam misijos vadovo pavaduotojo pareigas, pateikė prašymą pagal sutarties 21 straipsnį, susijusį su nedrausminio vidaus skundo procedūra (toliau – vidaus skundas), dėl
EUCAP Somalia
sprendimo nutraukti sutartį – apie jį pranešta 2019 m. gruodžio 3 d. raštu.
2020 m. sausio 24 d. raštu (jį ieškovas gavo tų pačių metų sausio 31 d.)
EUCAP Somalia
personalo vadovas atmetė 2020 m. sausio 2 d. ieškovo prašymą, visų pirma atsisakydamas jį kvalifikuoti kaip vidaus skundą, nes jis nebuvo pateiktas per sutarties 21.1 straipsnyje nustatytą vieno mėnesio laikotarpį nuo ginčijamo akto dienos. Vis dėlto remdamasis „gero valdymo siekiu“ jis nurodė, kad sutinka atsakyti į ieškovo prašymą. Jis paaiškino, kad laikydamasis rūpestingumo pareigos privalo nutraukti sutartį su ieškovu dėl jo fizinio netinkamumo pareigoms, atsižvelgiant į jo sveikatos būklę ir medicinos infrastruktūros Somalyje padėtį.
II.

Šalių reikalavimai
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti 2019 m. lapkričio 4 d. raštą,
–
panaikinti 2019 m. gruodžio 3 d. raštą,
–
prireikus panaikinti 2020 m. sausio 24 d. sprendimą,
–
nurodyti
EUCAP Somalia
atgaline data iki galutinio, tinkamo ir teisėto darbo sutarties nutraukimo datos išmokėti ieškovui atlyginimą,
–
priteisti delspinigius pagal Europos Centrinio Banko (ECB) pagrindinėms refinansavimo operacijoms nustatytą normą, ją padidinus 3,5 procentinio punkto,
–
priteisti iš
EUCAP Somalia
bylinėjimosi išlaidas.
EUCAP Somalia
Bendrojo Teismo prašo:
–
pirmiausia atmesti visą ieškinį kaip nepriimtiną arba bet kuriuo atveju kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą,
–
papildomai ir remiantis priešieškiniu, pripažinti sutartį negaliojančia dėl sutikimo nebuvimo,
–
nepatenkinus pirmųjų reikalavimų ir remiantis priešieškiniu, nutraukti sutartį dėl
force majeure
aplinkybių, kurias sudaro su sveikata susijusios priežastys,
–
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
III.

Dėl teisės
Prieš pradedant nagrinėti ieškinį ir
EUCAP Somalia
pareikštą priešieškinį reikia išnagrinėti, ar Bendrasis Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą šioje byloje, ir nustatyti taikytiną teisę.
[
Praleista
]
B.

Dėl taikytinos teisės
Savo procesiniuose dokumentuose ir atsakydamas į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą ieškovas šiuo klausimu nurodo, kad, kai ieškinys pareiškiamas pagal arbitražinę išlygą, jam taikytina sutartyje nurodyta arba sutarties šalių pasirinkta nacionalinė teisė. Be to, jis nurodo, kad jo reikalavimui, kiek jis susijęs su sprendimu nutraukti darbo sutartį, taikytina materialinė darbo teisė. Šiuo klausimu jis pažymi, kad 2020 m. sausio 24 d. sprendime
EUCAP Somalia
rėmėsi Belgijos teise. Jis teigia neprieštaraujantis šios teisės taikymui aptariamiems sutartiniams santykiams pagal 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma I“) (
OL L 177, 2008, p. 6
; toliau – reglamentas „Roma I“) 3 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnio 1 dalį ar bent jau pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalį ir 8 straipsnio 4 dalį. Taigi ieškovas pirmiausia remiasi sutarties nuostatų ir Sąjungos teisės taikymu, o papildomai – Belgijos teisės, visų pirma 1978 m. liepos 3 d. Darbo sutarčių įstatymo (
Moniteur belge
, 1978 m. rugpjūčio 22 d., p. 9277) (toliau – Darbo sutarčių įstatymas), taikymu. Be to, ieškovas tvirtina, kad imperatyvios Belgijos teisės normos turi būti viršesnės už joms prieštaraujančias sutarties nuostatas.
EUCAP Somalia
savo ruožtu teigia, kad pirmiausia reikia taikyti savarankišką Sąjungos civilinių misijų, priskirtinų BUSP sričiai, teisę, t. y. sutartį, elgesio ir drausmės kodeksą ir standartines veiklos procedūras, kaip numatyta sutarties 1.1 straipsnyje. Ji taip pat remiasi Sąjungos teisės taikymu, o papildomai – sutarčiai taikytinos nacionalinės materialinės teisės, t. y. Belgijos teisės, kuri yra ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos teisė, taikymu pagal reglamentą „Roma I“, būtent pagal šio reglamento 8 straipsnio 4 dalį. Be to,
EUCAP Somalia
iš esmės nurodo, kad sutartyje numatytos situacijos atveju pirmenybė turi būti teikiama sutarties taikymui, todėl Bendrasis Teismas, kai jo jurisdikcija grindžiama SESV 272 straipsniu, neturi pagrindo netaikyti sutarties sąlygos, net jei ši sąlyga prieštarauja sutarčiai taikytinoms imperatyvioms nacionalinės teisės normoms.
Šalys patvirtino, kad sutarčiai taikytina nacionalinė materialinė teisė yra Belgijos teisė ir kad, siekiant išnagrinėti galimą
EUCAP Somalia
sutartinę atsakomybę, pirmiausia reikia taikyti sutarties ir jos priedų nuostatas, o sutartyje neaptartiems klausimams papildomai taikyti Belgijos teisę. Vis dėlto šalys dar kartą pakartojo savo nesutarimus dėl sutarčiai taikytinų imperatyvių nacionalinės teisės normų viršenybės joms prieštaraujančių sutarties nuostatų atžvilgiu.
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal SESV 340 straipsnio 1 dalį Sąjungos sutartinę atsakomybę reglamentuoja atitinkamai sutarčiai taikoma teisė.
Ginčai, kilę vykdant sutartį, iš esmės turi būti sprendžiami remiantis sutarties sąlygomis (žr. 2015 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Synergy Hellas / Komisija,
T‑106/13
,
EU:T:2015:860
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Sutarties aiškinimas atsižvelgiant į sutarčiai taikytinos nacionalinės teisės nuostatas pateisinamas tik tuo atveju, jei kyla abejonių dėl sutarties turinio ar tam tikrų jos sąlygų reikšmės arba kai vien pagal sutartį neįmanoma išspręsti visų ginčo aspektų. Taigi prašymo pagrįstumas turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į sutarties nuostatas, o remtis sutarčiai taikytina nacionaline teise reikia tik tuo atveju, jei pagal šias nuostatas negalima išspręsti ginčo (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 13 d. Sprendimo Talanton / Komisija,
T‑65/15
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:491
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto šis principas negali lemti to, kad sutarties sąlygų taikymas leistų šalims pažeisti imperatyvias taikytinos nacionalinės materialinės teisės normas, nuo kurių negalima nukrypti ir pagal kurias turi būti arba buvo vykdomos iš sutarties kylančios pareigos.
Be to, kai Sąjungos institucijos, įstaigos ar tarnybos vykdo sutartį, joms ir toliau taikomi įpareigojimai pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją (toliau – Chartija) ir bendruosius Sąjungos teisės principus (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
,
punktą). Jei šalys nusprendžia sutartyje pagal arbitražinę išlygą suteikti Sąjungos teismui jurisdikciją nagrinėti su šia sutartimi susijusius ginčus, šis teismas turi jurisdikciją nagrinėti ir galimus Chartijos ar bendrųjų Sąjungos teisės principų pažeidimus, nesvarbu, kokia taikytina teisė nurodyta toje sutartyje (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Inclusion Alliance for Europe / Komisija,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
,
punktas).
Jei sutartyje nieko nenurodyta, Sąjungos teismas prireikus turi nustatyti taikytiną teisę pagal reglamente „Roma I“ numatytas taisykles (šiuo klausimu žr. 2016 m. vasario 18 d. Sprendimo Calberson GE / Komisija,
T‑164/14
,
EU:T:2016:85
,
punktą).
Šiuo klausimu reglamento „Roma I“ 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Sutarčiai taikoma šalių pasirinkta teisė. Pasirinkimas turi būti tiksliai išreikštas ar aiškiai parodytas sutarties sąlygomis arba bylos aplinkybėmis. Šalys gali pasirinkti visai sutarčiai ar tik jos daliai taikytiną teisę.
2.   Šalys gali bet kuriuo metu susitarti sutarčiai taikyti kitą teisę, nei pagal pirmesnį šalių pasirinkimą pagal šį straipsnį ar kitas šio reglamento nuostatas taikyta teisė. Pakeitimai dėl taikytinos teisės, padaryti po sutarties sudarymo, neturi įtakos formaliam jos galiojimui pagal 11 straipsnį ir negali neigiamai paveikti trečiųjų šalių teisių.“
Reglamento „Roma I“ 8 straipsnis, taikomas individualioms darbo sutartims, suformuluotas taip:
„1.   Individualiai darbo sutarčiai taikoma pagal 3 straipsnį šalių pasirinkta teisė. Tačiau toks teisės pasirinkimas negali atimti iš darbuotojo apsaugos, kurią jam teikia nuostatos, nuo kurių negalima nukrypti susitarimu pagal teisę, kuri nepasirinkus teisės būtų taikoma šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalių pagrindu.
2.   Tiek, kiek šalys nepasirinko individualiai darbo sutarčiai taikytinos teisės, sutarčiai taikoma teisė valstybės, kurioje, o jei ši sąlyga netenkinama – iš kurios, darbuotojas vykdydamas sutartį įprastai atlieka darbą, teisė. Laikoma, kad valstybė, kurioje įprastai atliekamas darbas, nepasikeitė, jei darbuotas laikinai dirba kitoje valstybėje.
3.   Jei taikytinos teisės neįmanoma nustatyti pagal 2 dalį, sutarčiai taikoma valstybės, kurioje yra darbuotoją įdarbinusio verslo vieta, teisė.
4.   Jei iš aplinkybių visumos paaiškėja, kad sutartis glaudžiau susijusi su kita valstybe nei nurodyta 2 ar 3 dalyse, taikoma tos kitos valstybės teisė.“
Nagrinėjamu atveju sutartyje nenurodyta jai taikytina teisė. Vis dėlto šalys sutaria, kad sutarčiai taikytina nacionalinė teisė yra Belgijos teisė. Taigi vadovaujantis principais, kylančiais iš reglamento „Roma I“ 3 straipsnio, į kurį daroma nuoroda to reglamento 8 straipsnio 1 dalyje, Belgijos teisė yra sutarčiai taikytina nacionalinė teisė.
Bet kuriuo atveju, kaip teisingai teigia
EUCAP Somalia
, o ieškovas to neginčija, iš visų aplinkybių matyti, kad sutartis glaudžiau susijusi su Belgija. Tiesa, sutarties 5.1 straipsnyje numatyta vykdymo vieta buvo Garovės miestas. Vis dėlto neginčijama, kad sutartis nebuvo vykdoma faktinio paskyrimo vietoje Somalyje, kad ieškovas darbo laikotarpiu liko Belgijoje, kad jis yra Belgijos pilietis ir nuolat gyvena Belgijoje, kad įdarbinimo procedūra ir sutarties pasirašymas vyko Belgijoje, galiausiai, kad pagal nuolatinės gyvenamosios vietos kriterijų, taikomą nustatant pareigoms socialinės apsaugos srityje taikytiną teisę pagal sutarties 13 straipsnį, yra taikytina Belgijos teisė. Vadinasi, tuo atveju, jei reglamento „Roma I“ 8 straipsnio 4 dalį reikėtų taikyti vietoj šio sprendimo 43 punkte nurodytų sutarties nuostatų, Belgijos teisė išliktų sutarčiai taikytina nacionalinė teisė.
Šiomis aplinkybėmis, remiantis šio sprendimo 37 punkte nurodyta jurisprudencija, šis ginčas turi būti nagrinėjamas visų pirma remiantis sutartimi, o papildomai – Belgijos nacionaline teise tuo atveju, jei kiltų abejonių dėl sutarties turinio ar dėl tam tikrų jos nuostatų prasmės arba jei remiantis vien sutartimi būtų neįmanoma išspręsti visų ginčo aspektų. Be to, sutarties sąlygų taikymas negali leisti šalims pažeisti imperatyvių Belgijos teisės normų, nuo kurių negalima nukrypti ir pagal kurias turi būti arba buvo vykdomos iš sutarties kylančios pareigos.
C.

Dėl ieškinio
Ieškovo reikalavimai apima, pirma, prašymą pripažinti negaliojančiais pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentus ir prireikus 2020 m. sausio 24 d. sprendimą ir, antra, prašymą atlyginti žalą.
1.

Dėl ieškinio priimtinumo
EUCAP Somalia
nurodo du nepriimtinumu grindžiamus pagrindus: pirmasis susijęs su ieškinio aiškumo ir tikslumo stoka, o antrasis – su nepasinaudojimu sutartyje numatyta vidaus skundų teikimo procedūra.
[
Praleista
]
b)

Dėl nepriimtinumu grindžiamo pagrindo, susijusio su nepasinaudojimu vidaus skundų teikimo procedūra
EUCAP Somalia
teigia, kad šis ieškinys yra nepriimtinas, nes prieš jį pareikšdamas ieškovas nepateikė vidaus skundo per sutarties 21.1 straipsnyje numatytą vieno mėnesio laikotarpį, pradėtą skaičiuoti nuo 2019 m. lapkričio 4 d. rašto išsiuntimo dienos, t. y. nuo 2019 m. lapkričio 8 d. Taigi ieškovas nepasinaudojo sutarties 22.2 straipsnyje numatyta vidaus skundo procedūra.
Reikia priminti, kad pagal sutarties 22.2 straipsnį kreipimasis į Sąjungos teismą priklauso nuo to, ar buvo pasinaudota sutarties 21.1 straipsnyje numatyta vidaus skundo procedūra, kurią buvo privaloma pradėti per vieną mėnesį nuo ieškovo interesus pažeidžiančio akto priėmimo dienos.
Taigi šio ieškinio priimtinumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į kartu taikomus sutarties 21.1 ir 22 straipsnius. Taikydamas šias nuostatas Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar ieškovas įvykdė reikalavimą pasinaudoti sutartyje numatyta vidaus skundo procedūra. Konkrečiai kalbant, būtina nustatyti, ar ieškovas šį skundą pateikė per vieną mėnesį nuo jo interesus pažeidžiančio sprendimo priėmimo dienos.
Kaip nurodyta šio sprendimo 39 punkte, Sąjungos administracijai, kai ji vykdo sutartį, ir toliau taikomos pareigos, tenkančios jai pagal Chartiją.
Šiuo atžvilgiu būtina užtikrinti, kad siekiant veiksmingos Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintos teisminės gynybos būtų išnagrinėti visi klausimai, susiję su bylai išspręsti svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Inclusion Alliance for Europe / Komisija,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
,
punktą); pagal tą straipsnį „[k]iekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą išnagrinėtų <...> [pagal įstatymą įsteigtas] nepriklausomas ir nešališkas teismas“.
Darytina išvada, kad, kai sutartyje, kurioje pagal SESV 272 straipsnį numatyta arbitražinė išlyga Sąjungos teismo naudai, yra nuostata, pagal kurią šalis prieš kreipdamasi į Bendrąjį Teismą privalo pasinaudoti vidaus teisių gynimo priemone, turi būti užtikrinta, kad šia priemone būtų galima pasinaudoti tokiomis sąlygomis, kad nebūtų apribota suinteresuotojo asmens teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
Be to, vadovaujantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, Sąjungos teisinėje sistemoje yra pagrindinis principas, pagal kurį reikalaujama, kad viešosios valdžios institucijos priimtu aktu nebūtų galima remtis prieš teisės subjektus, kol jie neturi galimybės su juo susipažinti (šiuo klausimu žr. 1979 m. sausio 25 d. Sprendimo Racke,
98/78
,
EU:C:1979:14
,
punktą).
Taigi nuoroda į sutarties 21.1 straipsnyje numatytą aptariamo akto datą, nuo kurios pradedamas skaičiuoti vieno mėnesio terminas, per kurį turi būti tinkamai, kaip tai suprantama pagal sutartį, pateiktas vidaus skundas, turi būti aiškinama kaip nurodanti datą, kai ieškovui buvo suteikta galimybė tinkamai susipažinti su šio akto turiniu.
Siekiant nustatyti datą, kada ieškovas susipažino su sprendimu nutraukti sutartį, reikia priminti, kad šalis, kuri remiasi pavėluotu skundo pateikimu, turi įrodyti, kada jai buvo pranešta apie ginčijamą sprendimą, ir bet kuriuo atveju – kada suinteresuotasis asmuo tokį pranešimą gavo, jei priemonė yra skirta konkrečiai jam (pagal analogiją žr. 2018 m. lapkričio 29 d. Sprendimo WL / ERCEA,
T‑493/17
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2018:852
,
punktą). Taigi šioje byloje tai turi įrodyti
EUCAP Somalia
.
2020 m. sausio 2 d. raštu ieškovas, remdamasis sutarties 21.1 straipsniu, pateikė vidaus skundą dėl 2019 m. gruodžio 3 d. rašto, kuriuo pranešta apie sprendimą nutraukti sutartį, apie kurį jis faktiškai buvo informuotas 2019 m. gruodžio 5 d.
Vis dėlto
EUCAP Somalia
teigia, kad ieškovas jau žinojo apie sprendimą nutraukti sutartį, nes apie tai jam buvo pranešta 2019 m. lapkričio 4 d. raštu, kuris buvo išsiųstas 2019 m. lapkričio 8 d. registruotu laišku su gavimo patvirtinimu, nurodant jo namų adresą. Taigi pagal sutarties 21.1 ir 22.2 straipsnius ieškovas galėjo pateikti vidaus skundą dėl šio sprendimo ne vėliau kaip iki 2019 m. gruodžio 8 d., o jo 2020 m. sausio 2 d. raštas negali būti laikomas tinkamai pateiktu skundu.
Šiuo klausimu
EUCAP Somalia
teigia, kad bylos medžiagoje, susijusioje su nemokamos teisinės pagalbos prašymu, kurį ieškovas pateikė prieš pareikšdamas šį ieškinį ir kurį Bendrojo Teismo pirmininkas atmetė 2020 m. rugsėjo 9 d. nutartimi, yra daug nenuoseklių įrodymų. Tai įrodo, kad apie sprendimą nutraukti sutartį jis žinojo 2019 m. lapkričio ir gruodžio mėn. Visų pirma ieškovas pradėjo gauti nedarbo išmoką nuo 2019 m. gruodžio 1 d., t. y. po to, kai 2019 m. lapkričio 19 d. jis kreipėsi į
EUCAP Somalia
, kad gautų darbo pažymėjimą.
EUCAP Somalia
teigimu, registracija kompetenciją nedarbo srityje turinčiose Belgijos valdžios institucijose iš esmės turi būti atlikta per aštuonias dienas, skaičiuojant nuo pirmosios nedarbo dienos, ir reikalaujama, kad šioms institucijoms būtų pateiktas sprendimo nutraukti sutartį įrodymas, o tai reiškia, kad apie tokį sprendimą turi būti žinoma.
Be to,
EUCAP Somalia
nesutinka, kad ieškovas gali remtis tuo, jog negavo 2019 m. lapkričio 4 d. rašto, nes šis buvo išsiųstas nurodant ne visą jo adresą. Iš tiesų šis raštas buvo išsiųstas tokiu adresu, kokį ieškovas nurodė savo asmeninių kontaktinių duomenų formoje, t. y. vienintelėje formoje, į kurią turėtų būti atsižvelgiama šalims susirašinėjant paštu. Taigi tai, kad raštas buvo galimai išsiųstas nurodant ne visą adresą, yra neatleistinos ieškovo klaidos pasekmė, dėl kurios
EUCAP Somalia
kaltinti negalima.
Kiek tai susiję su tuo, kad 2019 m. lapkričio mėn. ieškovui tariamai buvo žinomas 2019 m. lapkričio 4 d. rašto turinys, reikia pažymėti, kad nors
EUCAP Somalia
nusprendė apie 2019 m. lapkričio 4 d. raštą pranešti tų pačių metų lapkričio 8 d. registruotu laišku, ji nepateikia tokio pranešimo įrodymo, būtent ieškovo tinkamai pasirašyto registruoto laiško gavimo patvirtinimo arba pranešimo apie paštininko apsilankymą jo paskiausiai nurodytu adresu. Taigi negalima teigti, kad 2019 m. lapkričio 4 d. raštas ieškovą pasiekė 2019 m. lapkričio mėn. ir kad tuomet jis galėjo tinkamai susipažinti su sprendimu nutraukti sutartį.
Be to, tai, kad 2019 m. gruodžio 23 d. ieškovas užginčijo 2019 m. gruodžio 16 d. darbo pažymėjime nurodytą darbo laikotarpį (žr. šio sprendimo 24 punktą), nes ten nurodyta sutarties pabaigos data (t. y. 2019 m. lapkričio 25 d.) neatitiko 2019 m. gruodžio 3 d. rašte nurodytos įspėjimo termino pabaigos dienos, ir tai, kad dėl to jis paprašė pateikti jam 2019 m. lapkričio 4 d. rašto, nurodyto 2019 m. gruodžio 3 d. rašte, kopiją, patvirtina faktą, kad 2019 m. lapkričio 4 d. rašto turinys 2019 m. gruodžio mėn. jam nebuvo žinomas.
Neginčijama, kad
EUCAP Somalia
išsiuntė šį raštą adresu, kurį ieškovas nurodė savo asmeninių kontaktinių duomenų formoje, ir šalys sutaria, kad tas adresas buvo ne visas, nes ieškovas nenurodė savo namo numerio.
Vis dėlto iš bylos medžiagos matyti, kad prieš
EUCAP Somalia
išsiunčiant aptariamą raštą ieškovas perdavė jai visą savo adresą (įskaitant namo numerį) kitose dviejose formose, iš kurių pirmojoje, pateiktoje tuo pat metu kaip ir jo asmeninių kontaktinių duomenų forma, buvo nurodyta teisių perėmėjo po mirties tapatybė, o antrojoje (išsiųstoje 2019 m. rugsėjo 25 d. elektroniniu laišku) – jo banko sąskaitos duomenys.
Taigi
EUCAP Somalia
galėjo sudaryti galimybę ieškovui tinkamai susipažinti su 2019 m. lapkričio 4 d. rašto turiniu, jei būtų veikusi rūpestingai, t. y. pasidomėjusi visu jo adresu, kuris buvo nurodytas jo pateiktoje informacijoje. Darytina išvada, kad konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis
EUCAP Somalia
negali remtis tuo, kad ieškovas savo asmeninių kontaktinių duomenų formoje nurodė jai adresą, kuriame nebuvo namo numerio.
Kalbant, be kita ko, apie
EUCAP Somalia
argumentus, susijusius su ieškovo pateiktu nemokamos teisinės pagalbos prašymu, reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog už visą 2019 m. gruodžio mėnesį ieškovas gavo Belgijos kompetentingų valdžios institucijų mokamą nedarbo išmoką. Vis dėlto šį mokėjimą patvirtinančio dokumento data yra 2020 m. sausio 16 d. Be to, iš ieškovo 2020 m. sausio 2 d. pateikto vidaus skundo matyti, kad tą dieną jis nurodė, jog negauna šių išmokų dėl administracinių dokumentų trūkumo. Taigi negalima atmesti galimybės, kad nedarbo išmoka buvo mokama atgaline data nuo vėlesnės datos nei 2020 m. sausio 2 d. ir remiantis 2019 m. gruodžio 16 d.
EUCAP Somalia
ieškovui išsiųstu darbo pažymėjimu, kuriame nurodyta darbo laikotarpio pabaigos data sutampa su 2019 m. lapkričio 4 d. rašte nurodyta įspėjimo termino pabaigos data. Taigi iš šio atgaline data atlikto mokėjimo negalima daryti pakankamai patikimos išvados, kad ieškovas galėjo iki 2019 m. gruodžio 16 d. ar 23 d. arba net iki 2020 m. sausio 2 d. informuoti Belgijos valdžios institucijas apie sprendimą nutraukti sutartį, apie kurį pranešta 2019 m. lapkričio 4 d. raštu.
Be to, tai, kad 2019 m. lapkričio 26 d. pranešimu ieškovas pateikė
EUCAP Somalia
savo išsamius kontaktinius duomenis, nereiškia, kad tą dieną jis žinojo apie 2019 m. lapkričio 4 d. raštą. Šį ieškovo priminimą, kuris buvo adresuotas
EUCAP Somalia
siekiant įsitikinti, kad visi pranešimai buvo ar bus siunčiami tinkamu adresu, galima paaiškinti tuo, kad per 2019 m. spalio 14 d. pokalbį jam buvo pranešta, kad jis turi laukti
EUCAP Somalia
sprendimo, kuris bus išsiųstas paštu jo namų adresu. Iš tiesų per šį pokalbį
EUCAP Somalia
informavo ieškovą, kad tame etape buvo siekiama ne nedelsiant priimti sprendimą dėl sutarties, o veikiau suteikti jam galimybę gauti paaiškinimus apie gyvenimo sąlygas darbo vietoje kartu su jo pastabomis ir klausimais ir informuoti, kad
EUCAP Somalia
per savaitę vėl su juo susisieks dėl planuojamų tolesnių veiksmų. Taigi šis pranešimas savaime neįrodo, kad 2019 m. lapkričio 26 d. ieškovas žinojo apie 2019 m. lapkričio 4 d. raštą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad
EUCAP Somalia
nepateikė įrodymų, jog 2019 m. lapkričio mėn. ieškovas tinkamai susipažino su 2019 m. lapkričio 4 d. rašto turiniu. Bet kuriuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovui buvo suteikta galimybė su juo tinkamai susipažinti 2020 m. sausio 31 d., t. y. tą dieną, kai
EUCAP Somalia
iš tikrųjų jam perdavė šį raštą, pridėjusi prie 2020 m. sausio 24 d. sprendimo.
Dėl datos, kada ieškovas faktiškai susipažino su 2019 m. gruodžio 3 d. rašto turiniu, pažymėtina, kad šalys sutaria, kad apie sprendimą nutraukti sutartį ieškovui buvo pranešta šiuo raštu, kuris buvo išsiųstas nurodant visą adresą ir kurį jis tinkamai gavo bei su juo susipažino tų pačių metų gruodžio 5 d.
Sprendimas nutraukti sutartį, apie kurį pranešta 2019 m. gruodžio 3 d. raštu, yra ieškovui nepalanki individuali priemonė, todėl ieškovas, remdamasis sutarties 21.1 straipsniu, turėjo teisę 2020 m. sausio 2 d. raštu pateikti skundą, kuris turi būti kvalifikuojamas kaip vidaus skundas dėl to sprendimo.
Kadangi ieškovas šį vidaus skundą, kaip numatyta sutarties 21.1 straipsnyje, pateikė per vieną mėnesį nuo tada, kai sužinojo apie jam nepalankų 2019 m. gruodžio 3 d. raštą, šis pagal sutarties 22.2 straipsnį pareikštas ieškinys yra priimtinas. Vadinasi, reikia atmesti šiuo klausimu
EUCAP Somalia
pateiktą nepriimtinumu grindžiamą pagrindą.
2.

Dėl pažeidimų, susijusių su pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentais ir su 2020 m. sausio 24 d. sprendimu
Ieškinyje ieškovas neginčija paties sprendimo nutraukti darbo sutartį arba, kitaip tariant,
EUCAP Somalia
teisės nutraukti darbo santykius.
Vis dėlto ieškovas prašo, kad pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentai ir prireikus 2020 m. sausio 24 d. sprendimas būtų pripažinti negaliojančiais, nes jais pažeidžiamos įvairios sutarties nuostatos, taip pat Sąjungos teisė ir galbūt taikytina nacionalinė teisė.
a)

Dėl pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentų
Grįsdamas savo prašymą pripažinti pranešimo apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo dokumentus negaliojančiais ieškovas iš esmės remiasi, pirma, pareigos motyvuoti pažeidimu, antra, kiek tai konkrečiai susiję su 2019 m. lapkričio 4 d. raštu, šio rašto „neveiksmingumu ir negaliojimu“, taip pat sutarties 21 straipsnio ir teisės būti išklausytam vykstant vidaus skundo pateikimo procedūrai pažeidimu, trečia, sutarties 18.1 ir 17.2 straipsnių pažeidimu ir, ketvirta, Darbo sutarčių įstatymo pažeidimu tuo atveju, jei būtų taikoma Belgijos teisė.
Bendrasis Teismas paeiliui išnagrinės tris pirmuosius ieškovo pagrindus. Dėl ketvirtojo pagrindo pažymėtina, kad jis iš esmės buvo pateiktas grindžiant antrąjį ir trečiąjį pagrindus ir bus nagrinėjamas atsižvelgiant į tai.
[
Praleista
]
2)

Dėl pranešimo apie sprendimą nutraukti sutartį 2019 m. lapkričio 4 d. raštu negaliojimo ir neveiksmingumo ir sutarties 21 straipsnyje numatytos teisės būti išklausytam pažeidimo
Ieškovas prašo pripažinti negaliojančiu 2019 m. lapkričio 4 d. raštą, nes apie jį jam buvo pranešta tik tada, kai buvo priimtas sprendimas atmesti jo vidaus skundą. Grįsdamas šį argumentą jis visų pirma nurodo, kad apie šį raštą jam nebuvo tinkamai pranešta ir kad minėtas raštas neatitinka Belgijos teisėje šiuo atžvilgiu nustatytų formalaus galiojimo sąlygų. Be to, jis nurodo, kad
EUCAP Somalia
pažeidė sutarties 21 straipsnį ir teisę būti išklausytam vykstant vidaus skundo procedūrai.
Dėl pranešimo 2019 m. lapkričio 4 d. raštu tinkamumo ieškovas teigia, kad šis raštas buvo išsiųstas netinkamai, nes tai buvo atlikta tų pačių metų lapkričio 8 d. registruotu laišku, nurodant ne visą adresą. Jis priduria, kad vien registruoto laiško apmokėjimo įrodymo nepakanka, kad būtų įrodytas išsiuntimo faktas, nes pagal Belgijos teisę įrodomąją galią turi laiško gavimo patvirtinimas. Be to, tai, kad
EUCAP Somalia
pranešė apie 2019 m. lapkričio 4 d. raštą vėliau, t. y. 2020 m. sausio mėn., nereiškia, kad taip buvo ištaisytas procedūros trūkumas, atsiradęs dėl to, kad šis raštas pirmą kartą buvo išsiųstas klaidingu adresu, todėl negali būti pateisintas jame nustatyto įspėjimo termino taikymas atgaline data.
Taigi pagal Darbo sutarčių įstatymo 37 straipsnio 1 dalies ketvirtą pastraipą 2019 m. lapkričio 4 d. raštas turi būti laikomas niekiniu, o jame nustatytas vienos savaitės trukmės įspėjimo terminas – absoliučiai negaliojančiu, todėl nesukeliančiu pasekmių nustatytą dieną. Ieškovas taip pat nurodo, kad šis negaliojimas taikomas tik pranešimui apie atleidimą iš darbo su įspėjimu ir neturi įtakos pačiam atleidimo iš darbo egzistavimui, todėl 2019 m. lapkričio 4 d. raštas negali būti panaudotas prieš jį, siekiant ginčyti jo prašymą skirti kompensacinę išmoką už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį.
EUCAP Somalia
savo ruožtu laikosi nuomonės, kad ieškovas buvo oficialiai informuotas apie sutarties nutraukimą, kai tikėtinai gavo 2019 m. lapkričio 4 d. raštą, išsiųstą tų pačių metų lapkričio 8 d. Be to, ji teigia, kad šis raštas ieškovui išsiųstas registruotu laišku su gavimo patvirtinimu tokiu adresu, kokį ieškovas pats nurodė 2019 m. rugpjūčio 10 d. užpildytoje asmeninių kontaktinių duomenų formoje. Pagal Belgijos darbo teisę, būtent pagal Darbo sutarčių įstatymo 37 straipsnio 1 dalį, pranešimas apie minėtą raštą yra galiojantis, nes ne visas adresas šiame rašte buvo nurodytas dėl neatleistinos ieškovo klaidos. Bet kuriuo atveju
EUCAP Somalia
teigia, kad išsiuntusi 2019 m. gruodžio 3 d. raštą ji pašalino įspėjimo apie atleidimą iš darbo pateikimo trūkumus, atsižvelgiant į Belgijos teisę.
Nagrinėjamu atveju sutartyje nėra nuostatų, kurios tiesiogiai išspręstų ginčo dalį, susijusią su pranešimui apie sprendimą nutraukti sutartį, kurį ieškovas gavo iš
EUCAP Somalia
, taikytinų formalaus galiojimo taisyklių laikymusi. Taigi, vadovaujantis šio sprendimo 37 punkte nurodyta jurisprudencija, reikia taikyti Belgijos teisės normas siekiant išnagrinėti argumentų, kuriais ieškovas remiasi pateikdamas šį pagrindą, pagrįstumą.
Darbo sutarčių įstatymo 40 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje, siejamoje su šio įstatymo 37 straipsnio 1 dalimi, be kita ko, nustatyta, kad, kai darbo sutartis nutraukiama darbdavio iniciatyva, pranešimas apie atleidimą iš darbo turi būti siunčiamas registruotu laišku, sukeliančiu pasekmes trečią darbo dieną nuo jo išsiuntimo dienos, arba įteikiamas antstolio, antraip toks pranešimas bus laikomas negaliojančiu.
Šiuo klausimu būtent darbdavys turi įrodyti, kad registruotas laiškas pasiekė adresatą. Kai apie įspėjimą pranešama registruotu laišku, toks laiškas turi būti išsiųstas tiksliu adresu. Klaidingu adresu išsiųstas registruotas laiškas neturi pasekmių. Pranešimo neveiksmingumas negali būti panaikintas įteikiant darbuotojui laiško kopiją. Taigi pranešimas apie įspėjimą yra negaliojantis, jeigu siuntos priėmimo kvite nurodytas adresas yra netikslus (2016 m. lapkričio 7 d.
cour du travail de Bruxelles
(Briuselio darbo bylų teismas) sprendimas Nr. 2015/AB/742). Be to, nepakanka vien darbdavio pateikto registruoto laiško apmokėjimo įrodymo (šiuo klausimu žr. 2016 m. balandžio 22 d.
cour du travail de Bruxelles
(Briuselio darbo bylų teismas) sprendimą Nr. 2014/AB/765).
Taip pat apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo turi būti pranešta paskutiniu darbdaviui žinomu adresu, antraip toks pranešimas bus laikomas negaliojančiu (2012 m. spalio 19 d.
arbeidshof Brussel
(Briuselio darbo bylų teismas) sprendimas Nr. 2011/AB/1014). Kitaip tariant, jei pranešimas apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo buvo išsiųstas klaidingu adresu, nors darbdavys žinojo arba turėjo žinoti naująjį adresą, toks pranešimas yra netinkamas ir darbdavys privalo sumokėti už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį (2011 m. lapkričio 14 d.
cour du travail de Gand
(Gento darbo bylų teismas) sprendimas
J.T. T. 2012
, 1124, 1589). Vis dėlto darbdaviui negali būti priekaištaujama dėl to, kad šis nesilaikė pareigos pateikti įspėjimą apie atleidimą iš darbo teisingu adresu, jei raštas buvo išsiųstas klaidingu adresu dėl darbuotojo kaltės ar aplaidumo (2005 m. kovo 2 d.
cour du travail de Liège
(Lježo darbo bylų teismas) sprendimas
J.T. T. 2005
, 926, 383). Darbuotojas privalo laiku informuoti darbdavį apie pasikeitusį adresą. Taip pat buvo nuspręsta, kad tuo atveju, kai darbuotojas nepateikė įrodymų, kad pranešė darbdaviui apie pasikeitusį adresą, pranešimas apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo, išsiųstas buvusiu darbuotojo adresu, galiojo, todėl įspėjimo terminas galėjo būti pradėtas skaičiuoti nuo darbdavio nustatytos datos (2004 m. sausio 14 d.
cour du travail de Liège
(Lježo darbo bylų teismas) sprendimas Nr. 27.452-98). Vis dėlto neatmetama galimybė, kad darbdavys gali atsižvelgti į kitomis aplinkybėmis darbuotojo pateiktus kitus duomenis ar adresus (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 2 d.
cour du travail de Liège
(Lježo darbo bylų teismas) sprendimą
J.T. T. 2005
, 926, 383).
Be to, pagal Belgijos teisę darbdavio klaidos, padarytos nurodant darbuotojo adresą jo siunčiamame rašte dėl darbo sutarties nutraukimo, pasekmė yra absoliutus šiame rašte nurodyto įspėjimo apie atleidimą iš darbo negaliojimas, todėl darbuotojas neturi jo laikytis. Šiuo atveju laikytina, kad atleidžiama iš darbo nedelsiant, nebent per pagrįstą laikotarpį teismas nusprendžia, kad šalys atsisakė teisės remtis atleidimu iš darbo be įspėjimo (2008 m. sausio 28 d.
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) sprendimas
R.G
., Nr. S.07.0056.N; taip pat žr. 2016 m. lapkričio 7 d.
cour du travail de Bruxelles
(Briuselio darbo bylų teismas) sprendimą Nr. 2015/AB/742). Kitaip tariant, įspėjimo dėl atleidimo iš darbo negaliojimas neturi įtakos atleidimo iš darbo buvimui (1997 m. sausio 6 d.
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) sprendimas
J.T. T. 1997
, 119). Darbuotojas, gavęs negaliojantį įspėjimą apie atleidimą iš darbo, be kita ko, gali, kai tik žino apie įspėjimo negaliojimą, pasinaudoti atleidimu iš darbo ir reikalauti nedelsiant jam sumokėti kompensacinę išmoką už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį arba tęsti sutarties vykdymą iki įspėjimo apie atleidimą iš darbo, apie kurį buvo netinkamai pranešta, termino pabaigos, o jam pasibaigus reikalauti išmokėti kompensacinę išmoką už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį (2008 m. sausio 15 d.
cour du travail de Liège
(Lježo darbo bylų teismas) sprendimas
J.T. T. 2008
, 1004, 160).
Galiausiai, kol darbuotojas nesiremia įspėjimo apie atleidimą iš darbo negaliojimu, kad pasinaudotų atleidimu iš darbo be įspėjimo, darbdavys gali jam pranešti apie naują įspėjimo terminą, atitinkantį teisės aktų reikalavimus (2008 m. sausio 15 d.
cour du travail de Liège
(Lježo darbo bylų teismas) sprendimas
R.G
., Nr. 8356/2007 ir 2013 m. spalio 17 d. Sprendimas Nr. 2012/AL/332). Tokiu atveju pagal Darbo sutarčių įstatymo 37/1 straipsnį įspėjimo apie atleidimą iš darbo terminas pradedamas skaičiuoti nuo pirmadienio, einančio po savaitės, kurią buvo įteiktas naujas įspėjimas.
Nagrinėjamu atveju, pirma, šio sprendimo 67–78 punktuose konstatuota, kad, viena vertus,
EUCAP Somalia
nepateikė įrodymų, patvirtinančių, kad buvo tinkamai pranešta apie 2019 m. lapkričio 4 d. raštą, t. y. nepateikė ieškovo tinkamai pasirašyto laiško gavimo patvirtinimo arba pranešimo apie paštininko apsilankymą ieškovo paskiausiai nurodytu adresu, ir, kita vertus, negalima teigti, kad šiuo raštu ieškovui buvo suteikta galimybė tų pačių metų lapkričio 8 d. faktiškai susipažinti su sprendimu nutraukti sutartį ir su tam nustatytu įspėjimo terminu.
Šiomis aplinkybėmis, remiantis šio sprendimo 105 punkte nurodyta jurisprudencija, pranešimas 2019 m. lapkričio 4 d. raštu, išsiųstas klaidingu adresu, kaip tai matyti iš siuntos kvito, kuriame nurodytas ne visas adresas, turi trūkumų, kurie lemia absoliutų šiame rašte nurodyto įspėjimo apie atleidimą iš darbo negaliojimą ir kurių nebuvo galima ištaisyti vėliau, t. y. 2020 m. sausio 24 d., kai
EUCAP Somalia
minėtą raštą perdavė ieškovui.
Antra, iš šio sprendimo 73 punkto taip pat matyti, kad
EUCAP Somalia
2019 m. lapkričio 4 d. raštą išsiuntė nurodydama ne visą adresą dėl ieškovo aplaidumo, nes šis asmeninių kontaktinių duomenų formoje nenurodė namo numerio.
Pagal šio sprendimo 106 punkte nurodytą Belgijos teisę dėl šio ieškovo aplaidumo
EUCAP Somalia
galėtų išvengti atsakomybės už tai, kad neįvykdė pareigos pateikti įspėjimą apie atleidimą iš darbo nurodant tikslų ieškovo adresą. Vis dėlto, kaip konstatuota šio sprendimo 74 punkte, prieš
EUCAP Somalia
išsiunčiant aptariamą raštą ieškovas jai perdavė visą savo adresą, kurį pateikė formoje, nurodančioje teisių perėmėjo po mirties tapatybę ir pateiktoje tuo pat metu kaip ir jo asmeninių kontaktinių duomenų forma, ir banko sąskaitos duomenų formoje. Vadinasi,
EUCAP Somalia
, kuri turėjo prieigą prie šios informacijos, visą ieškovo adresą galėjo sužinoti iš kitų jo pateiktų duomenų. Taigi šiomis aplinkybėmis ieškovo aplaidumas nėra toks, kad atleistų
EUCAP Somalia
nuo atsakomybės už netinkamą pranešimą 2019 m. lapkričio 4 d. raštu, ir dėl to negali sukliudyti tam, kad šiame rašte nustatytas įspėjimo apie atleidimą iš darbo terminas būtų pripažintas negaliojančiu.
Trečia, reikia pažymėti, kad 2019 m. gruodžio 3 d.
EUCAP Somalia
išsiuntė ieškovui antrąjį pranešimą, kuriame jam buvo pranešta apie sprendimą nutraukti sutartį „laikantis vienos savaitės įspėjimo termino, kuris bus pradedamas skaičiuoti nuo 2019 m. gruodžio 9 d. (pirmadienis)“. Ieškovas neginčija, kad gavo šį registruotu laišku, nurodant visą jo adresą, išsiųstą raštą ir susipažino su jo turiniu. Remiantis šio sprendimo 108 punkte nurodyta jurisprudencija, reikia laikyti, kad 2019 m. gruodžio 3 d. raštu, kurį ieškovas gavo gruodžio 5 d.,
EUCAP Somalia
ištaisė klaidą, kurią padarė pateikdama įspėjimą apie atleidimą iš darbo 2019 m. lapkričio 4 d. raštu.
Dėl ieškovo rašytiniuose atsakymuose į Bendrojo Teismo klausimus pateikto argumento, kuriuo jis ginčija antrojo įspėjimo tinkamumą atsižvelgiant į sąlygišką jo pobūdį, reikia priminti, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 84 straipsnio 1 dalį vykstant procesui negalima remtis naujais pagrindais, nebent jie pagrindžiami teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Pagal jurisprudenciją ši nuostata taip pat taikoma pagrindams ir argumentams (žr. 2021 m. liepos 14 d. Sprendimo AQ / eu-LISA,
T‑164/19
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2021:456
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Vis dėlto pagrindas ar argumentas, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai išplėtojamas anksčiau ieškinyje nurodytas pagrindas ir kurie su juo yra glaudžiai susiję, turi būti pripažinti priimtinais (žr. 2021 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Oltchim / Komisija,
T‑565/19
,
EU:T:2021:904
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad, pirma, minėtas argumentas nėra grindžiamas aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui, ir, antra, jis nėra glaudžiai susijęs su ieškinyje nurodytu argumentu. Be to, nors šis ieškovo argumentas buvo suformuluotas atsakant į Bendrojo Teismo klausimą, reikia konstatuoti, kad juo buvo viršyta šio klausimo apimtis (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2019 m. vasario 7 d. Sprendimo RK / Taryba,
T‑11/17
,
EU:T:2019:65
,
punktą). Vadinasi, šį argumentą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovui nebuvo tinkamai pranešta 2019 m. lapkričio 4 d.
EUCAP Somalia
raštu, nes ši nesilaikė šiuo klausimu Belgijos teisėje nustatytų formalaus galiojimo sąlygų; vadinasi, jame nustatytas įspėjimo terminas yra absoliučiai negaliojantis. Vis dėlto iš to taip pat matyti, kad
EUCAP Somalia
šią klaidą ištaisė, kai tinkamai pranešė 2019 m. gruodžio 3 d. raštu, kuris, atsižvelgiant į tai, visiškai galioja ieškovo atžvilgiu.
Taigi reikia pritarti ieškovo pagrindui, kuris grindžiamas pranešimo 2019 m. lapkričio 4 d. raštu apie sprendimą nutraukti sutartį negaliojimu ir neveiksmingumu ir kuris pateiktas siekiant pagrįsti pirmąjį ieškovo reikalavimą, ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl jo argumento, susijusio su sutarties 21 straipsnio ir sutartyje numatytos teisės būti išklausytam pažeidimu. Šis argumentas buvo pateiktas grindžiant pirmąjį reikalavimą ir buvo priimtas. Be to, dėl šio tariamo pažeidimo nepateikta jokio prašymo atlyginti žalą.
3)

Dėl sutarties 17.2 ir 18.1 straipsnių pažeidimo
Pirma, ieškovas mano, kad atsižvelgiant į tai, kad jam nebuvo suteikta galimybė faktiškai dirbti, negali būti laikoma, kad jis dirbo netinkamai, ir negalima daryti išvados, kad jis neįrodė pakankamų profesinių gebėjimų, kaip tai suprantama pagal sutarties 17.2 straipsnį. Taigi
EUCAP Somalia
turėjo taikyti ne sutarties 17.2 straipsnį, o jos 18.1 straipsnį, kuriame numatyta bet kurios šalies teisė nutraukti sutartį bet kuriuo metu, laikantis vieno mėnesio įspėjimo termino. Nusprendusi taikyti vienos savaitės įspėjimo terminą
EUCAP Somalia
pažeidė tiek sutarties 17.2 straipsnį, kuriame nenumatytas privalomas įspėjimo terminas, tiek šios sutarties 18.1 straipsnį, kurioje numatytas vieno mėnesio įspėjimo terminas.
Antra, ieškovas pažymi, kad Belgijos teisėje nustatytas draudimas, kurio nesilaikymo atveju numatomas negaliojimas, nuo 2014 m. sausio 1 d. nukrypti nuo darbo sutartyse numatytų išbandymo laikotarpio sąlygų panaikinimo. Taikant šį principą nagrinėjamu atveju, sutarties 17.2 straipsnis, kuriuo
EUCAP Somalia
rėmėsi nutraukdama sutartį, būtų pripažintas negaliojančiu. Taigi sutarties 17.2 straipsnyje numatytą išbandymo laikotarpio sąlygą reikia pripažinti neveiksminga ir taikyti tik 18.1 straipsnį, kuriame numatytas vieno mėnesio įspėjimo terminas. Be to, ieškovas primena, kad tariamai netinkamas pranešimas 2019 m. lapkričio 4 d. raštu lemia tai, kad jame nustatytas vienos savaitės įspėjimo terminas pagal Belgijos teisę yra negaliojantis. Ieškovas teigia, kad tokiu atveju pagal šią teisę laikytina, kad darbo sutartis buvo nutraukta nedelsiant ir turi būti sumokėta kompensacinė išmoka už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį.
Taigi toks sprendimas nutraukti sutartį, apie kurį pranešta 2019 m. lapkričio 4 d. ir gruodžio 3 d. raštais, yra negaliojantis tiek dėl sutarties sąlygų, tiek dėl Belgijos teisės nuostatų pažeidimo.
Savo ruožtu
EUCAP Somalia
primena, kad tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas nutraukti sutartį, ieškovui buvo nustatytas trijų mėnesių išbandymo laikotarpis, t. y. nuo 2019 m. rugsėjo 8 d. iki gruodžio 8 d. Vadinasi, vienintelis sutartinis sprendimo nutraukti sutartį pagrindas yra sutarties 17.2 straipsnis.
Visų pirma, nors
EUCAP Somalia
pripažįsta, kad Belgijos darbo teisėje nebėra nuostatų dėl išbandymo laikotarpio, vis dėlto ji mano, kad Bendrasis Teismas, kai jo jurisdikcija grindžiama SESV 272 straipsniu, neturi pagrindo atsisakyti taikyti sutarties sąlygos, net jei paaiškėtų, kad ji prieštarauja sutarčiai taikytinai nacionalinei teisei, nes pirmenybė turėtų būti teikiama jos ir ieškovo laisva valia sudarytos sutarties sąlygų taikymui. Taigi sutarties 17.2 straipsnis turėtų būti taikomas, nepaisant to, kad nustatyta, jog sutarčiai taikytina Belgijos teisė.
Be to,
EUCAP Somalia
mano, kad nepadarė jokios klaidos, kai remiantis šiuo straipsniu nusprendė, kad dėl medicininių kontraindikacijų ieškovas yra netinkamos fizinės būklės, būtinos tinkamam sutarties vykdymui.
Galiausiai ji pabrėžia, kad vis dėlto papildomai taikė Belgijos teisę ir pagal Darbo sutarčių įstatymo 37 straipsnio 2 dalį ir 40 straipsnio 2 dalį nustatė vienos savaitės įspėjimo dėl atleidimo iš darbo terminą, nors pagal sutarties 17.2 straipsnį to daryti neturėjo.
EUCAP Somalia
taip pat paaiškino, kad sutarties 17.2 straipsnyje įtvirtintas mechanizmas, numatantis galimybę vienašališkai nutraukti sutartį per pirmuosius tris sutartinių santykių mėnesius, yra panašus į numatytąjį Belgijos teisėje; pagal jį leidžiama vienašališkai nutraukti terminuotą darbo sutartį per pirmąją sudarytos sutarties laikotarpio pusę, tačiau ne vėliau kaip per pirmuosius šešis mėnesius.
Nagrinėjamu atveju, kalbant apie sutarčiai taikytiną Belgijos teisę (žr. šio sprendimo 45 punktą), viena vertus, 2013 m. gruodžio 26 d. Įstatymu dėl kvalifikuotų ir nekvalifikuotų darbuotojų vienodo statuso nustatymo, kiek tai susiję su įspėjimo apie atleidimą iš darbo terminais ir laukimo laikotarpiu, ir dėl papildomų priemonių (
Moniteur belge
, 2013 m. gruodžio 31 d., p. 104147) buvo panaikinta teisė nuo 2014 m. sausio 1 d. darbo sutartyse numatyti išbandymo laikotarpio sąlygą. Šis panaikinimas reiškia, kad bet kokia priešinga sąlyga turi būti laikoma santykinai negaliojančia remiantis Darbo sutarčių įstatymo 6 straipsniu, kuriame numatyta, kad bet kokia įstatymo ir jį įgyvendinančių nutarimų nuostatoms prieštaraujanti nuostata yra negaliojanti tiek, kiek ja siekiama apriboti darbuotojų teises arba apsunkinti jų pareigas. Kita vertus, šiame įstatyme buvo numatyta galimybė darbdaviui ir darbuotojui per pirmąją terminuotos darbo sutarties laikotarpio pusę, tačiau ne vėliau kaip per pirmuosius šešis mėnesius, nutraukti sutartį, laikantis Darbo sutarčių įstatymo 37/2 straipsnio 1 dalyje numatytų naujų įspėjimo terminų.
Taigi šios Belgijos teisės nuostatos, kuriomis reglamentuojama ir užtikrinama darbuotojų apsauga, yra imperatyvaus pobūdžio.
Trečia, šalys iš tiesų savanoriškai susitarė dėl trijų mėnesių išbandymo laikotarpio, t. y. nuo 2019 m. rugsėjo 8 d. iki gruodžio 8 d., ir dėl sutarties 17.2 straipsnio, kuriame šiuo tikslu numatyta išbandymo laikotarpio sąlyga, formuluotės.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad šioje laisva šalių valia sutartoje išbandymo laikotarpio sąlygoje nenumatytas įspėjimas, kai sutartis nutraukiama per atitinkamą išbandymo laikotarpį; taip apribojamos ieškovo teisės ir išplečiamos jo pareigos, pažeidžiant Darbo sutarčių įstatymo 6 ir 37/2 straipsnius.
Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 45 punkto, minėta išbandymo laikotarpio sąlyga negali pažeisti sutarčiai taikytinos Belgijos materialinės darbo teisės imperatyvių normų, nes priešingu atveju ji negaliotų.
Taigi, kaip iš esmės prašo ieškovas, sutarties 17.2 straipsnyje numatytą išbandymo laikotarpio sąlygą reikia pripažinti negaliojančia ir jos netaikyti spendžiant šį ginčą.
Nagrinėjamu atveju pagal Įstatymo dėl darbo sutarčių 40 straipsnio 2 dalį, siejamą su šio įstatymo 37 straipsnio 1 dalimi ir 37/1 bei 37/2 straipsniais,
EUCAP Somalia
privalėjo laikytis vienos savaitės įspėjimo termino, nes ieškovas priklauso darbuotojų, turinčių trumpesnį nei trijų mėnesių darbo stažą, kategorijai.
Vis dėlto iš kartu taikomų Darbo sutarčių įstatymo 6, 37/2 ir 40 straipsnių matyti, kad terminuotos darbo sutarties šalys gali numatyti sąlygą, kad ši sutartis nutraukiama laikantis ilgesnio įspėjimo termino, nei numatytasis šio įstatymo 37/2 straipsnyje, jei dėl tokios sąlygos darbuotojas įgytų daugiau teisių ir būtų palengvintos jo pareigos.
Taip ir yra nagrinėjamu atveju. Reikia priminti, kad šio sprendimo 5 punkte išdėstytame sutarties 18.1 straipsnyje buvo numatyta galimybė vienašališkai nutraukti sutartį laikantis vieno mėnesio įspėjimo termino.
Darytina išvada, kad
EUCAP Somalia
turėjo taikyti sutarties 18.1 straipsnyje numatytą įspėjimo terminą, nes jis yra palankesnis ieškovui nei Darbo sutarčių įstatymo nuostatose numatytas vienos savaitės įspėjimo terminas.
Taigi ieškovo pagrindas, susijęs su sutarties 17.2 ir 18.1 straipsnių pažeidimu, turi būti pripažintas pagrįstu, nesant reikalo nagrinėti šiuo klausimu ieškovo pateiktų papildomų argumentų.
Dėl minėto pažeidimo pasekmių 2019 m. gruodžio 3 d. raštui reikia priminti, kad
EUCAP Somalia
tinkamai pranešė apie sprendimą nutraukti sutartį, išsiųsdama 2019 m. gruodžio 3 d. raštą, kurį ieškovas gavo tų pačių metų gruodžio 5 d. (žr. šio sprendimo 113 punktą). Taigi sprendimas nutraukti sutartį tapo teisėtas, galiojantis ir vykdytinas ieškovo atžvilgiu 2019 m. gruodžio 5 d., o pasibaigus taikytinam įspėjimo terminui šis sprendimas tapo galutinis. Be to, iš Darbo sutarčių įstatymo 40 straipsnio 2 dalies iš esmės matyti, kad pagal Belgijos teisę, kai apie atleidimą iš darbo teisėtai pranešama raštu, nurodant įspėjimo terminą, tačiau jei šis terminas yra nepakankamas, įspėjimas nėra negaliojantis. Taigi sutartyje numatyto įspėjimo termino nesilaikymas lemia tai, kad turi būti taikomas sutarties 18.1 straipsnyje numatytas vieno mėnesio įspėjimo terminas, o ne šiame rašte nurodytas teisės aktuose nustatytas vienos savaitės įspėjimo terminas.
[
Praleista
]
IV.

Išvada šioje byloje
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirma, reikia pritarti ieškovo pagrindams, susijusiems su pranešimo 2019 m. lapkričio 4 d. raštu apie sprendimą nutraukti sutartį negaliojimu ir neveiksmingumu ir su sutarties 17.2 ir 18.1 straipsnių pažeidimu. Darytina išvada, kad ieškovas turi teisę į darbo užmokestį už laikotarpį nuo 2019 m. lapkričio 26 d. iki 2019 m. gruodžio 8 d. ir šiuo pagrindu į kompensacinę išmoką už įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį. Taigi ieškinys tenkinamas tiek, kiek jis susijęs su pirmuoju ir ketvirtuoju reikalavimais, o likusi ieškinio dalis atmetama. Antra, papildomai pareikštas
EUCAP Somalia
priešieškinis yra atmetamas.
V.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi
EUCAP Somalia
iš esmės pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovo pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Pranešimas apie įspėjimą dėl atleidimo iš darbo, esantis 2019 m. lapkričio 4 d. rašte, yra negaliojantis.

2.
2019 m. gruodžio 5 d. atliktas 2019 m. rugpjūčio 21 d.
EUCAP Somalia
ir JC sudarytos darbo sutarties nutraukimas yra teisėtas, galiojantis ir taikytinas pastarojo atžvilgiu, o pasibaigus 2019 m. gruodžio 9 d. pagal šios sutarties 18.1 straipsnį pradėtam skaičiuoti vieno mėnesio įspėjimo terminui tapo galutinis.

3.
EUCAP Somalia
įpareigojama sumokėti JC sumą, kurią sudaro minėtos sutarties 12.2 straipsnyje nustatytas darbo užmokestis, neįskaitant sutarties 15 straipsnyje nurodytų dienpinigių, už laikotarpį nuo 2019 m. lapkričio 26 d. iki gruodžio 8 d. imtinai, taip pat sumą, atitinkančią kompensacinę išmoką už vieno mėnesio įspėjimo apie atleidimą iš darbo laikotarpį (laikotarpis nuo 2019 m. gruodžio 9 d. iki 2020 m. sausio 9 d.) ir nuo šių sumų skaičiuojamus Belgijos teisės aktuose nustatyto dydžio delspinigius.

4.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

5.
Atmesti
EUCAP Somalia
priešieškinį.

6.
Priteisti iš
EUCAP Somalia
bylinėjimosi išlaidas.

Da Silva Passos
Truchot
Sampol Pucurull
Paskelbta 2022 m. liepos 13 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano esant tikslinga paskelbti.