CELEX: 62016TJ0639
Överklagande
Personalmål
Tjänstemän
Betygsättning
Karriärutvärderingsrapport
Bedömningsförfarandet 2013
Talan i första instans ogillades
Den dömande sammansättning som meddelade domen i första instans
Förfarande för att utnämna en domare i personaldomstolen
Domstol som upprättats enligt lag
Principen om domstol upprättad enligt lag

Genom sitt överklagande enligt artikel 9 i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol har sökanden, FV, yrkat att tribunalen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens personaldomstol (andra avdelningen) den 28 juni 2016, FV/rådet (
F-40/15
,
EU:F:2016:137
) (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken personaldomstolen ogillade klagandens talan om ogiltigförklaring av sin bedömningsrapport för perioden 1 januari–31 december 2013.
Bakgrund till tvisten
Den 14 april 2014 erhöll klaganden, FV, som vid den tidpunkten var anställd som tjänsteman vid Europeiska unionens råd, ett utkast till bedömningsrapport för år 2013 som hade sammanställts av en första betygsättare. Den 19 april 2014 inkom klaganden med synpunkter på rapportutkastet, bestred dess innehåll och begärde att det skulle revideras. Den 20 maj 2014 yttrade sig den första betygsättaren om klagandens synpunkter och vidhöll sin första bedömning. Klaganden begärde att utkastet till bedömningsrapport skulle revideras. Efter ett möte med en andra betygsättare den 10 juni 2014 fastställde denne i ett beslut av den 26 juni 2014 den första betygsättarens bedömning. Efter ett yttrande från bedömningskommittén, som hördes på begäran av klaganden, ändrade den andra betygsättaren utkastet till bedömningsrapport, vilket klaganden fick kännedom om den 27 november 2014 (nedan kallad den omtvistade bedömningsrapporten).
Förfarandet i första instans, den dömande sammansättningen och den överklagade domen
Genom rådets beslut 2009/474/EG, Euratom av den 9 juni 2009 om utnämning av en domare vid Europeiska unionens personaldomstol (
EUT L 156, 2009, s. 56
) utnämndes M. I. Rofes i Pujol till domare vid Europeiska unionens personaldomstol för en tid av sex år, för perioden från och med den 1 september 2009 till och med den 31 augusti 2015.
Inför utnämningen av två domare vid Europeiska unionens personaldomstol för en tid av sex år, från och med den 1 oktober 2014 till och med den 30 september 2020, publicerades den 3 december 2013 ett meddelande om utlysning av domartjänster i
Europeiska unionens officiella tidning
(
EUT C 353, 2013, s. 11
). Tjänsterna utlystes eftersom mandaten för två domare, S. Van Raepenbusch och H. Kreppel, upphörde den 30 september 2014. Senare upprättade den kommitté som avses i artikel 3.3 i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål (nedan kallad urvalskommittén), en förteckning över sex kandidater (nedan kallad den aktuella förteckningen över kandidater).
Eftersom rådet aldrig utnämnde några domare till de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel kvarstod dessa i ämbetet fram till dess att deras mandat upphörde den 30 september 2014, i enlighet med artikel 5 tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, enligt vilken en domare ska kvarstå i ämbetet till dess att hans eller hennes efterträdare har tillträtt. Denna bestämmelse var tillämplig på domarna vid personaldomstolen, i enlighet med artikel 5 första stycket i bilaga I till nämnda stadga, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål.
Genom en ansökan som inkom till personaldomstolens kansli den 9 mars 2015 väckte klaganden talan om ogiltigförklaring av den omtvistade bedömningsrapporten, vilken registrerats under målnummer F-40/15.
Mål F-40/15 tilldelades personaldomstolens andra avdelning, sammansatt av domarna H. Kreppel, M. I. Rofes i Pujol och K. Bradley.
Det publicerades aldrig något meddelande om utlysning av domartjänster inför utgången av domaren M. I. Rofes i Pujols mandat den 31 augusti 2015, och hon kvarstod därför i ämbetet efter detta datum, i enlighet med punkt 5 ovan.
En första förhandling ägde rum den 8 oktober 2015. Vid den tidpunkten var personaldomstolens andra avdelning sammansatt av domarna H. Kreppel, M. I Rofes i Pujol och J. Svenningsen.
Genom rådets beslut av den 8 december 2015 entledigades klagandens i tjänstens intresse i enlighet med artikel 42c i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen. Eftersom klagandens klagomål mot beslutet avslogs väckte klaganden talan om ogiltigförklaring av detta beslut, vilken är föremål för mål T‑750/16, FV/rådet (
EUT C 6, 2017, s. 42
), som ännu inte avgjorts av tribunalen.
Den 22 mars 2016 antog rådet beslut (EU, Euratom) 2016/454 om utnämning av tre domare vid Europeiska unionens personaldomstol (
EUT L 79, 2016, s. 30
), nämligen S. Van Raepenbusch, med verkan från den 1 oktober 2014, samt J. Sant’Anna och A. Kornezov, med verkan från den 1 april 2016. Skälen 1–6 i detta beslut har följande lydelse:
”(1)
Mandatet för två domare vid Europeiska unionens personaldomstol … upphörde den 30 september 2014 och mandatet för ytterligare en domare upphörde den 31 augusti 2015. Enligt artiklarna 2 och 3.1 i bilaga I till … stadgan för Europeiska unionens domstol …, bör därför tre domare utnämnas så att dessa lediga befattningar tillsätts.
(2)
Efter det att ett meddelande om utlysning … av två domartjänster vid personaldomstolen publicerats 2013, avgav den kommitté som inrättats genom artikel 3.3 i bilaga I till [stadgan för Europeiska unionens domstol]) ett yttrande om kandidaternas lämplighet att utöva ämbetet som domare vid personaldomstolen. Urvalskommittén fogade till sitt yttrande en förteckning med sex kandidater som har den lämpligaste erfarenheten på hög nivå.
(3)
Efter den politiska överenskommelsen om reformen av Europeiska unionens domstolsstruktur som ledde till antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2015/2422 …, lade [Europeiska unionens domstol] den 17 november 2015 fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om överföring till [tribunalen] av behörigheten att i första instans avgöra tvister mellan unionen och dess anställda med verkan från och med den 1 september 2016.
(4)
Av tidsmässiga skäl är det under dessa omständigheter lämpligast att inte publicera något nytt meddelande om utlysning av tjänsterna utan i stället rekrytera från den förteckning med sex kandidater med den lämpligaste erfarenheten på hög nivå som upprättades av urvalskommittén till följd av det meddelande om utlysning av tjänster som publicerades 2013.
(5)
Tre av de personer som finns upptagna på nämnda förteckning över kandidater bör därför lämpligen utses till domare vid personaldomstolen, varvid det ska tillses att personaldomstolens sammansättning är välavvägd, med rekrytering bland medlemsstaternas medborgare över största möjliga geografiska område samt vad gäller företrädda nationella rättsordningar. De tre personer som är upptagna på den förteckningen och som har den lämpligaste erfarenheten på hög nivå är Sean VAN RAEPENBUSCH, João SANT’ANNA och Alexander KORNEZOV. João SANT’ANNA och Alexander KORNEZOV bör utses med verkan från och med detta besluts ikraftträdande. Eftersom Sean VAN RAEPENBUSCH redan var domare vid personaldomstolen till och med den 30 september 2014 och kvarstod i ämbetet i avvaktan på rådets beslut, i enlighet med artikel 5 i [stadgan för Europeiska unionens domstol], är det lämpligt att utse honom för ett nytt mandat med verkan från och med dagen efter det att hans föregående mandat upphörde.
(6)
Av artikel 2 i bilaga I till [stadgan för Europeiska unionens domstol] följer att varje ledig befattning ska tillsättas genom att en ny domare utnämns för en tid av sex år. När den föreslagna förordningen om överföring till Europeiska unionens tribunal av behörigheten att i första instans avgöra tvister mellan unionen och dess anställda börjar tillämpas, kommer dock personaldomstolen att upphöra att existera, och mandatet för de tre domare som utsetts genom detta beslut kommer därmed ipso facto att upphöra att gälla den dag som föregår den dag då den förordningen börjar tillämpas.”
J. Sant’Anna och A. Kornezov avlade ed den 13 april 2016.
Genom beslut av den 14 april 2016 (
EUT C 146, 2016, s. 11
) förordnade personaldomstolen domarna K. Bradley, J. Sant’Anna och A Kornezov att tjänstgöra vid personaldomstolens andra avdelning under perioden 14 april–31 augusti 2016.
Genom en skrivelse av den 19 april 2016 meddelade personaldomstolen parterna att den, eftersom två medlemmar av den dömande sammansättning som deltog i förhandlingen den 8 oktober 2015 hade lämnat sina befattningar (se punkt 9 ovan), nämligen domarna H. Kreppel och M. I. Rofes i Pujol, hade beslutat att återuppta den muntliga delen av förfarandet och att nytt datum för den muntliga förhandlingen hade fastställts till den 12 maj 2016, i enlighet med artikel 27.3 andra meningen i personaldomstolens rättegångsregler.
Genom en skrivelse av den 29 april 2016 underrättade personaldomstolens kansli parterna om avdelningens nya sammansättning.
En andra muntlig förhandling hölls den 12 maj 2016 inför personaldomstolens andra avdelning, sammansatt av domarna K. Bradley, J Sant’Anna och A. Kornezov.
Klaganden yrkade i första instans att personaldomstolen skulle
–
ogiltigförklara den omtvistade bedömningsrapporten, och
–
förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
Rådet yrkade i första instans att personaldomstolen skulle
–
ogilla talan, och
–
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
Genom den överklagade domen ogillade personaldomstolen klagandens talan och förpliktade klaganden att bära sina rättegångskostnader och ersätta rådets rättegångskostnader. I punkterna 53–98 i den överklagade domen prövade och underkände personaldomstolen den första grunden som åberopades i första instans, avseende uppenbart oriktig bedömning och åsidosättande av motiveringsskyldigheten. I punkterna 99–121 prövade och underkände personaldomstolen den andra grunden som åberopades i första instans, avseende ett åsidosättande av omsorgsplikten.
Förfarandet vid tribunalen och parternas yrkanden
Klaganden ingav sitt överklagande genom en skrivelse som inkom till tribunalens kansli den 7 september 2016.
Rådet inkom med sin svarsskrivelse den 21 december 2016.
Den 20 januari 2017 ingav klaganden en ansökan om att få ge in en replik, som ordföranden för avdelningen för överklaganden beviljade. Den 27 mars 2017 ingav klaganden sin replik. Den 10 maj 2017 ingav rådet sin duplik.
Med tillämpning av artikel 28 i tribunalens rättegångsregler och på förslag av avdelningen för överklaganden beslutade tribunalen den 15 november 2017 att hänskjuta förevarande mål till en avdelning i utökad sammansättning.
Som en processledande åtgärd enligt artikel 89 i tribunalens rättegångsregler begärde tribunalen att rådet skulle lägga fram den aktuella förteckningen över kandidater. Rådet efterkom denna begäran inom den utsatta fristen.
På förslag av referenten, och i avsaknad av en ansökan från parterna om att bli hörda i en muntlig förhandling beslutade tribunalen (avdelningen för överklaganden), som ansåg att den hade fått tillräckliga upplysningar genom handlingarna i målet, att avgöra målet utan att inleda den muntliga delen av förfarandet, i enlighet med artikel 207.2 i sina rättegångsregler.
Klaganden har yrkat att tribunalen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
följaktligen bifalla yrkandena i första instans, genom att
–
ogiltigförklara den omtvistade bedömningsrapporten,
–
förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna, och
–
förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.
Rådet har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan, och
–
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Prövning av överklagandet
Klaganden har åberopat tre grunder till stöd för sitt överklagande. Som första grund har gjorts gällande att den dömande sammansättningen var rättsstridig. Den andra grunden avser den bedömning som personaldomstolen grundade sig på för att underkänna den första grunden som åberopades i första instans, avseende en uppenbart oriktig bedömning respektive ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten. Den tredje grunden avser den bedömning som personaldomstolen grundade sig på för att underkänna den andra grunden som åberopades i första instans, avseende åsidosättande av omsorgsplikten.
Inom ramen för den första grunden har klaganden gjort gällande att den dömande sammansättning som meddelade den överklagade domen inte hade upprättats på ett rättsenligt sätt. Enligt klaganden kunde rådet inte använda den förteckning över kandidater som urvalskommittén upprättade efter det meddelande om utlysning av domartjänster som publicerades den 3 december 2013 för att utnämna en domare till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol. Detta meddelande om utlysning av domartjänster avsåg endast de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel, vilkas mandat upphörde den 30 september 2014, och inte den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol, som hade utnämnts för perioden 1 september 2009–31 augusti 2015. Den aktuella förteckningen var inte en allmän reservlista. Rådet borde ha hållit sig inom den rättsliga ram som fastställdes i meddelandet om utlysning av domartjänster. Den domare som utsågs till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol utsågs utan något föregående meddelande om utlysning av lediga tjänster och utnämningen var därför ogiltig. Domaren M. I. Rofes i Pujol kvarstod följaktligen i ämbetet och den dömande sammansättning som meddelade den överklagade domen var således rättsstridig. Dessutom var de villkor som fastställs i artikel 27.3 andra meningen i personaldomstolens rättegångsregler inte uppfyllda. I detta sammanhang har klaganden även gjort gällande att det inte var möjligt för rådet att genom att anta beslut 2016/454 ändra det förfarande för utnämning av en domare i personaldomstolen som avses i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande fall. Detta förfarande kan endast ändras med stöd av artikel 281 FEUF, i vilken det anges att ändringar ska företas av Europaparlamentet och Europeiska unionens domstol.
Rådet har bestritt dessa argument. Den dömande sammansättningen utsågs på ett rättsenligt sätt. Beslut 2016/454 är inte rättsstridigt. I motsats till vad klaganden har gjort gällande kunde rådet använda den aktuella förteckningen. Det är inte nödvändigt att publicera ett nytt meddelande om utlysning av domartjänster varje gång det blir en ledig befattning vid personaldomstolen. I likhet med den praxis som tillämpas vid andra internationella domstolar hade det varit möjligt att upprätta en reservlista med kandidater som ska utses när en befattning blir ledig. Rådet kunde således använda den aktuella förteckningen över kandidater för att utnämna en domare i personaldomstolen, utan att först publicera ett nytt meddelande om lediga tjänster. Så länge den aktuella förteckningen innehöll tillräckligt många kandidater kunde rådet antingen ha valt att utnyttja denna förteckning eller att publicera ett nytt meddelande om lediga tjänster. Rådet hade ett visst utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende. Varken rådets beslut 2004/752/EG, Euratom av den 2 november 2004 om upprättande av Europeiska unionens personaldomstol (
EUT L 333, 2004, s. 7
) eller rådets tidigare praxis motsäger detta. I motsats till vad sökanden har hävdat har rådet varken åsidosatt eller ändrat bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål.
Inom ramen för den första grunden har klaganden i huvudsak gjort gällande att den överklagade domen meddelades av en dömande sammansättning som var rättsstridig, eftersom en av de domare som ingick i den dömande sammansättningen hade utsetts på ett rättsstridigt sätt. Sökanden har i detta sammanhang gjort gällande att den domare som utsågs till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol utsågs genom ett rättsstridigt förfarande.
Mot bakgrund av dessa argument är det lämpligt att som ett första steg pröva huruvida den domare vars utnämningsförfarande omfattas av klagandens argument (nedan kallad domaren i fråga) tjänstgjorde på den avdelning som meddelade den överklagade domen, som ett andra steg pröva huruvida förfarandet för att utse denna domare var rättsstridigt och som ett tredje steg, i förekommande fall, pröva hur detta påverkar bedömningen av huruvida sammansättningen av personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen, ska anses rättsenlig.
Som ett första steg är det nödvändigt att kontrollera huruvida domaren i fråga tjänstgjorde på personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen.
Tribunalen erinrar i detta sammanhang för det första om att när personaldomstolen meddelade den överklagade domen bestod dess andra avdelning av domarna K. Bradley, J Sant’Anna och A. Kornezov. Se punkterna 13 och 16 ovan.
För det andra påpekar tribunalen att domaren K. Bradley inte utnämndes till domare vid personaldomstolen genom rådets beslut 2016/454 och därför inte kan vara domaren i fråga. Däremot utnämndes domarna A. Kornezov och J. Sant’Anna till domare vid personaldomstolen genom detta beslut.
För det tredje erinrar tribunalen om att de tre kandidater som utsågs till domare vid personaldomstolen genom beslut 2016/454 var S. Van Raepenbusch, J. Sant’Anna och A. Kornezov. Av artikeldelen och skäl 5 i beslut 2016/454 framgår att S. Van Raepenbusch var den som först utsågs av rådet och att han utsågs för ett nytt mandat med verkan från och med dagen efter det att hans föregående mandat upphörde, det vill säga den 1 oktober 2014. Följaktligen utnämndes S. Van Raepenbusch inte till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol och är därför inte domaren i fråga.
För det fjärde påpekar tribunalen att de två andra kandidater som utnämndes till domare vid personaldomstolen genom rådets beslut 2016/454 var J. Sant’Anna och A. Kornezov, och att en av dessa således är domaren i fråga. Båda dessa domare tjänstgjorde på personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen.
Det kan således konstateras att domaren i fråga tjänstgjorde på personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen.
Som ett andra steg är det nödvändigt att undersöka de argument som klaganden har anfört för att visa att förfarandet för utnämning av domare var rättsstridigt.
Tribunalen erinrar i det sammanhanget om att enligt artikel 257 fjärde stycket FEUF ska ledamöter av specialdomstolar utses bland personer vars oavhängighet inte kan ifrågasättas och som uppfyller nödvändiga villkor för utövande av domarämbeten. De ska utses av rådet genom enhälligt beslut.
I enlighet med artikel 2.1 tredje stycket i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, ska varje ledig befattning vid personaldomstolen tillsättas genom att en ny domare utnämns för en tid av sex år.
Enligt artikel 3.1 första meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, ska domarna i enlighet med artikel 257 fjärde stycket FEUF utnämnas av rådet efter samråd med urvalskommittén. Enligt artikel 3.1 andra meningen i ovannämnda bilaga ska rådet vid utnämningen se till att personaldomstolens sammansättning är välavvägd, med rekrytering bland medlemsstaternas medborgare över största möjliga geografiska område vad gäller företrädda nationella rättsordningar.
Det framgår av artikel 3.2 första meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, att alla som var medborgare i unionen och uppfyllde villkoren enligt artikel 257 fjärde stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt fick inge en ansökan. Enligt artikel 3.2 andra meningen i ovannämnda bilaga ska rådet på rekommendation av Europeiska unionens domstol fastställa villkoren och formerna för ingivande och handläggning av ansökningar.
Enligt artikel 3.4 första meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, avgav urvalskommittén ett yttrande om kandidaternas lämplighet att utöva ämbetet som domare vid personaldomstolen. Till sitt yttrande fogade kommittén en förteckning över kandidater som hade den lämpligaste erfarenheten på hög nivå. Enligt artikel 3.4 tredje meningen i ovannämnda bilaga skulle en sådan förteckning innehålla minst dubbelt så många kandidater som det antal domare som rådet ska utnämna.
Det är mot bakgrund av ovanstående som tribunalen ska pröva klagandens argument att förfarandet för utnämningen av domaren i fråga var rättsstridigt, på grund av att rådet utsåg domaren i fråga till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol från förteckningen över aktuella kandidater, även om denna förteckning inte hade upprättats med avseende på utnämningen av en domare till den befattningen.
I detta hänseende ska det för det första erinras om att enligt fast praxis ska, även om en institution har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller utnämning av en kandidat, detta utövas under fullständigt iakttagande av alla relevanta bestämmelser. det vill säga inte enbart meddelandet om lediga tjänster utan även eventuella förfaranderegler som myndigheten har antagit vid utövandet av sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Meddelandet om lediga tjänster och reglerna för tillsättningsförfarandet utgör därför en del av den rättsliga ram som institutionen har en strikt skyldighet att hålla sig inom när den utövar sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 juli 2006, Tzirani/kommissionen,
T‑88/04
,
EU:T:2006:186
, punkt
, och dom av den 11 juli 2007, Konidaris/kommissionen,
T‑93/03
,
EU:T:2007:209
, punkt
).
Denna princip tillämpades även i samband med förfarandet för utnämning av en domare i personaldomstolen, när rådet utnämnde en domare från en förteckning över kandidater som upprättats efter ett meddelande om utlysning av domartjänster.
Rådet var således skyldigt att inte bara hålla sig inom den rättsliga ram som följer av de bestämmelser som anges i punkterna 40–44 ovan, utan även den rättsliga ram som fastställdes i meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013 (se punkt 4 ovan).
Av ovannämnda meddelande om utlysning av domartjänster framgår att meddelandet hade publicerats i syfte att utnämna två domare till de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel, och inte för att utnämna en tredje domare till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol.
Den förteckning som upprättas efter meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013 kunde därför endast användas för att tillsätta de lediga befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel.
Härav följer att rådet, genom att använda förteckningen över aktuella kandidater för att tillsätta den lediga befattning som innehades av M. I. Rofes i Pujol, har underlåtit att hålla sig inom den rättsliga ram som fastställdes i meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013. Enligt artikeldelen och skäl 5 i beslut 2016/454 utnämnde rådet nämligen till domare vid personaldomstolen, för det första, S. Van Raepenbusch, för det andra, J. Sant’Anna och, för det tredje, A. Kornezov. Även om rådet hade rätt att stödja sig på nämnda förteckning vad gäller de två första utnämningarna, var så inte fallet vad gäller den tredje utnämningen.
För det andra bör det noteras att användningen av den förteckning över aktuella kandidater som uttagningskommittén hade fastställt för utnämning av två domare till de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel för en period av sex år från och med den 1 oktober 2014 för att tillsätta den lediga befattning som innehades av M. I. Rofes i Pujol, inte var förenlig med de bestämmelser om utnämning av domare i personaldomstolen som anges i punkterna 40–44 ovan.
I detta sammanhang bör det erinras om att enligt artikel 3.4 tredje meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol bör en förteckning med kandidater omfatta dubbelt så många kandidater som det antal domare som rådet ska utnämna. Härav följer att det i ett meddelande om utlysning av domartjänster i syfte att upprätta denna förteckning bör anges vilka lediga befattningar som avses. Meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013 begränsades till de lediga befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel, men avsåg inte den befattning som innehades av M. I. Rofes i Pujol.
Å andra sidan erinrar tribunalen om att enligt i artikel 3.2 första meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, får alla unionsmedborgare vars oavhängighet inte kan ifrågasättas och som uppfyller nödvändiga villkor för utövande av domarämbeten inge en ansökan. Tribunalen erinrar vidare om att enligt artikel 3.4 andra meningen i ovannämnda bilaga ska den förteckning som urvalskommittén upprättat ange de kandidater som har den lämpligaste erfarenheten på hög nivå. Härav följer att syftet med dessa bestämmelser var att göra det möjligt för alla berättigade sökande att inge ansökningar, för att se till att personerna på den förteckning över kandidater som urvalskommittén har upprättat är de kandidater som har den lämpligaste erfarenheten på hög nivå.
Ett tillvägagångssätt som inte fullt ut säkerställer att detta mål nås kan således inte anses vara förenligt med de bestämmelser som reglerar förfarandet för utnämning av domare i personaldomstolen.
Det kan emellertid inte uteslutas att användningen av den förteckning över kandidater som upprättades för att tillsätta de lediga befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel fick till följd att vissa potentiella sökande utestängdes, nämligen de kandidater som inte hade sökt de befattningar som skulle tillsättas enligt meddelandet om utlysning av domartjänster, men som hade varit benägna att söka den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol. Vad gäller dessa potentiella sökande bör det för det första erinras om att rådet, i enlighet med artikel 3.1 andra meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, vid utnämning av domare ska se till att personaldomstolens sammansättning är välavvägd, med rekrytering bland medlemsstaternas medborgare över största möjliga geografiska område vad gäller företrädda nationella rättsordningar. Med beaktande av de kriterier som rådet ska iaktta vid sitt val kan det inte uteslutas att jurister från vissa medlemsstater, exempelvis spanska medborgare, med tanke på den geografiska balansen kan ha beslutat att inte söka de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H. Kreppel, och som utlystes i meddelandet om utlysning av domartjänster, eftersom det redan fanns en spansk ledamot, nämligen domare M. I. Rofes i Pujol, av personaldomstolen. För det andra kan det inte uteslutas att det fanns legitima skäl för potentiella, behöriga sökande med relevant erfarenhet att inte söka en befattning vars mandat inleddes den 1 oktober 2014, men att dessa hade varit benägna att söka en befattning vars mandat inleddes den 1 september 2015.
Slutligen bör det påpekas att vid tidpunkten för meddelandet om utlysning av två domartjänster av den 3 december 2013, det vill säga de befattningar som innehades av domarna S. Van Raepenbusch och H Kreppel, hade eventuella sökande till den befattning som innehades av domaren M. I Rofes i Pujol inte skäl att tro att den förteckning som urvalskommittén upprättat senare skulle används för att tillsätta den lediga befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden konstaterar tribunalen att förfarandet för utnämning av domaren i fråga var rättsstridigt, inte enbart på grund av att rådet inte höll sig inom den rättsliga ram som fastställdes i meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013, utan även på grund av att rådets tillvägagångssätt inte var förenligt med de bestämmelser om utnämning av en domare i personaldomstolen som anges i punkterna 40–44 ovan.
Inget argument som rådet har anfört är sådant att denna slutsats kan ifrågasättas.
För det första är det nödvändigt att avfärda rådets argument att villkoret i artikel 3.4 tredje meningen i bilaga I till stadgan för Europeiska unionens domstol, i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål, nämligen att förteckningen ska innehålla minst dubbelt så många kandidater som det antal domare som rådet ska utnämna, var uppfyllt, eftersom namnen på sex kandidater fanns med på denna förteckning. Det räcker att påpeka att detta inte är det enda villkor som ska uppfyllas i samband med förfarandet för utnämning av en domare i personaldomstolen.
Vad gäller rådets argument att den hade ett stort utrymme för skönsmässig bedömning räcker det för det andra att erinra om att detta inte gör att rådet kan underlåta att beakta den rättsliga ram som följer av meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013, eller de bestämmelser om utnämning av en domare i personaldomstolen som anges i punkterna 40–44 ovan.
För det tredje är det nödvändigt att avfärda rådets argument att den inte var bunden av sin tidigare praxis. Det räcker att konstatera att övervägandena i punkterna 33–58 ovan inte grundas på en jämförelse mellan rådets tillvägagångssätt vid utnämningen av domaren i fråga och rådets tidigare praxis, utan på konstaterandet att detta tillvägagångssätt inte var förenligt med gällande rättslig ram.
För det fjärde har rådet anfört argument som syftar till att visa att rådet, i enlighet med relevanta bestämmelser, hade rätt att upprätta en reservlista som kunde användas för att tillsätta de lediga befattningarna vid personaldomstolen. I detta avseende räcker det att påpeka att i förevarande fall är den relevanta frågan inte huruvida rådet hade rätt att upprätta en sådan reservlista, utan snarare huruvida det var rätt att tillsätta den lediga befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol genom att välja en sökande från en förteckning som inte hade upprättats för detta ändamål. Även detta argument måste således avfärdas, och frågan huruvida rådet hade rätt att upprätta en sådan reservlista behöver således inte besvaras.
Den slutsats som måste dras är därför att förfarandet för att utse domaren i fråga var rättsstridigt och att det inte heller kan uteslutas att sökande som inte sökte någon av de befattningar som utlystes i meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013 hade inkommit med en ansökan om det hade publicerats ett meddelande om utlysning av den lediga befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol, samt att urvalskommittén i så fall hade gjort ett annat val. Under dessa omständigheter kan det inte uteslutas att den konstaterade rättsstridigheten kan ha inverkat på beslutet att utse domaren i fråga till den befattning som innehades av domaren M. I. Rofes i Pujol.
Som ett tredje steg bör det således undersökas huruvida de oegentligheter som förekom vid förfarandet för att utse domaren i fråga är av det slaget att det kan ifrågasättas huruvida sammansättningen av personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen, är rättsenlig.
Tribunalen erinrar i detta sammanhang om att ifall det uppstår en tvist om huruvida sammansättningen av den domstol som avgjorde ärendet i första instans var rättsenlig, och denna inte är uppenbart obefogad, ankommer det enligt domstolens praxis på domstolen i andra instans att kontrollera huruvida sammansättningen var rättsenlig. En grund avseende rättsstridig sammansättning utgör en grund avseende tvingande rätt, som ska prövas
ex officio
, även om denna rättsstridighet inte har åberopats i första instans (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juli 2008, Chronopost och La Poste/UFEX m.fl.,
C‑341/06 P och C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, punkterna
–
).
Som framgår av artikel 47 andra stycket första meningen i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna är ett av kraven på den dömande sammansättningen att domstolarna ska vara oberoende, opartiska och ha inrättats enligt lag.
Detta krav, som ska tolkas så, att domstolens sammansättning och dess befogenheter i förväg ska fastställas i lag, följer av principen om att en domstol ska vara upprättad enligt lag, vars syfte är att säkerställa den dömande maktens oberoende i förhållande till den verkställande makten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 december 2012, Strack/kommissionen,
T‑199/11 P
,
EU:T:2012:691
, punkt
).
Tribunalen erinrar i detta sammanhang om att enligt artikel 52.3 första meningen i stadgan om de grundläggande rättigheterna anges att i den mån stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen), ska deras innebörd och räckvidd vara desamma som i konventionen.
Tribunalen erinrar vidare om att unionens rättsinstanser, i enlighet med artikel 6.1 tredje stycket FEU och artikel 52.7 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, vid tolkningen av de rättigheter som anges i stadgan ska beakta de förklaringar som utarbetats för att vägleda tolkningen av denna (
EUT C 303, 2007, s. 17
). Vad gäller tolkningen av artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna anges följande i dessa förklaringar:
”I unionsrätten tillämpas rätten till domstolsprövning inte enbart vid överklaganden som avser rättigheter och skyldigheter av civilrättslig typ. Det är en av följderna av att unionen är en rättsgemenskap, vilket domstolen har slagit fast i mål 294/83, ’Les Verts’ mot Europaparlamentet (dom av den 23 april 1986, REG 1986, s. 1339). Med undantag för sitt tillämpningsområde tillämpas de garantier som erbjuds enligt Europakonventionen dock på likartat sätt i unionen.”
Såvitt avser tolkningen av artikel 47 andra stycket första meningen i stadgan om de grundläggande rättigheterna följer därför att hänsyn bör tas till den garanti som tillförsäkras genom artikel 6.1 första meningen i Europakonventionen, i vilken principen om en domstol upprättad enligt lag också föreskrivs.
Enligt rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen) speglar den princip om domstol upprättat enligt lag som anges i artikel 6.1 första meningen i Europakonventionen rättsstatsprincipen, av vilken följer att en rättslig myndighet måste upprättas i enlighet med lagstiftarens vilja (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 27 oktober 2009, Pandjikidzé m.fl. mot Georgien, CE:ECHR:2009:1027JUD003032302, § 103, och Europadomstolen, 20 oktober 2009, Gorguiladzé mot Georgien, CE:ECHR:2009:1020JUD000431304, § 67).
Enligt Europadomstolen ska en domstol således upprättas i enlighet med lagstiftningen om domstolars upprättande och behörighet och i enlighet med alla övriga bestämmelser i nationell lagstiftning vars åsidosättande gör att en eller flera domares deltagande i prövningen av ärendet betraktas som rättsstridigt. Detta gäller i synnerhet bestämmelser om mandat, intressekonflikter, och jävsinvändningar mot domare (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 27 oktober 2009, Pandjikidzé m.fl. mot Georgien, CE:ECHR:2009:1027JUD003032302, § 104, och Europadomstolen 20 oktober 2009, Gorguiladzé mot Georgien, CE:ECHR:2009:1020JUD000431304, § 68).
Som framgår av Europadomstolens praxis kräver principen om domstol upprättad enligt lag att bestämmelserna om utnämning av domare iakttas (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 9 juli 2009, Ilatovskiy mot Ryssland, CE:ECHR:2009:0709JUD000694504, §§ 40 och 41).
Det är nämligen inte bara av avgörande betydelse att domarna är oberoende och opartiska, utan även att deras utnämningsförfarande ger detta intryck. Det är av detta skäl som bestämmelserna om utnämning av domare måste följas strikt. I annat fall riskeras enskildas och allmänhetens förtroende för domstolarnas oberoende och opartiskhet att undergrävas (se, för ett liknande resonemang, Eftadomstolens dom av den 14 februari 2017, Pascal Nobile mot DAS Rechtsschutz-Versicherungs, E-21/16, punkt 16).
Det är mot bakgrund av dessa principer som det ska prövas huruvida de oegentligheter som förekom vid förfarandet för att utse domaren i fråga påverkar bedömningen av huruvida sammansättningen av personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen, ska anses rättsenlig.
Tribunalen konstaterar i detta avseende att det framgår av skälen 1–6 i beslut 2016/454, vilka återges i punkt 11 ovan, att rådet var fullt medvetet om att den aktuella förteckningen inte hade upprättats för att utse en domare till den befattning som innehades av M. I. Rofes i Pujol. Trots det beslutade rådet att använda förteckningen i detta syfte. Det framgår således av själva tillsättningen att rådet medvetet underlät att beakta den rättsliga ram som fastställdes i meddelandet om utlysning av domartjänster av den 3 december 2013 och de bestämmelser som reglerar utnämningen av domare i personaldomstolen.
Under dessa omständigheter, och med beaktande av hur viktigt det är för enskildas och allmänhetens förtroende för domstolarnas oberoende och opartiskhet att de bestämmelser som reglerar utnämningen av en domare följs, kan domarsammansättningen i fråga inte betraktas som en domstol upprättad enligt lag i den mening som avses i artikel 47 andra stycket första meningen i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Överklagandet kan följaktligen bifallas på den första grunden, i vilken det gjorts gällande att personaldomstolens andra avdelning, som meddelade den överklagade domen, inte har upprättats på ett rättsenligt sätt.
Med beaktande av vad som ovan anförts ska den överklagade domen upphävas i sin helhet, och är det inte nödvändigt att pröva den andra respektive den tredje grunden.
Talan i första instans
Om tribunalen upphäver ett avgörande av personaldomstolen men anser att målet inte är färdigt för avgörande ska den enligt artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2016/1192 av den 6 juli 2016 om överföring till Europeiska unionens tribunal av behörigheten att i första instans avgöra tvister mellan Europeiska unionen och dess anställda (
EUT L 200, 2016, s. 137
) hänskjuta målet till en annan avdelning än den som avgjorde överklagandet.
I förevarande fall är talan i första instans inte färdig för avgörande; dels kan tribunalen nämligen inte grunda sig på faktiska konstateranden som gjorts av en dömande sammansättning av personaldomstolen som är rättsstridig, dels ankommer det inte på tribunalen att inom ramen för sin funktion som andra instans göra en bedömning av de faktiska omständigheterna.
För att tribunalen ska kunna meddela ett avgörande i första instans angående den talan som klaganden väckt vid personaldomstolen är det därför nödvändigt att hänskjuta målet till en annan avdelning än den avdelning som avgjort förevarande överklagande.
Rättegångskostnader
Eftersom målet ska hänskjutas till en annan avdelning vid tribunalen kommer beslut om de rättegångskostnader som uppkommit med anledning av detta överklagande att meddelas senare.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (avdelningen för överklaganden)
följande:

1)
Den dom som personaldomstolen (andra avdelningen) meddelade den 28 juni 2016, FV/rådet (F-40/15), upphävs.

2)
Målet hänskjuts till en annan avdelning vid tribunalen än den som avgjort förevarande överklagande.

3)
Frågan om rättegångskostnader anstår.

Jaeger
Prek
Gratsias
Papasavvas
Dittrich
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 23 januari 2018.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.