CELEX: 62017TJ0007
Europos Sąjungos prekių ženklas
Protesto procedūra
Europos Sąjungos prekių ženklo MINERAL MAGIC paraiška
Ankstesnis nacionalinis žodinis prekių ženklas MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER
Santykinis atmetimo pagrindas
Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis (dabar
Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 3 dalis)

Ginčo aplinkybės
2013 m. rugsėjo 18 d. ieškovė
John Mills Ltd
pagal iš dalies pakeistą 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
) (pakeistas 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 154, 2017, p. 1
) pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra šis žodinis žymuo:
MINERAL MAGIC
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priskiriamos prie 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų ženklų registravimo klasifikacijos su pakeitimais ir pataisymais 3 klasės ir atitinka tokį aprašymą: „Plaukų losjonai; šveitimo produktai; muilai; parfumerijos produktai; eteriniai aliejai; kosmetika; odos, galvos ir plaukų valymo ir priežiūros produktai; dezodorantai asmeninės higienos reikmėms (parfumerija)“.
Europos Sąjungos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2014 m. sausio 23 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 2014/14.
2015 m. balandžio 23 d. įstojusi į bylą šalis
Jerome Alexander Consulting Corp
. pagal Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnį (dabar – Reglamento 2017/1001 46 straipsnis) pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos šio sprendimo 3 punkte nurodytoms prekėms.
Protestas buvo grindžiamas šiais ankstesniais prekių ženklais:
–
Amerikos žodiniu prekių ženklu MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER Nr. 4274584, kuriuo žymimas šis produktas: „Veido pudra, kurioje yra mineralų“,
–
neregistruotu Amerikos žodiniu prekių ženklu MAGIC MINERALS, kuriuo žymimas šis produktas: „Kosmetika“.
Grindžiant protestą buvo remiamasi Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalyje (dabar – Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 3 dalis) nurodytais pagrindais.
2015 m. rugpjūčio 18 d. sprendimu Protestų skyrius protestą atmetė.
2015 m. spalio 15 d. įstojusi į bylą šalis, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais (dabar – Reglamento 2017/1001 66–71 straipsniai), pateikė EUIPO apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2016 m. spalio 5 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO pirmoji apeliacinė taryba panaikino Protestų skyriaus sprendimą ir remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi atsisakė įregistruoti nagrinėjamą prekių ženklą.
Pirma, Apeliacinė taryba pažymėjo, kad įstojusi į bylą šalis atsisakė grįsti savo protestą neregistruotu Amerikos prekių ženklu MAGIC MINERALS ir nusprendė remtis tik žodiniu Amerikos prekių ženklu MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER.
Antra, Apeliacinė taryba paminėjo Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies tikslą užkirsti kelią prekių ženklo savininko atstovo piktnaudžiavimui prekių ženklu ir sąlygas, kurios, pasak jos, turi būti tenkinamos, kad protestą būtų galima grįsti šia nuostata, t. y. kad prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo būtų arba būtų buvęs prekių ženklo savininko atstovas ar patikėtinis, kad prašymas būtų pateiktas atstovo ar patikėtinio vardu be savininko sutikimo ir nesant teisėtų priežasčių, pateisinančių atstovo ar patikėtinio veiksmus, ir kad paraiška būtų susijusi su tapačiais ar panašiais žymenimis ir prekėmis.
Trečia, Apeliacinė taryba konkrečiai analizavo, ar tenkinami kriterijai, leidžiantys patenkinti protestą remiantis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi. Visų pirma dėl atstovo ir įgaliotojo santykio Apeliacinė taryba pabrėžė, kad sąvokos „atstovas“ ir „patikėtinis“ turi būti aiškinamos plačiai. Šiuo atveju ji konstatavo, kad šalių sudarytoje platinimo sutartyje numatyta, kad ieškovė užsiims į bylą įstojusios šalies prekių platinimu Sąjungoje. Ji taip pat pažymėjo, kad sutartyje yra sąlyga dėl sutarties išimtinio pobūdžio, nekonkuravimo sąlyga ir sąlygos dėl į bylą įstojusios šalies intelektinės nuosavybės teisių. Ji nusprendė, kad iš įrodymų, t. y. užsakymo lapai, iš kurių viename nurodyta data yra dviem mėnesiais ankstesnė nei į bylą įstojusios šalies prekių ženklo paraiškos pateikimo data, matyti, kad tarp šalių egzistavo tvirti komerciniai santykiai, o ne šiaip paprasti santykiai tarp teikėjo ir platintojo. Ji padarė išvadą, kad paduodant prašomo įregistruoti prekių ženklo paraišką tarp jų egzistavo realūs, faktiniai ir tvarūs komerciniai santykiai, sukuriantys bendrą pasitikėjimo ir lojalumo pareigą, ir kad ieškovė yra atstovė, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį.
Ketvirta, Apeliacinė taryba pabrėžė, kad Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis taikoma ne tik tais atvejais, kai lyginamos prekės ar paslaugos yra tapačios, bet ir tada, kai jos yra panašios. Ji pažymėjo, kad šiuo atveju žymenimis, dėl kurių vyksta ginčas, žymimos prekės yra tapačios, nes prašomo įregistruoti prekių ženklo paraiškoje nurodyta „kosmetika“ apima ankstesniu prekių ženklu žymimą „veido pudrą, kurioje yra mineralų“, arba panašios, nes kitos prašomo įregistruoti prekių ženklo paraiškoje nurodytos prekės yra susijusios su ankstesniu prekių ženklu žymimomis prekėmis dėl to, kad jų sudedamosios dalys gali būti tos pačios, dažnai jas gamina tos pačios įmonės ir jos yra siūlomos kartu buitinių prekių parduotuvėse ir tuose pačiuose mažmeninių parduotuvių skyriuose.
Dėl žymenų Apeliacinė taryba nusprendė, kad jie yra panašūs. Iš pradžių ji pažymėjo, kad labai panašūs yra du pirmieji ankstesnio prekių ženklo žodiniai elementai („magic“ ir „minerals“) ir prašomo įregistruoti prekių ženklo žodiniai elementai. Paskui ji pabrėžė, kad atitinkama Sąjungos visuomenė ankstesnį prekių ženklą gali suvokti kaip žymenį, sudarytą iš dviejų elementų: elementas „by jerome alexander“ būtų suvokiamas kaip pagrindinės įmonė, t. y. kaip už produktą atsakingo subjekto pavadinimas, o elementas „magic minerals“ tikriausiai būtų suvokiamas kaip pačios prekės arba prekių serijos pavadinimas. Galiausiai ji nusprendė, kad tai, jog
United States patent and trademark office
(USPTO, Jungtinių Amerikos Valstijų patentų ir prekių ženklų tarnyba) neuždraudė registruoti prekių ženklo MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER, nors ir egzistavo prekių ženklas MINERAL MAGIC COSMETICS, nereiškia, kad nėra jokios galimybės juos supainioti. Ji pažymėjo, kad prekių ženklo MINERAL MAGIC COSMETICS savininkas turėjo dėl to pareikšti protestą. Atsižvelgusi į visus šiuos dalykus Apeliacinė taryba patenkino Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi grindžiamą protestą.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš EUIPO ir įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti visą ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės EUIPO patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti visą ieškinį,
–
patvirtinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš ieškovės padengti jos pačios, į bylą įstojusios šalies ir EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Savo ieškinį ieškovė iš esmės grindžia vieninteliu su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies pažeidimu siejamu pagrindu, kurį sudaro trys kaltinimai. Pirmasis grindžiamas tuo, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog ieškovė yra ankstesnio prekių ženklo savininko atstovė ar patikėtinė, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Antrajame kaltinime teigiama, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis yra taikytina net jei žymenys, dėl kurių vyksta ginčas, yra tiesiog panašūs, o ne tapatūs. Trečiasis kaltinimas grindžiamas tuo, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, kad ši nuostata yra taikytina, net kai ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės nėra tapačios prašomo įregistruoti prekių ženklo paraiškoje nurodytoms prekėms.
Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį kaltinimą, grindžiamą klaidingu Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalies taikymu, kai žymenys yra panašūs.
Ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog pakanka, kad ankstesnis prekių ženklas būtų tiesiog panašus į prašomą įregistruoti prekių ženklą, o ne jam tapatus, kad būtų galima remtis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi. Ji taip pat pažymi, kad Apeliacinė taryba klaidingai atsižvelgė į Sąjungos visuomenę, nors atitinkama visuomenė, su kuria yra susijęs ankstesnis Amerikos prekių ženklas, yra Amerikos visuomenė.
EUIPO, palaikoma įstojusios į bylą šalies, ginčija ieškovės argumentus. Ji mano, kad aiškinant Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį visiškai pažodžiui matyti, kad ši nuostata gali būti taikoma tik jei žymenys yra tapatūs, ir tada ji pasidarytų netaikytina. Ji mano, kad prekių ženklo pareiškėjas gali išvengti jos taikymo, truputį pakeitęs ankstesnį prekių ženklą, ir kad tokia situacija labai pakenktų ankstesnio prekių ženklo savininko interesams. Ji mano, kad jei prekių ženklas būtų įregistruotas nepaisant dviejų žymenų panašumo, ginčijamo prekių ženklo pareiškėjas galėtų neleisti pradiniam savininkui vėliau įregistruoti ar naudoti ankstesnį prekių ženklą. Tačiau minėtos nuostatos tikslas kaip tik ir yra užkirsti kelią prekių ženklo savininko atstovo piktnaudžiavimui prekių ženklu, nes atstovas gali pasinaudoti palaikant komercinius santykius įgytomis žiniomis ir patirtimi ir taip neteisėtai pasinaudoti prekių ženklo savininko pastangomis ir investicijomis. Pasak jos, šią nuostatą reikia aiškinti pagal situaciją, kad teisėtas savininkas būtų veiksmingai apsaugotas nuo jo atstovų nesąžiningų veiksmų, išplečiant jos taikymą atvejams, kai žymenys yra ne tik tapatūs. Žymenų lyginimas, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą (dabar – Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas) ir į šio reglamento 8 straipsnio 3 dalį, nebūtinai yra vienodas. Ji teigia, kad lyginant žymenis pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį daugiausia dėmesio kreipiama į ankstesnio prekių ženklo savininko interesus. Šiuo atveju Apeliacinė taryba netaikė panašumo kriterijaus pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą, tačiau remdamasi specifiniu žymenų pobūdžiu nagrinėjo, ar jie gali būti laikomi „iš esmės“ panašiais, kad dėl to būtų pakenkta teisėtiems prekių ženklo savininko interesams, o ieškovė galėtų neteisėtai pasinaudoti savo santykiais su juo. Todėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis šiuo atveju taikoma ne tik tapatiems žymenims, atsižvelgiant į specifinį nagrinėjamų žymenų pobūdį.
Reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį, „[p]rekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas neregistruojamas, jeigu prekių ženklo savininko atstovas ar patikėtinis savo vardu be savininko sutikimo paduoda paraišką įregistruoti prekių ženklą, išskyrus atvejus, kai atstovas ar patikėtinis pagrindžia savo veiksmus“.
Šioje nuostatoje konkrečiai neminima sąlyga, kad savininko prekių ženklas ir atstovo ar patikėtinio prašomas įregistruoti prekių ženklas turi būti tapatūs ar panašūs.
Vis dėlto Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis suprantama taip, kad juo siekiama užkirsti kelią prekių ženklo savininko atstovo piktnaudžiavimui savininko prekių ženklu, nes atstovas gali pasinaudoti plėtojant savo ir savininko komercinius santykius įgytomis žiniomis ir patirtimi ir taip neteisėtai pasinaudoti paties prekių ženklo savininko pastangomis ir investicijomis (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Adamowski / VRDT – Fagumit (FAGUMIT),
T‑537/10 ir T‑538/10
,
EU:T:2012:634
,
punktą). Taigi šioje nuostatoje iš esmės reikalaujama, kad tarp savininko prekių ženklo ir atstovo ar patikėtinio jo vardu įregistruoti prašomo prekių ženklo egzistuotų tiesioginis ryšys. Toks ryšys gali egzistuoti tik tada, kai tie prekių ženklais sutampa.
Šiuo klausimu reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo parengiamieji darbai padeda suprasti teisės aktų leidėjo ketinimus ir pagrindžia aiškinimą, kad ankstesnis prekių ženklas ir prašomas įregistruoti prekių ženklas turi būti tapatūs, o ne tiesiog panašūs, kad būtų galima taikyti Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį.
Iš tikrųjų, kaip primena ieškovė, Sąjungos teisės aktų leidėjas iš pradžių pirmajame reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo projekte buvo numatęs, kad ši nuostata galėtų būti taikoma ir tada, kai žymenys yra panašūs. Vis dėlto ši galimybė nebuvo įtraukta į galutinę 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 8 straipsnio 3 dalies redakciją.
Be to, 1982 m. gruodžio 1 d. Europos Sąjungos Tarybos dokumente Nr. 11035/82, kuriame pateikta Tarybos darbo grupės dėl reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo išvadų santrauka, darbo grupė aiškiai nurodė, kad ji nepriėmė delegacijos pasiūlymo, kuriuo siekta, kad ši nuostata būtų taip pat taikoma „panašiems“ prekių ženklams, kuriais žymimos „panašios“ prekės.
Atsakydama į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą EUIPO teigė, viena vertus, kad ši parengiamųjų darbų ištrauka gali būti aiškinama tik taip, kad Taryba esą tiesiog atsisakė „pozityviai“ įtvirtinti, kad ta nuostata turi būti taikoma, kai prekių ženklai yra tapatūs arba panašūs, ir, kita vertus, kad ši ištrauka turi būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad pirmojo reglamento projekto redakcijoje Europos Komisijos tarnybos siūlė vartoti frazę „tapatūs arba panašūs“. Šiuos argumentus reikia atmesti.
Pirma, tai, kad teisės aktų leidėjas du kartus atsisakė aiškiai nurodyti, kad ši nuostata taip pat turi būti taikoma tada, kai prekių ženklai yra panašūs, – pirmą kartą atitinkamai pakeisdamas pirmąjį reglamento projektą ir antrą kartą aiškiai atmesdamas delegacijos pasiūlymą – pakankamai rodo, koks buvo jo ketinimas šiuo klausimu.
Antra, iš dokumente Nr. 11035/82 esančios formuluotės matyti, kad buvo atmestas būtent toks delegacijos pasiūlymas, jog ši nuostata turi būti taikoma ir panašiems prekių ženklams, o ne tik pasiūlymas šioje nuostatoje nurodyti žodžius „tapatūs ar panašūs“, kaip bando teigti EUIPO.
Trečia, tame dokumente Nr. 11035/82 darbo grupė pabrėžė, kad ji sutinka su tuo, kad ši nuostata būtų aiškinama kaip taikoma tarptautiniu lygiu, kaip tai suprantama pagal peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1883 m. kovo 20 d. Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės nuosavybės apsaugos 6septies straipsnį.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad Sąjunga yra 1994 m. balandžio 15 d. Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba (TRIPS) (
OL L 336, 1994, p. 214
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 t., 21 sk., p. 305), kuri yra Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties (
OL L 336, 1994, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 t., 21 sk., p. 82) 1C priedas, šalis ir kad šios sutarties 2 straipsnyje pateikiamos nuorodos į keletą Paryžiaus konvencijos materialinės teisės normų, įskaitant ir 6septies straipsnį. Taigi, kaip, beje, pabrėžė ir pati EUIPO atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, Sąjunga turi aiškinti Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalį kuo labiau atsižvelgdama į šios sutarties tekstą ir tikslą (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Anheuser‑Busch,
C‑245/02
,
EU:C:2004:717
,
punktą), o tai apima ir Paryžiaus konvencijos 6septies straipsnį.
Šiame straipsnyje numatyta, kad jeigu vienos iš Intelektinės nuosavybės apsaugos sąjungos šalių ženklo savininko agentas arba atstovas be savininko sutikimo paduoda paraišką, norėdamas užregistruoti ženklą vienoje ar keliose tose šalyse savo vardu, savininkas turi teisę užprotestuoti registravimą. Ši taip suformuluota nuostata gali būti aiškinama tik taip, kad savininko prekių ženklas ir prekių ženklas, dėl kurio agentas ar atstovas pateikė paraišką, yra toks pat. Reikia pabrėžti, kad šios nuostatos versija anglų kalba suprantama taip, kad savininko prekių ženklas ir prekių ženklas, dėl kurio agentas ar atstovas pateikė paraišką, turi būti tapatūs. Šioje versijoje iš pradžių kalbama apie „bet kokio“ prekių ženklo savininką („the proprietor of a mark“), o paskui apie „šio“ prekių ženklo užregistravimą („the registration of the mark“), nes pastarojo prekių ženklo negalima suprasti kitaip nei savininko prekių ženklo.
Atsižvelgiant į tai, kad Paryžiaus konvencijos 6septies straipsnio tekstas yra vienareikšmiškas, EUIPO negali remtis šios konvencijos parengiamaisiais darbais ir teigti, kad šis straipsnis taip pat turi būti aiškinamas kaip apimantis atvejus, kai žymenys yra tik panašūs.
Ketvirta, EUIPO bando remtis tuo, kad Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkte yra žodžiai „tapatūs ar panašūs“, o šios nuostatos 3 dalyje jų nėra, ir teigia, kad jos taikymo sritis apima ne tik absoliučiai tapačius prekių ženklus. Vis dėlto tai, kad joje nėra šių žodžių, turėtų būti suprantama taip, kad teisės aktų leidėjui pasirodė akivaizdu, jog ši nuostata apima atvejus, kai atstovo prašomas įregistruoti prekių ženklas ir savininko prekių ženklas yra toks pat ir, aišku, jie yra tapatūs, todėl jam atrodė, kad neverta to nurodyti.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad pagal Sąjungos teisės aktų leidėjo suvokimą Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalis yra taikoma tik tada, kai savininko prekių ženklas ir jo atstovo ar patikėtinio prašomas įregistruoti prekių ženklas yra tapatūs, o ne tiesiog panašūs.
Tokiomis aplinkybėmis dėl reikalavimų, kurie taikomi žymenims, kad jie būtų laikomi tapačiais, reikėtų priminti, kad iš jurisprudencijos matyti, jog žymuo yra tapatus kitam žymeniui, jeigu jis pakartoja visas prekių ženklo sudedamąsias dalis jų nepakeisdamas ir nieko nepridėdamas, arba kai jis, vertinamas kaip visuma, turi tokių nedidelių skirtumų, kad paprastas vartotojas gali jų nepastebėti, nes retai turi galimybę tiesiogiai palyginti žymenis ir turi pasikliauti netobulu vaizdu, kurį išsaugojo savo atmintyje (2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimo TrekStor / VRDT – Scanlab (iDrive),
T‑105/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:924
,
punktas).
Taip pat reikia pabrėžti, kad žymenų tapatumo klausimas taip pat buvo nagrinėjamas labiau netiesiogiai vertinant prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų. Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnyje (dabar Reglamento 2017/1001 18 straipsnis) numatyta, kad prekių ženklo naudojimas kitokios formos, nei buvo įregistruotas, taip pat laikomas naudojimu, jei elementai, kurie skiriasi, nepakeičia ženklo skiriamojo pobūdžio, nesvarbu, ar prekių ženklas yra įregistruotas savininko vardu tokios formos, kokios naudojamas. Šia nuostata siekiama leisti savininkui pakeisti žymenį, nepakeičiant išskirtinio jo pobūdžio taip, kad tai leistų geriau jį pritaikyti prie atitinkamų prekių ar paslaugų prekybos ar reklamos sąlygų. Vis dėlto skirtumas turi būti labai didelis, o naudojami ir įregistruoti žymenys iš esmės turi būti tapatūs (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo Il Ponte Finanziaria / VRDT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE),
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
,
punktą).
Todėl remiantis šio sprendimo 39 punkte nurodytame 2006 m. vasario 23 d. Sprendime BAINBRIDGE (
T‑194/03
,
EU:T:2006:65
) įtvirtintais kriterijais reikia nustatyti, ar žymenys, dėl kurių vyksta ginčas, yra tapatūs, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 38 punkte nurodytą 2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimą iDrive (
T‑105/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:924
).
Iš ginčijamo sprendimo 33 punkto matyti, kad Apeliacinė taryba manė, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas skiriasi nuo ankstesnio prekių ženklo tuo, kad sukeista žodžių „mineral“ ir „magic“ tvarka, kad jame nėra nei raidės „s“, nei žodžių „by jerome alexander“ ir kad todėl žymenys, dėl kurių vyksta ginčas, turi būti laikomi panašiais. Tokiai išvadai reikia pritarti. Akivaizdu, kad šiuo atveju žymenys, dėl kurių vyksta ginčas, nėra tapatūs, ką, beje, savo rašytiniuose dokumentuose patvirtina visos bylos šalys. Be to, žymenų nepanašumas yra toks akivaizdus, kad jis nepriklauso nuo to, kaip juos galėtų suvokti skirtingose valstybėse gyvenantys atitinkami vidutiniai vartotojai.
Kadangi žymenys, dėl kurių kilo ginčas nėra tapatūs, darytina išvada, kad Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi ji gali neleisti įregistruoti nagrinėjamo prekių ženklo.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ir nesant reikalo nagrinėti pirmojo ir trečiojo kaltinimų, reikia patenkinti vienintelį ieškinio pagrindą, grindžiamą Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 3 dalimi, ir panaikinti ginčijamą sprendimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 2 dalį, jeigu byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, Bendrasis Teismas nusprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.
Kadangi EUIPO ir į bylą įstojusi šalis pralaimėjo bylą, kiekviena iš jų, be savo bylinėjimosi išlaidų, turi padengti pusę ieškovės bylinėjimosi išlaidų.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. spalio 5 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 2087/2015‑1).

2.
EUIPO padengia savo ir pusę
John Mills Ltd
bylinėjimosi išlaidų.

3.
Jerome Alexander Consulting Corp
.
padengia savo ir pusę
John Mills Ltd
bylinėjimosi išlaidų
.

Prek
Buttigieg
Berke
Paskelbtas 2018 m. spalio 15 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.