CELEX: 62019CJ0363
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Maisto saugumas
Teiginiai apie maisto produktų maistingumą ir sveikumą
Reglamentas (EB) Nr. 1924/2006
5 ir 6 straipsniai
Teiginių mokslinis pagrindimas
Visuotinai pripažinti moksliniai duomenys
10 straipsnio 1 dalis
28 straipsnio 5 dalis
Pereinamojo laikotarpio tvarka
Įmonių nesąžininga komercinė veikla vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje
Direktyva 2005/29/EB
3 straipsnio 4 dalis
Direktyvos 2005/29 nuostatų ir kitų Sąjungos taisyklių, kuriose reguliuojami specifiniai nesąžiningos komercinės veiklos aspektai, tarpusavio santykis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] (
OL L 404, 2006, p. 9
, ir klaidų ištaisymas
OL L 12, 2007, p. 3
), iš dalies pakeisto 2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 107/2008 (
OL L 39, 2008, p. 8
) (toliau – Reglamentas Nr. 1924/2006), 5 ir 6 straipsnių, siejamų su 10 straipsnio 1 dalimi ir 28 straipsnio 5 dalimi, taip pat dėl 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (
OL L 149, 2005, p. 22
) 3 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Konsumentombudsmannen
(vartotojų ombudsmenas, Švedija; toliau – KO) ir
Mezina AB
ginčą dėl jos vartojamų sveikumo teiginių atitikties Sąjungos teisei ir nacionalinei teisei.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1924/2006
Reglamento Nr. 1924/2006 14 ir 17 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(14)
Šiuo metu kai kuriose valstybėse narėse ženklinant ir reklamuojant maisto produktus vartojami įvairūs teiginiai, susiję su medžiagomis, kurių naudingas poveikis nebuvo įrodytas arba kurias šiuo metu mokslininkai vertina nevienareikšmiškai. Būtina užtikrinti, kad medžiagų, apie kurias pateikiamas teiginys, naudingas mitybinis ar fiziologinis poveikis būtų įrodytas.
<…>
(17)
Vartojant teiginius apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] daugiausia reikėtų atsižvelgti į mokslinį teiginių įrodymą, o tokius teiginius vartojantys maisto verslo operatoriai [maisto ūkio subjektai] turėtų juos pagrįsti. Teiginys turėtų būti moksliškai pagrįstas, atsižvelgiant į turimų mokslo duomenų visumą ir suteikiant reikšmę įrodymams.“
Reglamento Nr. 1924/2006 I skyriaus „Dalykas, taikymo sritis ir sąvokos“ 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ nustatyta:
„1.   Šis reglamentas suderina valstybių narių teisės aktų, reglamentų arba administracinės veiklos nuostatas, susijusias su teiginiais apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą], siekiant užtikrinti efektyvų vidaus rinkos veikimą ir aukštą vartotojų apsaugos lygį.
2.   Šis reglamentas taikomas teiginiams apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą], skelbiamiems maisto produktų, skirtų galutiniam vartotojui, komerciniuose pranešimuose – ženklinime, pateikime ar reklamoje.
<…>“
Reglamento Nr. 1924/2006 II skyriuje „Bendrieji principai“ yra 3–7 straipsniai.
Šio reglamento 3 straipsnyje „Visų teiginių bendrieji principai“ numatyta:
„Teiginiai apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] gali būti vartojami ženklinant, pristatant arba reklamuojant į Bendrijos [Sąjungos] rinką pateikiamus maisto produktus, tik jei šie teiginiai atitinka šio reglamento nuostatas.
Nepažeidžiant [2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo (
OL L 109, 2000, p. 29
) ir 1984 m. rugsėjo 10 d. Tarybos direktyvos 84/450/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų dėl klaidinančios reklamos suderinimo (
OL L 250, 1984, p. 17
)], teiginiai apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] neturi:
a)
būti melagingi [netikslūs], dviprasmiški ar klaidinantys;
<…>“
Minėto reglamento 5 straipsnyje „Bendrosios sąlygos“ nustatyta:
„1.   Vartoti teiginius apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] leidžiama tik tokiu atveju, jei tenkinamos šios sąlygos:
a)
įrodyta, kad maistinės ar kitos medžiagos, apie kurią pateikiamas teiginys, buvimas, nebuvimas arba mažesnis kiekis maisto produkte ar maisto produktų kategorijai priklausančiuose produktuose pasižymi naudingu maistiniu arba fiziologiniu poveikiu, įrodytu visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais;
<…>
2.   Vartoti teiginius apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] leidžiama tik tuo atveju, jei galima tikėtis, kad teiginiuose nurodytą teigiamą poveikį supras vidutinis vartotojas.
<…>“
To paties reglamento 6 straipsnyje „Mokslinis teiginių įrodymas“ nustatyta:
„1.   Teiginiai apie maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą] pagrindžiami ir įrodomi visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis.
2.   Teiginį apie maistingumą arba sveikatingumą [sveikumą] pateikiantis maisto verslo operatorius [maisto ūkio subjektas] pagrindžia teiginio vartojimą.
3.   Valstybių narių kompetentingos institucijos iš maisto verslo operatoriaus arba produktą į rinką pateikiančio asmens gali pareikalauti pateikti visus šio reglamento atitiktį įrodančius dokumentus ir duomenis.“
Reglamento Nr. 1924/2006 IV skyriuje „Teiginiai apie sveikatingumą [sveikumą]“ yra 10–19 straipsniai.
Šio reglamento 10 straipsnyje „Konkrečios sąlygos“ nurodyta:
„1.   Teiginiai apie sveikatingumą [sveikumą] yra draudžiami, išskyrus atvejus, kai jie atitinka II skyriaus bendruosius ir šio skyriaus konkrečius reikalavimus bei yra leidžiami pagal šį reglamentą ir yra įtraukti į leidžiamų teiginių sąrašus, numatytus 13 ir 14 straipsniuose.
<…>
3.   Nuorodą į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kurią ta maistinė medžiaga ar maisto produktas apskritai teikia sveikatai ar su sveikata susijusiai gerai savijautai, galima daryti tik tuo atveju, jei kartu pateikiamas konkretus teiginys apie sveikatingumą, įtrauktas į sąrašus, numatytus 13 ir 14 straipsniuose.
<…>“
Šio reglamento 13 straipsnyje „Teiginiai apie sveikatingumą [sveikumą], išskyrus teiginius apie susirgimo rizikos mažinimą ir vaikų vystymąsi bei sveikatą“ numatyta:
„1.   Teiginiai apie sveikatingumą, apibūdinantys ar darantys nuorodą į:
a)
maistinės ar kitos medžiagos poveikį organizmo augimui, vystymuisi ir funkcijoms arba
<…>
kurie yra įtraukti į 3 dalyje nurodytą sąrašą, gali būti vartojami netaikant 15–19 straipsniuose numatytų procedūrų, jei jie yra:
i)
pagrįsti visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais ir
ii)
gerai suprantami vidutiniam vartotojui.
2.   Valstybės narės vėliausiai iki 2008 m. sausio 31 d. pateikia Komisijai 1 dalyje nurodytų teiginių sąrašus kartu su jiems taikomom[is] sąlygomis ir su nuorodomis į susijusius mokslinius įrodymus.
3.   Komisija, pasikonsultavusi su [Europos maisto saugos tarnyba (EASA)], taikydama 25 straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu, ne vėliau kaip iki 2010 m. sausio 31 d. patvirtina 1 dalyje pateiktų leistinų teiginių Bendrijos sąrašą, skirtą iš dalies pakeisti neesmines šio reglamento nuostatas jį papildant, bei visas būtinas šių teiginių vartojimo sąlygas.
<…>“
Reglamento Nr. 1924/2006 V skyriaus „Bendrosios ir baigiamosios nuostatos“ 28 straipsnio „Pereinamojo laikotarpio priemonės“ 5 dalyje nustatyta:
„13 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyti teiginiai apie sveikatingumą [sveikumą] maisto verslo operatorių [maisto ūkio subjektų] atsakomybe gali būti vartojami nuo šiame reglamente nurodytos įsigaliojimo datos iki 13 straipsnio 3 dalyje nurodyto sąrašo patvirtinimo, jei jie atitinka šį reglamentą ir jiems taikomas nacionalines nuostatas bei nepažeidžia 24 straipsnyje nurodytų apsaugos priemonių patvirtinimo.“
Direktyva 2005/29
Direktyvos 2005/29 10 konstatuojamoje dalyje nurodyta:
„Būtina užtikrinti šios direktyvos ir [Sąjungos] teisės ryšio nuoseklumą, ypač kai konkretiems sektoriams taikomos išsamios nuostatos dėl nesąžiningos komercinės veiklos. <…> Atitinkamai ši direktyva taikoma tik tais atvejais, kai nėra konkrečių [Sąjungos] teisės nuostatų, reglamentuojančių konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, tokius kaip informaciniai reikalavimai ir informacijos teikimo vartotojui taisyklės. Ji numato vartotojų apsaugą tais atvejais, kai [Sąjungos] lygiu nėra konkrečių sektorinių teisės aktų, ir draudžia prekybininkams sudaryti apgaulingą įspūdį apie produktų pobūdį. <…> Taip ši direktyva papildo [Sąjungos]
acquis
, taikomą komercinei veiklai, kenkiančiai vartotojų ekonominiams interesams.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje:
<…>
d)
„įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu“ (toliau – komercinė veikla) – bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams;
<…>“
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Ši direktyva taikoma nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu, kaip nustatyta šios direktyvos 5 straipsnyje, prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu.
<…>
3.   Ši direktyva nepažeidžia [Sąjungos] arba nacionalinių taisyklių, susijusių su sveikatos ir produktų saugos klausimais.
4.   Jeigu šios direktyvos nuostatos prieštarauja kitoms [Sąjungos] taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, pastarosios turės viršenybę ir bus taikomos tiems konkretiems aspektams.
<…>“
Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ nurodyta:
„1.   Nesąžininga komercinė veikla draudžiama.
2.   Komercinė veikla yra nesąžininga, jeigu:
a)
prieštarauja profesinio atidumo reikalavimams
ir
b)
iš esmės iškreipia arba gali iš esmės iškreipti vidutinio vartotojo, kurį produktas pasiekia arba kuriam yra skirtas, arba, kai komercinė veikla nukreipta į tam tikrą vartotojų grupę, vidutinio grupės nario ekonominį elgesį siūlomo produkto atžvilgiu.
3.   Komercinė veikla, kuri gali iš esmės iškreipti ekonominį elgesį tik aiškiai identifikuojamos grupės vartotojų, kurie dėl savo proto arba fizinės negalios, amžiaus arba patiklumo yra tokios praktikos arba peršamo produkto ypač lengvai pažeidžiami tokiu būdu, kurį galima pagrįstai tikėtis prekybininką iš anksto numačius, vertinama vidutinio tos grupės nario atžvilgiu. Tai nepažeidžia bendros ir teisėtos reklamos praktikos naudoti perdėtus pareiškimus arba pareiškimus, kurių nereikia suprasti tiesiogine prasme.
4.   Visų pirma nesąžininga komercinė veikla yra ta, kuri:
a)
yra klaidinanti, kaip nurodyta šios direktyvos 6 ir 7 straipsnyje,
arba
b)
yra agresyvi, kaip nurodyta šios direktyvos 8 ir 9 straipsnyje.
5.   Tokios komercinės veiklos, kuri bet kuriomis aplinkybėmis laikoma nesąžininga, sąrašas pateikiamas I priede. Šis sąrašas galioja visose valstybėse narėse, ir jį galima keisti tik peržiūrint šią direktyvą.“
Švedijos teisė
Marknadsföringslagen (2008:486)
(Įstatymas (2008:486) dėl komercinės veiklos), kuriuo Direktyva 2005/29 perkelta į Švedijos teisės sistemą, 5 straipsnyje nustatyta, kad „bet kokia skatinimo priemonė turi atitikti gerą komercinę veiklą“.
Šio įstatymo 10 straipsnyje numatyta:
„Prekybininko veiklos skatinimo priemonėse negali būti klaidingos arba klaidinančios informacijos apie jo arba kito prekybininko veiklą.
Pirmoje pastraipoje konkrečiai kalbama apie informaciją, susijusią su:
1)
produkto buvimu, pobūdžiu, kiekiu, savybėmis ir kitomis pagrindinėmis produkto savybėmis;
<…>“
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad pagal suformuotą nacionalinių teismų praktiką įrodinėjimo pareiga, susijusi su reklaminių teiginių teisingumu, tenka atitinkamam prekybininkui ir kad reikalaujamas įrodymų lygis, kiek tai susiję su teiginiais apie maistingumą ir sveikumą, yra „pakankamai aukštas“.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Mezina
užsiima maisto papildų ir preparatų, tarp kurių yra „Movizin complex“, kuriame yra imbiero, erškėtuogių ir bosvelijos, „Macoform“, kuriame yra artišoko ir kiaulpienių, taip pat „Vistavital“, kuriame yra mėlynių, gamyba ir prekyba jais.
Prekiaudama šiais produktais, kurie priklauso „maisto produktų“ kategorijai, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1924/2006,
Mezina
vartoja šiuos atitinkamus sveikumo teiginius:
„Movizin complex“ – jūsų sąnariams“; „Imbieras gali padėti jums išsaugoti sąnarių judrumą ir padėti išlaikyti jų energingumą bei lankstumą“; „Erškėtuogės gali padėti išlaikyti sąnarių judrumą“; „Erškėtuogės, kurios gali man padėti apsaugoti sąnarius ir prisidėti prie jų stabilumo išsaugojimo“; „Bosvelija – šio medžio derva, be kita ko, Indijoje ilgainiui padėjo palaikyti sąnarių judrumą ir natūralų lankstumą“; „Aš visada būtinai išgeriu kasdienę „Movizin“, kuriame esanti bosvelija padeda išlaikyti sąnarių komfortą, dozę“.
„Macoform“ – skrandžio pusiausvyra“; „Artišokas gali prisidėti prie normalaus virškinimo ir skrandžio komforto“; „Kiaulpienė gali palaikyti fiziologinio pH pusiausvyrą ir normalų žarnyno veikimą“.
„Vistavital“ – normalaus regėjimo išsaugojimas“; „Mėlynės gerina akių kraujagyslių drėkinimą ir tinklainės funkcionavimą ir prisideda prie normalaus akių darbo“; „Mėlynės – padeda išsaugoti normalų tinklainės funkcionavimą“.
KO kreipėsi į
Patent-och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt
(Intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų teismas prie Stokholmo pirmosios instancijos teismo, Švedija), kad šis uždraustų
Mezina
vartoti šiuos sveikumo teiginius prekiaujant pagrindinėje byloje nagrinėjamais produktais.
Pirma, kiek tai susiję su sveikumo teiginiais, kuriuose minima konkreti medžiaga (imbieras, erškėtuogė, bosvelija, artišokas, kiaulpienė ir mėlynės), KO primena, kad jiems taikoma pereinamojo laikotarpio tvarka, numatyta Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje, nes Komisija dar nepriėmė sprendimo dėl prašymų įtraukti šiuos teiginius į šio reglamento 13 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą. Vis dėlto KO tvirtina, kad minėti teiginiai, iš kurių dėl kai kurių EASA priėmė nepalankią nuomonę, neatitinka minėto reglamento 28 straipsnio 5 dalies reikalavimų, nes prieštarauja ne tik to paties reglamento 3 straipsnio antros pastraipos a punktui ir 5 bei 6 straipsniams, bet ir atitinkamoms nacionalinės teisės nuostatoms, šiuo atveju Įstatymo (2008:486) 5 ir 10 straipsniams.
Mezina
neįrodė, kad maistinių medžiagų buvimas pagrindinėje byloje nagrinėjamuose produktuose turi teigiamą fiziologinį poveikį, patvirtintą visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalies a punktą, ir nepateikė mokslinių įrodymų, patvirtinančių šio reglamento nuostatų laikymąsi pagal jo 6 straipsnio 1 dalį, taip pat neįrodė, kad sveikumo teiginiai nėra netikslūs, dviprasmiški ar klaidinantys pagal minėto reglamento 3 straipsnio antros pastraipos a punktą.
Antra, dėl sveikumo teiginių, kuriuose neminima konkreti medžiaga („Movizin complex“ – jūsų sąnariams“, „Macoform“ – skrandžio pusiausvyra“ ir „Vistavital“ – normalaus regėjimo išsaugojimas“), KO visų pirma teigia, kad jie yra konkretūs teiginiai, todėl, kadangi dėl jų nebuvo pateiktas joks prašymas įtraukti į Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, jie negali būti leidžiami. Be to, jeigu šie teiginiai turėtų būti laikomi bendrais ir nekonkrečiais sveikumo teiginiais, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 10 straipsnio 3 dalį, jie taip pat negali būti leidžiami, nes prie jų nepateikiami konkretūs sveikumo teiginiai, leidžiami pagal minėto reglamento 13 straipsnio 3 dalį arba pagal to paties reglamento 28 straipsnio 5 dalį.
Atsiliepime į ieškinį
Mezina
prašo atmesti ieškinį.
Dėl sveikumo teiginių, kuriuose minima konkreti medžiaga,
Mezina
teigia, kad sveikumo teiginiams, kuriems taikomos Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalies pereinamojo laikotarpio nuostatos, priešingai, nei teigia KO, negali būti taikomi didesni įrodymų reikalavimai nei tie, kuriuos turi atitikti Komisijos leidžiami sveikumo teiginiai. Visų pirma nepagrįsta reikalauti, kad maisto ūkio subjektas dėl sveikumo teiginių, kuriems taikomos minėtos pereinamojo laikotarpio nuostatos, pateiktų kitą mokslinę dokumentaciją nei ta, kuria remiantis buvo pateiktas prašymas įtraukti juos į šio reglamento 13 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą.
Dėl sveikumo teiginių, kuriuose nenurodoma konkreti medžiaga,
Mezina
teigia, kad tai yra nekonkretūs teiginiai ir kad, kadangi jie pateikiami kartu su konkrečiais teiginiais, kurie turi būti leidžiami pagal Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalį, jie atitinka šio reglamento 10 straipsnio 3 dalyje numatytas sąlygas.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad dėl sveikumo teiginių, apibūdinančių ar nurodančių maistinės ar kitos medžiagos poveikį organizmo augimui, vystymuisi ir funkcijoms, kaip antai nagrinėjamų pagrindinėje byloje, Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnyje numatyta, kad, jeigu šie teiginiai įtraukti į Komisijos sudarytą sąrašą, jie gali būti vartojami be išankstinio leidimo tiek, kiek yra pagrįsti visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis ir gerai suprantami vidutiniam vartotojui.
Kadangi teiginių, kuriuos turėjo patvirtinti Komisija, sąrašas, nustatytas nustatyto Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 3 dalyje, nebuvo užbaigtas iki 2010 m. sausio 31 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl įrodinėjimo pareigos ir dėl reikalaujamų įrodymų lygio, kiek tai susiję su tokiais teiginiais, kurie dar nebuvo įtraukti į šį sąrašą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje numatytą pereinamojo laikotarpio tvarką šio reglamento 6 straipsnio formuluotė, atrodo, reiškia, kad pareiga įrodyti sveikumo teiginio teisingumą tenka maisto ūkio subjektui arba už produkto pateikimą į rinką atsakingam asmeniui. Šiuo klausimu jis pabrėžia, kad tai, jog šio reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte vartojamas žodis „pasižymi“, leidžia manyti, kad minėtu reglamentu reglamentuojama įrodinėjimo pareiga, tačiau nenurodomas asmuo, kuris turi įrodyti teiginių teisingumą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad šiose nuostatose pateikta nuoroda į „pripažintus mokslinius duomenis“ leidžia suprasti, kad Reglamente Nr. 1924/2006 taip pat nustatytas reikalaujamas įrodymų lygis, kiek tai susiję su sveikumo teiginiais.
Jis pažymi, kad vis dėlto šiame reglamente nėra konkrečių nuostatų dėl procedūros, kurios reikia laikytis nacionaliniame procese, ypač kiek tai susiję su klausimais dėl įrodymų rinkimo ir pateiktų įrodymų įrodomosios galios. Tokiu atveju ir remiantis valstybių narių procesine autonomija valstybių narių vidaus teisės sistemoje turi būti numatyta, kad teisės aktų spragas reikia užpildyti kartu laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nesąžiningos komercinės veiklos srityje taikytinos nacionalinės taisyklės, priimtos perkeliant Direktyvą 2005/29 į nacionalinę teisę, gali būti taikomos, nors Reglamente Nr. 1924/2006 yra specialių taisyklių, kurios turi viršenybę ir taikomos šiems konkretiems nesąžiningos komercinės veiklos aspektams, kaip Teisingumo Teismas yra nusprendęs vaistų teisės aktų srityje (2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Abcur,
C‑544/13 ir C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
ir
punktai).
Šiuo klausimu jis nurodo, kad net jei sveikumo teiginys grindžiamas visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis, tokiame teiginyje gali būti dviprasmiškas ar prieštaringas pranešimas, kuris negali būti leidžiamas, todėl negalima daryti prielaidos, kad sveikumo teiginiai, kuriems taikoma Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje numatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, atitinka šio reglamento ir Direktyvos 2005/29 nuostatas.
Šiomis aplinkybėmis
Patent-och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt
(Intelektinės nuosavybės ir komercinių bylų teismas prie Stokholmo pirmosios instancijos teismo) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar įrodinėjimo pareiga reglamentuojama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 5 ir 6 straipsnius, siejamus su šio reglamento 10 straipsnio 1 dalimi ir 28 straipsnio 5 dalimi, kai nacionalinis teismas sprendžia, ar buvo vartojami neleistini sveikumo teiginiai esant situacijai, kai nagrinėjami sveikumo teiginiai atitinka teiginį, dėl kurio pateikta paraiška pagal Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 2 dalį, tačiau dėl paraiškos dar nėra priimtas sprendimas suteikti leidimą ar jo nesuteikti, ar įrodinėjimo pareiga nustatoma pagal nacionalinę teisę?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta, kad įrodinėjimo pareiga reglamentuojama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 nuostatas, ar įrodinėjimo pareiga tenka prekybininkui, kuris vartoja atitinkamą sveikumo teiginį, ar institucijai, nacionalinio teismo prašančiai uždrausti prekybininkui toliau vartoti teiginį?
3.
Ar esant tokiai situacijai, kaip aprašyta pirmajame klausime, su duomenimis susiję reikalavimai reglamentuojami pagal Reglamento Nr. 1924/2006 5 ir 6 straipsnius, siejamus su šio reglamento 10 straipsnio 1 dalimi ir 28 straipsnio 5 dalimi, kai nacionalinis teismas sprendžia, ar vartojami neleistini sveikumo teiginiai, ar su duomenimis susiję reikalavimai nustatomi pagal nacionalinę teisę?
4.
Jei į trečiąjį klausimą būtų atsakyta, kad įrodymų apimties reikalavimai reglamentuojami pagal Reglamento Nr. 1924/2006 nuostatas, kokie nustatomi su duomenimis susiję reikalavimai?
5.
Ar atsakymui į 1–4 klausimus turi įtakos tai, kad nagrinėjant bylą nacionaliniame teisme Reglamentas Nr. 1924/2006 (įskaitant reglamento 3 straipsnio a punktą) ir Direktyva 2005/29 gali būti taikomi kartu?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo–ketvirtojo klausimų
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, pirma, nors ginčas pagrindinėje byloje susijęs su sveikumo teiginiais, kuriuose nekalbama apie jokią konkrečią medžiagą („Movizin complex“ – jūsų sąnariams“, „Macoform“ – skrandžio pusiausvyra“ ir „Vistavital“ – normalaus regėjimo išsaugojimas“), ir sveikumo teiginiais, kuriuose minima konkreti medžiaga (imbieras, erškėtuogė, bosvelija, artišokas, kiaulpienė ir mėlynės), tik dėl pastarųjų sveikumo teiginių buvo pateiktas prašymas įtraukti juos į sąrašą, numatytą Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 3 dalyje, ir tik apie juos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia savo pirmuosiuose keturiuose klausimuose.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi prielaida, kad sveikumo teiginiai, kuriuose minima konkreti medžiaga, yra konkretūs sveikumo teiginiai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalį, ir kad jie priskiriami prie teiginių, apibūdinančių ar darančių nuorodą į maistinės ar kitos medžiagos poveikį organizmo augimui, vystymuisi ir funkcijoms, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punktą. Taigi būtent atsižvelgdamas į šią prielaidą, kurią vis dėlto turės patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismas atsakys į pirmuosius keturis prejudicinius klausimus.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pirmuoju–ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalis, 6 straipsnio 1 ir 2 dalys, 10 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal pastarojoje nuostatoje numatytą pereinamojo laikotarpio tvarką šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų sveikumo teiginių srityje įrodinėjimo pareiga ir įrodymų lygis nustatomi šiame reglamente, ir, jei būtų atsakyta teigiamai, kokie yra iš jo išplaukiantys reikalavimai.
Nagrinėjamu atveju tol, kol Komisija nepriėmė sprendimo dėl prašymų įtraukti pagrindinėje byloje nagrinėjamus sveikumo teiginius į sąrašą, numatytą Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 3 dalyje, jiems taikoma pereinamojo laikotarpio tvarka, įtvirtinta šio reglamento 28 straipsnio 5 dalyje (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Bionorica ir Diapharm / Komisija,
C‑596/15 P ir C‑597/15 P
,
EU:C:2017:886
,
punktą).
Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad kol nėra patvirtintas šio reglamento 13 straipsnio 3 dalyje nurodytas sąrašas, minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyti sveikumo teiginiai gali būti vartojami „maisto verslo operatorių [maisto ūkio subjektų] atsakomybe <…>, jeigu jie atitinka šį reglamentą ir jiems taikomas nacionalines nuostatas“.
Dėl reikalavimo, kad sveikumo teiginiai, kuriems taikoma šio reglamento 28 straipsnio 5 dalyje numatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, atitiktų Reglamentą Nr. 1924/2006, reikia priminti, kad šio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog sveikumo teiginiai draudžiami, išskyrus atvejus, kai jie atitinka, be kita ko, minėto reglamento II skyriuje nustatytus bendruosius reikalavimus.
Pagal Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalį, kuri yra šio reglamento II skyriuje, sveikumo teiginį leidžiama vartoti, be kita ko, tik tada, kai paaiškėja, kad maistinės ar kitos medžiagos, apie kurią pateikiamas teiginys, buvimas turi teigiamą maistinį arba fiziologinį poveikį, „įrodytą visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis“.
Be to, Reglamento Nr. 1924/2006 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad sveikumo teiginiai turi būti „pagrindžiami ir įrodomi visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis“.
Taigi Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalyje ir 6 straipsnio 1 dalyje numatydamas, kad sveikumo teiginiai turi būti pateisinami „visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis“, Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė šiuo klausimu reikalaujamą įrodymų lygį.
Žodžių junginio „visuotinai pripažinti moksliniai duomenys“ vartojimas reiškia, kad tokie įrodymai negali apsiriboti vien įsitikinimais, visuotinėmis nuogirdomis arba mokslinei bendruomenei nepriklausančių asmenų pastabomis ar patirtimi.
Atvirkščiai, tokio žodžių junginio vartojimas reiškia, kad sveikumo teiginiai turi būti pagrįsti objektyviais ir moksliniais duomenimis ir kad, visų pirma, turi būti pakankamas mokslinis pritarimas dėl medžiagų, su kuriomis susiję šie sveikumo teiginiai, naudos, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1924/2006 14 konstatuojamojoje dalyje. Be to, kaip reikalaujama šio reglamento 17 konstatuojamojoje dalyje, sveikumo teiginys turi būti „moksliškai pagrįstas, atsižvelgiant į turimų mokslo duomenų visumą ir suteikiant reikšmę įrodymams“.
Kiek tai susiję su įrodinėjimo pareiga, reikia pažymėti, kad, pirma, Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje numatyta, jog iki šio reglamento 13 straipsnio 3 dalyje nurodyto sąrašo priėmimo sveikumo teiginiai pateikiami „[maisto ūkio subjektų] atsakomybe“, ir, antra, minėto reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „teiginį apie maistingumą arba sveikatingumą [sveikumą] pateikiantis maisto verslo operatorius [maisto ūkio subjektas] pagrindžia teiginio vartojimą“.
Vis dėlto atsakovė pagrindinėje byloje tvirtina, kad Reglamentas Nr. 1924/2006 negali būti aiškinamas taip, kad pagal jį reikalaujama, jog atitinkamas maisto ūkio subjektas pateiktų savo įrodymus ir pats parengtų mokslinius tyrimus arba nurodytų juos parengti atitinkamoms institucijoms.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad nors Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalyje ir 6 straipsnio 2 dalyje toks reikalavimas nenustatytas, vis dėlto jose atitinkamam maisto ūkio subjektui nustatyta pareiga galėti pagrįsti jo vartojamą sveikumo teiginį.
Šiuo klausimu pateikti įrodymai gali būti tie, kurie yra bylos medžiagoje, parengtoje grindžiant prašymą įtraukti į Reglamento Nr. 1924/2006 13 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, arba gauti iš kitų šaltinių, jei šie įrodymai turi pakankamą mokslinę vertę.
Taigi pagal Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 5 dalyje įtvirtintą pereinamojo laikotarpio tvarką maisto ūkio subjektas, kuris nusprendžia vartoti sveikumo teiginį prisiimdamas atsakomybę, turi žinoti teiginyje nurodomos medžiagos poveikį sveikatai (šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimo Ehrmann,
C‑609/12
,
EU:C:2014:252
,
punktą), o tai reiškia, jog jis gali įrodyti šio poveikio realumą ir įrodinėjimo pareiga tenka šiam asmeniui.
Be to, nors Reglamentu Nr. 1924/2006 reguliuojama šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų sveikumo teiginių įrodinėjimo pareiga ir įrodymų lygis, minėtame reglamente nereguliuojamos nei įrodinėjimo priemonės, nei šių įrodymų rinkimo tvarka. Tai reiškia, kad, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šiems klausimams ir toliau taikoma nacionalinė teisė, jeigu taikomi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalis, 6 straipsnio 1 ir 2 dalys, 10 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal pastarojoje nuostatoje numatytą pereinamojo laikotarpio tvarką įrodinėjimo pareiga ir įrodymų lygis, kurio reikalaujama dėl sveikumo teiginių, nurodytų šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte, reguliuojami šiuo reglamentu, pagal kurį reikalaujama, kad atitinkamas maisto ūkio subjektas galėtų pagrįsti savo vartojamus teiginius visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis. Šie teiginiai turi būti grindžiami objektyviais įrodymais, dėl kurių turi būti pakankamas mokslinis pritarimas.
Dėl penktojo klausimo
Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, kokias nuostatas reikia taikyti kolizijos tarp Reglamente Nr. 1924/2006 ir Direktyvoje 2005/29 įtvirtintų taisyklių atveju.
Šiuo klausimu pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 1 dalį ji taikoma tik nesąžiningai įmonių komercinei veiklai vartotojų atžvilgiu prieš ir po komercinio sandorio dėl produkto sudarymo bei jo metu. Šios direktyvos 2 straipsnio d punkte „komercinė veikla“ apibrėžta kaip „bet kuris prekybininko atliekamas veiksmas, neveikimas, elgesys arba pareiškimas, komercinis pranešimas, įskaitant reklamą ir prekybą, tiesiogiai susijęs su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams“.
Kaip matyti iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos, Direktyva 2005/29 pasižymi ypač plačia materialine taikymo sritimi, apimančia bet kokią komercinę veiklą, tiesiogiai susijusią su produkto pirkimo skatinimu, pardavimu arba tiekimu vartotojams (2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Abcur,
C‑544/13 ir C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2005/29 3 straipsnio 3 dalį ši direktyva „taikoma nepažeidžiant [Sąjungos] arba nacionalinių nuostatų dėl sveikatos ir produktų saugos“ ir kad pagal šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalį, „jeigu [jos] nuostatos prieštarauja kitoms [Sąjungos] taisyklėms, reglamentuojančioms konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, pastarosios turi viršenybę ir bus taikomos tiems konkretiems aspektams“.
Taigi iš šių nuostatų matyti, kad Direktyva 2005/29 taikoma tik tuo atveju, jei, pirma, nėra specialių Sąjungos ar nacionalinių nuostatų dėl sveikatos ir produktų saugos ir, antra, kaip matyti iš šios direktyvos 10 konstatuojamosios dalies, nėra konkrečių Sąjungos nuostatų, reglamentuojančių konkrečius nesąžiningos komercinės veiklos aspektus, kaip antai informacinius reikalavimus arba informacijos pateikimo vartotojui taisykles. Be to, toje pačioje konstatuojamojoje dalyje patikslinama, kad Direktyva 2005/29 numato vartotojų apsaugą tais atvejais, kai Sąjungos lygiu nėra konkrečių sektorinių teisės aktų, ir draudžia prekybininkams sudaryti apgaulingą įspūdį apie produktų pobūdį.
Kadangi Reglamente Nr. 1924/2006 įtvirtintos specialios taisyklės, susijusios su etiketėse, pristatant Sąjungos rinkai tiekiamus maisto produktus ir jų reklamoje vartojamais sveikumo teiginiais, šis reglamentas yra specialioji taisyklė, palyginti su bendrosiomis taisyklėmis, kuriomis vartotojai saugomi nuo nesąžiningos įmonių komercinės praktikos jų atžvilgiu, kaip antai numatytomis Direktyvoje 2005/29 (pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Abcur,
C‑544/13 ir C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Darytina išvada, kad Direktyvos 2005/29 ir Reglamento Nr. 1924/2006, ypač jo II skyriaus, nuostatų kolizijos atveju minėto reglamento nuostatos turi viršenybę ir yra taikomos šiems specifiniams nesąžiningos komercinės praktikos aspektams (pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Abcur,
C‑544/13 ir C‑545/13
,
EU:C:2015:481
,
punktą).
Vadinasi, į penktąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1924/2006 ir Direktyvos 2005/29 nuostatų kolizijos atveju šio reglamento nuostatos turi viršenybę ir taikomos nesąžiningai komercinei veiklai, susijusiai su sveikumo teiginiais, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą [sveikumą], iš dalies pakeisto 2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 107/2008, 5 straipsnio 1 dalis, 6 straipsnio 1 ir 2 dalys, 10 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal pastarojoje nuostatoje numatytą pereinamojo laikotarpio tvarką įrodinėjimo pareiga ir įrodymų lygis, kurio reikalaujama dėl sveikumo teiginių, nurodytų šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte, reguliuojami šiuo reglamentu, pagal kurį reikalaujama, kad atitinkamas maisto ūkio subjektas galėtų pagrįsti savo vartojamus teiginius visuotinai pripažintais moksliniais duomenimis. Šie teiginiai turi būti grindžiami objektyviais įrodymais, dėl kurių turi būti pakankamas mokslinis pritarimas.

2.
Reglamento Nr. 1924/2006, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 107/2008, ir 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) nuostatų kolizijos atveju šio reglamento nuostatos turi viršenybę ir taikomos nesąžiningai komercinei veiklai, susijusiai su sveikumo teiginiais, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.