CELEX: 62020CJ0439
Odvolanie
Dumping
Dovozy fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Číne alebo odosielaných z Číny
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/2146, ktorým sa v prípade dvoch vyvážajúcich výrobcov odvoláva prijatie záväzku podľa vykonávacieho rozhodnutia 2013/707/EÚ
Prípustnosť žaloby v prvostupňovom konaní
Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ
Kritérium priamej dotknutosti
Článok 277 ZFEÚ
Námietka nezákonnosti
Prípustnosť
Záujem na konaní vo vzťahu k aktom, ktoré slúžili ako právny základ napadnutého aktu
Nariadenie (EÚ) 2016/1036
Článok 8 ods. 9
Nariadenie (EÚ) 2016/1037
Článok 13 ods. 9
Dôsledky odvolania prijatia záväzku Európskou komisiou
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 1238/2013
Článok 3
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 1239/2013
Článok 2
Strata výhody oslobodenia od cla
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/2146
Článok 2
Zrušenie platnosti faktúr súvisiacich so záväzkom
Clo splatné zo všetkých dotknutých transakcií
Neexistencia retroaktivity

Európska  komisia a Rada  Európskej  únie  (ďalej  spoločne  len  „inštitúcie“)  sa  svojimi  odvolaniami  domáhajú  zrušenia  rozsudku  Všeobecného  súdu  Európskej  únie z 8. júla  2020,  Jiangsu  Seraphim  Solar  System/Komisia  (T‑110/17,  ďalej  len  „napadnutý  rozsudok“,  EU:T:2020 315),  ktorým  zrušil  článok 2  vykonávacieho  nariadenia  Komisie  (EÚ)  2016/2146  zo  7. decembra  2016,  ktorým  sa v prípade  dvoch  vyvážajúcich  výrobcov  odvoláva  prijatie  záväzku  podľa  vykonávacieho  rozhodnutia  2013/707/EÚ,  ktorým  sa  potvrdzuje  prijatie  záväzku  ponúknutého v súvislosti s antidumpingovým  konaním a antisubvenčným  konaním,  ktoré  sa  týkajú  dovozu  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky  na  obdobie  uplatňovania  konečných  opatrení  (Ú. v. EÚ L 333,  2016,  s. 4,  ďalej  len  „sporné  nariadenie“), v rozsahu, v akom  sa  týka  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  Solar  System  Co.  Ltd  (ďalej  len  „Jiangsu  Seraphim“).

Právny rámec

Základné

antidumpingové

nariadenie
V čase  uloženia  sporných  antidumpingových  ciel  boli  ustanovenia  upravujúce  prijatie  antidumpingových  opatrení  Európskou  úniou  obsiahnuté v nariadení  Rady  (ES)  č. 1225/2009 z 30. novembra  2009 o ochrane  pred  dumpingovými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskeho  spoločenstva  (Ú. v. EÚ L 343,  2009,  s. 51; korigendá Ú. v. EÚ L 7,  2010,  s. 22 a Ú. v. EÚ L 44,  2016,  s. 20).
Toto  nariadenie v súlade s jeho  článkom 23  zrušilo  nariadenie  Rady  (ES)  č. 384/96 z 22. decembra  1995 o ochrane  pred  dumpingovými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskeho  spoločenstva  (Ú. v. ES L 56,  1996,  s. 1;  Mim.  vyd.  11/010,  s. 45),  ktoré  bolo  okrem  iného  zmenené  nariadením  (ES)  č. 461/2004 z 8. marca 2004  (Ú. v. ES L 77,  2004,  s. 12;  Mim.  vyd.  11/010,  s. 150).
Odôvodnenia  18 a 19  nariadenia  č. 461/2004  stanovovali:
„(18)      Článkom 8  odsek  9  nariadenia  [č. 384/96]  sa  okrem  iného  ustanovuje,  že v prípade  odvolania  záväzkov  ľubovoľnou  stranou  sa  konečné  clo  uloží v súlade s článkom 9  na  základe  skutočností  potvrdených v súvislosti s prešetrovaním,  ktoré  viedlo k týmto  záväzkom.  Toto  ustanovenie  viedlo k časovo  náročnému  dvojitému  konaniu,  ktoré  pozostávalo z rozhodnutia  Komisie o odvolaní  prijatia  záväzku,  ako  aj  nariadenia  Rady o opätovnom  uložení  cla. S prihliadnutím  na  to,  že  toto  ustanovenie  neponecháva  Rade  žiadnu  voľnosť  konania s ohľadom na uloženie  cla,  ktoré  má  byť  uložené  po  porušení  alebo  stiahnutí  [odvolaní –
neoficiálny  preklad
]  záväzku,  alebo s ohľadom na jeho  výšku,  považuje  sa  za  vhodné,  aby  sa  ustanovenia v článku 8  odseky  1,  5 a 9  upravili, s cieľom  objasniť  zodpovednosť  Komisie a povoliť  odvolanie  záväzku a uplatnenie  cla  jediným  právnym  aktom.  Je  tiež  potrebné,  aby  sa  zabezpečilo,  že  postup  odvolania  záväzku  sa  ukončí v rámci  bežnej  lehoty  šiestich  mesiacov a v žiadnom  prípade  nie  dlhšej  ako  deväť  mesiacov,  aby  sa  tak  zabezpečilo  náležite  [náležité –
neoficiálny  preklad
]  uplatnenie  opatrenia,  ktoré  je  účinné.
(19)      Odôvodnenie  č. 18  sa  primerane  vzťahuje  na  záväzky  podľa  článku 13  nariadenia  [Rady  (ES)  č. 2026/97  zo  6. októbra  1997 o ochrane  pred  subvencovanými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskeho  spoločenstva  (Ú. v. ES L 288,  1997,  s. 1;  Mim.  vyd.  11/010,  s. 78),  zmeneného  nariadením  Rady  (ES)  č. 1973/2002 z 5. novembra  2002  (Ú. v. EÚ L  305,  2002,  s. 4;  Mim.  vyd.  11/010,  s. 135)].“
Prijímanie  antidumpingových  opatrení  Úniou  sa  ku  dňu  prijatia  sporného  nariadenia  riadilo  nariadením  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ)  2016/1036 z 8. júna  2016 o ochrane  pred  dumpingovými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskej  únie  (Ú. v. EÚ L 176,  2016,  s. 21,  ďalej  len  „základné  antidumpingové  nariadenie“).  Základné  antidumpingové  nariadenie v súlade  so  svojím  článkom 24  prvým  odsekom  zrušilo  nariadenie  č. 1225/2009.  Základné  antidumpingové  nariadenie  nadobudlo  podľa  svojho  článku 25  účinnosť  20. júla  2016.
Článok 8  základného  antidumpingového  nariadenia s názvom  „Záväzky“  stanovoval:
„1.      Pokiaľ  sa  predbežne  potvrdzujúcim  zistením  stanovila  existencia  dumpingu a ujmy,  Komisia  môže v súlade s konzultačným  postupom  uvedeným v článku 15  ods. 2  prijať  prijateľné  dobrovoľné  ponuky  záväzkov  predložené  ktorýmkoľvek  vývozcom  na  úpravu  jeho  cien  alebo  na  ukončenie  vývozov  za  dumpingové  ceny,  ak  je  presvedčená,  že  škodlivý  účinok  dumpingu  sa  týmto  odstráni.
V takom  prípade a za  predpokladu,  že  takéto  záväzky  sú  platné,  sa  predbežné  clá  uložené  Komisiou v súlade s článkom 7  ods. 1  alebo  konečné  clá  uložené v súlade s článkom 9  ods. 4  nevzťahujú  na  príslušné  dovozy  dotknutého  výrobku  vyrábaného  spoločnosťami,  na  ktoré  sa  vzťahuje  rozhodnutie  Komisie,  ktorým  sa  prijímajú  záväzky, v znení  jeho  neskorších  zmien.
Zvýšenie  cien v zmysle  takýchto  záväzkov  nie  je  vyššie,  ako  je  potrebné  na  odstránenie  dumpingového  rozpätia,  avšak  malo  by  byť  nižšie  než  dumpingové  rozpätie,  ak  by  takéto  zvýšenie  bolo  dostatočné  na  odstránenie  ujmy  výrobnému  odvetviu  Únie.
…
9.      V prípade  porušenia  alebo  odvolania  záväzkov  akoukoľvek  stranou  záväzku  alebo v prípade  odvolania  prijatia  záväzku  Komisiou  sa  prijatie  záväzku  podľa  vhodnosti  odvolá  rozhodnutím  Komisie  alebo  nariadením  Komisie a automaticky  sa  uplatňuje  predbežné  clo,  ktoré  Komisia  uložila v súlade s článkom 7,  alebo  konečné  clo,  ktoré  bolo  uložené v súlade s článkom 9  ods. 4,  za  predpokladu,  že  dotknutý  vývozca  mal  možnosť  vyjadriť  svoje  pripomienky,  okrem  prípadov, v ktorých  záväzok  odvolal  samotný  vývozca.  Komisia v prípade,  že  rozhodne o odvolaní  záväzku,  informuje  členské  štáty.
Každá  zainteresovaná  strana  alebo  každý  členský  štát  môžu  predložiť  informácie,  ktoré  obsahujú  dôkazy  odôvodňujúce  podozrenie o porušení  záväzku.  Následné  preskúmanie,  či  porušenie  záväzku  nastalo,  alebo  nie,  sa  spravidla  ukončí  do  šiestich  mesiacov,  ale v žiadnom  prípade  nie  neskôr  než  deväť  mesiacov  po  podaní  riadne  odôvodnenej  žiadosti.
Komisia  môže  pri  monitorovaní  záväzku  požadovať  pomoc  príslušných  orgánom  členských  štátov.
10.      V súlade s článkom 7  možno  uložiť  predbežné  clo  na  základe  najlepších  dostupných  informácií  vtedy,  keď  je  dôvod  domnievať  sa,  že  záväzok  sa  porušuje,  alebo v prípade  porušenia  alebo  odvolania  záväzku,  ak  prešetrovanie,  ktoré  viedlo k záväzku,  nebolo  ukončené.“
Článok 10  tohto  nariadenia s názvom  „Retroaktivita“ v odseku  5  stanovoval:
„V prípadoch  porušenia  alebo  zrušenia  [odvolania –
neoficiálny  preklad
]  záväzkov  možno  vybrať  konečné  clo  na  tovar,  ktorý  bol  prepustený  do  režimu  voľného  obehu,  nie  skôr  ako  90  dní  pred  uplatnením  predbežných  opatrení  za  predpokladu,  že  dovozy  boli  zaregistrované v súlade s článkom 14  ods. 5 a že  tento  retroaktívny  výber  sa  nevzťahuje  na  dovozy,  ktoré  sa  uskutočnili  pred  porušením  alebo  zrušením  [odvolaním  –
neoficiálny  preklad
]  záväzku.“
Článok 14  uvedeného  nariadenia s názvom  „Všeobecné  ustanovenia“  odseku  1  stanovoval:
„Predbežné  alebo  konečné  antidumpingové  clo  sa  uloží  nariadením a je  vyberané  členskými  štátmi v stanovenej  forme,  sadzbe a podľa  ostatných  kritérií  špecifikovaných v nariadení,  ktoré  upravuje  uloženie  tohto  cla.  Tieto  clá  sa  vyberajú  nezávisle  od  colných  poplatkov a iných  daní,  ktoré  sú  zvyčajne  ukladané  pri  dovozoch.
…“

Základné

antisubvenčné

nariadenie
V čase  uloženia  predmetných  vyrovnávacích  ciel  boli  ustanovenia  upravujúce  prijatie  antisubvenčných  opatrení  Úniou  obsiahnuté v nariadení  Rady  (ES)  č. 597/2009 z 11. júna  2009 o ochrane  pred  subvencovanými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskeho  spoločenstva  (Ú. v. ES L 188,  2009,  s. 93).
V súlade s jeho  článkom 34  sa  týmto  nariadením  zrušilo  nariadenie č. 2026/97,  ktoré  bolo  zmenené  konkrétne  nariadením  č. 461/2004.
Prijímanie  antisubvenčných  opatrení  Úniou  sa  ku  dňu  vydania  sporného  nariadenia  riadilo  nariadením  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ)  2016/1037 z 8. júna  2016 o ochrane  pred  subvencovanými  dovozmi z krajín,  ktoré  nie  sú  členmi  Európskej  únie  (Ú. v. EÚ L 176,  2016,  s. 55,  ďalej  len  „základné  antisubvenčné  nariadenie“).  Základné  antisubvenčné  nariadenie v súlade  so  svojím  článkom 35  zrušilo  nariadenie  č. 597/2009.  Základné  antisubvenčné  nariadenie  nadobudlo  podľa  svojho  článku 36  účinnosť  20. júla  2016.
Základné  antisubvenčné  nariadenie  obsahuje  ustanovenia  týkajúce  sa  záväzkov a retroaktivity,  ktoré  sú v podstate v totožnom  znení,  ako  majú  príslušné  ustanovenia  základného  antidumpingového  nariadenia.
Preto  najmä  článok 13  ods. 1  druhý  pododsek,  článok 13  ods. 9,  článok 13  ods. 10,  článok 16  ods. 5 a článok 24  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia v podstate  zodpovedajú  článku 8  ods. 1  druhému  pododseku,  článku 8  ods. 9,  článku 8  ods. 10,  článku 10  ods. 5 a článku 14  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia.
Okrem  toho  vzhľadom  na  to,  že  relevantné  ustanovenia  základného  antidumpingového  nariadenia a základného  antisubvenčného  nariadenia  (ďalej  spoločne  len  „základné  nariadenia“)  sú v podstate  totožné s ustanoveniami  nariadenia  č. 1225/2009 a nariadenia  č. 597/2009,  bude  sa  na  účely  preskúmania  odvolaní  odkazovať,  ako  to  urobil  Všeobecný  súd v napadnutom  rozsudku,  na  základné  nariadenia,  pokiaľ  sa  nariadenia  č. 1225/2009 a 597/2009  od  nich  neodchyľujú,  alebo  ak  si  to  vyžaduje  kontext.

Vykonávacie

nariadenie

(EÚ)

č.
1238/2013
Článok 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  Rady  (EÚ)  č. 1238/2013,  ktorým  sa  ukladá  konečné  antidumpingové  clo a s konečnou  platnosťou  sa  vyberá  dočasné  clo  uložené  na  dovoz  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky  (Ú. v. EÚ L 325,  2013,  s. 1),  stanovuje:
„Colný  dlh  vzniká v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu:
a)      ak  sa  vzhľadom  na  dovoz  uvedený v odseku  1  stanoví,  že  jedna  alebo  viacero  podmienok  uvedených v tomto  odseku  nie  sú  splnené;  alebo
b)      keď  Komisia  odvolá  prijatie  záväzku  podľa  článku 8  ods. 9  nariadenia  [č. 1225/2009]  nariadením  alebo  rozhodnutím,  ktorým  sa  odkazuje  na  príslušné  transakcie, a vyhlási  príslušné  faktúry  súvisiace  so  záväzkom  za  neplatné.“

Vykonávacie

nariadenie

(EÚ)

č.
1239/2013
Článok 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  Rady  (EÚ)  č. 1239/2013 z 2. decembra  2013,  ktorým  sa  ukladá  konečné  vyrovnávacie  clo  na  dovoz  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky  (Ú. v. EÚ L 325,  2013,  s. 66),  stanovuje:
„Colný  dlh  vzniká  prijatím  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu:
a)      ak  sa v súvislosti s dovozom  uvedeným v odseku  1  stanoví,  že  jedna  alebo  viacero  podmienok  uvedených v tomto  odseku  nie  je  splnených;  alebo
b)      keď  Komisia  zruší  prijatie  záväzku  podľa  článku 13  ods. 9  nariadenia  [č. 597/2009]  nariadením  alebo  rozhodnutím,  ktoré  odkazuje  na  príslušné  transakcie, a vyhlási  príslušné  faktúry  súvisiace  so  záväzkom  za  neplatné.“

Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti  predchádzajúce  sporu  boli  opísané v bodoch 1  až  12  napadnutého  rozsudku  takto:
„1      Spoločnosť  [Jiangsu  Seraphim]  vyrába  fotovoltické  moduly  na  báze  kryštalického  kremíka v Číne a vyváža  ich  do  Európskej  únie.
2      Dňa  4. júna  2013  prijala… Komisia  nariadenie  (EÚ)  č. 513/2013,  ktorým  sa  ukladá  dočasné  antidumpingové  clo  na  dovoz  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky a ktorým  sa  mení  nariadenie  (EÚ)  č. 182/2013,  ktorým  sa  zavádza  registrácia  tohto  dovozu  pochádzajúceho  alebo  odosielaného z Čínskej  ľudovej  republiky  (Ú. v. EÚ L 152,  2013,  s. 5).
3      Rozhodnutím  2013/423/EÚ z 2. augusta  2013,  ktorým  sa  prijíma  záväzok  ponúknutý v súvislosti s antidumpingovým  konaním  týkajúcim  sa  dovozu  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov a doštičiek) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky  (Ú. v. EÚ L 209,  2013,  s. 26),  Komisia  prijala  cenový  záväzok  (ďalej  len  ‚záväzok’),  ktorý  ponúkla  čínska  obchodná  komora  pre  dovoz a vývoz  strojov a elektronických  výrobkov  (ďalej  len  ‚CCCME’) v mene  [spoločnosti  Jiangsu  Seraphim] a niekoľkých  ďalších  vyvážajúcich  výrobcov.
4      Dňa  2. decembra  2013  Rada…prijala  vykonávacie  nariadenie [č. 1238/2013].
5      Dňa  2. decembra  2013  Rada  prijala  tiež  vykonávacie  nariadenie [č. 1239/2013].
6      Článok 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článok 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013 v rovnakom  znení  stanovujú,  že  Komisia  môže  identifikovať  transakcie,  pri  ktorých  ‚colný  dlh  vzniká v čase  prijatia  [prijatím –
neoficiálny  preklad
]  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu’ v situáciách,  keď  je  prijatie  cenového  záväzku  odvolané.
7      Svojím  vykonávacím  rozhodnutím  2013/707/EÚ  zo  4. decembra 2013,  ktorým  sa  potvrdzuje  prijatie  záväzku  ponúknutého v súvislosti s antidumpingovým  konaním a antisubvenčným  konaním,  ktoré  sa  týkajú  dovozu  fotovoltických  modulov  na  báze  kryštalického  kremíka a hlavných  komponentov  (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej  ľudovej  republike  alebo  odosielaných z Čínskej  ľudovej  republiky  na  obdobie  uplatňovania  konečných  opatrení  (Ú. v. EÚ L 325,  2013,  s. 214),  Komisia  potvrdila  prijatie  záväzku,  zmeneného  na  žiadosť  CCCME,  na  účet  čínskych  vyvážajúcich  výrobcov.  Dňa  10. septembra  2014  Komisia  prijala  vykonávacie  rozhodnutie  2014/657/EÚ,  ktorým  sa  prijíma  návrh  skupiny  vyvážajúcich  výrobcov a CCCME,  pokiaľ  ide o objasnenie  týkajúce  sa  plnenia  záväzku  uvedeného  vo  vykonávacom  rozhodnutí  2013/707  (Ú. v. EÚ L 270,  2014,  s. 6).
8      Celkové  valorické  clo  uplatniteľné  na  dovoz  fotovoltických  článkov a modulov s pôvodom v Číne  pre  spoločnosti  nezaradené  do  vzorky,  ktoré  spolupracovali a ktoré  sú  zapísané  do  zoznamu  uvedeného v prílohe I k vykonávaciemu  nariadeniu  č. 1238/2013 a v prílohe  1  k vykonávaciemu  nariadeniu  č. 1239/2013,  je  47,7 %.  Zodpovedá  antidumpingovému  clu  vo  výške  41,3 % (článok 1  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013),  ku  ktorému  sa  pridáva  vyrovnávacie  clo  vo  výške  6,4 % (článok 1  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013).  Dovozy,  na  ktoré  sa  vzťahuje  záväzok a vykonávacie  rozhodnutie  2013/707,  sú  od  týchto  ciel  oslobodené  podľa  článku 3  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013.
9      Listom z 11. októbra  2016  Komisia  informovala  [Jiangsu  Seraphim],  že  má  vo  vzťahu k nej v úmysle  odvolať  prijatie  záväzku,  pričom  spresnila  hlavné  skutočnosti a úvahy, z ktorých  vychádzala. K tomuto  listu  bola  pripojená  všeobecná  informačná  správa a osobitná  správa  týkajúca  sa  [spoločnosti  Jiangsu  Seraphim].
10      V osobitnej  správe  týkajúcej  sa  [spoločnosti  Jiangsu  Seraphim]  Komisia  uviedla,  že  mala v úmysle  odvolať  prijatie  záväzku, a v časti  4 s názvom  „Zrušenie  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom“  ju  informovala,  že  má v úmysle  jednak  zrušiť  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom,  ktoré  sprevádzajú  predaj  uskutočňovaný  vo  vzťahu k dovozcovi, a jednak  nariadiť  colným  orgánom,  aby  vybrali  colný  dlh v prípade,  že  [Jiangsu  Seraphim]  nepredložila  platné  faktúry  súvisiace  so  záväzkom v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  tovaru  do  voľného  obehu.
11      Listom z 28. októbra  2016  [Jiangsu  Seraphim]  predložila  pripomienky k všeobecnej  informačnej  správe,  ako  aj k správe  Komisie,  ktorá  je  vo  vzťahu k nej  osobitná. V podstate  uviedla,  že  Komisia  nemala  právomoc  zrušiť  platnosť  faktúr,  ani  uložiť  colným  orgánom  povinnosť  vybrať  clo  tak,  ako  keby  nebola  predložená  žiadna  faktúra  súvisiaca  so  záväzkom.  Podľa  [spoločnosti  Jiangsu  Seraphim]  to v skutočnosti  viedlo k priznaniu  retroaktívneho  účinku  odvolaniu  záväzku.
…“

Sporné

nariadenie
Komisia  potvrdila  svoje  stanovisko v spornom  nariadení,  ktoré  prijala  na  základe  článku 8  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  základného  antisubvenčného  nariadenia. V článku 1  sporného  nariadenia  Komisia  odvolala  prijatie  cenového  záväzku  okrem  iného  pre  Jiangsu  Seraphim  (ďalej  len  „dotknutý  záväzok“).
Článok 2  sporného  nariadenia  stanovuje:
„1.      Faktúry  súvisiace  so  záväzkom  uvedené v prílohe I k tomuto  nariadeniu  sa  vyhlasujú  za  neplatné.
2.      Vyberie  sa  antidumpingové a vyrovnávacie  clo  splatné v čase  prijatia  colného  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu  podľa  článku 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  (EÚ)  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  (EÚ)  č. 1239/2013.“

Konanie na Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom  podaným  do  kancelárie  Všeobecného  súdu  18. februára  2017  podala  Jiangsu  Seraphim  žalobu o neplatnosť  článku 2  sporného  nariadenia. V rámci  tejto  žaloby  uviedla  jediný  žalobný  dôvod  založený  na  tom,  že  Komisia  sporným  nariadením  porušila  článok 8  ods. 1,  9 a 10,  ako  aj  článok 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia,  článok 13  ods. 1,  9 a 10,  ako  aj  článok 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia,  pričom  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní  tvrdila,  že  táto  inštitúcia  zrušila  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a následne  uložila  vnútroštátnym  colným  orgánom  povinnosť  vyberať  clá,  ako  keby v čase,  keď  bol  tovar  prepustený  do  voľného  obehu,  nebola  vystavená a colným  orgánom  oznámená  žiadna  faktúra  súvisiaca  so  záväzkom.
V rámci  uvedenej  žaloby  Jiangsu  Seraphim  vzniesla  okrem  iného  námietku  nezákonnosti  voči  článku 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia č. 1238/2013 a článku 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia č. 1239/2013  na  základe  údajného  porušenia  článku 8 a článku 10  ods. 5  nariadenia  č. 1225/2009,  ako  aj  článku 13 a článku 16  ods. 5  nariadenia  č. 597/2009,  keďže  tieto  posledné  ustanovenia  boli  uplatniteľné v čase  prijatia  vykonávacích  nariadení č. 1238/2013 a 1239/2013.
V tejto  súvislosti  Všeobecný  súd v bode 27  napadnutého  rozsudku  najprv  spresnil,  že  predmet  žaloby  sa  týkal  zákonnosti  zrušenia  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim a dôsledkov,  ktoré z toho  vyplývajú,  najmä  pokiaľ  ide o vymáhanie  dlžných  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel, a nie  otázky,  či  Komisia  správne  odvolala  prijatie  dotknutého  záväzku.
Všeobecný  súd  teda v bodoch 28  až  49  napadnutého  rozsudku  po  prvé  rozhodol o námietke  neprípustnosti  vznesenej  Komisiou,  ktorú  podporila  Rada a ktorá  sa  týkala  neprípustnosti  žaloby,  ktorá  mu  bola  predložená, a rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  bola  priamo a osobne  dotknutá  článkom 2  sporného  nariadenia v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ a že  mala  okrem  toho  záujem  na  konaní v tejto  súvislosti.
Všeobecný  súd  preto  dospel k záveru,  že  žaloba  je  prípustná.
Po  druhé v bodoch 50  až  64  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  rozhodol o prípustnosti  námietky  nezákonnosti,  ktorú  vzniesla  Jiangsu  Seraphim,  voči  článku 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013.
V tejto  súvislosti,  najmä  vzhľadom  na  to,  že  sa nemožno  domnievať,  že  Jiangsu  Seraphim  bola v zmysle  judikatúry  vyplývajúcej z rozsudku z 9. marca 1994,  TWD  Textilwerke  Deggendorf  (C‑188/92,  EU:C:1994:90),  oprávnená  napadnúť  tieto  ustanovenia  na  základe  článku 263 ZFEÚ  bezprostredne  po  ich  prijatí,  Všeobecný  súd  rozhodol,  že  žalobkyni  nič  nebránilo v tom,  aby v rámci  žaloby, o ktorej  rozhoduje,  vzniesla  námietku  nezákonnosti  uvedených  ustanovení.
Po  tretie v bodoch 65  až  152  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  preskúmal  podstatu  jediného  žalobného  dôvodu  uvedeného v tejto  žalobe.
Na  tento  účel  Všeobecný  súd v bode 130  napadnutého  rozsudku  najprv  uviedol,  že  otázku,  ktorá  bola  nastolená v prejednávanej  veci, a to  otázku  časového  uloženia  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel,  ktoré  by  boli  splatné v prípade  neexistencie  záväzku,  ktorý  bol  medzitým  porušený  alebo  odvolaný,  bolo  potrebné  preskúmať v zmysle  výslovných  ustanovení  článku 8  ods. 10 a článku 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia,  ako  aj  článku 13  ods. 10 a článku 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Všeobecný  súd  ďalej v bodoch 137 a 138  napadnutého  rozsudku  odmietol  výklad  predložený  inštitúciami,  podľa  ktorého z týchto  ustanovení  vyplýva  ich  právomoc v rozsahu, v akom  sú  zodpovedné  za  vykonávanie  základných  nariadení,  vyžadovať v rámci  výkonu  tejto  vykonávacej  právomoci,  aby  dotknuté  podniky  zaplatili  všetky  clá,  ktoré  sú  splatné z titulu  transakcií,  na  ktoré  sa  vzťahujú  faktúry  súvisiace  so  záväzkom,  ktorých  platnosť  bola  medzičasom  zrušená.
Napokon  vzhľadom  na  to,  že v bodoch 139  až  151  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  konštatoval,  že  žiadny z ďalších  argumentov  uvádzaných  inštitúciami  nemôže  zmeniť  tento  záver, v bode 152  tohto  rozsudku  rozhodol,  že  základné  nariadenia  nemôžu  predstavovať  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  ustanovení,  ktorých  nezákonnosť  bola  namietaná.
Po  štvrté s cieľom  preskúmať,  či  napriek  tejto  neexistencii  dostatočného  právneho  základu v základných  nariadeniach  mohli  článok 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článok 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013  predstavovať  právny  základ  sporného  nariadenia,  Všeobecný  súd v bodoch 154  až  157  napadnutého  rozsudku  rozhodol o námietke  nezákonnosti,  ktorú  Jiangsu  Seraphim  vzniesla v súvislosti s týmito  ustanoveniami.
Z dôvodov  podobných  tým,  ktoré  boli  uvedené v rámci  preskúmania  podstaty  jediného  žalobného  dôvodu  uplatneného v žalobe,  ktorý  sa  týkal  celkovej  systematiky  základných  nariadení,  Všeobecný  súd  vyhovel  tejto  námietke  nezákonnosti, a preto v bode 158  napadnutého  rozsudku  dospel k záveru,  že  uvedené  ustanovenia  sa v prejednávanej  veci  neuplatnia.
Všeobecný  súd  preto v bode 160  tohto  rozsudku  vyhovel  jedinému  žalobnému  dôvodu  vznesenému v rámci  žaloby,  ktorá  mu  bola  predložená, a v dôsledku  toho  zrušil  článok 2  sporného  nariadenia.

Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov odvolacieho konania
Svojím  odvolaním  vo  veci C‑439/20 P Komisia  podporovaná  Radou  navrhuje,  aby  Súdny  dvor:
–        zrušil  napadnutý  rozsudok
–        zamietol  žalobu  podanú v prvostupňovom  konaní  ako  neprípustnú;
–        subsidiárne  zamietol  žalobu  na  prvom  stupni  ako  nedôvodnú  a
–        uložil  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Svojím  odvolaním  vo  veci C‑441/20 P Rada  podporovaná  Komisiou  navrhuje,  aby  Súdny  dvor:
–        zrušil  napadnutý  rozsudok
–        zamietol  žalobu  podanú v prvostupňovom  konaní  a
–        uložil  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  povinnosť  nahradiť  trovy  konania,  alebo
–        subsidiárne  vrátil  vec  Všeobecnému  súdu  na  ďalšie  konanie  a
–        rozhodol,  že o trovách  prvostupňového  konania a trov  odvolacieho  konania  sa  rozhodne  neskôr.
Jiangsu  Seraphim  navrhuje,  aby  Súdny  dvor:
–        zamietol  odvolania  a
–        uložil  inštitúciám  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Rozhodnutím  predsedu  Súdneho  dvora  zo  7. januára  2021  boli  veci C‑439/20 P a C‑441/20 P spojené  na  spoločné  konanie a vyhlásenia  rozsudku.

O odvolaniach
Na  podporu  svojho  odvolania  vo  veci C‑439/20 P Komisia  podporovaná  Radou  uvádza  štyri  odvolacie  dôvody,  ktoré  sa  do  značnej  miery  prekrývajú s dvomi  odvolacími  dôvodmi,  ktoré  uviedla  Rada  podporovaná  Komisiou  na  podporu  svojho  odvolania  vo  veci C‑441/20 P. Preto  je  vhodné  preskúmať v tomto  rozsahu  tieto  odvolacie  dôvody  spoločne.
Prvé  odvolacie  dôvody  uvedené v týchto  veciach  sa  zakladajú  na  nesprávnom  právnom  posúdení, v rozsahu, v akom  Všeobecný  súd  vyhlásil  za  prípustnú  jednak  žalobu,  ktorá  mu  bola  predložená, a jednak  námietku  nezákonnosti  vznesenú  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim.  Druhý a tretí  odvolací  dôvod  uvedené  vo  veci C‑439/20 P a prvá  časť  druhého  odvolacieho  dôvodu  uvedeného  vo  veci C‑441/20 P sú  založené  na  nesprávnom  právnom  posúdení, v rozsahu, v akom  Všeobecný  súd  rozhodol,  že  základné  nariadenia  nepredstavujú  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  článku 2  sporného  nariadenia.  Štvrtý  odvolací  dôvod  uvedený  vo  veci C‑439/20 P a druhá  časť  druhého  odvolacieho  dôvodu  uvedeného  vo  veci C‑441/20 P sú  založené  na  nesprávnom  výklade  článku 14  ods. 1  nariadenia č. 1225/2009 a článku 24  ods. 1  nariadenia  č. 597/2009, v rozsahu, v akom  Všeobecný  súd  rozhodol,  že  tieto  ustanovenia  neoprávňujú  Radu  na  zavedenie  systému  kontroly  záväzkov,  ktorý  by  zahŕňal  odvolanie  platnosti  dotknutých  faktúr.

O
prvých

odvolacích

dôvodoch

Argumentácia účastníkov konania
Prvými  odvolacími  dôvodmi  uvedenými v rámci  vecí C‑439/20 P a C‑441/20 P,  ktoré  sa  delia  na  dve  časti,  inštitúcie  vytýkajú  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  rozhodol,  že  po  prvé  žaloba,  ktorá  mu  bola  predložená, a po  druhé  námietka  nezákonnosti  vznesená  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim v rámci  tejto  žaloby,  sú  prípustné.
V prvej  časti  týchto  prvých  odvolacích  dôvodov,  ktorá  obsahuje  dve  námietky,  inštitúcie  vytýkajú  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  bola  priamo  dotknutá v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ  článkom 2  sporného  nariadenia a že  mala  záujem  na  konaní,  pokiaľ  ide o návrh  na  zrušenie  tohto  článku 2.
Pokiaľ  ide  po  prvé o námietku  uvedenú v bodoch 37,  38,  44 a 45  napadnutého  rozsudku,  založenú  na  to,  že  Jiangsu  Seraphim  nebola  priamo  dotknutá  uvedeným  článkom 2,  inštitúcie  pripomínajú,  že  nie  Jiangsu  Seraphim  ako  vyvážajúci  výrobca,  ale  práve  Seraphim  Solar  System  GmbH,  ako  prepojený  dovozca,  podala  colné  vyhlásenia  týkajúce  sa  výrobkov, v súvislosti s ktorými  boli  faktúry  vystavené  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim  vyhlásené  týmto  nariadením  za  neplatné, a ktorá  je  preto  zodpovedná  za  antidumpingové a vyrovnávacie  clo  splatné v dôsledku  zrušenia  platnosti  týchto  faktúr. V dôsledku  toho  sa  právne  postavenie  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  ako  vyvážajúceho  výrobcu  článkom 2  sporného  nariadenia  nezmenilo.  Pokiaľ  by  sa  teda  body 37,  38 a 44  napadnutého  rozsudku  mali  chápať v tom  zmysle,  že  právne  postavenie  tejto  spoločnosti  sa  zmenilo  alebo  že  sa  tohto  vyvážajúceho  výrobcu  naďalej  priamo  dotýka  nariadenie,  ktorým  sa  odvoláva  záväzok a zrušujú  príslušné  faktúry,  je  tento  záver  nesprávny a nemožno  ho  podporiť  judikatúrou  uvedenou v týchto  bodoch.
Po  druhé v námietke  vznesenej  subsidiárne a týkajúcej  sa  bodov 47 a 48  napadnutého  rozsudku  inštitúcie  vytýkajú  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia v rozsahu, v akom  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  mala  záujem  na  konaní  proti  článku 2  sporného  nariadenia.
V prvom  rade v bode 47  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  zamenil  pojmy  „aktívna  legitimácia“ a „záujem  na  konaní“.  Tento  bod  odôvodnenia  je  okrem  iného  založený  na  nesprávnom  výklade  požiadavky,  podľa  ktorej  musí  byť  žalobca  priamo  dotknutý v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ, a na  nesprávnej  analógii s prípadom  nariadenia  Komisie,  ktorým  sa  odvoláva  prijatie  záväzku a zavádzajú  clá  do  budúcnosti.
V prejednávanej  veci  však  Rada  zaviedla  clá v okamihu,  keď  Komisia  prijala  dotknutý  záväzok. Z toho  vyplýva,  že  ak  by  Jiangsu  Seraphim  chcela  namietať  proti  uloženiu  týchto  ciel,  mala  podať  žalobu  proti  dotknutým  nariadeniam  Rady  namiesto  toho,  aby  napadla  len  zrušenie  platnosti  príslušných  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a výber  cla  týkajúceho  sa  iného  hospodárskeho  subjektu,  hoci  žiadna z týchto  faktúr  by  nezmenila  jej  právne  postavenie.
V druhom  rade  podľa  inštitúcií  Všeobecný  súd v bode 48  napadnutého  rozsudku  implicitne  vykladal  pojem  „záujem  na  konaní“ v rozpore s judikatúrou  tak,  akoby  stačilo  preukázať  jednoduchý  hospodársky  prospech  vyplývajúci z úspechu  žaloby,  aj  keď  príslušný  prospech  možno  zistiť v právnom  postavení  žalobcu. V každom  prípade  Jiangsu  Seraphim  nepredložila  žiadny  dôkaz o tom,  že  zrušenie  článku 2  sporného  nariadenia  malo  akýkoľvek  vplyv  na  jej  obchodný  vzťah  so  spoločnosťou  Seraphim  Solar  System  GmbH.  Okrem  toho  toto  zrušenie  nemá  právny  účinok  na  existenciu  colného  dlhu  tejto  poslednej  uvedenej  spoločnosti.
V druhej  časti  uvedených  prvých  odvolacích  dôvodov,  ktorá  sa  týka  bodov 57  až  64  napadnutého  rozsudku,  inštitúcie  Všeobecnému  súdu v podstate  vytýkajú,  že  nesprávne  rozhodol,  že  námietka  nezákonnosti,  ktorú  Jiangsu  Seraphim  vzniesla  voči  článku 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013  (ďalej  spoločne  len  „ustanovenia,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti“),  bola  prípustná.
Inštitúcie v prvom  rade  tvrdia,  že  Všeobecný  súd  nesprávne  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  sa  nemohla  domáhať  zrušenia  týchto  ustanovení a že  žalobkyni v prvostupňovom  konaní  teda  „nebolo  zabránené“  vzniesť  túto  námietku  nezákonnosti v zmysle  judikatúry  vyplývajúcej z rozsudkov z 9. marca 1994,  TWD  Textilwerke  Deggendorf  (C‑188/92,  EU:C:1994:90), a z 15. februára  2001,  Nachi  Europe  (C‑239/99,  EU:C:2001:101).  Najmä z rozsudkov z 9. novembra  2017,  SolarWorld/Rada  (C‑205/16 P,  EU:C:2017:840), a z 27. marca 2019,  Canadian  Solar  Emea a i./Rada  (C‑236/17 P,  EU:C:2019:258),  totiž  vyplýva,  že  Všeobecný  súd  nesprávne  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  nebolo  možné  považovať  za  priamo a osobne  dotknutú  uvedenými  ustanoveniami a že  nemala  záujem  na  konaní  týkajúcom  sa  žaloby o neplatnosť, o ktorej  rozhoduje.
V druhom  rade  inštitúcie  zdôrazňujú,  že  ustanovenia,  na  ktoré  sa  vzťahuje  uvedená  námietka  nezákonnosti,  sú  neoddeliteľné  od  ostatných  ustanovení  vykonávacích  nariadení  č. 1238/2013 a 1239/2013.  Ak  však  nie  je  možné  oddeliť  viaceré  články  alebo,  ako  je  to v prejednávanej  veci,  celé  ustanovenie  aktu  Únie,  všetky  námietky  spochybňujúce  zákonnosť  tohto  aktu  by  mali  byť  vznesené  pri  napadnutí  uvedeného  aktu  ako  celku.  Všeobecný  súd  sa  teda v bode 57  napadnutého  rozsudku  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  rozhodol  len o otázke,  či  bola  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní  oprávnená  napadnúť  ustanovenia,  na  ktoré  sa  vzťahuje  ňou  uplatnená  námietka  nezákonnosti.  Jiangsu  Seraphim  totiž  mohla  napadnúť  celé  vykonávacie  nariadenia  č. 1238/2013 a 1239/2013,  čo  by  bolo v tejto  súvislosti  relevantným  kritériom, a v rámci  toho  sa odvolávať  na  nezákonnosť  ktoréhokoľvek  z  uvedených  nariadení.  Preto  ak  by  spoločnosť  Jiangsu  Seraphim  nenapadla  tieto  vykonávacie  nariadenia v lehote  na  podanie  žaloby,  nemohla  by v tejto  súvislosti  vzniesť  námietku  nezákonnosti.
V treťom  rade a subsidiárne  sa  Všeobecný  súd  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  rozhodol,  že  tá  istá  námietka  nezákonnosti  je  prípustná, v rozsahu, v akom  ustanovenia  uvedené v tejto  poslednej  námietke  nemožno  oddeliť  od  zvyšku  vykonávacích  nariadení č. 1238/2013 a 1239/2013,  Jiangsu  Seraphim  nemohla  vzniesť  námietku  nezákonnosti  týkajúcu  sa  len  ustanovení  uvedených v námietke  nezákonnosti,  ale  mala  uplatniť  námietku  nezákonnosti  týkajúcu  sa  týchto  vykonávacích  nariadení  ako  celku,  „v balíku“.  Okrem  toho  na  rozdiel  od  toho,  čo  uviedol  Všeobecný  súd v bode 63  napadnutého  rozsudku,  ustanovenia,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  nepredstavujú  ustanovenia  všeobecnej  povahy,  ale  jednotlivé  rozhodnutia  týkajúce  sa  spoločnosti Jiangsu  Seraphim.
Vo štvrtom  rade a ešte  subsidiárnejšie  jediný  žalobný  dôvod  uplatnený v prvostupňovom  konaní  nie  je  relevantný,  pretože  sa  zameriava  na  ustanovenia,  ktoré  nie  sú  právnym  základom  sporného  nariadenia.  Toto  nariadenie  bolo  totiž  založené  na  článku 8  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  základného  antisubvenčného  nariadenia.  Okrem  toho  podľa  inštitúcií  Všeobecný  súd  zrejme  dospel k záveru,  že  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  nebolo  zabránené,  aby  vzniesla  námietku  nezákonnosti  podľa  článku 277 ZFEÚ v dôsledku  nesprávneho  výkladu  jediného  žalobného  dôvodu,  ktorý  uviedla  Jiangsu  Seraphim,  a tak  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní  týmto  dôvodom  tvrdila,  že  samotné  sporné  nariadenie  porušuje  príslušné  ustanovenia  základných  nariadení.  Všeobecný  súd  pritom  zjavne  rozhodol
ultra  petita
.
Jiangsu  Seraphim  tvrdí,  že  prvé  odvolacie  dôvody uvedené v rámci  vecí C‑439/20 P a C‑441/20 P treba  zamietnuť  ako  nedôvodné.

Posúdenie Súdnym dvorom
Na  úvod  treba  pripomenúť,  že  prípustnosť  žaloby  podanej  fyzickou  alebo  právnickou  osobou  proti  aktu,  ktorý  jej  nebol  určený,  sa v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ  viaže  na  podmienku,  že  táto  osoba  má  aktívnu  legitimáciu,  ktorá  je  prítomná v dvoch  prípadoch.  Na  jednej  strane  takáto  žaloba  môže  byť  podaná  pod  podmienkou,  že  tento  akt  sa  danej  osoby  priamo a osobne  týka.  Na  druhej  strane  takáto  osoba  môže  podať  žalobu  voči  regulačnému  aktu,  ktorý  nevyžaduje  vykonávacie  opatrenia,  ak  sa  jej  priamo  týka  (rozsudok z 15. júla  2021,  Deutsche  Lufthansa/Komisia, C‑453/19 P,  EU:C:2021:608,  bod 31 a citovaná  judikatúra).
V prvej  časti  prvých  odvolacích  dôvodov  uplatnených  vo  veciach C‑439/20 P a C‑441/20 P inštitúcie  spochybňujú  jednak  analýzu,  ktorú  Všeobecný  súd  vykonal  najmä v bodoch 37,  38,  44 a 45  napadnutého  rozsudku  pri  skúmaní  prvej z týchto  dvoch  vecí,  konkrétne  otázku,  či  sa  článok 2  sporného  nariadenia  priamo  dotýkal  žalobkyne v prvostupňovom  konaní v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ.
Z ustálenej  judikatúry  Súdneho  dvora  pripomenutej  Všeobecným  súdom v bode 36  napadnutého  rozsudku  vyplýva,  že  podmienka  stanovená v článku 263  štvrtom  odseku  ZFEÚ,  podľa  ktorej  sa  musí  rozhodnutie,  ktoré  je  predmetom  žaloby,  priamo  týkať  fyzickej  osoby  alebo  právnickej  osoby,  si  vyžaduje  splnenie  dvoch  kumulatívnych  kritérií, a to  konkrétne  po  prvé,  aby  sporné  opatrenie  priamo  ovplyvňovalo  právne  postavenie  jednotlivca, a po  druhé,  aby  neponechávalo  žiadny  priestor  na  voľnú  úvahu  jeho  adresátom  povereným  jeho  uplatňovaním,  keďže  má  úplne  automatický  charakter a vyplýva  zo  samotnej  právnej  úpravy  Únie  bez  uplatnenia  iných  sprostredkujúcich  ustanovení  (pozri v tomto  zmysle  najmä  rozsudky  zo  6. novembra  2018,  Scuola  Elementare  Maria  Montessori/Komisia,  Komisia/Scuola  Elementare  Maria  Montessori a Komisia/Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P,  EU:C:2018:873,  bod 42,  ako  aj z 15. júla  2021,  Deutsche  Lufthansa/Komisia, C‑453/19 P,  EU:C:2021:608,  bod 83).
V tejto  súvislosti  inštitúcie  najmä  tvrdia,  že v prejednávanej  veci,  na  rozdiel  od  toho,  čo  Všeobecný  súd  rozhodol  najmä v bodoch 44 a 45  napadnutého  rozsudku,  nie  je  to  Jiangsu  Seraphim  ako  vyvážajúci  výrobca,  ktorého  sa  priamo  týka  článok 2  sporného  nariadenia,  ale  Seraphim  Solar  System  ako  prepojený  dovozca,  keďže  práve  ona  podala  požadované  colné  vyhlásenia a je  zodpovedná  za  antidumpingové a vyrovnávacie  clá  splatné v dôsledku  zrušenia  platnosti  predmetných  faktúr.
Z ustálenej  judikatúry  vyplývajúcej z rozsudku z 21. februára  1984,  Allied  Corporation a i./Komisia  (239/82 a 275/82,  EU:C:1984:68,  bod 12),  vyplýva,  že  nariadenia  zavádzajúce  antidumpingové  clo,  hoci  majú  vzhľadom  na  svoju  povahu a rozsah  normatívnu  povahu,  sa  môžu  priamo a osobne  týkať  tých  výrobcov a vývozcov  dotknutého  výrobku,  ktorým  sú  pripisované  dumpingové  praktiky  na  základe  údajov  pochádzajúcich z ich  obchodnej  činnosti.  Vo  všeobecnosti  to  je  prípad  vyrábajúcich a vyvážajúcich  podnikov,  ktoré  môžu  preukázať,  že  boli  identifikované v aktoch  inštitúcií  alebo  dotknuté  prípravnými  vyšetrovaniami  (pozri  nedávny  rozsudok z 28. februára  2019,  Rada/Growth  Energy a Renewable  Fuels  Association, C‑465/16 P,  EU:C:2019:155,  bod 73 a citovanú  judikatúru).
Súdny  dvor v tejto  súvislosti  spresnil,  že  podnik  nemožno  považovať  za  priamo  dotknutý  nariadením,  ktoré  zavádza  antidumpingové  clo,  len z dôvodu  jeho  postavenia  výrobcu  výrobku  podliehajúceho  uvedenému  clu,  pretože v tejto  súvislosti  je  rozhodujúce  postavenie  vývozcu.  Zo  samotného  znenia  judikatúry  citovanej v predchádzajúcom  bode  totiž  vyplýva,  že  priama  dotknutosť  nariadením,  ktoré  ukladá  antidumpingové  clo,  určitých  výrobcov a vývozcov  dotknutého  výrobku  spočíva  najmä v tom,  že  sú  im  pripisované  dumpingové  praktiky.  Výrobcovi,  ktorý  svoje  výrobky  nevyváža  na  trh  Únie,  ale  obmedzuje  sa  na  ich  predaj  na  domácom  trhu,  nemožno  pripísať  dumpingové  praktiky  (rozsudok z 28. februára  2019,  Rada/Growth  Energy a Renewable  Fuels  Association, C‑465/16 P,  EU:C:2019:155,  bod 74).
Pri  uplatňovaní  týchto  zásad  treba  po  prvé  poznamenať,  že  Jiangsu  Seraphim  je  výrobcom  aj  vývozcom  výrobkov,  na  ktoré  sa  vzťahujú  vykonávacie  nariadenia  č. 1238/2013 a 1239/2013.
Po  druhé  Jiangsu  Seraphim  bola  uvedená v prílohe I k vykonávacím  nariadeniam  č. 1238/2013 a 1239/2013,  ktorými  bolo  uložené  predmetné  konečné  antidumpingové  clo a konečné  vyrovnávacie  clo, v prílohe k rozhodnutiu  č. 2013/423,  ktorým  Komisia  prijala  cenový  záväzok,  ktorého  sa  tento  spor  týka, v prílohe k rozhodnutiu č. 2013/707,  ktorým  Komisia  potvrdila  toto  prijatie,  ako  aj v článku 1  sporného  nariadenia,  ktorým  Komisia  toto  prijatie  odvolala,  pokiaľ  ide  okrem  iného o Jiangsu  Seraphim.
Po  tretie  je  dôležité  zdôrazniť,  že  odvolanie  prijatia  dotknutého  záväzku  sporným  nariadením a z ktorého  vyplýva,  že  na  Jiangsu  Seraphim  sa  už  nevzťahujú  výnimky  stanovené v článku 3  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia č. 1239/2013,  má  na  právnu  situáciu  dotknutých  vyvážajúcich  výrobcov  vplyv  porovnateľný s vplyvom  právnych  ustanovení,  ktorými  sa  ukladá  predmetné  clo,  na  právnu  situáciu  dotknutých  vyvážajúcich  výrobcov. Z judikatúry  uvedenej v bode 57  tohto  rozsudku  však  vyplýva,  že  takýchto  vyvážajúcich  výrobcov  možno  považovať  za  priamo  dotknutých  príslušnými  regulačnými  ustanoveniami.
Konkrétne  článok 2  sporného  nariadenia  stanovuje,  že  faktúry  súvisiace  so  záväzkom  vydané  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim a vymenované v prílohe I k tomuto  nariadeniu  sú  neplatné a v dôsledku  toho  sa  konečné  antidumpingové a vyrovnávacie  clá  musia  vyberať  vo  vzťahu k transakciám  uvedeným v týchto  faktúrach,  ako  to  uviedol  Všeobecný  súd v bode 44  napadnutého  rozsudku.
Za  týchto  okolností  treba  konštatovať,  že  tieto  ustanovenia  mali  priamy  vplyv  na  právne  postavenie  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim,  keďže  sa  nevyhnutne  dotýkajú  transakcií,  ktorých  účastníkom  je  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní, a zmluvných  vzťahov,  ktoré  ich  upravujú.  Okrem  toho  inštitúcie  nespochybnili  konštatovanie  Všeobecného  súdu  uvedené  aj v bode 44  napadnutého  rozsudku,  podľa  ktorého  uvedené  ustanovenia  neponechávajú  vnútroštátnym  colným  orgánom  žiadnu  voľnú  úvahu,  pokiaľ  ide o zrušenie  platnosti  dotknutých  faktúr a výber  cla  splatného  na  tomto  základe.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  Všeobecný  súd  sa  nedopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď v bode 45  napadnutého  rozsudku  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  bola  priamo  dotknutá  článkom 2  sporného  nariadenia.
Navyše,  pokiaľ  inštitúcie  vytýkajú  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď v bodoch 47 a 48  napadnutého  rozsudku  rozhodol,  že  Jiangsu  Seraphim  mala  záujem  na  konaní  týkajúcom  sa  žaloby o neplatnosť  tohto  článku 2,  treba  pripomenúť,  že  podľa  ustálenej  judikatúry  je  žaloba o neplatnosť  podaná  fyzickou  alebo  právnickou  osobou  prípustná  len  vtedy,  ak  má  žalobca  záujem  na  zrušení  napadnutého  aktu.  Predpokladom  takéhoto  záujmu  je,  že  samotné  zrušenie  aktu  musí  byť  spôsobilé  vyvolať  právne  následky, a teda  žaloba  musí  byť  spôsobilá  svojím  výsledkom  priniesť  prospech  pre  toho  účastníka  konania,  ktorý  ju  podal  (rozsudky  zo  17. septembra 2015,  Mory a i./Komisia, C‑33/14 P,  EU:C:2015:609,  bod 55,  ako  aj z 27. marca 2019,  Canadian  Solar  Emea a i./Rada, C‑236/17 P,  EU:C:2019:258,  bod 91).
V tejto  súvislosti  treba  predovšetkým  uviesť,  že  nie  je  vylúčené,  aj  keď  ide o samostatné  požiadavky,  aby  určité  skutočnosti  alebo  prvky  mohli  preukázať  aktívnu  legitimáciu  žalobcu  na  podanie  žaloby  proti  aktu  Únie, a najmä  preukázanie  jedného z kritérií  tejto  legitimácie,  akým  je  skutočnosť,  že  sa  ho  tento  akt  priamo  týka, a zároveň  existenciu  záujmu  na  konaní  tohto  žalobcu  proti  tomuto  aktu.
V prejednávanej  veci  teda  Všeobecný  súd  mohol v bode 47  napadnutého  rozsudku  zohľadniť v podstate  tie  isté  skutočnosti  pri  určovaní  záujmu  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  na  konaní a v súvislosti s otázkou,  ktorou  sa  zaoberal v bodoch 57  až  63  tohto  rozsudku,  či  mal  článok 2  sporného  nariadenia  priamy  vplyv  na  jej  právne  postavenie,  konkrétne  na  zrušenie  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom,  ktoré  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní  vystavila, a teda  výber  cla  za  transakcie,  ktoré  sú  predmetom  týchto  faktúr,  bez  toho,  aby  bolo  možné  dospieť k záveru,  že v rozpore s tvrdením  inštitúcií  sa  Všeobecný  súd  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  tým,  že  zamenil  pojmy  „aktívna  legitimácia“ a „záujem  na  konaní“,  alebo  tým,  že  sa v tomto  ohľade  odvolával  na  nesprávny  výklad  požiadavky,  podľa  ktorej  musí  byť  žalobca  priamo  dotknutý  aktom,  ktorý  je  predmetom  žaloby, v zmysle  článku 263  štvrtého  odseku  ZFEÚ.
Ďalej  treba  konštatovať,  ako v podstate  konštatoval  generálny  advokát v bode 38  svojich  návrhov,  že  Všeobecný  súd  sa  mohol  oprávnene  domnievať,  že  zrušenie  platnosti  faktúr  vystavených  spoločnosťou Jiangsu  Seraphim a príkaz  na  vyberanie  konečných  ciel  splatných v súvislosti s transakciami,  ktoré  sú  predmetom  týchto  faktúr,  predstavujú  právne  skutočnosti,  ktoré  poškodzujú  žalobkyňu v prvostupňovom  konaní  ako  vyvážajúceho  výrobcu  dotknutých  výrobkov,  ktorých  odstránenie  teda  predstavuje  pre  ňu  prospech v zmysle  judikatúry  uvedenej v bode 65  tohto  rozsudku.
Z toho  vyplýva,  že  bez  ohľadu  na  to,  či  alebo v akom  rozsahu  je  judikatúra,  ktorú  Všeobecný  súd  uviedol v bode 47  napadnutého  rozsudku,  relevantná v prejednávanej  veci,  Všeobecný  súd  mohol v bode 49  tohto  rozsudku  oprávnene  dospieť k záveru,  že  Jiangsu  Seraphim  mala  záujem  na  konaní o neplatnosť  článku 2  sporného  nariadenia.
Toto  konštatovanie  navyše  nemôže  byť  spochybnené  námietkou  inštitúcií,  že  dotknuté  clá  už v skutočnosti  existovali v čase  prijatia  dotknutého  záväzku,  keďže  pokiaľ  ide o podmienku  záujmu  na  konaní,  je  potrebné  overiť,  či  takýto  záujem, a najmä  škodlivá  situácia,  ktorú  má  podaná  žaloba  zmierniť,  stále  existuje, a to v každom  prípade  ku  dňu  podania  žaloby  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky  zo  6. septembra 2018,  Bank  Mellat/Rada, C‑430/16 P,  EU:C:2018:668,  bod 50,  ako  aj z 27. marca 2019,  Canadian  Solar  Emea a i./Rada, C‑236/17 P,  EU:C:2019:258,  bod 92).
Napokon v rozsahu, v akom  sa  inštitúcie  snažia  spochybniť  úvahy  Všeobecného  súdu  uvedené v bode 48  napadnutého  rozsudku,  stačí  konštatovať,  ako  to  navyše  uviedol  samotný  Všeobecný  súd,  že v tomto  bode  je  uvedené  len  doplňujúce  odôvodnenie.  Táto  námietka  sa  preto  musí  zamietnuť  ako  neúčinná  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  17. septembra  2020,  Troszczynski/Parlament, C‑12/19 P,  EU:C:2020:725,  bod 60 a citovanú  judikatúru).
Z predchádzajúcich  úvah  vyplýva,  že  prvú  časť  prvých  odvolacích  dôvodov  uvedených v rámci  vecí C‑439/20 P a C‑441/20 P treba  zamietnuť.
V druhej  časti  týchto  prvých  odvolacích  dôvodov  inštitúcie  Všeobecnému  súdu  vytýkajú,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď v bodoch 57  až  64  napadnutého  rozsudku  rozhodol,  že  námietka  nezákonnosti  vznesená  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim  voči  článku 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku  2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013  bola  prípustná.
V rozsahu, v akom  inštitúcie v podstate v prvom  rade  tvrdia,  že  Všeobecný  súd  nesprávne  rozhodol,  vzhľadom  na  judikatúru  vyplývajúcu z rozsudkov z 9. marca 1994,  TWD  Textilwerke  Deggendorf  (C‑188/92,  EU:C:1994:90), a z 15. februára  2001,  Nachi  Europe  (C‑239/99,  EU:C:2001:101),  že  Jiangsu  Seraphim  nemohla  podľa  článku 263 ZFEÚ  podať  priamu  žalobu  proti  ustanoveniam,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  po  ich  prijatí,  a tak  žalobkyni v prvostupňovom  konaní  nebolo  „zabránené“ v zmysle  tejto  judikatúry  uplatniť  námietku  nezákonnosti  na  základe  článku 277 ZFEÚ v rámci  žaloby  na  prvom  stupni,  je  dôležité  poznamenať,  že  hoci  Všeobecný  súd  tiež  posudzoval  najmä v bodoch 62 a 63  napadnutého  rozsudku,  či  sa  žalobkyňa v prvostupňovom  konaní  môže  považovať  za  priamo a prípadne  osobne  dotknutú  ustanoveniami,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti, z bodu 64  napadnutého  rozsudku  vyplýva,  že  Všeobecný  súd  dospel k záveru,  že  námietka  nezákonnosti  je  prípustná z dôvodu,  že  Jiangsu  Seraphim  nemala  záujem  na  konaní  proti  týmto  ustanoveniam  bezprostredne  po  ich  prijatí.
Na  tento  účel  Všeobecný  súd v bode 58  napadnutého  rozsudku  uviedol,  že  článok 3  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článok 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013  predstavujú  výnimky v prospech  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim v tom  zmysle,  že  predmetné  výrobky  dovezené  do  Únie  nepodliehajú  platbe  konečných  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel,  pokiaľ  sú  splnené  podmienky  stanovené v záväzkoch.
Konkrétne,  pokiaľ  ide o článok 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článok 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013,  Všeobecný  súd v bodoch 59 a 60  napadnutého  rozsudku  uviedol,  že  cieľom  týchto  ustanovení  bolo  len  to,  aby  mala  Komisia  právo  odvolať  prijatie  konkrétnych  záväzkov a zrušiť  príslušné  faktúry  súvisiace  so  záväzkom,  a tak  nepriaznivé  účinky  týchto  ustanovení  by  sa  mohli  prejaviť  len  prostredníctvom  konkrétnych  budúcich  opatrení, a to  odvolaním  prijatia  záväzku  zo  strany  Komisie,  ako  aj  následným  zrušením  príslušných  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a výberom  cla  splatného z transakcií,  na  ktoré  sa  vzťahujú.
Za  týchto  okolností  mohol  Všeobecný  súd  bez  toho,  aby  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia, v bodoch 61 a 62  napadnutého  rozsudku v podstate  konštatovať,  že  ku  dňu  prijatia  ustanovení,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  alebo  bezprostredne  po  tomto  prijatí,  uplatnenie  týchto  ustanovení  na  Jiangsu  Seraphim  zostalo  hypotetické a že  záujem  žalobkyne v prvostupňovom  konaní  mohol  byť  založený  len  na  tejto  možnosti,  keďže,  ako  bolo  uvedené v bode 70  tohto  rozsudku,  takýto  záujem  musel  vzniknúť a existovať  ku  dňu  podania  žaloby a nemôže  sa  týkať  budúcej a hypotetickej  situácie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. marca 2019,  Canadian  Solar  Emea a i./Rada, C‑236/17 P,  EU:C:2019:258,  bod 92).
Okrem  toho  podľa  ustálenej  judikatúry  je  článok 277 ZFEÚ  vyjadrením  všeobecnej  zásady  zaručujúcej  každému  účastníkovi  konania  právo  napadnúť, s cieľom  dosiahnuť  zrušenie  aktu  Únie  na  základe  článku 263 ZFEÚ,  platnosť  skorších  aktov  inštitúcií  predstavujúcich  právny  základ  napadnutého  aktu,  ak  tento  účastník  konania  nemal  podľa  článku 263 ZFEÚ  právo  podať  priamu  žalobu  proti  týmto  neskorším  aktom,  ktorých  dôsledky  znáša  bez  toho,  aby  mal  možnosť  požadovať  ich  zrušenie  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky  zo  6. marca 1979,  Simmenthal/Komisia,  92/78,  EU:C:1979:53,  bod 39,  ako  aj z 8. septembra  2020,  Komisia a Rada/Carreras  Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P,  EU:C:2020:676,  bod 67).
Z tejto  judikatúry  vyplýva,  že  prípustnosť  námietky  nezákonnosti  aktu  je  nevyhnutne  podmienená  tým,  že  žalobca,  ktorý  sa  jej  dovoláva,  nemal  právo  podať  priamu  žalobu  na  zrušenie  tohto  aktu  (rozsudok  zo  17. decembra  2020,  BP/FRA, C‑601/19 P,  neuverejnený,  EU:C:2020:1048,  bod 27).
Z toho  vyplýva,  že  Všeobecný  súd v bode 64  napadnutého  rozsudku  správne  dospel k záveru,  že  ak  Jiangsu  Seraphim  nemala  záujem  na  konaní  proti  ustanoveniam,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  bezprostredne  po  ich  prijatí,  nemohlo  jej  byť  „zabránené“  uplatniť  túto  námietku  nezákonnosti v rámci  žaloby v prvostupňovom  konaní.
Zistenie,  že  Všeobecný  súd  sa v bode 63  napadnutého  rozsudku  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  nesprávne  rozhodol,  že  ustanovenia,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  nemajú  povahu  individuálneho  rozhodnutia,  ale  ustanovení  všeobecnej  povahy,  nemôže  tento  záver  spochybniť. V dôsledku  toho  je  potrebné  zamietnuť  prvý  odvolací  dôvod  uvedený  na  podporu  druhej  časti  prvých  odvolacích  dôvodov.
Pokiaľ  inštitúcie  po  druhé a subsidiárne v podstate  tvrdia,  že  Všeobecný  súd  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  vyhlásil  námietku  nezákonnosti  vznesenú  žalobkyňou v prvostupňovom  konaní  za  prípustnú,  pričom  mal  konštatovať,  že  ustanovenia,  ktorých  sa  námietka  nezákonnosti  týka,  sú  neoddeliteľné  od  zvyšku  vykonávacích  nariadení  č. 1238/2013 a 1239/2013 a že  táto  námietka  nezákonnosti  mala  byť  vznesená  vo  vzťahu k týmto  vykonávacím  nariadeniam  ako  celku,  treba  uviesť,  že  dôvod  neprípustnosti  založený  na  judikatúre  vyplývajúcej z rozsudkov z 9. marca 1994,  TWD  Textilwerke  Deggendorf  (C‑188/92,  EU:C:1994:90), a z 15. februára  2001,  Nachi  Europe  (C‑239/99,  EU:C:2001:101),  ktorý  Komisia  podporovaná  Radou  uviedla v prvostupňovom  konaní,  sa  zakladal  na  uplynutí  lehoty  na  podanie  žaloby  podľa  článku 263 ZFEÚ, a nie  na  skutočnosti,  že  tieto  ustanovenia  sú  neoddeliteľné  od  ostatných  ustanovení  uvedených  vykonávacích  nariadení.
Je  vhodné  pripomenúť,  že  podľa  článku 170  ods. 1  Rokovacieho  poriadku  Súdneho  dvora  odvolaním  nemožno  meniť  predmet  sporu  na  Všeobecnom  súde.  Podľa  ustálenej  judikatúry  je  právomoc  Súdneho  dvora v rámci  odvolania  obmedzená  na  posúdenie  právneho  rozhodovania o žalobných  dôvodoch a tvrdeniach  prejednávaných  na  prvom  stupni.  Účastník  konania  teda  nemôže  pred  Súdnym  dvorom  po  prvýkrát  vzniesť  námietku,  ktorú  neuviedol v konaní  pred  Všeobecným  súdom,  pretože  tým  by  sa  mu  umožnilo  predložiť  Súdnemu  dvoru,  ktorého  právomoc v oblasti  odvolacieho  konania  je  obmedzená,  spor v širšom  rozsahu,  ako  bol  ten, o ktorom  rozhodoval  Všeobecný  súd  (rozsudok  zo  6. októbra  2021,  Sigma  Alimentos  Exterior/Komisia, C‑50/19 P,  EU:C:2021:792,  body 37 a 38).
V dôsledku  toho  treba  zamietnuť  ako  neprípustnú  námietku  inštitúcií  založenú  na  tom,  že  ustanovenia,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  nemožno  oddeliť  od  ostatných  ustanovení  vykonávacích  nariadení  č. 1238/2013 a 1239/2013,  keďže  táto  námietka  bola  prvýkrát  vznesená v rámci  odvolaní.
Po  tretie z rovnakých  dôvodov  je  neprípustná  aj  subsidiárne  uplatnená  námietka  nezákonnosti,  ktorú  Jiangsu  Seraphim  uviedla v prvostupňovom  konaní,  keďže  smeruje  proti  ustanoveniam,  ktoré  nepredstavujú  právny  základ  sporného  nariadenia.
V rozsahu, v akom  inštitúcie  napokon a subsidiárnejšie v podstate  tvrdia,  že  Všeobecný  súd  rozhodol o tejto  námietke  nezákonnosti  nesprávnym  výkladom  jediného  žalobného  dôvodu  uvedeného v prvostupňovom  konaní v tom  zmysle,  že  týmto  žalobným  dôvodom  žalobkyňa  tvrdila,  že  sporné  nariadenie  priamo  porušuje  príslušné  ustanovenia  základných  nariadení,  hoci  žaloba v prvostupňovom  konaní  tento  dôvod  neobsahovala, v dôsledku  čoho  Všeobecný  súd  rozhodol
ultra  petita
,  stačí  uviesť,  že  zo  znenia  tejto  žaloby  vyplýva,  že  tento  jediný  žalobný  dôvod  bol  výslovne  založený  na  porušení  článku 8  ods. 1,  9 a 10 a článku 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 1,  9 a 10 a článku 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia a že  uvedený  jediný  žalobný  dôvod  bol  spojený s námietkou  nezákonnosti  vznesenou  voči  článku 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013.
Táto  námietka  sa  preto  musí  zamietnuť  ako  nedôvodná.
Z predchádzajúcich  úvah  vyplýva,  že  druhú  časť  prvých  odvolacích  dôvodov  uvedených v rámci  vecí C‑439/20 P a C‑441/20 P treba  zamietnuť.
Vzhľadom  na  všetky  uvedené  skutočnosti,  je  teda  potrebné  zamietnuť  tieto  prvé  odvolacie  dôvody v celom  ich  rozsahu.

O
druhom
a
treťom

odvolacom

dôvode

vo

veci
C
‑
9/20 P a o
prvej

časti

druhého

odvolacieho

dôvodu

vo

veci
C
‑
1/20 P

Argumentácia účastníkov konania
Druhým a tretím  odvolacím  dôvodom  vo  veci C‑439/20 P a prvou  časťou  druhého  odvolacieho  dôvodu  vo  veci C‑441/20 P inštitúcie v podstate  vytýkajú  Všeobecnému  súdu,  že  sa v bodoch 115  až  152  napadnutého  rozsudku  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia, v rozsahu, v akom  rozhodol,  že  základné  nariadenia  nepredstavujú  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  článku 2  sporného  nariadenia,  ktorý  sa  týka  zrušenia  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim a výberu  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel  splatných v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  tovaru  do  voľného  obehu  uvedeného v týchto  faktúrach.
Konkrétne  druhým  odvolacím  dôvodom  vo  veci C‑439/20 P a prvou  časťou  druhého  odvolacieho  dôvodu  vo  veci C‑441/20 P inštitúcie  Všeobecnému  súdu  vytýkajú  to,  že  sa  najmä v bodoch 119,  129  až  132,  138,  140  až  147 a 151  napadnutého  rozsudku  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  výber  cla  pri  dotknutých  dovozoch  označil  ako  „retroaktívny“.
Podľa  inštitúcií  po  prvé  Všeobecný  súd  neodôvodnil  hypotézu,  podľa  ktorej  boli  tieto  clá  uložené  „retroaktívne“,  hoci  táto  hypotéza  je  základom  týchto  bodov  napadnutého  rozsudku a je  „jadrom“  výkladu  príslušných  ustanovení  základných  nariadení,  ktorý  Všeobecný  súd  podal v bodoch 128  až  138  tohto  rozsudku.
Po  druhé  Všeobecný  súd  tým,  že  označil  výber  dotknutých  ciel  za  „retroaktívny“,  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  najmä  pri  výklade  článku 8  ods. 10 a článku 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 10 a článku 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia.  Tieto  ustanovenia  totiž  predstavujú  dostatočný  právny  základ  na  výber  cla  pri  dovoze,  pri  ktorom  sa  zistilo  porušenie  dotknutého  záväzku.
V tejto  súvislosti  inštitúcie  zdôrazňujú,  že  nejde o to,  kedy  sa  vyberá  clo z dotknutého  dovozu,  ale o to,  či  bol  tento  dovoz  prepustený  do  voľného  obehu  po  uložení  tohto  cla.  Rozhodujúcim  kritériom  na  určenie,  či  je  výber  uvedeného  cla  retroaktívny,  je  dátum,  ku  ktorému  bolo  predmetné  opatrenie  zavedené. V prejednávanej  veci  pritom z vykonávacích  nariadení  č. 1238/2013 a 1239/2013  jasne  vyplýva,  že  dotknuté  clá  pri  dovozoch  boli  zavedené v roku  2013,  teda  pred  prepustením  týchto  dovozov  do  voľného  obehu,  na  ktoré  sa  vzťahujú  zrušené  faktúry  súvisiace  so  záväzkom.  Sporné  nariadenie  by  viedlo  len k výberu  týchto  ciel.
Tretím  odvolacím  dôvodom  vo  veci C‑439/20 P inštitúcie v podstate  tvrdia,  že  Všeobecný  súd  nesprávne  vyložil  článok 8  ods. 1,  9 a 10 a článok 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia,  ako  aj  článok 13  ods. 1,  9 a 10 a článok 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia v bodoch 119,  129  až  138,  140  až  147 a 151  napadnutého  rozsudku,  keď  rozhodol,  že  tieto  ustanovenia  sa  na  túto  vec  neuplatňovali.  Všeobecný  súd  nesprávne  odmietol  výklad  uvedených  ustanovení  prijatý  inštitúciami.
V prvom rade  tie  isté  ustanovenia,  zmenené  nariadením  č. 461/2004,  by v skutočnosti  predstavovali  dostatočný  právny  základ  na  výber  cla  pri  dovozoch,  pri  ktorom  sa  zistilo,  že  porušuje  dotknutý  záväzok.  Všeobecný  súd v bodoch 115  až  118  napadnutého  rozsudku  vôbec  nezohľadnil  skutočnosť,  že  po  takejto  zmene  vzniká  konečné  clo  od  momentu  prijatia  predmetného  záväzku, a nie  až  po  jeho  odvolaní.  Tieto  clá  teda  neboli  zavedené  retroaktívne.
Konkrétne  bod 119  napadnutého  rozsudku  je  poznačený  dvoma  nesprávnymi  právnymi  posúdeniami, v rozsahu, v akom  Všeobecný  súd  rozhodol,  že  výber  cla  pri  dovoze,  ktorý  porušil  predmetný  záväzok,  sa  obmedzoval  na  dve  situácie  stanovené v článku 8  ods. 10 a článku 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a v článku 13  ods. 10 a článku 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Po  prvé  tieto  ustanovenia  sa  týkajú  retroaktívneho  uplatňovania  ciel, t. j. v rozpore s tým,  čo  stanovuje  sporné  nariadenie,  výberu  cla  pri  dovoze  prepusteného  do  voľného  obehu  pred  uložením  konečných  ciel.  Po  druhé  Všeobecný  súd  skreslil  legislatívnu  zmenu,  ku  ktorej  došlo v roku  2004.  Dve  stanovené  hypotézy  sa  týkajú  výlučne  situácie,  keď  Rada v čase  prijatia  predmetného  záväzku  neuložila  konečné  clo.
Inštitúcie  sa  ďalej  domnievajú,  že  odôvodnenia  základných  nariadení,  na  ktoré  sa  odvoláva  Všeobecný  súd v bodoch 132  až  137  napadnutého  rozsudku,  sú  irelevantné.  Na  rozdiel  od  toho,  čo  Všeobecný  súd  konštatoval v bode 144  tohto  rozsudku,  treba  zohľadniť  odôvodnenia  18 a 19  nariadenia  č. 461/2004.  Preto  na  rozdiel  od  toho,  čo  uviedol  Všeobecný  súd v bode 138  napadnutého  rozsudku,  osobitné  ustanovenia o uložení  dočasného  cla  až  po  porušení  alebo  odvolaní  záväzku a o spätnom  uložení  takéhoto  cla  by  neobmedzovali  výber  predtým  uloženého  cla  pri  dovoze,  pri  ktorom  sa  zistilo,  že  nespĺňa  formálne  alebo  vecné  požiadavky  dotknutého  záväzku.
Napokon  závery  Všeobecného  súdu  uvedené  najmä v bodoch 141,  145 a 146  napadnutého  rozsudku  sú  nesprávne.
Jiangsu  Seraphim  tvrdí,  že  Všeobecný  súd  správne  odmietol  výklad,  na  ktorý  sa  odvolávajú  inštitúcie, a že  dôvody,  ktoré  uvádzajú,  musia  byť  preto  zamietnuté  ako  neopodstatnené.
V tejto  súvislosti  by  na  jednej  strane  sporné  nariadenie  retroaktívne  ukladalo  clá,  nad  rámec  toho,  čo  umožňujú  základné  nariadenia.  Všeobecný  súd  preto  správne  dospel k záveru,  že  tieto  základné  nariadenia  nepredstavujú  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  ustanovení  sporného  nariadenia.
Na  druhej  strane v prípade  porušenia  podmienok  záväzku  by z článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia  vyplývalo,  že  clá,  ktoré  sa  neuplatnili v dôsledku  prijatia  tohto  záväzku,  sa  automaticky  uplatňujú  na  dovozy  uskutočnené  odo  dňa,  keď  bol  uvedený  záväzok  odvolaný, a nie  na  skoršie  dovozy.
Ako  uviedol  Všeobecný  súd v rámci  systému  vytvoreného  základnými  nariadeniami  sa  clá  splatné v dôsledku  porušenia  príslušných  záväzkov  nemohli  uložiť  retroaktívne  mimo  procesných  obmedzení  stanovených  ustanoveniami  článku 8  ods. 10 a článku 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 10 a článku 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia.  Právo  Únie v žiadnom  prípade  neoprávňuje  Komisiu  na  to,  aby  zrušila  príslušné  faktúry a nariadila  vnútroštátnym  colným  orgánom  vybrať  konečné  clo  retroaktívne z predchádzajúceho  dovozu  prepusteného  do  voľného  obehu  bez  registrácie a uloženia  predbežného  cla.  Výlučným  cieľom  zmien  zavedených v roku  2004  bolo  podľa  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  jednak  umožniť  odvolať  záväzok a uplatniť  clo  prostredníctvom  jediného  právneho  aktu,  čím  sa  skončilo  „so  zaťažujúcim  dvojakým  konaním,  ktoré  sa  uplatňovalo  predtým“,  vrátane  povinnej  účasti  Komisie  aj  Rady, a jednak  stanoviť  záväzné  lehoty  na  ukončenie  prešetrovania  týkajúceho  sa  údajného  porušenia  dotknutých  záväzkov.

Posúdenie Súdnym dvorom
Druhý a tretí  odvolací  dôvod  vo  veci C‑439/20 P a prvá  časť  druhého  odvolacieho  dôvodu  vo  veci C‑441/20 P smerujú  proti  odôvodneniu  napadnutého  rozsudku  uvedenému v jeho  bodoch 115  až  152,  ktorým  Všeobecný  súd  potvrdil  opodstatnenosť  jediného  odvolacieho  dôvodu,  ktorý  Jiangsu  Seraphim  uviedla  na  podporu  svojej  žaloby v prvostupňovom  konaní,  založený  na  tom,  že  Komisia  článkom 2  sporného  nariadenia  porušila  jednak  články 8 a 10  základného  antidumpingového  nariadenia a jednak  články 13 a 16  základného  antisubvenčného  nariadenia  tým,  že  zrušila  faktúry  súvisiace  so  záväzkami a nariadila  výber  cla  splatného v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu  týkajúceho  sa  dovozu,  na  ktorý  sa  vzťahujú  tieto  faktúry.
Námietkami,  ktoré  inštitúcie  uvádzajú  na  podporu  týchto  odvolacích  dôvodov a tejto  časti,  ktoré  treba  preskúmať  spoločne, v podstate  vytýkajú  všeobecnému  súdu,  že  nesprávne  vyložil  základné  nariadenia,  najmä  tieto  ustanovenia v ich  kontexte,  pričom  Všeobecný  súd  najmä  nesprávne  označil  opatrenia  uvedené v článku 2  sporného  nariadenia  za  „retroaktívne“ a rozhodol,  že  tieto  ustanovenia  neoprávňujú  inštitúcie  prijať  tieto  opatrenia v dôsledku  zrušenia  prijatia  dotknutého  záväzku.
V tejto  súvislosti  je  potrebné  uviesť,  že  Všeobecný  súd,  aby  dospel k záveru  uvedenému v bode 152  napadnutého  rozsudku,  že  základné  nariadenia  nemôžu  predstavovať  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  článku 2  sporného  nariadenia, v bodoch 115  až  119  napadnutého  rozsudku  najprv  konštatoval,  že  keďže  sa  predmetná  vec  podľa  jeho  názoru  týkala  uloženia  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel,  ktoré  by  boli  splatné v prípade  neexistencie  záväzku,  ktorý  bol  medzitým  porušený,  nevzťahuje  sa  na  ňu  článok 8  ods. 10  základného  antidumpingového  nariadenia a článok 13  ods. 10  základného  antisubvenčného  nariadenia  ani  článok 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a článok 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia,  a tak  prejednávaná  vec  nespadá  pod  žiadnu z hypotéz  výslovne  ustanovených v základných  nariadeniach a že  bolo  potrebné  preskúmať,  či  neexistoval  iný  právny  základ  na  prijatie  článku 2  sporného  nariadenia.
Všeobecný  súd  ďalej v bodoch 130  až  138  napadnutého  rozsudku  rozhodol,  že  by  to  tak  mohlo  byť,  keďže  zo  systematiky a účelu  základných  nariadení, a najmä z odôvodnení  týchto  nariadení  vyplýva,  že  normotvorca  Únie  chcel v základných  nariadeniach  výslovne  stanoviť  spôsob,  akým  majú  inštitúcie  po  odvolaní  prijatia  záväzku  právomoc  retroaktívne  vybrať  splatné  clo, a po  druhé,  že  uvedené  ustanovenia  týchto  nariadení  reštriktívnym  spôsobom  vymenúvajú  situácie, v ktorých  je  takéto  retroaktívne  uloženie  povolené.
Všeobecný  súd  najmä v bodoch 137 a 138  napadnutého  rozsudku  dospel k záveru,  že  táto  právomoc  sa  nemôže  zakladať  ani  na  znení  článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia,  podľa  ktorých  sa  clá  automaticky  uplatňujú  po  odvolaní  prijatia  záväzkov,  ani  na  znení  článku 14  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 24  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia, v rozsahu, v akom  sú v nich  uvedené  „ostatné  kritériá“  výberu  cla.
Napokon  Všeobecný  súd v bodoch 139  až  151  napadnutého  rozsudku  rozhodol,  že  žiadna z ostatných  námietok  inštitúcií,  ako  napríklad  námietka  týkajúca  sa  účinnej  kontroly a sankcionovania  dotknutých  záväzkov,  nemôže  zmeniť  toto  posúdenie
Na  účely  preskúmania,  či  výklad  základných  nariadení,  ktorý  Všeobecný  súd  takto  prijal,  nie  je  poznačený  nesprávnym  právnym  posúdením,  treba  na  úvod  pripomenúť,  že  Komisia  sporným  nariadením  jednak v jeho  článku 1  odvolala  prijatie  dotknutého  záväzku v súlade s článkom 8  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia a článkom 13  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia a jednak v článku 2  sporného  nariadenia  vyvodila  dôsledky  tohto  odvolania  tým,  že  odvolala  platnosť  príslušných  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a nariadila  výber  antidumpingového a vyrovnávacieho  cla  splatného v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu v súvislosti s transakciami,  na  ktoré  sa  tieto  faktúry  vzťahujú.
Keďže  článok 2  sporného  nariadenia  sa  teda  týka  dôsledkov  alebo  účinkov  odvolania  prijatia  záväzku a keďže  táto  otázka  je  výslovne  uvedená v článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a v článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia,  je  vhodné  preskúmať  zákonnosť  tohto  článku 2 v prvom  rade z hľadiska  týchto  ustanovení,  ktoré  sporné  nariadenie  tiež  uvádza  ako  právny  základ  svojho  prijatia.
Ako  správne  uviedol  Všeobecný  súd v bode 131  napadnutého  rozsudku,  na  účely  výkladu  ustanovenia  práva  Únie  je potrebné  zohľadniť  nielen  jeho  znenie,  ale  aj  jeho  kontext a ciele  sledované  právnou  úpravou,  ktorej  je  súčasťou  [rozsudok z 2. decembra  2021,  Komisia a GMB  Glasmanufaktur  Brandenburg/Xinyi  PV  Products  (Anhui)  Holdings, C‑884/19 P a C‑888/19 P,  EU:C:2021:973,  bod 70 a citovaná  judikatúra].
V tejto  súvislosti  je  potrebné v prvom  rade  poznamenať,  že z ustanovení  článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia  vyplýva,  že  okrem  iného v prípade  odvolania  prijatia  záväzku  Komisiou  sa  konečné  antidumpingové  clo  alebo  vyrovnávacie  clo  uložené  podľa  článku 9  ods. 4  základného  antidumpingového  nariadenia,  resp.  článku 15  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia,  ako  sú v prejednávanej  veci  clá  uložené  článkami 1  vykonávacích  nariadení  č. 1238/2013 a 1239/2013,  „uplatňuje  automaticky“.
S cieľom  určiť,  či  tieto  ustanovenia  umožňujú  prijatie  takých  opatrení,  aké  sú  uvedené v článku 2  sporného  nariadenia,  teda  odvolanie  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a výber  cla v súvislosti s transakciami,  na  ktoré  sa  vzťahujú  tieto  faktúry,  vrátane  tých,  ktoré  predchádzali  nadobudnutiu  účinnosti  tohto  nariadenia,  je  potrebné  ich  vykladať  jednak v spojení s ustanoveniami  článku 9  ods. 4  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 15  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia, z ktorých  vyplýva,  že  konečné  clá  „ukladá“  Komisia, a jednak  článku 8  ods. 1  druhého  pododseku  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 1  druhého  pododseku  základného  antisubvenčného  nariadenia,  ktoré  stanovujú,  že  „za  predpokladu“,  že  záväzok  zostáva v platnosti,  konečné  clá  „sa  nevzťahujú“  na  príslušné  dovozy.
Ako  uviedol  generálny  advokát v bode 88  svojich  návrhov,  zo  spoločného  výkladu  týchto  ustanovení  vyplýva,  že  „automatické  uplatňovanie“  dočasného  alebo  konečného  cla,  ako  je  stanovené v článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia,  okrem  iného v prípade  odvolania  prijatia  záväzku  Komisiou,  by  sa  nemalo  vykladať  ako  uloženie  nového  cla,  ale  ako  uplatňovanie  pôvodne  uloženého  cla,  pričom  sa  rozumie,  že  uplatňovanie  tohto  cla  bolo  pozastavené  „za  predpokladu“,  že  záväzok  zostal v platnosti.
Najmä  teda  pozastavenie  uplatňovania  konečných  ciel  stanovené v článku 8  ods. 1  druhom  pododseku  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 1  druhom  pododseku  základného  antisubvenčného  nariadenia,  po  prijatí  záväzku, a automatické  uplatňovanie  takýchto  ciel  stanovené v článku 8  ods. 9  prvom  pododseku  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  prvom  pododseku  základného  antisubvenčného  nariadenia,  po  odvolaní  záväzku,  sa  nevzťahujú  na  uloženie  samotných  uvedených  ciel,  ale  na  ich  účinky, ako je  napríklad  ich  výber.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  Všeobecný  súd  konštatoval  najmä v bode 138  napadnutého  rozsudku,  právomoc  inštitúcií  Únie  poverených  vykonávaním  základných  nariadení  požadovať  po  odvolaní  prijatia  záväzku  zaplatenie  cla  splatného  za  transakcie,  na  ktoré  sa  vzťahujú  zrušené  faktúry  súvisiace  so  záväzkom,  ako  je  stanovené v článku 2  sporného  nariadenia,  sa  môže  platne  zakladať  na  článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Rovnaký  záver  treba  vyvodiť  aj v rozsahu, v akom  článok 2  sporného  nariadenia  stanovuje  zrušenie  platnosti  týchto  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom.
V tejto  súvislosti  treba  uviesť,  že  podľa  článku 14  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 24  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia  sa  antidumpingové  alebo  vyrovnávacie  clá  ukladajú  nariadením a vyberajú  členskými  štátmi v stanovenej  forme,  sadzbe a podľa  ostatných  kritérií  špecifikovaných v nariadení,  ktoré  upravuje  uloženie  tohto  cla.  Ako  už  Súdny  dvor  rozhodol, z tohto  znenia  vyplýva,  že  normotvorca  Únie  nezamýšľal  stanoviť  taxatívny  výpočet  kritérií  týkajúcich  sa  výberu  antidumpingového  cla,  ktoré  možno  stanoviť  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 15. marca 2018,  Deichmann, C‑256/16,  EU:C:2018:187,  body 57 a 58).
Vydávanie  faktúr  súvisiacich  so  záväzkami,  ako  sa v prejednávanej  veci  vyžaduje  podľa  článku 3  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013,  je  však  zamerané  na  výber  konečného  antidumpingového  alebo  vyrovnávacieho  cla  uloženého  týmito  vykonávacími  nariadeniami, v rozsahu, v akom  predloženie  takýchto  faktúr  predstavuje  podmienku  oslobodenia  od  cla  stanovenú v uvedených  článkoch.  Okrem  toho  uvedené  faktúry  slúžia  aj  na  zabezpečenie  identifikácie  príslušných  transakcií,  ak  sa  výber  týchto  ciel  nariadi v dôsledku  odvolania  prijatia  príslušného  záväzku.
V dôsledku  toho  vydávanie  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom  spadá,  ako  tvrdia  inštitúcie,  pod  požiadavky,  ktoré  môžu  inštitúcie  stanoviť v nariadení,  ktorým  sa  ukladá  antidumpingové  alebo  vyrovnávacie  clo  podľa  článku 14  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 24  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Pokiaľ  ide  konkrétnejšie o právomoc  zrušiť  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom,  táto  právomoc v dôsledku  toho  prináleží  inštitúciám  na  základe  týchto  ustanovení.
Ak  teda  Komisia  aktom  prijatým  na  základe  článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia  vyvodí  dôsledky  odvolania  prijatia  záväzku,  nič  jej  nebráni v tom,  aby v rozpore s tým,  čo  naznačil  Všeobecný  súd v bodoch 137 a 138  napadnutého  rozsudku,  pristúpila  prostredníctvom  tohto  aktu k zrušeniu  platnosti  príslušných  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom  ako  formálneho  predpokladu  na  výber  cla z transakcií,  na  ktoré  sa  tieto  faktúry  vzťahujú.
Okrem  toho  treba  konštatovať,  že  odôvodnenie  uvedené v bodoch 130  až  138  napadnutého  rozsudku  je  poznačené  nesprávnym  právnym  posúdením,  keďže  je  založené  na  nesprávnom  predpoklade,  že  článok 2  sporného  nariadenia  sa  uplatňuje  retroaktívne, v tom  zmysle,  že  po  odvolaní  prijatia  záväzku  zo  strany  spoločnosti  Jiangsu  Seraphim  stanovuje  neplatnosť  faktúr  uvedených v prílohe I k tomuto  nariadeniu a platbu  antidumpingového a vyrovnávacieho  cla  na  transakcie,  na  ktoré  sa  tieto  faktúry  vzťahujú.
Treba  pripomenúť,  že  na  rozdiel  od  procesných  pravidiel,  ktoré  sa  vo  všeobecnosti  považujú  za  uplatniteľné v deň  nadobudnutia  ich  účinnosti,  hmotnoprávne  predpisy  práva  Únie  sa  majú  na  účely  zabezpečenie  dodržiavania  zásad  právnej  istoty a ochrany  legitímnej  dôvery  vykladať  ako  pravidlá  vzťahujúce  sa  na  situácie,  ktoré  vznikli  pred  nadobudnutím  ich  účinnosti,  iba  vtedy,  ak z ich  znenia,  účelu  alebo  zo  systematiky  jasne  vyplýva,  že  im  má  byť  takýto  účinok  priznaný  (rozsudok z 22. júna  2022,  Volvo a DAF  Trucks, C‑267/20,  EU:C:2022:494,  bod 31,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Z judikatúry  Súdneho  dvora  tiež  vyplýva,  že  nová  právna  norma  sa v zásade  uplatňuje  od  nadobudnutia  účinnosti  aktu,  ktorým  sa  táto  norma  zavádza.  Hoci  sa  nová  právna  norma  neuplatní  na  právne  situácie,  ktoré  vznikli a definitívne  prebehli  počas  účinnosti  predchádzajúceho  zákona,  uplatní  sa  na  budúce  účinky  situácie,  ktorá  vznikla  počas  účinnosti  predchádzajúceho  pravidla,  ako  aj  na  nové  právne  situácie.  Bez  toho,  aby  tým  bola  dotknutá  zásada  zákazu  retroaktivity  právnych  aktov,  platí  niečo  iné  len  vtedy,  keď  novú  normu  sprevádzajú  osobitné  ustanovenia,  ktoré  konkrétne  určujú  podmienky  jej  časovej  platnosti  (rozsudok z 22. júna  2022,  Volvo a DAF  Trucks, C‑267/20,  EU:C:2022:494,  bod 32,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Pokiaľ  ide o sporné  nariadenie,  treba  konštatovať,  ako  vyplýva z bodov 113  až  118  tohto  rozsudku a ako  správne  zdôraznili  inštitúcie,  že  neukladalo  nové  clá v súvislosti s transakciami  uvedenými v článku 2  tohto  nariadenia,  ale  pokračovalo v uplatňovaní  ciel  uložených  vykonávacími  nariadeniami  č. 1238/2013 a 1239/2013,  pričom  sa  rozumie,  že  uplatňovanie  týchto  ciel  bolo  pozastavené  len  dovtedy,  kým  platil  záväzok  prijatý  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim  podľa  článku 3  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článku 2  ods. 1  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013 a v súlade s článkom 8  ods. 1  druhým  pododsekom  základného  antidumpingového  nariadenia a článkom 13  ods. 1  druhým  pododsekom  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Článok 2  sporného  nariadenia  teda  zahŕňa  skôr  uplatnenie  na  budúce  účinky  situácií,  ktoré  nastali  pred  nadobudnutím  jeho  účinnosti,  než  retroaktívne  uplatnenie  na  situáciu,  ktorá  nastala  pred  týmto  dátumom v zmysle  judikatúry  uvedenej v bodoch 126 a 127  tohto  rozsudku.
Tvrdenie  Všeobecného  súdu v bode 138  napadnutého  rozsudku  je  tiež  postihnuté  nesprávnym  právnym  posúdením,  podľa  ktorého  na  jednej  strane  článok 8  ods. 10  základného  antidumpingového  nariadenia a článok 13  ods. 10  základného  antisubvenčného  nariadenia a na  druhej  strane  článok 10  ods. 5  základného  antidumpingového  nariadenia a článok 16  ods. 5  základného  antisubvenčného  nariadenia  bránia  existencii  právomoci  Komisie  zrušiť  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a požadovať,  údajne  retroaktívne,  zaplatenie  cla z príslušných  transakcií z dôvodu,  že  tieto  ustanovenia  obmedzujúcim  spôsobom  určujú  situácie, v ktorých  sa  takéto  clo  môže  retroaktívne  uplatniť.
Na  jednej  strane  stačí  uviesť,  že  opatrenia  prijaté v článku 2  sporného  nariadenia  nemajú  retroaktívny  účinok,  ako  bolo  uvedené v bode 129  tohto  rozsudku.
Na  druhej  strane v bodoch 115  až  118  tohto  rozsudku  bolo  konštatované,  že  takáto  právomoc  môže  byť  platne  založená  na  článku 8  ods. 9  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 13  ods. 9  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Okrem  toho,  pokiaľ  ide o článok 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článok 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013,  tieto  vykonávacie  nariadenia  nemožno  považovať  za  retroaktívne  ani v rozsahu, v akom  ukladali  antidumpingové a vyrovnávacie  clá  na  dovozy  uskutočnené v rozpore s dotknutým  záväzkom  po  nadobudnutí  ich  účinnosti a stanovili  výber  takýchto  ciel v budúcnosti  ako  dôsledok a v prípade  takéhoto  porušenia a odvolania  tohto  záväzku, a to  zrušením  platnosti  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom.
Z toho  vyplýva,  že  napadnutý  rozsudok  je  tiež  postihnutý  nesprávnym  právnym  posúdením, v rozsahu, v akom  sa  Všeobecný  súd  najmä v bodoch 132  až  139  tohto  rozsudku  odvoláva  na  retroaktivitu  sporného  nariadenia  alebo  vyššie  uvedených  vykonávacích  nariadení,  aby  dospel k záveru,  že z úmyslu  normotvorcu  Únie a zo  všeobecnej  systematiky  základných  nariadení  vyplýva,  že  nemôžu  predstavovať  právny  základ  na  prijatie  opatrení  uvedených v článku 2  sporného  nariadenia.
Napokon  treba  konštatovať,  že  tak  ako v podstate  konštatoval  generálny  advokát v bodoch 100  až  104  svojich  návrhov,  uvedený  výklad  základných  nariadení  podporuje  skutočnosť,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  konštatoval  Všeobecný  súd v bode 151  napadnutého  rozsudku,  pri  neexistencii  možnosti  výberu,  po  odvolaní  prijatia  záväzku  antidumpingových a vyrovnávacích  ciel  za  všetky  dovozy,  ktoré  boli  uskutočnené v rozpore s týmto  záväzkom,  by  takéto  porušenie  nemalo  dostatočne  závažné  dôsledky  na  zabezpečenie  dodržiavania a riadneho  plnenia  záväzkov  prijatých  vyvážajúcimi  výrobcami,  čím  by  sa  narušila  účinnosť  systémov  ochrany,  ktoré  majú  základné  nariadenia  zaviesť.
Zo  všetkých  predchádzajúcich  úvah  vyplýva,  že  Všeobecný  súd  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  keď  rozhodol,  že  základné  nariadenia  nemôžu  predstavovať  dostatočný  právny  základ  na  prijatie  článku 2  sporného  nariadenia.
V dôsledku  toho  treba  vyhovieť  druhému a tretiemu  odvolaciemu  dôvodu  vo  veci C‑439/20 P a prvej  časti  druhého  odvolacieho  dôvodu  vo  veci C‑441/20 P, a teda  bez  toho,  aby  bolo  potrebné  preskúmať  štvrtý  odvolací  dôvod  vo  veci C‑439/20 P a druhú  časť  druhého  odvolacieho  dôvodu  vo  veci C‑441/20 P,  napadnutý  rozsudok  zrušiť.

O žalobe na Všeobecnom súde
Podľa  článku 61  prvého  odseku  Štatútu  Súdneho  dvora  Európskej  únie,  ak  Súdny  dvor  zruší  rozhodnutie  Všeobecného  súdu,  môže  vydať  konečný  rozsudok  sám,  ak  to  stav  konania  dovoľuje,  alebo  môže  vec  vrátiť  na  rozhodnutie  Všeobecného  súdu.
Súdny  dvor  sa  domnieva,  že  stav  konania  dovoľuje  rozhodnúť  vo  veci a že  je  potrebné  rozhodnúť o návrhu  na  zrušenie  sporného  nariadenia.
V tomto  ohľade z odpovede  na  prvú  časť  prvých  odvolacích  dôvodov v obidvoch  veciach v bodoch 53  až  72  tohto  rozsudku,  ako  aj z odpovede  na  druhú  časť  týchto  prvých  odvolacích  dôvodov v bodoch 73  až  88  tohto  rozsudku  vyplýva,  že  tak  žaloba o neplatnosť  článku 2  sporného  nariadenia,  ktorú  Jiangsu  Seraphim  podala  na  Všeobecný  súd,  ako  aj  námietka  nezákonnosti,  ktorú  žalobkyňa  vzniesla v prvostupňovom  konaní v súvislosti s článkom 3  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článkom 2  ods. 2 písm. b)  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013,  musia  byť z dôvodov  uvedených  Všeobecným  súdom  vyhlásené  za  prípustné.
Pokiaľ  ide  ďalej o jediný  žalobný  dôvod,  ktorý  Jiangsu  Seraphim  uviedla  pred  Všeobecným  súdom,  podľa  ktorého  Komisia  článkom 2  sporného  nariadenia  porušila  jednak  články 8 a 10  základného  antidumpingového  nariadenia a jednak  články 13 a 16  základného  antisubvenčného  nariadenia  tým,  že  zrušila  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom a nariadila  výber  cla  splatného  po  prijatí  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu  týkajúceho  sa  dovozu,  na  ktorý  sa  vzťahujú  tieto  faktúry,  treba  tento  žalobný  dôvod  zamietnuť  ako  nedôvodný z dôvodov  uvedených v bodoch 111  až  135  tohto  rozsudku.
Napokon  Jiangsu  Seraphim  na  základe  týchto  ustanovení  základných  nariadení  vzniesla  námietku  nezákonnosti v súvislosti s článkom 3  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1238/2013 a článkom 2  ods. 2  vykonávacieho  nariadenia  č. 1239/2013.
Jiangsu  Seraphim v podstate  tvrdí,  že  Rada  konajúca  ako  vykonávací  orgán, a nie  ako  normotvorca,  nemohla  delegovať  na  Komisiu  právomoc  zrušiť  platnosť  faktúr  súvisiacich  so  záväzkom  len  na  základe  odvolania  prijatia  záväzku,  ani  nariadiť  colným  orgánom  vyberať  clá z tovarov,  ktoré  už  boli  prepustené  do  voľného  obehu  na  colnom  území  Únie.
V tejto  súvislosti z dôvodov  uvedených v bodoch 111  až  136  tohto  rozsudku  vyplýva,  že  tento  výklad  nie  je  právne  dôvodný.
Najmä z dôvodov  uvedených v bodoch 114  až  118  tohto  rozsudku,  zo  všeobecnej  systematiky  základných  nariadení,  najmä z článku 8  ods. 1 a 9  základného  antidumpingového  nariadenia,  ako  aj  článku 13  ods. 1 a 9  základného  antisubvenčného  nariadenia  vyplýva,  že  Rada  mohla  splnomocniť  Komisiu,  aby  stanovila,  že  po  odvolaní  prijatia  záväzku a zrušení  platnosti  príslušných  faktúr  vznikne  colný  dlh v čase  prijatia  vyhlásenia o prepustení  do  voľného  obehu.
Okrem  toho,  ako  vyplýva z úvah  uvedených v bodoch 120  až  124  tohto  rozsudku,  právomoc  Rady  prijať  ustanovenia,  ktorých  sa  týka  námietka  nezákonnosti,  je  súčasťou  právomoci  stanoviť v nariadení,  ktorým  sa  ukladajú  antidumpingové  alebo  vyrovnávacie  clá,  „ostatné  kritériá“  týkajúce  sa  vyberania  týchto  ciel,  ako  je  stanovené v článku 14  ods. 1  základného  antidumpingového  nariadenia a článku 24  ods. 1  základného  antisubvenčného  nariadenia.
Vzhľadom  na  už vyššie  uvedené  sa  námietka  nezákonnosti  vznesená  spoločnosťou  Jiangsu  Seraphim  musí  zamietnuť  ako  nedôvodná.
Keďže  ani  jediný  žalobný  dôvod v žalobe  spoločnosti Jiangsu  Seraphim  podanej  na  Všeobecný  súd,  ani  námietka  nezákonnosti  vznesená v rámci  tejto  žaloby  nie  sú  dôvodné,  táto  žaloba  musí  byť  zamietnutá.

O trovách
Podľa  článku 184  ods. 2  rokovacieho  poriadku,  ak  je  odvolanie  dôvodné a Súdny  dvor  sám  rozhodne s konečnou  platnosťou  vo  veci  samej,  potom  rozhodne  aj o trovách  konania.
Podľa  článku 138  ods. 1  tohto  rokovacieho  poriadku  uplatniteľného  na  základe  jeho  článku 184  ods. 1  na  konanie o odvolaní,  účastník  konania,  ktorý  vo  veci  nemal  úspech,  je  povinný  nahradiť  trovy  konania,  ak  to  bolo v tomto  zmysle  navrhnuté.
Keďže  Jiangsu  Seraphim  nemala  vo  veci  úspech,  je  opodstatnené  uložiť  jej  povinnosť  znášať  trovy  prvostupňového  konania,  ako  aj  odvolacieho  konania,  ktoré  vznikli  inštitúciám, a to v súlade s ich  návrhmi.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (štvrtá  komora)  rozhodol  takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 8. júla 2020, Jiangsu Seraphim Solar System/Komisia (T‑110/17, EU:T:2020:315), sa zrušuje.
2.
Žaloba o neplatnosť podaná na Všeobecný súd Európskej únie spoločnosťou Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd sa zamieta.
3.
Spoločnosť Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii a Rade Európskej únie v prvostupňovom konaní a v rámci odvolacieho konania.
Podpisy
*
Jazyk  konania:  angličtina.