CELEX: 62016TJ0586
Henkilöstö
Virkamiehet
Ylennys
Vuoden 2015 ylennyskierros
Arviointikertomusten puuttuminen sairausloman vuoksi
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännöt

Asian tausta
Kantaja Guillaume Vincenti on Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) palkkaluokan AST 7 virkamies. Hänet nimitettiin tähän palkkaluokkaan 1.4.2009. Hän on ollut sairauslomalla 10.6.2013 alkaen.
Kantajasta vuosien 2009, 2010, 2011 ja 2012 arviointikierroksia varten laadituissa arviointikertomuksissa esitetyt arviot osoittavat, että ”arvioitu tuottavuus, pätevyys ja käytös vasta[si]vat kokonaisuudessaan tehtävää varten vaadittua tasoa”. Kantajan perustellun poissaolon vuoksi vuosien 2013 ja 2014 arviointikierrosten arviointikertomuksia, jotka kattoivat ajanjaksot 1.1–31.12.2013 ja 1.1–31.12.2014, ei sitä vastoin saatettu valmiiksi.
Ylennyskynnys on kantajan palkkaluokassa yhdeksän pistettä. EUIPO:n nimittävä viranomainen ilmoitti kantajalle 21.7.2014 päivätyllä kirjeellä, että hänelle vuonna 2014 myönnettyjen ylennyspisteiden lopulliseksi lukumääräksi oli vahvistettu 9,25 pistettä.
EUIPO käynnisti vuoden 2015 ylennyskierroksen henkilöstölle 27.4.2015 tehdyllä ilmoituksella, ja se ilmoitti henkilöstölle soveltavansa analogisesti – Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 110 artiklan mukaisesti – henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöistä 16.12.2013 tehtyä komission päätöstä C(2013) 8968 lopullinen (jäljempänä 45 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännöt). Tässä ilmoituksessa EUIPO ilmoitti henkilöstölleen myös työohjeista, jotka oli laadittu ylennyksiä koskevien yksityiskohtaisten menettelysääntöjen määrittelemiseksi EUIPO:ssa (jäljempänä työohjeet).
EUIPO:n neuvoa-antava hallintokomitea jätti vuoden 2015 ylennyskierroksella kantajan nimen merkitsemättä ylennettäviksi ehdotetuista virkamiehistä laadittuun luetteloon. Tämä luettelo julkaistiin EUIPO:n intranetsivuilla 25.6.2015.
Kantaja valitti 2.7.2015 tästä neuvoa-antavan hallintokomitean päätöksestä ylennyskomiteaan ja vaati, että hänen nimensä merkitään ylennettäviksi ehdotetuista virkamiehistä laadittuun luetteloon.
Kantajan tapausta arvioituaan ylennyskomitea antoi 24.7.2015 suosituksensa nimittävälle viranomaiselle. Ylennyskomitea suositti, ettei kantajan vaatimusta hyväksyttäisi. Se katsoi työohjeiden perusteella, että kun virkamies palaa tehtäviinsä, on laadittava arviointikertomus ja myönnettävä taannehtivasti ylennyspisteitä sekä suoritettava ansioiden vertailu. Tämä suositus ei ollut yksimielinen. Henkilöstökomitean nimittämät kaksi ylennyskomitean jäsentä nimittäin katsoivat, ettei yksikään oikeudellinen perusta mahdollistanut 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen selkeästä sanamuodosta poikkeamista ja että työohjeiden tulkinta, jolle mainittu suositus perustui, oli heidän mukaansa ristiriidassa näiden yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan selkeän merkityksen kanssa.
Nimittävä viranomainen julkaisi 24.7.2015 vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luettelon, jossa ei mainittu kantajan nimeä.
Kantaja teki 18.8.2015 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen EUIPO:n 24.7.2015 tekemästä päätöksestä, jolla vahvistettiin vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luettelo (jäljempänä riidanalainen päätös).
Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen 8.12.2015 tekemällään päätöksellä (jäljempänä valituksen hylkäämistä koskeva päätös).
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 18.3.2016 jättämällään kannekirjelmällä. Kanne rekisteröitiin numerolla F-16/16.
Euroopan unionin ja sen henkilöstön välisten riitojen ratkaisemista ensimmäisenä oikeusasteena koskevan toimivallan siirtämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle 6.7.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2016/1192 (
EUVL 2016, L 200, s. 137
) 3 artiklan mukaisesti asia siirrettiin unionin yleiseen tuomioistuimeen sellaisena kuin se oli 31.8.2016. Asia kirjattiin numerolla T-586/16 ja jaettiin kolmannelle jaostolle.
Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 8.3.2017 määräämällään prosessinjohtotoimella EUIPO:lta vastausta useaan kysymykseen. EUIPO noudatti tätä prosessinjohtotoimea 28.3.2017.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa EUIPO:n 24.7.2015 tekemän päätöksen, jolla se jätti kantajan ylentämättä ylempään palkkaluokkaan (AST 8) vuoden 2015 ylennysmenettelyssä, kun se jätti merkitsemättä kantajan nimen vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennetyistä virkamiehistä laadittuun luetteloon
–
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen kokonaisuudessaan
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, jotka käsitellään kannekirjelmässä yhdessä ja joista ensimmäinen koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan, 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan ja EUIPO:n päätöksen ADM-05-09 13 artiklan rikkomista, toinen luottamuksensuojan periaatteen, hyvän hallinnon periaatteen ja kantajan puolustautumisoikeuksien loukkaamista sekä niiden tosiseikkojen vääristämistä, joihin riidanalainen päätös perustuu, ja kolmas ilmeistä arviointivirhettä, jonka nimittävä viranomainen teki ensisijaisesti siinä yhteydessä, kun se kieltäytyi käyttämästä sille kantajan ylentämisen osalta kuuluvaa harkintavaltaa, ja toissijaisesti siinä yhteydessä, kun se kieltäytyi ylentämästä häntä, koska tämä kieltäytyminen ei kantajan mukaan kuulunut nimittävän viranomaisen toimivaltaan.
Alustavana huomautuksena on katsottava, kuten edellä 4 kohdassa todetaan, että vuoden 2015 ylennyskierroksella virkamiehiin sovellettiin analogisesti 45 artiklan yleisiä täytäntöönpanosääntöjä ja että EUIPO myös sovelsi niitä. Kantajalta tiedusteltiin istunnossa EUIPO:n päätöksen ADM-05-09 merkityksellisyyttä käsiteltävässä asiassa, ja hän myönsi, ettei riidanalainen päätös perustunut tähän EUIPO:n päätökseen ja luopui kyseisen päätöksen rikkomista koskevista väitteistään, mikä merkittiin suullisen käsittelyn pöytäkirjaan.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan ja henkilöstösääntöjen 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan rikkomista
Kantaja väittää, että nimittävä viranomainen rikkoi 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toista virkettä. Hänen mukaansa häntä koskevat kertomukset jätettiin saattamatta valmiiksi sellaisen seikan vuoksi, josta hän ei ole vastuussa eli hänen sairauslomansa vuoksi. Kantaja katsoo, että tämän säännöksen sanamuodossa ei mahdollisteta hänen tapauksensa sulkemista pois vuoden 2015 ylennysmenettelystä. Nimittävä viranomainen katsoi kantajan mukaan virheellisesti, että häntä koskevien arviointi- ja ylennysmenettelyiden siirtäminen siihen ajankohtaan, jolloin hän tulisi palaamaan tehtäviinsä, ei merkitse, että häneltä evätään hänelle henkilöstösääntöjen 43 ja 45 artiklan mukaisesti kuuluvat oikeudet. Tällaiseen lähestymistapaan liittyy kantajan mukaan useita haittapuolia muun muassa asianomaisen virkamiehen kuoleman tai pysyvän työkyvyttömyyden tapauksessa. Nimittävä viranomainen ei myöskään voinut perustella sitä, ettei kantaja voinut osallistua kyseessä olevaan ylennysmenettelyyn sillä, ettei hänestä tehtyä ansioiden vertailua ollut arvioitu, koska kantaja ei ollut vastuussa tästä seikasta. Kantaja nimittäin katsoo, että nimittävä viranomainen saattoi käyttää tätä varten muita sen hallussa olleita tietoja. Kun näin ollen nimittävä viranomainen ei ottanut huomioon 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklaa, se rikkoi henkilöstösääntöjen 45 artiklaa.
EUIPO vastaa tähän lähinnä, että 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toisessa virkkeessä ei viitata kantajan tapaukseen, vaan esimerkiksi tapaukseen, jossa arvioija on ylennyskierroksella poissa ja asianomainen virkamies läsnä hänelle annettujen työohjeiden mukaisesti. Tätä tulkintaa tukee se seikka, että arviointikertomukset ovat tarpeellisia sen varmistamiseksi, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansioita vertaillaan asianmukaisella tavalla, mikä EUIPO:n mukaan käy ilmi myös 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklasta, jossa edellytetään pääsääntöisesti, että kertomuksista on tullut lopullisia. EUIPO katsoo, että koska sairauslomalla olevan henkilön osalta ei yleensä katsota, että hänellä on mahdollisuus riitauttaa arviointikertomuksensa ja noudattaa oikeudenkäynnin määräaikoja, sen oli keskeytettävä kantajan osalta arviointimenettelyt ja saman periaatteen mukaisesti myös ylennysmenettely, jotta hänen menettelylliset oikeutensa turvattaisiin. Lisäksi EUIPO katsoo, että ansioiden vertailu muiden kuin arviointikertomusten sisältämien tietojen perusteella on tehtävä vasta sitten, kun muita vaihtoehtoja ei ole, ja sitä voidaan perustella vain, jos on selvää, ettei minkäänlaista asianmukaisesti laadittua kertomusta tulla saamaan, koska asianomainen virkamies ei palaa tehtäviinsä. EUIPO katsoo, että sillä on huolehtimisvelvollisuuden mukainen velvollisuus varmistaa, että kantajan ylennystä koskeva päätös tehtiin sen jälkeen, kun hänelle oli tarjottu mahdollisuus esittää oma kantansa ansioistaan. Lisäksi EUIPO väittää vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen määräämään prosessinjohtotoimeen, että on kantajan edun mukaista, että hän voi osallistua arviointikeskusteluun ja kokonaiseen arviointimenettelyyn pikemminkin kuin menettelyyn, jossa EUIPO vetoaa muihin luotettaviin tietoihin, koska kantajasta on aloitettu Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimus, joka koskee merkityksellisen arviointijakson kattamaa ajanjaksoa, jos se aloitettiin riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen. EUIPO lisää, että arviointikertomuksilla suojataan työntekijöiden oikeuksia niihin liittyvän vuoropuhelun ja valitusmenettelyn avulla ja että tämä ei ole välttämättä mahdollista, jos ansioiden vertailu suoritetaan muiden saatavien tietojen perusteella.
Käsiteltävässä asiassa on aluksi todettava, että riidanalaisen päätöksen laillisuuden arviointia varten merkitykselliset perustelut ovat valituksen hylkäämispäätöksessä olevat perustelut. Tästä päätöksestä käy ilmi lähinnä, että nimittävä viranomainen katsoi, että 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettiin tilanteita, joissa virkamiehen arviointikertomusta ei ollut saatettu valmiiksi esimerkiksi sen vuoksi, että arvioija tai arvioinnin tarkastaja oli poissa silloin, kun heidän oli tarkoitus osallistua arviointimenettelyyn. Se siis katsoi, ettei tätä säännöstä sovellettu kantajan tilanteeseen. Tämän jälkeen nimittävä viranomainen totesi, että kantajalla ei ollut sairauslomansa vuoksi vuosia 2013 ja 2014 koskevia arviointikertomuksia ja että arviointi- ja ylennysmenettelyt keskeytettiin hänen osaltaan, kunnes hän jatkaisi tehtävissään. Nimittävä viranomainen täsmensi, että koska kantajan ylennysmenettely oli keskeytetty hänen perustellun poissaolonsa vuoksi, oli oikeutettua jättää ottamatta hänen vertaillut ansionsa huomioon vuoden 2015 ylennyskierrosta varten. Lopuksi nimittävä viranomainen katsoi edellä esitetyn perusteella, että kantajan nimi oli jätetty perustellusti merkitsemättä vuonna 2015 ylennettyjen virkamiesten luetteloon.
Henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti on niin, että kun poikkeussäännöstä ei ole, henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöistä 16.12.2013 tehtyä komission päätöstä C(2013) 8985 lopullinen (jäljempänä 43 artiklan yleiset täytäntöönpanosäännöt) ja 45 artiklan yleisiä täytäntöönpanosääntöjä sovelletaan analogisesti EUIPO:hon.
On muistutettava, että 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 2 artiklan sanamuodon mukaan ylennyskierros suoritetaan joka vuosi.
Tämän joka vuosi järjestettävän kierroksen yhteydessä virkamiehestä voidaan tehdä ylennyspäätös tai hän voi olla ylennyskelpoinen, jos hän täyttää 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan mukaiset viisi kumulatiivista edellytystä. Viides näistä edellytyksistä on, kuten EUIPO totesi, että virkamiehen arviointikertomuksista on tullut lopullisia 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti. Kyseisessä 3 artiklassa kuitenkin säädetään nimenomaisesti, että ”jos arviointikertomusta ei ole saatettu valmiiksi sellaisen viivästymisen vuoksi, josta viranhaltijan ei voitua katsoa olleen vastuussa, tämä viimeksi mainittu osallistu[i] ylennysmenettelyyn sellaisten muiden luotettavien tietojen perusteella, jotka korvasivat puuttuvan arviointikertomuksen, ja hänestä voi[tiin] siis tehdä ylennyspäätös”.
Tästä säännöksestä seuraa, että virkamiehen, joka täyttää 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan neljä ensimmäistä edellytystä mutta josta laaditusta arviointikertomuksesta ei ole tullut lopullista, katsotaan kuitenkin olevan ylennyskelpoinen, kun kyseistä kertomusta ei ole saatettu valmiiksi sellaisen viivästymisen vuoksi, josta hän ei ollut vastuussa. Asianomainen virkamies osallistuu tässä tapauksessa ylennysmenettelyyn sellaisten muiden luotettavien tietojen perusteella, joilla puuttuva arviointikertomus korvattiin.
Käsiteltävässä asiassa asiakirja-aineistosta käy ilmi, että on kiistatonta, että kantajan vuosien 2013 ja 2014 arviointikertomusten puuttuminen johtui hänen sairauslomastaan ja että tämä sairausloma oli perusteltu poissaolo.
On siis katsottava, että koska kantajan sairausloma oli perusteltu poissaolo, hänen ei voitu katsoa olevan vastuussa siitä, että hänestä vuosista 2013 ja 2014 laadittavien arviointikertomusten valmiiksi saattaminen oli mahdotonta. Istunnon aikana EUIPO myös myönsi, että kantajan sairausloma ei ollut seikka, josta hänen voitiin katsoa olevan vastuussa.
Tällaista tilannetta varten 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toisessa virkkeessä täsmennetään, että virkamies on ylennyskelpoinen ja hänellä on oikeus osallistua vuosittaiseen arviointimenettelyyn muiden luotettavien tietojen perusteella. Näin ollen nimittävä viranomainen rikkoi tätä säännöstä ja teki oikeudellisen virheen, kun se epäsi kantajalta oikeuden osallistua vuoden 2015 ylennysmenettelyyn sen vuoksi, että tiettyjä hänen arviointikertomuksiaan ei ollut voitu laatia hänen sairausloman vuoksi perustellun poissaolonsa vuoksi.
Tästä seuraa, että EUIPO tulkitsi virheellisesti 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toista virkettä, jonka mukaan tässä säännöksessä ei viitata kantajan tilanteeseen.
Tältä osin EUIPO:n niitä perusteluita ei voida hyväksyä, joiden mukaan – kuten työohjeiden III jakson a kohdassa vahvistetaan – se oli velvollinen keskeyttämään arviointimenettelyn ja näin ollen kantajan ylennysmenettelyn hänen sairauslomansa ajaksi, jotta kantajalle arviointimenettelyssä kuuluvat menettelylliset oikeudet voitiin varmistaa. Kantajan tilanteessa eli sellaisessa tilanteessa, jossa arviointikertomuksia ei voitu laatia tätä tarkoitusta varten säädetyssä menettelyssä riittävän ajoissa, jotta ne olisi voitu ottaa huomioon merkityksellistä ylennysmenettelyä varten, kantajalla oli 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen mukainen oikeus tulla katsotuksi ylennyskelpoiseksi, osallistua tähän ylennysmenettelyyn ja näin ollen osallistua ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailuun vuoden 2015 ylennyskierroksella siten, että huomioon otetaan muut luotettavat tiedot, joilla puuttuva arviointikertomus korvataan.
Lisäksi on havaittava, että työohjeet ovat sisäisiä ohjeita, koska ne ovat koko henkilöstölle tiedoksi annettu viraston päätös, jolla pyritään takaamaan asianomaisille virkamiehille samanlainen kohtelu ylennyksiä koskevissa asioissa. Periaatteessa mikään ei estä nimittävää viranomaista vahvistamasta luonteeltaan yleisellä sisäisellä päätöksellä sääntöjä, joita sovelletaan sille henkilöstösäännöissä myönnettyyn laajaan harkintavaltaan. Mahdollisuuteen turvautua tällaisiin sisäisiin ohjeisiin sovelletaan kuitenkin tiettyjä rajoja ja erityisesti säädöshierarkian periaatetta. Työohjeiden kaltaiset sisäiset ohjeet ovat henkilöstösääntöjä ja niiden soveltamisesta annettuja sääntöjä alempitasoisia säädöksiä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 30.1.2008, Strack v. komissio,
T-85/04
,
EU:T:2008:18
,
–
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen EUIPO:n työohjeissa ei voida laillisesti vahvistaa sääntöjä, joilla poiketaan henkilöstösääntöjen säännöksistä tai 45 artiklan yleisistä täytäntöönpanosäännöistä.
Myöskään se EUIPO:n perustelu ei ole vakuuttava, jonka mukaan virkamies voi osallistua ylennysmenettelyyn muiden kuin arviointikertomuksiin sisältyvien tietojen perusteella vasta sitten, kun muita vaihtoehtoja ei ole. Yhtäältä on todettava, ettei EUIPO ole täsmentänyt, minkä vuoksi kantajan tilanne ei ollut tilanne, jossa ”muita vaihtoehtoja ei ollut”, jolloin olisi ollut perusteltua käyttää muita tietoja, joilla vuosien 2013 ja 2014 arviointikertomusten puuttuminen olisi voitu korvata. Kun EUIPO:lta tiedusteltiin tätä istunnossa, se myönsi, että sen 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan viidennen luetelmakohdan toisesta virkkeestä tekemässä tulkinnassa, joka ilmenee muun muassa työohjeista, ei ollut tarkoitus viitata kantajan tapauksen kaltaiseen tapaukseen eli yli vuoden pituiseen perusteltuun poissaoloon. Tällä tulkinnalla, jonka myötä EUIPO epäsi asianomaiselta virkamieheltä mahdollisuuden osallistua merkitykselliseen ylennysmenettelyyn hänen arviointikertomuksensa korvaavien tietojen perusteella ja asetti ylennysmenettelyyn osallistumisen edellytykseksi tehtäviin palaamisen, ei nimittäin oteta huomioon tilanteita, joissa asianomainen virkamies ei palaa tehtäviinsä ajoissa tai jopa koskaan.
Toisaalta nimittävällä viranomaisella on velvollisuus toteuttaa vuosittainen ylennyskierros (ks. vastaavasti tuomio 12.12.2002, Morello v. komissio,
T-338/00 ja T-376/00
,
EU:T:2002:314
,
kohta), eikä se voi viivästyttää, tässä tapauksessa useiden vuosien ajan, virkamiehen osallistumista ylennysmenettelyyn tällaisella ylennyskierroksella, kun virkamies on ylennyskelpoinen 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen nojalla.
Siltä osin kuin on kyse EUIPO:lle huolehtimisvelvollisuuden mukaisesti kuuluvasta velvollisuudesta varmistaa, että asianomaiselle henkilölle on tarjottu mahdollisuus esittää näkemyksensä ansioistaan, käsiteltävässä asiassa on todettava, että EUIPO ei missään vaiheessa pyrkinyt asettamaan kantajaa tilanteeseen, jossa hänellä olisi ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä ansioistaan. EUIPO nimittäin vain viivästytti virheellisesti, kantajan sairausloman vuoksi, hänen osallistumistaan ylennysmenettelyyn vuoden 2015 ylennyskierroksella, odotettaessa hänen mahdollista tehtäviinsä palaamista. EUIPO ei kuitenkaan voi olettaa joka tapauksessa, ettei sairauslomalla oleva virkamies kykene esittämään tehokkaasti näkemystään ansioistaan. Vaikka lisäksi arviointikertomusten laatimisella varmistetaan – kuten EUIPO väittää – työntekijöiden oikeudet vuoropuhelun ja valitusmenettelyn avulla, mikä ei välttämättä ole asian laita silloin, kun ansioiden vertailu on tehty muiden tietojen perusteella, on muistutettava, että riidanalaisen päätöksen kaltaisesta päätöksestä voidaan tehdä valitus ja nostaa tarvittaessa kanne.
Käsiteltävässä asiassa kantaja – vaikka hän oli sairauslomalla – kiisti ensin asianmukaisella tavalla, 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti, sähköpostitse sen seikan, että hänen nimeään ei ollut merkitty ylennyskomitealle laadittuun ylennettäväksi ehdotettujen virkamiesten luetteloon ja teki tämän jälkeen riidanalaisesta päätöksestä asianmukaisella tavalla henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen ja nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan kanteen, minkä vuoksi on hylättävä EUIPO:n väite, jonka mukaan se oli velvollinen keskeyttämään kantajan ylennysmenettelyn, koska sairauslomalla olevan virkamiehen osalta katsotaan yleensä, ettei hän kykene ”pohtimaan ja esittämään perusteluitaan tai riitauttamaan asianmukaisella tavalla päätöksiä, jotka koskevat hänen urakehitystään”.
Lopuksi on todettava, että käsiteltävässä asiassa EUIPO:n se väite on merkityksetön, joka koskee sitä, että OLAF on ryhtynyt tutkimaan kantajan toimintaa. On nimittäin todettava, että yhtäältä, kuten EUIPO itse myöntää, tämä tutkimus pantiin vireille riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen. Toisaalta mikään seikka valituksen hylkäämispäätöksessä ei osoita, että riidanalainen päätös perustui kantajan toimintaan, vaan EUIPO tyytyi viivästyttämään kantajan osallistumista ylennysmenettelyyn vuoden 2015 ylennyskierroksen osalta, odotettaessa hänen mahdollista tehtäviinsä palaamista.
Tästä seuraa, että 45 artiklan yleisten täytäntöönpanosääntöjen 3 artiklan noudattamatta jättäminen vuoden 2015 ylennysmenettelyssä kantajan osalta ei voinut vaikuttaa ratkaisevalla tavalla tähän menettelyyn ja päätökseen jättää hänet ylentämättä, koska häntä ei hyväksytty osallistumaan tähän ylennysmenettelyyn.
Riidanalainen päätös on täten kumottava siltä osin kuin kantajaa ei huomioitu vuoden 2015 ylennyskierroksella.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kantajan oikeuksien palauttamiseksi on tarkasteltava uudelleen mahdollisuutta, että hän osallistuu vuoden 2015 ylennysmenettelyyn. Vasta tämän uudelleentarkastelun jälkeen nimittävä viranomainen voi pätevästi tehdä häntä koskevan päätöksen ja arvioida, onko hänet merkittävä taannehtivasti ja ylimääräisenä vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luetteloon vai ei. Tältä osin EUIPO täsmensi vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen määräämään prosessinjohtotoimeen ja istunnon aikana, että määrärahojen osalta mikään ei ollut esteenä sille, että kantaja ylennetään tarvittaessa taannehtivasti ja niihin virkamiehiin nähden ylimääräisenä, jotka ylennettiin vuoden 2015 ylennyskierroksella.
Kantajan esittämät muut kanneperusteet ja perustelut
Koska riidanalainen päätös kumotaan ensimmäisen kanneperusteen perusteella, ei ole tarpeellista tarkastella toista kanneperustetta, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen, hyvän hallinnon periaatteen ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista sekä tosiseikkojen vääristämistä ja kolmatta kanneperustetta, joka koskee EUIPO:n tekemää ilmeistä arviointivirhettä, kun se kieltäytyi käyttämästä harkintavaltaansa. Ei myöskään ole tarpeellista arvioida kantajan toissijaisia perusteluita, joissa hän väittää, että hänet olisi pitänyt ylentää vuoden 2015 ylennyskierroksella ja siis merkitä vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luetteloon.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska EUIPO on hävinnyt asian ja koska kantaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista, EUIPO on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) 24.7.2015 tekemä päätös, jolla vahvistettiin vuoden 2015 ylennyskierroksella ylennettyjen virkamiesten luettelo, kumotaan siltä osin kuin Guillaume Vincentiä ei otettu huomioon vuoden 2015 ylennyskierroksella.

2)
EUIPO velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Julistettiin Luxemburgissa 14 päivänä marraskuuta 2017.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.