CELEX: 62016TJ0586
Avalik teenistus
Ametnikud
Edutamine
2015. aasta edutamine
Hindamisaruannete puudumine haiguspuhkuse tõttu
Personalieeskirjade artikli 45 üldised rakendussätted

Vaidluse taust
Hageja Guillaume Vincenti on Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) palgaastme AST 7 ametnik. Ta on sellel palgaastmel alates 1. aprillist 2009. Alates 10. juunist 2013 on ta haiguspuhkusel.
Temale antud hinnang aastate 2009, 2010, 2011 ja 2012 kohta koostatud kõigis hindamisaruannetes näitas, et „nii tulemuslikkus, pädevus kui ka käitumine [vastasid] täidetava ametikoha nõuetele“. Tema põhjendatud töölt puudumise tõttu jäid seevastu lõpetamata ajavahemikku 1. jaanuarist 31. detsembrini 2013 hõlmav 2013. aasta hindamisaruanne ja ajavahemikku 1. jaanuarist 31. detsembrini 2014 hõlmav 2014. aasta hindamisaruanne.
Hageja palgaastmel nõutav edutamiskünnis on 9 punkti. EUIPO ametisse nimetava asutuse 21. juuli 2014. aasta kirjaga anti hagejale teada, et tema edutamispunktide arvuks 2014. aastal on lõplikult määratud 9,25 punkti.
EUIPO alustas 27. aprilli 2015. aasta personaliteatega 2015. aasta edutamismenetlust ja andis töötajatele teada, et ta kohaldab ametnikele analoogia alusel – vastavalt Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artiklile 110 – komisjoni 16. detsembri 2013. aasta otsust C(2013) 8968 final personalieeskirjade artikli 45 üldiste rakendussätete kohta (edaspidi „artikli 45 üldised rakendussätted“). Ta informeeris samas teates ühtlasi oma töötajaid, et välja on töötatud töösuunised, selleks et määrata kindlaks edutamise kord EUIPOs (edaspidi „töösuunised“).
EUIPO korralduslik nõuandekomitee ei lisanud 2015. aasta edutamise raames hageja nime edutamiseks esitatud ametnike nimekirja. See nimekiri avaldati EUIPO siseveebis 25. juunil 2015.
Hageja vaidlustas korraldusliku nõuandekomitee otsuse 2. juulil 2015 edutamise ühiskomitees ja nõudis, et tema nimi kantaks edutamiseks esitatud ametnike nimekirja.
Pärast hageja juhtumi läbivaatamist võttis edutamise ühiskomitee 24. juulil 2015 vastu ametisse nimetavale asutusele edastatava soovituse. Edutamise ühiskomitee soovitas hageja nõude rahuldamata jätta. Ta leidis töösuunistele tuginedes, et kui ametnik naaseb oma ametikohale, tuleb koostada hindamisaruanne ja anda edutamispunktid tagasiulatuvalt ning viia läbi teenete võrdlemine. Seda soovitust ei võetud edutamise ühiskomitees vastu ühehäälselt. Nii märkisid personalikomitee poolt määratud kaks edutamise ühiskomitee liiget, et ükski õiguslik alus ei luba artikli 45 üldiste rakendussätete selgest sõnastusest kõrvale kalduda ning et nende hinnangul kaldutakse asjaomase soovituse aluseks olevas töösuuniste tõlgenduses kõnealuste üldiste rakendussätete artikli 3 selgest mõttest kõrvale.
24. juulil 2015 avaldas ametisse nimetav asutus 2015. aasta raames edutatud ametnike nimekirja, kus hageja nime ei olnud.
Hageja esitas 18. augustil 2015 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel kaebuse, milles ta vaidlustas EUIPO 24. juuli 2015. aasta otsuse, millega koostati 2015. aasta edutamise raames edutatud ametnike nimekiri (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Ametisse nimetav asutus jättis kaebuse 8. detsembri 2015. aasta otsusega rahuldamata (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“).
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 18. märtsil 2016. Hagi registreeriti numbriga F‑16/16.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2016. aasta määruse (EL, Euratom) 2016/1192 Euroopa Liidu ja tema teenistujate vaheliste vaidluste esimeses kohtuastmes lahendamise pädevuse Üldkohtule üleandmise kohta (
ELT 2016, L 200, lk 137
) artikli 3 alusel anti käesolev kohtuasi staadiumis, milles see oli 31. augustil 2016, üle Üldkohtule. Kohtuasi registreeriti numbriga T‑586/16 ja määrati kolmandale kojale.
Üldkohus palus 8. märtsil 2017 menetlust korraldava meetme raames EUIPO‑l vastata mitmele küsimusele. EUIPO täitis selle nõude 28. märtsil 2017.
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada EUIPO 24. juuli 2015. aasta otsus, millega ta ei edutanud hagejat 2015. aasta edutamismenetluses kõrgemale palgaastmele (AST 8), jättes tema nime 2015. aasta edutamise raames edutatud ametnike nimekirja kandmata;
–
mõista kohtukulud välja EUIPO‑lt.
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks kolm väidet, mida käsitletakse hagiavalduses koos ning mille kohaselt on esiteks rikutud personalieeskirjade artiklit 45, artikli 45 üldiste rakendussätete artiklit 3 ja EUIPO otsuse ADM‑05‑09 artiklit 13, teiseks on rikutud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, hea halduse põhimõtet ja tema kaitseõigusi ning moonutatud vaidlustatud otsuse aluseks olevaid asjaolusid ning kolmandaks on ametisse nimetav asutus teinud ilmse hindamisvea esimese võimalusena seetõttu, et ta ei kasutanud hageja edutamisega seoses oma kaalutlusõigust, ja teise võimalusena seetõttu, et ta jättis hageja edutamata, kuna edutamata jätmisega ületas ta oma kaalutlusõiguse piire.
Alustuseks tuleb öelda, nagu eespool punktis 4 märgiti, et 2015. aasta edutamise raames olid analoogia alusel ametnikele kohaldatavad sätted, mida kohaldas ka EUIPO, artikli 45 üldised rakendussätted. Vastuseks kohtuistungil esitatud küsimusele, kas EUIPO otsus ADM‑05‑09 on käesolevas asjas asjakohane, tunnistas hageja, et vaidlustatud otsus ei tugine nimetatud EUIPO otsusele, ja loobus selle otsuse rikkumise kohta esitatud argumentidest, mis kanti ka kohtuistungi protokolli.
Esimene väide, et on rikutud personalieeskirjade artiklit 45 ja artikli 45 üldiste rakendussätete artiklit 3
Hageja väidab, et ametisse nimetav asutus rikkus artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 viienda taande teist lauset. Ta leiab, et tema aruanded olid lõpetamata asjaolu tõttu, mille eest ta ei vastuta, nimelt tema haiguspuhkuse tõttu. Selle sätte sõnastuse kohaselt ei või teda 2015. aasta edutamismenetlusest välja jätta. Ametisse nimetav asutus leidis vääralt, et kui hindamis‑ ja edutamismenetlus tema suhtes kuni tööle naasmiseni edasi lükata, ei jää ta ilma oma õigustest personalieeskirjade artiklite 43 ja 45 alusel. Niisuguse lähenemisega kaasneb hageja sõnul mitu probleemi, eelkõige asjasse puutuva ametniku surma või püsiva töövõimetuse puhul. Samuti ei saa ametisse nimetav asutus põhjendada asjaolu, et hageja ei saanud asjaomases edutamismenetluses osaleda, sellega, et tema teeneid ei ole võrdlevalt hinnatud, kuna hageja ei saa selle eest vastutada. Nimelt oleks ametisse nimetav asutus saanud hageja hinnangul kasutada sel eesmärgil muud tema käsutuses olevat teavet. Seega rikkus ametisse nimetav asutus artikli 45 üldiste rakendussätete artiklit 3 eirates personalieeskirjade artiklit 45.
EUIPO väidab sisuliselt vastu, et artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 viienda taande teine lause ei ole hageja olukorras kohaldatav, vaid on vastavalt EUIPO töösuunistele kohaldatav näiteks olukorras, kus puudub hindaja, aga asjasse puutuv ametnik on edutamise ajal olemas. Sellist tõlgendust kinnitab asjaolu, et hindamisaruanded on vajalikud selleks, et nõuetekohaselt tagada edutatavate ametnike teenete võrdlev hindamine, mis tuleneb ka artikli 45 üldiste rakendussätete artiklist 3, mille kohaselt on üldjuhul nõutav, et aruanded peavad olema lõplikult kinnitatud. EUIPO leiab, et kuna üldiselt ollakse seisukohal, et haiguspuhkusel oleval isikul ei ole võimalik oma hindamisaruannet vaidlustada ja menetlustähtaegadest kinni pidada, oli ta sunnitud hageja menetlusõiguste tagamiseks peatama tema hindamismenetluse ja sama põhimõtte järgi peatama ka tema edutamismenetluse. Lisaks on EUIPO seisukohal, et teenete võrdlev hindamine muu kui hindamisaruandes sisalduva teabe alusel on vaid viimane abinõu, mis saab olla õigustatud ainult juhul, kui selgub, et ükski nõuetekohaselt koostatud aruanne ei ole kättesaadav, kuna asjasse puutuv ametnik ei ole oma ametikohale naasnud. EUIPO‑l on hoolsuskohustusest tulenevalt kohustus tagada, et hageja edutamist puudutav otsus tehakse pärast seda, kui talle on antud võimalus oma teenete kohta arvamus esitada. Lisaks väidab EUIPO vastuseks Üldkohtu võetud menetlust korraldavale meetmele, et võimalus hindamisvestlusel osaleda ja hindamismenetlusest tervikuna kinnipidamine on hageja huvides, mitte aga menetlus, kus EUIPO tugineks muudele asjakohastele andmetele, arvestades, et hageja suhtes on käimas Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlus, mida alustati küll pärast vaidlustatud otsuse tegemist, kuid mis puudutab asjaomast hindamisperioodi. Ta lisab, et hindamisaruanded tagavad läbi dialoogi ja edasikaebemenetluse töötajate õiguste kaitse, mis ei oleks nii juhul, kui teenete võrdlev hindamine põhineks muudel kättesaadavatel andmetel.
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et asjakohane põhjendus vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamiseks sisaldub kaebuse rahuldamata jätmise otsuses. Sellest otsusest tuleneb sisuliselt, et ametisse nimetav asutus oli seisukohal, et artikli 45 rakendussätete artikli 3 viienda taande teine lause on kohaldatav olukordades, kus ametniku hindamisaruannet ennast ei ole lõpetatud näiteks põhjusel, et hindaja või edasikaebuse hindaja puudub siis, kui nad peavad hindamismenetluses osalema. Ta oli niisiis seisukohal, et asjaomane säte ei ole hageja olukorras kohaldatav. Seejärel märkis ametisse nimetav asutus, et hageja haiguspuhkuse tõttu ei olnud hagejal 2013. aasta ja 2014. aasta hindamisaruandeid ning teda puudutav hindamis‑ ja edutamismenetlus oli kuni tema tööle naasmiseni peatatud. Ta täpsustas, et kuna hageja edutamismenetlus oli viimase põhjendatud puudumise tõttu peatatud, ei võetud 2015. aasta edutamise raames tema teeneid võrdlemisel õigesti arvesse. Lõpuks järeldas ametisse nimetav asutus eelneva põhjal, et hageja nime ei kantud õigesti 2015. aastal edutatud ametnike nimekirja.
Siinjuures tuleneb personalieeskirjade artiklist 110, et erandi puudumisel on Euroopa Komisjoni 16. detsembri 2013. aasta otsus C(2013) 8985 final personalieeskirjade artikli 43 üldiste rakendussätete kohta (edaspidi „artikli 43 üldised rakendussätted“) ja artikli 45 üldised rakendussätted analoogia alusel EUIPO‑le kohaldatavad.
Olgu meenutatud, et artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 2 kohaselt viiakse edutamine läbi igal aastal.
Igal aastal korraldatava edutamise käigus võidakse ametniku suhtes teha edutamisotsus või ametnik võib olla edutatav, kui ta vastab artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 kohaselt viiele kumulatiivsele tingimusele. Nagu EUIPO märkis, on neist tingimustest viies tingimus, et ametniku hindamisaruanded peavad artikli 43 üldiste rakendussätete kohaselt olema lõplikud. Nende rakendussätete artiklis 3 on siiski sõnaselgelt sätestatud, et „kui hindamisaruannet ei ole lõpetatud viivituse tõttu, mille eest töötaja ei vastuta, osaleb ta edutamismenetluses muude asjakohaste andmete alusel, mis puuduvat hindamisaruannet asendavad, ja seega võib tema suhtes teha edutamisotsuse“.
Sellest sättest tuleneb, et ametnik, kes vastab artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 neljale esimesele tingimusele, kuid kelle hindamisaruanne ei ole lõplik, loetakse siiski edutatavaks, juhul kui asjaomast aruannet ei olnud võimalik lõpetada viivituse tõttu, mille eest ta ei vastuta. Sellisel juhul osaleb asjasse puutuv ametnik edutamismenetluses muude asjakohaste andmete alusel, mis puuduvat hindamisaruannet asendavad.
Käesolevas asjas tuleneb toimikust, et vastu ei ole vaieldud asjaolule, et hageja 2013. aasta ja 2014. aasta hindamisaruannete puudumise põhjuseks oli hageja haiguspuhkus, ega ka asjaolule, et tema haiguspuhkus oli põhjendatud puudumine.
Tuleb tõdeda, et kuna hageja haiguspuhkus oli põhjendatud puudumine, ei vastuta ta selle eest, et 2013. aasta ja 2014. aasta hindamisaruandeid ei olnud võimalik lõpetada, ega seega nende aruannete puudumise eest. Lisaks möönis EUIPO kohtuistungil, et hageja haiguspuhkus ei ole asjaolu, mille eest saaks teda vastutavaks pidada.
Sellistel asjaoludel on artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 viienda taande teises lauses täpsustatud, et ametnik on edutatav ja tal on õigus osaleda iga‑aastases edutamismenetluses muude asjakohaste andmete alusel. Seega, mitte tunnustades hageja õigust osaleda 2015. aasta edutamismenetluses põhjusel, et tema haiguspuhkusega põhjendatud puudumise tõttu ei olnud võimalik mõnda tema hindamisaruannet lõpule viia, eiras ametisse nimetav asutus asjaomast sätet ja rikkus õigusnormi.
Seetõttu ei ole õige artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 viienda taande teisele lausele antud EUIPO tõlgendus, mille kohaselt ei kohaldata seda sätet hageja olukorrale.
Sellega seoses ei saa nõustuda EUIPO argumentidega, mille kohaselt – nagu ilmneb töösuuniste III jao punktist a – oli ta sunnitud hageja haiguspuhkuse ajaks tema hindamismenetluse ja sellest tulenevalt edutamismenetluse peatama, et tagada talle asjaomase hindamismenetluse puhul ette nähtud menetlusõigused. Nimelt hageja olukorras, see tähendab olukorras, kus hindamisaruannete koostamist ei olnud võimalik selleks ette nähtud menetluse raames õigel ajal lõpule viia, et neid oleks saanud asjakohases edutamismenetluses arvesse võtta, oli hagejal artikli 45 üldiste rakendussätete alusel õigus sellele, et ta loetakse edutatavaks, tal oli õigus osaleda edutamismenetluses ja seega osaleda 2015. aasta edutamise raames edutatavate ametnike teenete võrdlevas hindamises, võttes arvesse muid asjakohaseid andmeid, mis tema puuduvaid hindamisaruandeid asendavad.
Peale selle tuleb märkida, et töösuunised kui ameti otsus, mis on teatavaks tehtud kõikidele töötajatele ja mille eesmärk on tagada asjasse puutuvatele ametnikele edutamistega seoses samasugune kohtlemine, kujutavad ennast sisejuhist. Põhimõtteliselt miski ei keela ametisse nimetaval asutusel kehtestada üldkohaldatava asutusesisese otsusega eeskirju ulatusliku kaalutlusõiguse teostamiseks, mis talle personalieeskirjadega on antud. Siiski on vabadus võtta tarvitusele sellised sisejuhised teataval määral piiratud ja nimelt kohustusega pidada kinni õigusnormide hierarhiast. Selline sisejuhis nagu töösuunised asub õigusnormide hierarhias personalieeskirjadest ja selle rakendamiseks vastu võetud sätetest madalamal (vt selle kohta analoogia alusel kohtuotsus, 30.1.2008, Strack vs. komisjon,
T‑85/04
,
EU:T:2008:18
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa EUIPO töösuunistega õiguspäraselt kehtestada eeskirju, mis kalduvad personalieeskirjade sätetest või artikli 45 üldistest rakendussätetest kõrvale.
Samamoodi ei ole veenvad EUIPO argumendid selle kohta, et ametniku osalemine edutamismenetluses muu teabe kui hindamisaruannetes sisalduva teabe alusel on vaid viimane abinõu. Esiteks tuleb tõdeda, et EUIPO ei täpsusta, miks hageja olukorda ei käsitatud „viimase abinõu“ olukorrana, mis õigustab puuduvaid 2013. aasta ja 2014. aasta hindamisaruandeid asendava muu teabe kasutamist. Lisaks möönis EUIPO kohtuistungil küsimusele vastates, et tõlgendus, mille ta artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 viienda taande teisele lausele andis, ja mida illustreerivad eelkõige töösuunised, ei hõlma väidetavalt sellist olukorda, milles on hageja, see tähendab põhjendatud puudumist kauem kui üks aasta. Nimelt ei võeta tõlgenduses, mille kohaselt EUIPO ei luba asjasse puutuval ametnikul osaleda asjaomases edutamismenetluses tema hindamisaruandeid asendava teabe alusel ja seab osalemise tingimuseks tööle naasmise, arvesse olukordi, kus see ametnik ei naase tööle õigel ajal või ei naase kunagi tööle.
Teiseks on ametisse nimetaval asutusel kohustus igal aastal edutamine läbi viia (vt selle kohta kohtuotsus, 12.12.2002, Morello vs. komisjon,
T‑338/00 ja T‑376/00
,
EU:T:2002:314
, punkt
) ning ta ei või ametniku osalemist edutamismenetluses – käesoleval juhul mitu aastat – edasi lükata, kui ametnik on artikli 45 üldiste rakendussätete alusel edutatav.
Mis puutub EUIPO kohustusse, et ta peab hoolsuskohustust järgides tagama, et isikule antakse õigus esitada oma teenete kohta arvamus, tuleb käesolevas asjas tõdeda, et EUIPO ei püüdnud ühelgi hetkel panna hagejat olukorda, kus tal oleks olnud võimalik oma teenete kohta arvamus anda. Nimelt piirdus EUIPO sellega, et lükkas ebaõigesti hageja osalemise 2015. aasta edutamismenetluse raames tema haiguspuhkuse tõttu edasi kuni tema võimaliku tööle naasmiseni. EUIPO ei saa aga kõikidel juhtudel eeldada, et haiguspuhkusel olev ametnik ei ole võimeline oma teenete kohta tulemuslikult arvamust andma. Peale selle, isegi kui hindamisaruannete koostamine tagab – nagu EUIPO väidab – läbi dialoogi ja edasikaebemenetluse töötajate õiguste kaitse, mis muul teabel tugineval teenete võrdlemisel ei pruugi nii olla, tuleb meenutada, et sellise otsuse nagu vaidlustatud otsuse peale saab esitada kaebuse ja seejärel vajaduse korral hagi.
Kuigi hageja oli käesolevas asjas haiguspuhkusel, vaidlustas ta e‑kirja teel nõuetekohaselt asjaolu, et tema nime ei olnud edutamise ühiskomiteele edutamiseks esitatud ametnike nimekirja kantud vastavalt artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 5 lõikele 7, ning esitas seejärel nõuetekohaselt personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel vaidlustatud otsuse peale kaebuse ja hiljem Üldkohtule käesoleva hagi – asjaolu, mis lükkab ühtlasi ümber EUIPO argumendi, et ta oli sunnitud hageja edutamismenetluse peatama põhjusel, et üldiselt ollakse seisukohal, et haiguspuhkusel oleval ametnikul ei ole võimalik „asjakohaselt oma argumente kaaluda või neid esitada või vaidlustada oma karjääriarengu kohta tehtud otsust“.
Lõpuks ei ole käesolevas asjas asjakohane EUIPO argument, et hageja suhtes on käimas OLAFi juurdlus. Nimelt tuleb esiteks märkida, nagu EUIPO ise tunnistab, et see juurdlus algatati pärast vaidlusalust otsust. Teiseks ei osuta kaebuse rahuldamata jätmise otsuses miski sellele, et vaidlustatud otsuse põhjuseks oleks olnud hageja tegevus, kuna EUIPO lükkas vaid edasi hageja osalemise 2015. aasta edutamismenetluses kuni tema võimaliku tööle naasmiseni.
Järelikult sai artikli 45 üldiste rakendussätete artikli 3 rikkumine 2015. aasta edutamismenetluses hagejat puudutavas osas otsustavalt mõjutada üksnes selle menetluse käiku ja tema edutamata jätmise otsust, kuivõrd tal ei lubatud asjaomases edutamismenetluses osaleda.
Seega tuleb vaidlustatud otsus tühistada osas, milles hagejat ei võetud 2015. aasta edutamise raames arvesse.
Lisaks sellele leiab Üldkohus, et hageja õiguste taastamiseks tuleb uuesti läbi vaadata, kas tal oli võimalik 2015. aasta edutamismenetluses osaleda. Alles pärast sellist uuesti läbivaatamist võib ametisse nimetav asutus nõuetekohaselt teha hageja suhtes otsuse ja hinnata, kas ta tuleb tagasiulatuvalt ja täiendavalt kanda 2015. aasta raames edutatud ametnike nimekirja või mitte. Sellega seoses selgitas EUIPO vastuseks Üldkohtu võetud menetlust korraldavale meetmele ja ka kohtuistungil, et eelarvest ei tulene mingeid takistusi sellele, kui hageja lisaks 2015. aasta edutamise raames edutatud ametnikele vajaduse korral tagasiulatuvalt edutatakse.
Hageja esitatud muud väited ja argumendid
Võttes arvesse, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada seoses esimese väitega, ei ole teist väidet õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte, hea halduse põhimõtte ja kaitseõiguste rikkumise ning asjaolude moonutamise kohta ega kolmandat väidet, et EUIPO on teinud ilmse hindamisvea seetõttu, et ta ei kasutanud oma kaalutlusõigust, vaja hinnata. Samuti ei ole vaja hinnata argumente, mis hageja esitas teise võimalusena ja milles ta väitis, et teda oleks tulnud 2015. aasta edutamise raames tingimata edutada ja kanda ta seega 2015. aasta edutamise raames edutatud ametnike nimekirja.
Kohtukulud
Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud EUIPO kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista EUIPO‑lt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda),
otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) 24. juuli 2015. aasta otsus, millega koostati 2015. aasta edutamise raames edutatud ametnike nimekiri, osas, milles Guillaume Vincentit ei ole 2015. aasta edutamise raames arvesse võetud.

2.
Mõista kohtukulud välja EUIPO‑lt.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 14. novembril 2017 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.