CELEX: 62021TJ0088
Viešoji tarnyba
Pareigūnas
Į trečiąją šalį paskirti EIVT darbuotojai
Delegacijos vadovas
Bandomasis laikotarpis einant vadovaujamas pareigas
Galutinė bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas vertinimo ataskaita
Asmens nenaudai priimtas aktas
Nepriimtinumas
Perkėlimas į nevadovaujamas pareigas EIVT būstinėje
Pareiga motyvuoti
Teisė būti išklausytam
2008 m. rugsėjo 9 d. Komisijos sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų C(2008) 5028/2 11 straipsnio taikymo delegacijų vadovams sąlygos
Dokumentų neįtraukimas į asmens bylą
Tarnybos interesas
Piktnaudžiavimas įgaliojimais
Pagalbos prašymas
Sprendimas atmesti prašymą
Atsakomybė

)
Savo ieškiniu, grindžiamu SESV 270 straipsniu, ieškovė Sandra Paesen prašo, viena vertus, panaikinti, pirma, galutinę jos bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas vertinimo ataskaitą (toliau – galutinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita), antra, 2020 m. balandžio 10 d. Europos išorės veiksmų tarnybos (EIVT) sprendimą dėl jos perkėlimo į nevadovaujamas pareigas (toliau – pirmasis ginčijamas sprendimas) ir, trečia, 2020 m. gegužės 12 d. EIVT sprendimą atmesti jos pagalbos prašymą (toliau – antrasis ginčijamas sprendimas) ir, kita vertus, atlyginti patirtą turtinę ir neturtinę žalą.
Ginčo aplinkybės
Ieškovė yra Europos Sąjungos pareigūnė. 2004 m. ji pradėjo dirbti Europos Sąjungos Taryboje ir 2011 m. buvo perkelta į EIVT.
2018 m. liepos 17 d. Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai (toliau – vyriausiasis įgaliotinis) sprendimu nuo 2018 m. rugsėjo 1 d. ieškovė buvo paskirta Sąjungos delegacijos Malavio Respublikoje (toliau – delegacija Malavyje) vadove.
Nuo tos pačios dienos ieškovei pradėtas taikyti devynių mėnesių bandomasis laikotarpis einant vadovaujamas pareigas pagal 2008 m. rugsėjo 9 d. Komisijos sprendimą dėl vidurinės grandies vadovų C(2008) 5028/2 (toliau – Sprendimas 5028/2), kuris EIVT taikomas pagal 2011 m. lapkričio 29 d. EIVT Administracijos generalinio direktorato generalinio direktoriaus sprendimą PROC EEAS(2011) 002.
2019 m. kovo 18 d., atsižvelgiant į tarpinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, kurioje nurodyta, kad ieškovės įgūdžiai valdymo ir vadovavimo srityse pripažinta nepakankamais, bandomasis laikotarpis einant vadovaujamas pareigas nuo 2019 m. birželio 1 d. pratęstas šešiems mėnesiams.
2019 m. rugsėjo 16–25 d. EIVT Patikrinimų tarnyba atliko
ad hoc
patikrinimą delegacijoje.
2019 m. spalio 14 d. ieškovei buvo perduotas po
ad hoc
patikrinimo parengtas ataskaitos projektas (toliau – patikrinimo ataskaitos projektas), kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Šiame projekte buvo pateikta dvylika vadovavimo delegacijai rekomendacijų, iš kurių šešios buvo skirtos ieškovei, kaip delegacijos vadovei.
2019 m. lapkričio 27 d. EIVT Generalinė sekretorė pateikė ieškovei galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, kurioje nurodyta, kad jos valdymo ir vadovavimo įgūdžiai pripažinti nepakankamais.
Be to, EIVT Generalinė sekretorė informavo ieškovę, kad vyriausiasis įgaliotinis, pirma, manė, jog per bandomąjį laikotarpį ji dirbo nepatenkinamai ir, antra, svarstė galimybę perkelti ją į nevadovaujamas pareigas EIVT būstinėje.
2019 m. lapkričio 29 d. ieškovė pateikė EIVT Generalinei sekretorei pastabas dėl patikrinimo ataskaitos projekto.
2019 m. gruodžio 12 d. ieškovė pateikė EIVT Generalinei sekretorei pastabas dėl galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos.
2019 m. gruodžio 18 d. ieškovė EIVT Generalinei sekretorei pakartojo savo pastabas dėl galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos ir bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas sąlygų, ir paprašė leisti susipažinti su dokumentais, kuriais buvo pagrįsta ši ataskaita.
2019 m. gruodžio 19 d. už Afriką atsakingas generalinis direktorius (toliau – Afrikos regiono generalinio direktorato generalinis direktorius) pateikė EIVT Patikrinimų tarnybai pastabas dėl patikrinimo ataskaitos projekto.
2020 m. sausio 11 d. ieškovė paprašė vyriausiojo įgaliotinio patvirtinti ją delegacijos Malavyje vadove.
2020 m. sausio 17 d. ieškovė EIVT Žmogiškųjų išteklių direktorato direktorei išsiuntė pagalbos prašymą (toliau – pagalbos prašymas), grindžiamą Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 24 straipsniu, prašydama pradėti administracinį tyrimą dėl to, kad ji patyrė psichologinį priekabiavimą iš savo vadovų, visų pirma Afrikos regiono generalinio direktorato generalinio direktoriaus ir už Pietų Afrikos ir Indijos vandenyno regioną atsakingo skyriaus vadovo (toliau – Afrikos 2 skyriaus vadovas).
2020 m. sausio 29 d. ieškovei buvo pateikta galutinė
ad hoc
patikrinimo ataskaitos redakcija (toliau – galutinė patikrinimo ataskaita).
2020 m. kovo 22 d. ieškovei dėl sveikatos ir šeiminių priežasčių buvo leista išvykti iš paskyrimo vietos ir grįžti į Belgiją. Nuo tos dienos jai buvo suteiktos laikinojo nedarbingumo, o po to kasmetinės atostogos iki 2020 m. rugsėjo 1 d.
2020 m. kovo 30 d. ieškovė pateikė EIVT Žmogiškųjų išteklių direktoratui papildomos informacijos dėl pagalbos prašymo.
2020 m. balandžio 10 d. raštu vyriausiasis įgaliotinis priėmė pirmąjį ginčijamą sprendimą, kuriuo nuo 2020 m. gegužės 1 d. perkėlė ieškovę į nevadovaujamas pareigas EIVT būstinėje.
2020 m. balandžio 30 d. sprendimu ieškovė nuo 2020 m. gegužės 1 d. buvo paskirta į EIVT Ekonominių ir bendrųjų reikalų direktoratą.
2020 m. gegužės 12 d. EIVT Žmogiškųjų išteklių direktorato direktorė priėmė antrąjį ginčijamą sprendimą; juo buvo atmestas pagalbos prašymas.
2020 m. liepos 10 d. ieškovė, pirma, pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikė skundą dėl galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos ir minėtų 2020 m. balandžio 10 d., balandžio 30 d. ir gegužės 12 d. sprendimų ir, antra, paprašė 60000 EUR jos patirtai neturtinei žalai ir jos išlaidoms bei advokato honorarui atlyginti.
2020 m. lapkričio 4 d. paskyrimų tarnyba atmetė skundą (toliau – sprendimas atmesti skundą).
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamus sprendimus, o, nepatenkinus šio reikalavimo – galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, ir, jei reikia, sprendimą atmesti skundą,
–
priteisti iš EIVT tariamai jos patirtos turtinės ir neturtinės žalos atlyginimą,
–
išimti iš bylos medžiagos tripliko D.2, D.3 ir D.4 priedus;
–
priteisti iš EIVT bylinėjimosi išlaidas.
EIVT Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
[
Praleista
]
Dėl reikalavimo panaikinti galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą
Reikia priminti, kad ieškinio priimtinumas yra viešąja tvarka grindžiamas pagrindas, kurį Bendrasis Teismas turi nagrinėti
ex officio
(šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 5 d. Sprendimo Credito Fondiario / CRU,
C‑69/19 P
,
EU:C:2020:178
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu primintina, kad asmens nenaudai priimto akto, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį ir 91 straipsnio 1 dalį, buvimas yra būtina bet kurio ieškinio, pareigūno pareiškiamo dėl institucijos, kurioje jis dirba, priimto akto priimtinumo sąlyga. Pagal suformuotą jurisprudenciją vien priemonės, sukeliančios privalomų teisinių pasekmių, kurios gali tiesiogiai ir iškart paveikti ieškovo interesus, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį, gali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas (šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Martinez De Prins ir kt. / EIVT,
T‑575/16
,
EU:T:2017:911
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Konkrečiai kalbant, iš suformuotos jurisprudencijos, susijusios su ieškinių dėl panaikinimo priimtinumu, matyti, kad kvalifikuojant ginčijamus aktus reikia remtis jų turiniu ir jų rengėjų ketinimu. Šiuo klausimu pažymėtina, kad priemonės, kuriomis galutinai nustatoma Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo pozicija pasibaigus administracinei procedūrai ir kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, galinčių paveikti ieškovo interesus, iš principo yra aktai, kuriuos galima ginčyti, išskyrus tarpines priemones, kuriomis siekiama parengti galutinį sprendimą ir kuriomis tokių pasekmių nesukeliama, ir aktus, kuriais tik patvirtinamas ankstesnis per nustatytą terminą neginčytas aktas (žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo SATCEN / KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju, pirma, galutinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita, kurią ieškovė prašo panaikinti, reglamentuojama Sprendimu 5028/2 (žr. šio teismo sprendimo 4 punktą).
Pagal Sprendimo 5028/2 11 straipsnį pirmą kartą į vidurinės grandies vadovų pareigas paskirtiems asmenims taikomas devynių mėnesių bandomasis laikotarpis, per kurį po penkių mėnesių parengiama tarpinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita, o likus vienam mėnesiui iki jo pabaigos – galutinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita. Išskirtinėmis aplinkybėmis šis bandomasis laikotarpis gali būti pratęstas ne ilgesniam kaip šešių mėnesių laikotarpiui, kuriam pasibaigus parengiama galutinė vertinimo ataskaita.
Be to, pagal Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 4 dalies trečią pastraipą, jei pasibaigus bandomajam laikotarpiui (t. y. praėjus daugiausia penkiolikai mėnesių), konstatuojama, kad jis nesėkmingas, nes vienas iš vertintinų įgūdžių pripažįstamas nepakankamu, paskyrimų tarnyba turi pasiūlyti perkelti atitinkamą tarnautoją į nevadovaujamas pareigas.
Taigi, kaip pripažino EIVT savo rašytiniame atsakyme dėl proceso organizavimo priemonių, iš Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 4 dalies trečios pastraipos formuluotės matyti, kad galutinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita, kurioje nurodytas bent vieno vadovavimo įgūdžio trūkumas, reiškia, kad tokią ataskaitą priimanti paskyrimų tarnyba priima ne sprendimą dėl atitinkamo pareigūno perkėlimo į nevadovaujamas pareigas, o tik pasiūlymą vyriausiajam įgaliotiniui, kaip kompetentingai paskyrimų tarnybai, perkelti pareigūną į kitas pareigas, įskaitant pratęsus bandomąjį laikotarpį.
Antra, jau buvo nuspręsta, kad bandomojo laikotarpio pagal iki 2013 m. gruodžio 31 d. galiojusios redakcijos Pareigūnų tarnybos nuostatų 44 straipsnio antrą pastraipą paskirtis buvo pakankamai panaši į laikiniesiems tarnautojams pagal iki 2013 m. gruodžio 31 d. galiojusios redakcijos Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 14 straipsnį nustatyto bandomojo laikotarpio paskirtį, todėl buvo galima remtis su juo susijusia jurisprudencija (šiuo klausimu žr. 2016 m. gegužės 12 d. Sprendimo FS / EESRK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
,
punktą).
Toks panašumas konstatuotinas ir kalbant apie bandomąjį laikotarpį, kuris pagal Sprendimą 5028/2 nustatytas naujiems EIVT delegacijų vadovams. Vadinasi, galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos negalima lyginti su metinėmis vertinimo ataskaitomis, kurios rengiamos per visą pareigūno karjerą ir kurios savo ruožtu yra asmens nenaudai priimti aktai (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo XH / Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš tiesų, bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitomis, kurių tikslas – parengti administracijos sprendimą dėl suinteresuotojo asmens paskyrimo į nuolatinę tarnybą pasibaigus jo bandomajam laikotarpiui arba atleisti iš darbo, siekiama parengti konkretų administracijos sprendimą, su kuriuo jos glaudžiai susijusios, todėl jos nėra asmens nenaudai priimti aktai (šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo XH / Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
punktą).
Taigi, taip pat galutinės vertinimo ataskaitos, kai ji yra neigiama, vienintelis tikslas yra parengti konkretų administracijos sprendimą, t. y. sprendimą paskirti į kitą darbo vietą, nesusijusią su vadovaujamomis pareigomis, su kuriuo ši ataskaita yra glaudžiai susijusi.
Trečia, kaip pabrėžia EIVT, tiesa, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 44 straipsnio antrą pastraipą perkėlimas į aukštesnę pakopą, numatytas šioje nuostatoje, taikomas pareigūnams, paskirtiems, be kita ko, skyriaus vadovais, su sąlyga, kad jie per pirmuosius devynis mėnesius nuo paskyrimo patenkinamai atliko savo pareigas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnį.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 44 straipsnio antroje pastraipoje numatytas perkėlimas į aukštesnę pakopą išimties tvarka taikomas pareigūnams, paskirtiems skyrių vadovais, direktoriais ar generaliniais direktoriais, o ne EIVT tarnautojams, kurie, kaip ieškovė, pirmą kartą paskirti į delegacijos vadovų pareigas, apibrėžtas 2010 m. liepos 26 d. Sprendimo 2010/427/ES, kuriuo nustatoma EIVT struktūra ir veikimas (
OL L 201, 2010, p. 30
), 5 straipsnyje.
Taigi tai, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 44 straipsnio antroje pastraipoje daroma nuoroda į Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnį, neturi įtakos EIVT delegacijų vadovų galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos, kaip parengiamojo akto, pobūdžiui.
Ketvirta, taip pat tiesa, kad Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje daroma nuoroda į Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnį, numatant, kad galutinė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita turi būti pridėta prie šioje nuostatoje reglamentuojamos metinės vertinimo ataskaitos.
Vis dėlto bandomojo laikotarpio ataskaita, esanti pareigūno asmens byloje, iš principo negali sukelti jokių papildomų padarinių po to, kai pasibaigus bandomajam laikotarpiui, priimamas sprendimas, dėl kurio ji buvo parengta ir kurios vienintelis tikslas buvo jį parengti (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo XH / Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi į tarpinę arba galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, net jeigu joje yra tam tikrų pastabų dėl pareigūno arba tarnautojo profesinių gebėjimų, iš esmės negali atsižvelgti nei paaukštinimo komitetas (pagal analogiją žr. 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo XH / Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
punktą), nei, kaip per posėdį pripažino EIVT, patariamasis paskyrimų komitetas (toliau – PPK), numatytas 2011 m. kovo 9 d. vyriausiojo įgaliotinio sprendime PROC HR(2011) 005, nei paskyrimų tarnyba per naują delegacijos vadovų atrankos procedūrą.
Galiausiai reikia pažymėti, kad pareikšdamas ieškinį dėl sprendimo, priimto pasibaigus bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas procedūrai, ieškovas gali remtis ankstesnių su juo glaudžiai susijusių aktų neteisėtumu ir ypač pažeidimais, kurie, jo nuomone, turi įtakos galutinei bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitai (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Sesma Merino / VRDT,
T‑127/14 P
,
EU:T:2015:927
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad nors pirmasis ginčijamas sprendimas, kuriuo ieškovė perkeliama į nevadovaujamas pareigas, tiek, kiek juo galutinai nustatoma administracijos pozicija ir taip tiesiogiai ir betarpiškai paveikiami jos interesai, yra ieškovės nenaudai priimtas aktas, to negalima pasakyti apie galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, kuri yra tik parengiamasis šio sprendimo aktas.
Šiomis aplinkybėmis reikalavimas panaikinti galutinę vertinimo ataskaitą yra nepriimtinas ir turi būti atmestas.
Dėl reikalavimo panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą
Grįsdama šį reikalavimą ieškovė iš esmės nurodo šešis pagrindus, grindžiamus, pirma, pareigos motyvuoti ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio pažeidimu, antra, teisės į gerą administravimą ir teisės būti išklausytam pažeidimu, trečia, Sprendimo 5028/2 11 straipsnio ir 2019 m. lapkričio 15 d. EIVT sprendimo ADMIN (2019) 31 dėl paskyrimų tarnybos ir AECC suteiktų įgaliojimų vykdymo ir perįgaliojimo (toliau – Sprendimas ADMIN (2019) 31) pažeidimu, ketvirta, Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnio pažeidimu, penkta, akivaizdžia vertinimo klaida ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir, šešta, piktnaudžiavimu įgaliojimais.
[
Praleista
]
Dėl ieškinio antrojo pagrindo, grindžiamo teisės į gerą administravimą ir teisės būti išklausytam pažeidimu
Ieškovė iš esmės nurodo, pirma, pažeidimą, padarytą konsultuojantis su PPK, antra, teisės būti išklausytam pažeidimą ir, trečia, teisės į gerą administravimą pažeidimą.
[
Praleista
]
–
Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies, grindžiamos teisės būti išklausytam pažeidimu
Šioje dalyje ieškovė iš esmės pateikia keturis argumentus.
Pirma, ieškovė teigia, kad atsakydama į 2019 m. lapkričio 27 d. EIVT Generalinės sekretorės raštą, kuriuo jai pranešta apie galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, ji pateikė pastabų, į kurias nebuvo atsižvelgta. Ji tvirtina neturėjusi galimybės daryti įtakos paskyrimų tarnybos sprendimų priėmimo procedūrai, kaip tai patvirtina aplinkybės: pirma, pirmajame ginčijamame sprendime nekalbama apie pastabas, kurias ji pateikė 2019 m. gruodžio 12 d. ir 2020 m. sausio 30 d., ir, antra, iš minėto sprendimo visiškai nematyti, jog paskyrimų tarnyba iš tikrųjų būtų pasinaudojusi savo diskrecija ir atsižvelgusi į jos dėl minėtos ataskaitos pateiktas pastabas.
Antra, ieškovė mano, kad galutinėje bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitoje yra subjektyvių teiginių, kurie nėra pagrįsti dokumentiniais įrodymais, o šių dokumentų nebuvimas neabejotinai sutrukdė jai išsamiai išdėstyti savo poziciją dėl visų faktinių aplinkybių ir dokumentų, kuriais grindžiamas pirmasis ginčijamas sprendimas.
Trečia, ieškovė patikslina, kad pagal Sprendimą ADMIN (2019) 31 ją turėjo išklausyti vyriausiasis įgaliotinis.
Ketvirta, ieškovė teigia, kad neturėjo galimybės aptarti galutinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos turinio su savo vadovais prieš tai, kai 2019 m. lapkričio 27 d. EIVT Generalinė sekretorė jai ją pateikė, o tai prieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatų ir taikytinų vidaus aktų nuostatoms.
EIVT ginčija ieškovės teiginius.
Reikia priminti, kad remiantis Chartijos 41 straipsnio 2 dalimi teisė į gerą administravimą apima, be kita ko, kiekvieno asmens teisę būti išklausytam prieš taikant bet kokią individualią jam nepalankią priemonę.
Teisė būti išklausytam užtikrina kiekvienam asmeniui galimybę deramai ir realiai pareikšti savo nuomonę per administracinę procedūrą iki sprendimo, galinčio neigiamai paveikti jo interesus, priėmimo (žr. 2021 m. spalio 21 d. Sprendimo Parlamentas / UZ,
C‑894/19 P
,
EU:C:2021:863
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Konkrečiai kalbant, sprendimas perkelti pareigūną į trečiąją šalį daro poveikį jo tarnybiniam statusui, nes juo keičiama pareigų vykdymo vieta, sąlygos ir jų pobūdis. Jis taip pat gali paveikti pareigūno karjerą, nes gali turėti įtakos jo profesinėms perspektyvoms, kadangi tam tikros pareigos, esant vienodai klasifikacijai, dėl atliekamų pareigų pobūdžio gali būti palankesnės paaukštinimui nei kitos. Be to, dėl jo gali sumažėti atlyginimas (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Marcuccio / Komisija,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš to matyti, kad priimant sprendimą perkelti pareigūną į kitas pareigas prieš jo valią, tokiomis aplinkybėmis, kurioms būdingi vadovavimo įgūdžių trūkumai, kaip yra šioje byloje, reikia paisyti teisės į gynybą principo, kuris yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, net ir nesant taisyklių dėl nagrinėjamos procedūros (pagal analogiją žr. 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Marcuccio / Komisija,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant būtent į šiuos principus reikia išnagrinėti ieškinio pagrindą, grindžiamą teisės būti išklausytam pažeidimu.
Nagrinėjamu atveju, pirma, neginčijama, kad 2019 m. lapkričio 27 d. raštu EIVT Generalinė sekretorė pateikė ieškovei galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą ir pranešė, kad pagal Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 4 dalį vyriausiasis įgaliotinis, remdamasis šia ataskaita, ketina ją perkelti į nevadovaujamas pareigas EIVT būstinėje.
Be to, tuo pačiu raštu EIVT Generalinė sekretorė pasiūlė ieškovei per keturiolika dienų pateikti pastabas raštu iki galutinio sprendimo priėmimo.
Antra, be 2019 m. gruodžio 12 d. ir 2020 m. sausio 11 d. rašytinių pastabų, kurias ieškovė išsiuntė atitinkamai EIVT Generalinei sekretorei ir vyriausiajam įgaliotiniui, iš procedūros matyti, kad 2019 m. gruodžio 17 d. ieškovė kalbėjosi telefonu su Generaline sekretore ir kitą dieną jai pateikė naujas rašytines pastabas.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad ieškovė turėjo galimybę tinkamai ir veiksmingai pareikšti savo nuomonę prieš priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą ir nurodyti aplinkybes, dėl kurių, kaip mano, turėjo būti nuspręsta nepriimti tokio sprendimo. Taigi ji klaidingai teigia, kad buvo pažeista jos teisė būti išklausytai prieš priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą.
Ieškovės Bendrajam Teismui išdėstyti argumentai negali paneigti šios išvados.
Pirma, ieškovė nepagrįstai teigia, kad paskyrimų tarnyba turėjo ją išklausyti prieš priimdama galutinę vertinimo ataskaitą.
Viena vertus, reikia pažymėti, kad Sprendime 5028/2 paskyrimų tarnybai tokios pareigos nenustatyta.
Kita vertus, tiesa, kad 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Wurster / EIGE (
F‑20/12 ir F‑43/12
,
EU:F:2013:129
)
punkte dėl vadovavimo gebėjimų vertinimo ataskaitos, reglamentuojamos Europos lyčių lygybės instituto (EIGE) bendrųjų įgyvendinimo nuostatų dėl vidurinės grandies vadovų, buvo nuspręsta, kad bet kuriam asmeniui, kurio vertinimo ataskaita gali turėti pasekmių jo karjerai, turi būti suteikta galimybė pateikti pastabas kol ataskaita netapo galutinė, net jei nėra aiškių nuostatų šiuo klausimu.
Vis dėlto ši išvada buvo pagrįsta jurisprudencija, susijusia su metinėmis vertinimo ataskaitomis. Kadangi tokios vertinimo ataskaitos tai dokumentai, galintys turėti poveikį per visą pareigūno karjerą, jos yra asmens nenaudai priimti aktai (žr. šio sprendimo 46 punktą), ko negalima pasakyti apie galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą (žr. šio sprendimo 56 ir 57 punktus).
Tas pats pasakytina apie 2013 m. spalio 9 d. Sprendimą Wahlström / Frontex (
F‑116/12
,
EU:F:2013:143
), kurį ieškovė taip pat nurodė grįsdama savo argumentus.
Be to, iš šio sprendimo 86-88 punktuose nurodytos jurisprudencijos matyti, kad nors teisė būti išklausytam bet kuriam asmeniui, kurio nenaudai priimtas aktas, užtikrina, kad jis bus išklausytas prieš priimant šį aktą, vis dėlto ši teisė jam neužtikrinama dėl parengiamojo akto (žr. 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Brahma / Europos Sąjungos Teisingumo Teismas,
T‑603/16
,
EU:T:2018:820
,
punktą (nepaskelbtas Rink.) ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi nagrinėjamu atveju pakako, kad ieškovė būtų išklausyta prieš priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą, kuriuo buvo nuspręsta ją perkelti į nevadovaujamas pareigas, ir paskyrimų tarnybai negalima priekaištauti jos neišklausius prieš priimant galutinę bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, kuri yra parengiamasis šio sprendimo aktas (žr. šio sprendimo 56 punktą).
Tokią išvadą patvirtina šio sprendimo 45 ir 46 punktuose nurodyta aplinkybė, kad bandomojo laikotarpio, panašaus į tą, kuris nagrinėjamu atveju nustatytas naujiems delegacijos vadovams, paskirtis yra pakankamai panaši į bandomojo laikotarpio, nustatyto naujiems pareigūnams, paskirtį, kad Bendrasis Teismas galėtų vadovautis šiuo klausimu priimta jurisprudencija.
Iš tiesų iš šios jurisprudencijos, susijusios su bandomojo laikotarpio ataskaitomis, kuri taikoma pagal analogiją, matyti, kad po bandomojo laikotarpio atleisto iš darbo pareigūno teisės į gynybą užtikrinimas reiškia, kad per administracinę procedūrą, kuri užbaigiama sprendimu atleisti iš darbo, šiam būtų suteikta galimybė veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl faktų ir aplinkybių, kuriomis remdamasi paskyrimų tarnyba priėmė sprendimą, tikrumo ir svarbos. Taigi, kadangi motyvai, kuriais grindžiamas šis sprendimas, paremti šio pareigūno vertinimo ataskaitoje pateiktais vertinimais, teisė būti išklausytam garantuojama, kai pareigūnas pateikė nuomonę dėl šių vertinimų ir turėjo galimybę išdėstyti savo poziciją dėl bet kokio dokumento, kurį institucija ketina panaudoti prieš jį (šiuo klausimu žr. 2019 m. birželio 6 d. Sprendimo Bonnafous / EACEA,
T‑614/17
, nepaskelbtas,
EU:T:2019:381
,
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 63 punkte, motyvai, kuriais grindžiamas pirmasis ginčijamas sprendimas, paremti vertinimais, pateiktais ieškovės galutinėje bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitoje, ir neginčijama, kad ieškovė pateikė nuomonę dėl šių vertinimų.
Šiomis aplinkybėmis ieškovei buvo suteikta galimybė per administracinę procedūrą, kuriai pasibaigus priimtas pirmasis ginčijamas sprendimas, veiksmingai pareikšti nuomonę dėl faktų ir aplinkybių, kuriomis remdamasi paskyrimų tarnyba priėmė savo sprendimą, tikrumo ir svarbos.
Antra, ieškovė negali pagrįstai teigti, kad negalėjo pareikšti nuomonės dėl dokumentų, kurie, kaip mano, yra būtini siekiant pagrįsti galutinėje bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitoje pateiktus subjektyvius vertinimus, kai tokių dokumentų buvimas neįrodytas ir tai nematyti iš bylos medžiagos.
Trečia, ieškovė nepagrįstai teigia, kad turėjo būti surengtas jos pokalbis su vyriausiuoju įgaliotiniu, nes iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad atitinkamam pareigūnui galimybė tinkamai pareikšti nuomonę dėl sprendimo, galinčio neigiamai paveikti jo interesus, projekto turi būti suteikta raštu arba žodžiu (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Marcuccio / Komisija,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
,
punktą ir 2022 m. balandžio 6 d. Sprendimo FC / EUAA,
T‑634/19
, nepaskelbtas,
EU:T:2022:222
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, nors Sprendime ADMIN (2019) 31, taikomame nuo 2019 m. lapkričio 16 d., buvo numatyta, kad vyriausiasis įgaliotinis yra institucija, kompetentinga priimti sprendimus dėl delegacijų vadovų perkėlimo dėl tarnybos interesų, iš šio sprendimo teksto nematyti, kad EIVT privalo surengti vyriausiojo įgaliotinio ir delegacijos vadovo pokalbį tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė šioje byloje.
Ketvirta, ieškovė nepagrįstai teigia, kad į jos rašytines pastabas nebuvo atsižvelgta, kad ji negalėjo daryti įtakos paskyrimų tarnybos sprendimų priėmimo procesui ir kad pirmasis ginčijamas sprendimas neįrodo, jog paskyrimų tarnyba iš tikrųjų pasinaudojo savo diskrecija ir atsižvelgė į jos pateiktas rašytines pastabas.
Iš tiesų, nors teisės į gynybą ir teisės būti išklausytam paisymas reikalauja, kad Sąjungos institucijos leistų asmeniui, kurio nenaudai priimtas aktas, veiksmingai pareikšti nuomonę, dėl to minėtos institucijos negali būti įpareigotos su ja sutikti (šiuo klausimu žr. 2017 m. liepos 7 d. Sprendimo Arbuzov / Taryba,
T‑221/15
, nepaskelbtas,
EU:T:2017:478
,
punktą ir 2018 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Ezz ir kt. / Taryba,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
,
punktą).
Be to, pirmajame ginčijamame sprendime aiškiai nurodytos 2019 m. gruodžio 12 d. rašte ieškovės pateiktos pastabos. Nors šiame sprendime taip pat minimos 2020 m. sausio 1 d. ieškovės pastabos, iš procedūros matyti, kaip nurodo EIVT, kad tai yra rašybos klaida ir kad vyriausiasis įgaliotinis norėjo padaryti nuorodą į ieškovės 2020 m. sausio 11 d. pastabas.
Galiausiai ieškovė negali pagrįstai priekaištauti vyriausiajam įgaliotiniui dėl to, kad pirmajame ginčijamame sprendime jis nesirėmė 2020 m. sausio 30 d. pastabomis, kurias ji pateikė pastarojo kabineto vadovui atsakydama į šio sprendimo 13 punkte minėtą 2019 m. gruodžio 19 d. Afrikos regiono generalinio direktorato generalinio direktoriaus raštą. Iš tiesų šios pastabos nebuvo bent tiesiogiai susijusios su EIVT pradėta procedūra, siekiant užtikrinti ieškovės teisę būti išklausytai prieš priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą.
Vadinasi, ši ieškinio pagrindo dalis nepagrįsta ir turi būti atmesta.
[
Praleista
]
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo Sprendimo 5028/2 11 straipsnio ir Sprendimo ADMIN (2019) 31 pažeidimu
Grįsdama šį pagrindą ieškovė iš esmės nurodo penkis argumentus, grindžiamus, pirma, tarpinės bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos neteisėtumu, antra, neįprastomis bandomojo laikotarpio sąlygomis, trečia, nenustatytais bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas tikslais ir darbo rezultatų rodikliais, ketvirta, galutinės bandomojo laikotarpio ataskaitos neteisėtumu ir, penkta, aplinkybe, kad pirmąjį ginčijamą sprendimą pagal kompetenciją turėjo priimti vyriausiasis įgaliotinis.
EIVT ginčija ieškovės teiginius.
[
Praleista
]
–
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo trečio argumento, grindžiamo nenustatytais bandomojo laikotarpio tikslais ir darbo rezultatų rodikliais
Ieškovė skundžiasi tuo, kad jos vadovai ir Žmogiškųjų išteklių direktoratas nevykdė nuolatinės stebėsenos, pirmiausiai tuo, kad nebuvo nustatyti tikslai ir veiksmų programa, todėl jai nebuvo aiškūs rodikliai, leidžiantys įsivertinti darbo rezultatus ir pašalinti galimus trūkumus, ir taip buvo pažeistos Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 3 dalis ir 4 dalies antra pastraipa.
Šiuo klausimu iš Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos matyti, kad tarpinis vertinimas turi būti atliekamas remiantis iš anksto parengtu dokumentu, kuriame nurodyti aiškūs tikslai ir rezultatų rodikliai, susiję su tipinėmis vadovavimo užduotimis ar įgūdžiais.
Be to, Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 2 dalyje minimas bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas tęstinio vertinimo principas būtinai reiškia, kad galutinis vertinimas atliekamas remiantis tuo pačiu dokumentu, kuriame nurodyti aiškūs tikslai ir darbo rezultatų rodikliai, kaip ir tarpinis vertinimas.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šioje byloje EIVT ir ieškovė prieš jos bandomąjį laikotarpį neparengė formalaus dokumento, kuriame būtų nurodyti aiškūs tikslai ir darbo rezultatų rodikliai, susiję su tipinėmis vadovavimo užduotimis ar įgūdžiais. Todėl buvo pažeista Sprendimo 5028/2 11 straipsnio 3 dalies pirmoji pastraipa.
Pirma, kalbant apie tikslų nustatymą, reikia priminti, kad, pagal jurisprudenciją, kai yra institucijos vidaus taisyklių, kuriose numatyta, kad pareigūnui turi būti nustatyti tikslai vertinimo laikotarpio pradžioje, šių taisyklių pažeidimas yra esminis ir pagrindžia ginčijamo vertinimo kritiką, motyvuojant tuo, kad pareigybė nebuvo pakankamai aprašyta, kiek tai susiję su tikslų nustatymu (žr. 2016 m. gegužės 12 d. Sprendimo FS / EESRK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto šio sprendimo 161 punkte nurodyta jurisprudencija, susijusi su pareigūno vertinimu, turi būti taikoma atsižvelgiant į atsakomybės, susijusios su pareigomis, į kurias jis paskirtas, lygį ir į pareigūno, paskirto į šias pareigas, ankstesnę patirtį. Nagrinėjamu atveju ieškovė buvo paskirta delegacijos vadove, siekiant užtikrinti Sąjungos atstovavimą šalyje, kurioje buvo akredituota delegacija, o tai neišvengiamai reiškia, pirma, aukštą atsakomybės lygį ir, antra, tvirtus vadovavimo gebėjimus ir didelę autonomiją, neatsižvelgiant į nustatytus konkrečius tikslus.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad delegacijos vadovo funkcijos, apibrėžtos Sprendimo 2010/427 5 straipsnio 2–4 ir 8 dalyse, nėra visiškai panašios į vidurinės grandies vadovams patikėtas ir Sprendimo 5028/2 4 straipsnyje aprašytas skyriaus vadovų funkcijas.
Konkrečiai kalbant, priešingai nei skyriaus vadovas, delegacijos vadovas vykdo Sąjungos atstovavimo misiją šalyje, kurioje yra akredituota delegacija, tiek šios šalies valdžios institucijose, tiek valstybių narių diplomatinėse tarnybose ir tarptautinėse organizacijose.
Be to, dėl geografinės EIVT centrinės administracijos ir delegacijų atskirties neišvengiamai reikalaujama, kad delegacijos vadovas turėtų didesnius įgūdžius vykdyti vadovavimo funkcijas savarankiškai, palyginti su skyriaus vadovu, kuriam betarpiškai taikoma jo vadovybės priežiūra.
Nagrinėjamu atveju, siekdama būti paskirta delegacijos Malavyje vadove, ieškovė pateikė savo kandidatūrą, atsižvelgdama, pirma, į pareigybės aprašymą ir, antra, į pranešimą apie laisvą darbo vietą, kuriame buvo nurodyti specialūs vadovavimo tikslai.
Delegacijos Malavyje vadovo pareigybės aprašyme buvo dalis, susijusi su žmogiškųjų išteklių valdymu, kurioje išvardytos šios užduotys: vertinti atskirų delegacijos darbuotojų darbą, nustatyti darbuotojų mokymo poreikius, taikyti atsakomybę už prastus darbo rodiklius, priekabiavimą ir drausminiais klausimais, taip pat vykdyti darbuotojų atžvilgiu pareigas socialiniais ir etiniais klausimais.
Be to, pranešime apie laisvą darbo vietą buvo nurodyta, kad delegacijos Malavyje vadovo pareigos, be kita ko, apima: gero delegacijos valdymo užtikrinimą, įskaitant finansų valdymą, ir tinkamą galiojančių taisyklių asmenų, kilnojamųjų daiktų ir nekilnojamojo turto bei informacijos saugumo srityje taikymą, krizių valdymą ir šios delegacijos veiklos tęstinumą, be kita ko, užtikrinant tarnybos tęstinumą.
Taigi tiek delegacijos Malavyje vadovo pareigybės aprašyme, tiek pranešime apie laisvą darbo vietą buvo patikslintos šioms pareigoms priskirtos užduotys žmogiškųjų išteklių valdymo ir vadovavimo srityse.
Šiuo atžvilgiu, nors tiesa, kad pareigybės aprašymo ir pranešimo apie laisvą darbo vietą dalykas ir požymiai iš esmės skiriasi nuo dokumento, kuriame nurodomi pareigūno tikslai,
a priori
negalima atmesti galimybės, kad valdymo tikslai, kurie gali būti nustatyti siekiant įvertinti bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas rezultatus, negali būti įtraukti į pareigybės, kurią užima delegacijos vadovas, kuriam taikomas toks bandomasis laikotarpis, pareigybės aprašymą ir pranešimą apie laisvą darbo vietą.
Taigi šioje byloje reikia konstatuoti, kad pareigybės aprašyme ir pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytos delegacijos Malavyje vadovo pareigoms priskirtinos vadovavimo užduotys buvo apibrėžtos pakankamai tiksliai, kad užduotis būtų galima pripažinti specifiniais ieškovės bandomojo laikotarpio einant vadovaujamas pareigas tikslais.
Be to, kadangi ieškovė pateikė savo kandidatūrą į delegacijos Malavyje vadovo pareigas, atsižvelgusi į pareigybės aprašymą ir pranešimą apie šią laisvą darbo vietą, jai šie tikslai buvo žinomi ir atsižvelgiant į jos paraišką turi būti laikoma, kad prieš pradėdama eiti pareigas ji jiems pritarė.
Taigi šioje byloje reikia konstatuoti, kad informacija apie vadovavimo užduotis, nurodytas pareigybės aprašymą ir pranešime apie laisvą darbo vietą, susijusias su delegacijos Malavyje vadovo pareigomis, galėjo būti laikomos vadovavimo tikslais, kaip tai suprantama pagal Sprendimą 5028/2 ir siekiant jį taikyti.
Antra, kalbant apie iš anksto nustatytus aiškius darbo rezultatų rodiklius, pirmiausia reikia pažymėti, jog iš 2011 m. lapkričio 29 d. Sprendimo PROC EEAS(2011) 002 1 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad EIVT personalui
mutatis mutandis
taikomos būtent Sprendime 5028/2 įtvirtintos nuostatos.
Nagrinėjamu atveju, pirma, iš pranešime apie laisvą delegacijos Malavyje vadovo darbo vietą nurodytų atrankos kriterijų matyti, kad kandidatai turėjo įrodyti patvirtintą vadovavimo komandoms ir jų motyvavimo, ypač daugiadalykėje ir daugiakultūrėje aplinkoje, patirtį, taip pat tvirtus vadovavimo, bendravimo ir analitinius įgūdžius bei gebėjimus priimti sprendimą.
Kita vertus, iš bylos medžiagos matyti, kad tuo metu, kai ieškovė buvo paskirta delegacijos Malavyje vadove, EIVT Žmogiškųjų išteklių direktoratas paskelbė dokumentą, kuriame buvo nustatyti reikalaujami visų EIVT darbuotojų įgūdžiai ir nurodyti konkretūs situacijų pavyzdžiai, kad šie darbuotojai galėtų įvertinti, ar turi keturiolika šiame dokumente išvardytų įgūdžių ir ar veiksmingai jais naudojasi.
Galiausiai iš Bendrajame Teisme nagrinėjamos bylos aplinkybių nematyti, kad ieškovė prašė savo vadovų nustatyti darbo rezultatų rodiklius, kad pasibaigus bandomajam laikotarpiui būtų galima įvertinti jos vadovavimo įgūdžius, nors Sprendime 5028/2 numatyta, kad tokiems rodikliams turi pritarti pareigūnas, kuriam taikomas bandomasis laikotarpis einant vadovaujamas pareigas.
Šiomis aplinkybėmis atrodo, kad ieškovė pakankamai žinojo apie tai, ko buvo tikimasi vertinant jos, kaip delegacijos Malavyje vadovės, bandomojo laikotarpio darbo rezultatus.
Vadinasi šį argumentą reikia atmesti.
[
Praleista
]

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Sandra Paesen bylinėjimosi išlaidas.

da Silva Passos
Valančius
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Paskelbta viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano esant tikslinga paskelbti.