CELEX: 62019CJ0363
Eelotsusetaotlus
Toiduohutus
Toidu kohta esitatavad toitumis‑ ja tervisealased väited
Määrus (EÜ) nr 1924/2006
Artiklid 5 ja 6
Väidete teaduslik põhjendatus
Üldtunnustatud teaduslikud tõendid
Artikli 10 lõige 1
Artikli 28 lõige 5
Üleminekukord
Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad siseturul
Direktiiv 2005/29/EÜ
Artikli 3 lõige 4
Direktiivi 2005/29 sätete ja ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude liidu eeskirjade vaheline seos

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis‑ ja tervisealaste väidete kohta (
ELT 2006, L 404, lk 9
, parandus
ELT 2007, L 12, lk 3
), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 107/2008 (
ELT 2008, L 39, lk 8
), (edaspidi „määrus nr 1924/2006“) artiklite 5 ja 6, koostoimes artikli 10 lõikega 1 ja artikli 28 lõikega 5, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 („ebaausate kaubandustavade direktiiv“) (
ELT 2005, L 149, lk 22
) artikli 3 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Konsumentombudsmanneni (Rootsi tarbijakaitsevolinik; edaspidi „KO“) ja Mezina AB vahelises kohtuvaidluses viimase poolt esitatud tervisealaste väidete kooskõla üle liidu ja riigisisese õigusega.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1924/2006
Määruse nr 1924/2006 põhjendused 14 ja 17 on sõnastatud järgmiselt:
„(14)
On hulgaliselt väiteid, mida mõnedes liikmesriikides praegu toidu märgistamisel ja reklaamimisel kasutatakse ning mis on seotud ainetega, mille positiivset mõju ei ole tõestatud või mille osas puudub tänapäeval piisav teaduslik alus. Tuleb tagada, et ainete puhul, mille kohta väide esitatakse, tõestatakse nende kasulik toitumisalane või füsioloogiline mõju.
[…]
(17)
Toitumis‑ ja tervisealaste väidete kasutamisel tuleks arvestada eelkõige teadusliku põhjendatusega ning neid peaksid põhjendama väiteid kasutavad toidukäitlejad. Väide peaks olema teaduslikult põhjendatud, võttes arvesse kõiki kättesaadavaid teaduslikke andmeid ning kaaludes tõendeid.“
Määruse nr 1924/2006 I peatüki „Sisu, reguleerimisala ja mõisted“ artiklis 1 „Sisu ja reguleerimisala“ on sätestatud:
„1.   Käesolev määrus ühtlustab liikmesriikide õigus‑ või haldusnorme, mis on seotud toitumis‑ ja tervisealaste väidetega, et tagada siseturu tõhus toimimine, pakkudes samal ajal tarbijakaitse kõrget taset.
2.   Käesolevat määrust kohaldatakse toitumis‑ ja tervisealastele väidetele kaubanduslikes teadaannetes sellisel kujul lõpptarbijale pakutava toidu märgistusel, esitlemisel või reklaamis.
[…]“.
Määruse nr 1924/2006 II peatükk „Üldpõhimõtted“ sisaldab artikleid 3–7.
Määruse artiklis 3 „Üldpõhimõtted kõikide väidete jaoks“ on ette nähtud:
„Toitumis‑ ja tervisealaseid väiteid tohib [liidu] turule viidava toidu märgistusel, esitlemisel ja reklaamis kasutada üksnes siis, kui need vastavad käesoleva määruse sätetele.
Ilma et see piiraks [Euroopa parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/13/EÜ toidu märgistamist, esitlemist ja reklaami käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 2000, L 109, lk 29
; ELT eriväljaanne 15/05, lk 75) ning nõukogu 10. septembri 1984. aasta direktiivi 84/450/EMÜ, mis käsitleb eksitava reklaamiga seotud liikmesriikide õigus‑ ja haldusnormide ühtlustamist (
EÜT 1984, L 250, lk 17
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 227)], kohaldamist, ei tohi toitumis‑ ja tervisealaste väidete kasutamine:
a)
olla vale, mitmeti mõistetav või eksitav;
[…]“.
Määruse artiklis 5 „Üldtingimused“ on sätestatud:
„1.   Toitumis‑ ja tervisealaste väidete kasutamine on lubatud ainult siis, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
toitaine või muu aine, mille kohta väide esitatakse, olemasolul või selle puudumisel või vähendatud sisaldusel toidus või toidugrupis on üldtunnustatud teaduslike tõendite põhjal tõendatud kasulik toitumisalane või füsioloogiline mõju;
[…]
2.   Toitumis‑ ja tervisealaste väidete kasutamine on lubatud ainult siis, kui eeldatakse, et keskmine tarbija saab väites esitatud kasulikest mõjudest aru.
[…]“.
Määruse artiklis 6 „Väidete teaduslik põhjendatus“ on sätestatud:
„1.   Toitumis‑ ja tervisealased väited peavad põhinema üldtunnustatud teaduslikel tõenditel ja on viimastega tõendatud.
2.   Toidukäitleja, kes toitumis‑ või tervisealase väite esitab, peab põhjendama väite kasutamist.
3.   Liikmesriikide pädevad asutused võivad nõuda toidukäitlejalt või isikult, kes toote turule viib, kõikide asjakohaste üksikasjade ja andmete esitamist, mis tõendavad toote vastavust käesolevale määrusele.“
Määruse nr 1924/2006 IV peatükk „Tervisealased väited“ sisaldab artikleid 10–19.
Määruse artiklis 10 „Eritingimused“ on sätestatud:
„1.   Tervisealaste väidete esitamine on keelatud, välja arvatud siis, kui need vastavad II peatükis toodud üldnõuetele ja käesolevas peatükis toodud erinõuetele ning kui nad on vastavalt käesolevale määrusele lubatud ning need väited on loetletud artiklites 13 ja 14 sätestatud lubatavate väidete nimekirjas.
[…]
3.   Viiteid toitaine või toidu üldistele, mittespetsiifilistele eelistele seoses üldise hea tervise ja tervisega seotud heaoluga võib teha üksnes koos konkreetse tervisealase väitega, mis on loetletud artiklites 13 ja 14 sätestatud nimekirjades.
[…]“.
Määruse artiklis 13 „Tervisealased väited, välja arvatud haigestumise riski vähendamisele ning laste arengule ja tervisele viitavad väited“ on sätestatud:
„1.   Tervisealaseid väiteid, mis kirjeldavad:
a)
toitaine või muu aine tähtsust kasvamisele, arengule ja organismi funktsioonidele;
[…]
või viitavad eeltoodule ning on osutatud lõikes 3 sätestatud nimekirjas, võib esitada ilma artiklites 15–19 osutatud menetlusi läbimata, kui need väited:
i)
põhinevad üldtunnustatud teaduslikel tõenditel ja
ii)
on keskmisele tarbijale hästi mõistetavad.
2.   Liikmesriigid edastavad lõikes 1 märgitud väidete nimekirjad komisjonile hiljemalt 31. jaanuariks 2008 koos neile kohaldatavate tingimustega ja koos viidetega asjakohasele teaduslikule põhjendusele.
3.   Pärast [Euroopa Toiduohutus]ametiga konsulteerimist võtab komisjon vastavalt artikli 25 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele hiljemalt 31. jaanuariks 2010 vastu lõikes 1 osutatud väidetest koosneva ühenduse nimekirja, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähem olulisi sätteid, täiendades seda, ning kõik vajalikud tingimused nende väidete kasutamiseks.
[…]“.
Määruse nr 1924/2006 V peatükis „Üld‑ ja lõppsätted“ sisalduva artikli 28 „Üleminekumeetmed“ lõikes 5 on sätestatud:
„Artikli 13 lõike 1 punktis a osutatud tervisealaseid väiteid võib esitada toidukäitlejate vastutusel alates käesoleva määruse jõustumiskuupäevast kuni artikli 13 lõikes 3 osutatud nimekirja vastuvõtmiseni tingimusel, et need väited on kooskõlas käesoleva määrusega ning nende suhtes kohaldatavate olemasolevate liikmesriigi sätetega ja ilma et see piiraks artiklis 24 osutatud kaitsemeetmete vastuvõtmist.“
Direktiiv 2005/29
Direktiivi 2005/29 põhjendus 10 on sõnastatud järgmiselt:
„Tuleb tagada käesoleva direktiivi ja kehtiva [liidu] õiguse ühtsus, eelkõige juhul, kui üksikasjalikke ebaausaid kaubandustavasid käsitlevaid sätteid kohaldatakse konkreetsete valdkondade suhtes. […] Seepärast kohaldatakse käesolevat direktiivi ainult juhul, kui puuduvad [liidu] õiguse erisätted, millega reguleeritakse ebaausate kaubandustavade teatavaid aspekte, näiteks teabele esitatavaid nõudeid ja tarbijale teabe esitamise viisi käsitlevaid eeskirju. Direktiiv tagab tarbijakaitse juhul, kui [liidu] tasandil puuduvad üksikasjalikud valdkondlikud õigusaktid ning keelab ettevõtjatel luua valet muljet toodete olemusest. […] Seega täiendab käesolev direktiiv [liidu]
acquis
’d, mida kohaldatakse tarbijate majandushuve kahjustavate kaubandustavade suhtes.“
Direktiivi artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
d)
ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud kaubandustavad
(edaspidi ka
kaubandustavad
) – ettevõtjapoolne tegevus, tegevusetus, teguviis või esitusviis, kommertsteadaanne, sealhulgas reklaam ja turustamine, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele;
[…]“.
Direktiivi artiklis 3 „Reguleerimisala“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse artiklis 5 sätestatud ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausate kaubandustavade suhtes enne ja pärast tootega seonduva äritehingu sõlmimist ja selle ajal.
[…]
3.   Käesolev direktiiv ei piira toodete tervisekaitse- ja ohutusnõudeid käsitlevate [liidu] või siseriiklike eeskirjade kohaldamist.
4.   Kui käesoleva direktiivi sätted on vastuolus ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude [liidu] eeskirjadega, siis on viimati nimetatud eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse kõnealuste konkreetsete aspektide suhtes.
[…]“.
Sama direktiivi artikli 5 „Ebaausate kaubandustavade keeld“ kohaselt:
„1.   Ebaausad kaubandustavad on keelatud.
2.   Kaubandustava on ebaaus, kui see:
a)
on vastuolus ametialase hoolikuse nõuetega
ja
b)
seoses mingi tootega moonutab oluliselt või tõenäoliselt moonutab oluliselt selle keskmise tarbija majanduskäitumist, kes tootega kokku puutub või kellele see on suunatud, või tarbijarühma keskmise liikme majanduskäitumist, kui kaubandustava on suunatud teatavale tarbijarühmale.
3.   Kaubandustavasid, mis tõenäoliselt moonutavad oluliselt ainult selliste selgesti eristatavate tarbijarühmade majanduskäitumist, kes oma vaimse või füüsilise puude, vanuse või kergeusklikkuse tõttu on eriti vastuvõtlikud kaubandustava või sellega seotud toote suhtes viisil, mille ettenägemist võib ettevõtjalt õigustatult eeldada, hinnatakse lähtudes selle mõjust kõnealuse tarbijarühma keskmisele liikmele. See ei piira üldist ja seaduslikku reklaamitava esitada liialdavaid väiteid või väiteid, mida ei tule võtta sõna‑sõnalt.
4.   Eelkõige on ebaausad need kaubandustavad, mis:
a)
on eksitavad vastavalt artiklitele 6 ja 7 või
b)
on agressiivsed vastavalt artiklitele 8 ja 9.
5.   I lisas on selliste kaubandustavade nimekiri, mida loetakse ebaausaks kõigil tingimustel. Kõikides liikmesriikides kohaldatakse sama ühtset nimekirja ja seda saab muuta ainult käesolevat direktiivi läbi vaadates.“
Rootsi õigus
Turundusseaduse (2008:486) (marknadsföringslagen (2008:486)), millega võeti Rootsi õiguskorda üle direktiiv 2005/29, artiklis 5 on sätestatud, et „kõik turundusvõtted peavad olema kooskõlas heade kaubandustavadega“.
Nimetatud seaduse artiklis 10 on sätestatud:
„Ettevõtja turundusvõtted ei tohi sisaldada ebaõigeid väiteid ega avaldusi, mis on eksitavad ettevõtja enda või kellegi teise äritegevuse suhtes.
Esimest lõiku kohaldatakse eelkõige seoses väidetega järgmise kohta:
1)
toote olemasolu, laad, kogus, kvaliteet ja muud iseloomulikud omadused;
[…]“.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest nähtub, et vastavalt väljakujunenud riigisisesele kohtupraktikale lasub reklaamväidete tõesuse tõendamise koormis asjaomasel ettevõtjal ning et toitumis‑ ja tervisealaste väidete puhul nõutav tõendatuse tase on „suhteliselt kõrge“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Mezina töötab välja ja turustab loodusravimeid ja looduslikke toidulisandeid, mille hulka kuulub Movizim complex, mis sisaldab ingverit, kibuvitsa ja viirukipuu ekstrakti, Macoform, mis sisaldab artišokki ja võilille, ning Vistavital, mis sisaldab mustikaid.
Nende määruse nr 1924/2006 tähenduses „toidu“ kategooriasse kuuluvate toodete turustamisel kasutab Mezina järgmisi tervisealaseid väiteid:
„Movizin complex – teie liigestele“; „Ingver võib aidata säilitada liigeste liikuvust ning suurendada energiat ja elujõudu“; „Kibuvits võib aidata liigeste liikuvuse säilitamisel“; „Kibuvits võib aidata kaitsta mu liigeseid ja säilitada nende vastupidavust“; „Viirukipuu – selle puu vaiku on kasutatud juba kaua, eriti Indias, liigeste loomuliku liikuvuse ja paindlikkuse toetamiseks“; „Ma võtan alati igapäevase annuse Movizini, milles viirukipuu aitab säilitada liigeste heaolu“.
„Macoform – mao tasakaal“; „Artišokk võib aidata kaasa normaalsele seedimisele ja mugavustundele maos“; „Võilill võib toetada füsioloogilist pH-tasakaalu ja aidata kaasa normaalsele sooletalitusele“.
„Vistavital – normaalse nägemise säilitamiseks“; „Mustikas soodustab silma verevarustust ja võrkkesta funktsiooni ning aitab säilitada normaalset nägemisfunktsiooni“; „Mustikas – aitab säilitada võrkkesta normaalset toimimist“.
KO pöördus Patent‑ och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätti (Stockholmi esimese astme kohtu juures tegutsev patendi‑ ja kaubanduskohus, Rootsi) poole, et viimane keelaks Mezinal kasutada neid tervisealaseid väiteid põhikohtuasjas kõne all olevate toodete turustamisel.
Mis puudutab esiteks tervisealaseid väiteid, mis viitavad konkreetsele ainele (ingver, kibuvits, viirukipuu, artišokk, võilill ja mustikas), siis viitab KO sellele, et kuna komisjon ei ole veel võtnud seisukohta taotluste suhtes kanda need väited selle määruse artikli 13 lõikes 3 ette nähtud loetellu, siis kohaldatakse nende suhtes määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 sätestatud üleminekukorda. Siiski kinnitab KO, et need väited, millest lisaks osad on saanud EFSA poolt negatiivse hinnangu, ei vasta selle määruse artikli 28 lõike 5 nõuetele, kuna need on vastuolus mitte üksnes sama määruse artikli 3 teise lõigu punktiga a ning artiklitega 5 ja 6, vaid ka asjakohaste riigisiseste sätetega, täpsemalt seaduse (2008:486) artiklitega 5 ja 10.
Nimelt ei ole Mezina üldtunnustatud teaduslike tõendite põhjal tõendanud, et nende toitainete olemasolul põhikohtuasjas käsitletavates toodetes on kasulik füsioloogiline mõju määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses, esitanud teaduslikke tõendeid selle määruse sätetele vastavuse kohta selle määruse artikli 6 lõike 1 alusel, ega ka tõendanud, et kõnealused tervisealased väited ei ole valed, mitmeti mõistetavad või eksitavad, arvestades nimetatud määruse artikli 3 teise lõigu punkti a.
Teiseks, mis puudutab tervisealaseid väiteid, mis ei viita konkreetsele ainele („Movizin complex – teie liigestele“, „Macoform – mao tasakaal“ ja „Vistavital – normaalse nägemise säilitamiseks“), siis väidab KO esimese võimalusena, et tegemist on konkreetsete väidetega, mistõttu – kuna nende kohta ei ole määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikes 3 ette nähtud nimekirja kandmise taotlust esitatud – ei saa neile luba anda. Teise võimalusena väidab ta, et neile ei saaks luba anda ka juhul, kui neid väiteid tuleks pidada üldisteks, mittespetsiifilisteks tervisealasteks väideteks selle määruse artikli 10 lõike 3 tähenduses, kuna nendega ei kaasne konkreetseid tervisealaseid väiteid, mis on lubatud vastavalt nimetatud määruse artikli 13 lõikele 3 või sama määruse artikli 28 lõikele 5.
Mezina palub jätta hagi rahuldamata.
Konkreetsele ainele viitavate tervisealaste väidete kohta rõhutab Mezina, et vastupidi KO seisukohale ei saa tervisealaste väidete suhtes, mis kuuluvad määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 5 üleminekusätete kohaldamisalasse, kehtestada rangemaid tõendamisnõudeid kui need, millele peavad vastama komisjoni lubatud tervisealased väited. Eelkõige ei oleks mõistlik nõuda toidukäitlejalt, et ta esitaks kõnealuste üleminekusätete kohaldamisalasse kuuluvate tervisealaste väidete kohta muu teadusliku toimiku kui see, mille alusel esitati selle määruse artikli 13 lõikes 3 ette nähtud loetellu kandmise taotlus.
Mis puudutab tervisealaseid väiteid, mis ei viita konkreetsele ainele, siis on Mezina seisukohal, et need on üldised väited ning kuna neile on lisatud konkreetsed väited, millele tuleb anda luba määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõike 5 alusel, on need kooskõlas selle määruse artikli 10 lõikes 3 ette nähtud tingimustega.
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et mis puudutab selliseid tervisealaseid väiteid, mis kirjeldavad või mainivad toitaine või muu aine rolli kasvule, arengule ja organismi funktsioonidele, nagu on kõne all põhikohtuasjas, siis on määruse nr 1924/2006 artiklis 13 ette nähtud, et kui need väited on kantud komisjoni koostatud nimekirja, võib need esitada ilma eelneva loata, tingimusel et need põhinevad üldtunnustatud teaduslikel tõenditel ja on keskmise tarbija jaoks hästi mõistetavad.
Kuna lubatavate väidete nimekiri, mille komisjon peab koostama, ei olnud valmis 31. jaanuariks 2010, nagu oli ette nähtud määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikes 3, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kellel lasub tõesuse tõendamise koormis ja milline on nõutav tõendatuse tase väidete puhul, mida ei ole veel sellesse nimekirja kantud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 ette nähtud üleminekukorra raames näib artikli 6 sõnastusest tulenevat, et tervisealase väite tõesuse tõendamise kohustus lasub toidukäitlejal või toote turuleviimise eest vastutaval isikul. Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et väljendi „on“ kasutamine määruse artikli 5 lõike 1 punktis a viitab sellele, et nimetatud määrus reguleerib tõendamiskoormist, kuid ei viita siiski isikule, kes peab väidete tõesust tõendama.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et nendes sätetes sisalduv viide „[…]tunnustatud teaduslikele tõenditele“ lubab arvata, et määrus nr 1924/2006 reguleerib ka tervisealaste väidete puhul nõutavat tõendatuse taset.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et see määrus ei sisalda siiski erisätteid menetluse kohta, mida tuleb järgida, kui seda kohaldatakse riigisiseses menetluses, eelkõige mis puudutab tõendite kogumist ja esitatud tõendite tõendusjõudu. Sellisel juhul tuleb liikmesriikide menetlusautonoomia alusel korvata õiguslünka liikmesriikide riigisiseses õiguskorras, järgides samas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib lisaks teada, kas riigisisesed õigusnormid, mida kohaldatakse ebaausate kaubandustavade valdkonnas ja mis on vastu võetud direktiivi 2005/29 ülevõtmise raames, võivad olla kohaldatavad, kuigi määrus nr 1924/2006 sisaldab erinorme, mis on ülimuslikud ja mida kohaldatakse ebaausate kaubandustavade konkreetsete aspektide suhtes, nagu on Euroopa Kohus otsustanud ravimialaste õigusnormide valdkonnas (16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Abcur,
C‑544/13 ja C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, punktid
ja
).
Sellega seoses märgib see kohus, et isegi kui tervisealane väide põhineb üldtunnustatud teaduslikel tõenditel, võib selline väide sisaldada lubamatut mitmeti mõistetavat või vastuolulist sõnumit, mistõttu ei saa nende tervisealaste väidete puhul, mille suhtes kohaldatakse määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 sätestatud üleminekukorda, eeldada, et need on kooskõlas selle määruse ja direktiivi 2005/29 sätetega.
Neil asjaoludel otsustas Patent‑ och marknadsdomstolen vid Stockholms tingsrätt (Stockholmi esimese astme kohtu juures tegutsev patendi‑ ja kaubanduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas juhul, kui liikmesriigi kohus kontrollib, kas ei ole esitatud lubamatut tervisealast väidet – kui see vastab väitele, mille kohta on esitatud taotlus vastavalt määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikele 2, kuid mille kohta ei ole siiski veel tehtud otsust loa andmise või loa andmisest keeldumise kohta –, reguleerivad tõendamiskoormist määruse artiklid 5 ja 6 koostoimes määruse artikli 10 lõikega 1 ja artikli 28 lõikega 5, või riigisisene õigus?
2.
Kui esimesele küsimusele tuleb vastata, et tõendamiskoormis on reguleeritud määruse nr 1924/2006 sätetega, siis kas see kohustus lasub konkreetse tervisealase väite esitanud ettevõtjal või asutusel, kes palub liikmesriigi kohtul keelata ettevõtjal jätkata selle väite esitamist?
3.
Kas esimeses küsimuses kirjeldatud juhul, kui liikmesriigi kohus kontrollib, kas ei ole esitatud lubamatut tervisealast väidet, reguleerivad nõutavat tõendatuse taset määruse nr 1924/2006 artiklid 5 ja 6 koostoimes artikli 10 lõikega 1 ja artikli 28 lõikega 5, või riigisisene õigus?
4.
Kui kolmandale küsimusele tuleb vastata, et nõutav tõendatuse tase on reguleeritud määruse nr 1924/2006 sätetega, siis millised on tõenditele kehtestatud nõuded?
5.
Kas esimesele kuni neljandale küsimusele vastamisel on oluline, et liikmesriigi kohtus menetletavas kohtuasjas tuleb samal ajal kohaldada määrust nr 1924/2006 [sealhulgas selle määruse artikli 3 teise lõigu punkti a] ja direktiivi 2005/29?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene kuni neljas küsimus
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi esiteks puudutab põhikohtuasi nii tervisealaseid väiteid, mis ei viita ühelegi konkreetsele ainele („Movizin complex – teie liigestele“, „Macoform – mao tasakaal“ ja „Vistavital – normaalse nägemise säilitamiseks“), ning tervisealased väited, mis viitavad ühele konkreetsele ainele (ingver, kibuvits, viirukipuu, artišokk ja mustikas), on määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikes 3 ette nähtud nimekirja kandmise taotlusega ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu nelja esimese küsimusega hõlmatud üksnes viimati nimetatud väited.
Teiseks lähtub eelotsusetaotluse esitanud kohus eeldusest, et konkreetsele ainele viitavad tervisealased väited kujutavad endast konkreetseid tervisealaseid väiteid määruse nr 1924/2006 artikli 10 lõike 3 tähenduses ja need kuuluvad nende väidete hulka, mis kirjeldavad või mainivad toitaine või muu aine tähtsust kasvamisele, arengule ja organismi funktsioonidele selle määruse artikli 13 lõike 1 punkti a tähenduses. Need on niisiis eeldused – eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb neid siiski kontrollida –, mida Euroopa Kohus võtab aluseks neljale esimesele eelotsuse küsimusele vastamisel.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et esimese kuni neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõiget 1, artikli 6 lõikeid 1 ja 2, artikli 10 lõiget 1 ja artikli 28 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et viimati nimetatud sättes ette nähtud üleminekukorra raames on selle määruse artikli 13 lõike 1 punktis a osutatud tervisealaste väidete puhul tõendamiskoormis ja nõutav tõendatuse tase reguleeritud selle määrusega, ning jaatava vastuse korral, millised on tõenditele kehtestatud nõuded.
Kuna käesoleval juhul ei ole komisjon veel võtnud seisukohta põhikohtuasjas kõne all olevate tervisealaste väidete määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikes 3 ette nähtud nimekirja kandmise taotluse kohta, kohaldatakse nende suhtes selle määruse artikli 28 lõikes 5 ette nähtud üleminekukorda (vt selle kohta 23. novembri 2017. aasta kohtuotsus Bionorica ja Diapharm vs. komisjon,
C‑596/15 P ja C‑597/15 P
,
EU:C:2017:886
, punkt
).
Määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 on sätestatud, et kuni selle määruse artikli 13 lõikes 3 osutatud nimekirja ei ole vastu võetud, võib selle määruse artikli 13 lõike 1 punktis a ette nähtud tervisealaseid väiteid esitada „toidukäitlejate vastutusel […] tingimusel, et need väited on kooskõlas käesoleva määrusega ning nende suhtes kohaldatavate olemasolevate liikmesriigi sätetega“.
Mis puudutab nõuet, et tervisealased väited, millele kohaldatakse selle määruse artikli 28 lõikes 5 ette nähtud üleminekukorda, peavad olema kooskõlas määrusega nr 1924/2006, siis tuleb silmas pidada, et selle määruse artikli 10 lõikes 1 on märgitud, et tervisealaste väidete esitamine on keelatud, välja arvatud siis, kui need vastavad eelkõige määruse II peatükis toodud üldnõuetele.
Määruse nr 1924/2006 II peatükki kuuluva artikli 5 lõike 1 kohaselt on tervisealase väite kasutamine lubatud üksnes siis, kui toitaine või muu aine, mille kohta väide esitatakse, olemasolul on kasulik toitumisalane või füsioloogiline mõju, mis on „üldtunnustatud teaduslike tõendite põhjal tõendatud“.
Samuti on määruse nr 1924/2006 artikli 6 lõikes 1 täpsustatud, et tervisealased väited peavad „põhinema üldtunnustatud teaduslikel tõenditel ja on viimastega tõendatud“.
Seega, nähes nii määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõikes 1 kui ka artikli 6 lõikes 1 ette, et tervisealaseid väiteid tuleb põhjendada „üldtunnustatud teaduslike tõenditega“, määras liidu seadusandja kindlaks selleks nõutava tõendatuse taseme.
Väljendi „üldtunnustatud teaduslikud tõendid“ kasutamine tähendab, et sellised tõendid ei saa piirduda rahva seast pärinevate uskumuste, kuulduste või ka teaduskogukonda mittekuuluvate isikute tähelepanekute või kogemustega.
Vastupidi, sellise väljendi kasutamine tähendab, et tervisealased väited peavad tuginema objektiivsetele ja teaduslikele tõenditele ning et eelkõige peab nende tervisealaste väidete aluseks olevate ainete positiivse mõju suhtes, nagu on märgitud määruse nr 1924/2006 põhjenduses 14, olema piisav teaduslik alus. Lisaks, nagu on nõutud selle määruse põhjenduses 17, peavad tervisealased väited olema „teaduslikult põhjendatud, võttes arvesse kõiki kättesaadavaid teaduslikke andmeid ning kaaludes tõendeid“.
Mis puudutab tõendamiskoormist, siis tuleb arvestada esiteks seda, et määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 on ette nähtud, et kuni selle määruse artikli 13 lõikes 3 osutatud nimekirja vastuvõtmiseni esitatakse tervisealaseid väiteid „toidukäitlejate vastutusel“, ning teiseks seda, et nimetatud määruse artikli 6 lõikes 2 on sätestatud, et „[t]oidukäitleja, kes toitumis‑ või tervisealase väite esitab, peab põhjendama väite kasutamist“.
Põhikohtuasja kostja väidab siiski, et määrust nr 1924/2006 ei saa tõlgendada nii, et see nõutab, et asjaomane toidukäitleja esitaks omaenda tõendid ja teostaks ise või laseks asjaomastel institutsioonidel teostada teaduslikke uuringuid.
Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõige 1 ja artikli 6 lõige 2 sellist nõuet ei kehtesta, panevad need asjaomasele toidukäitlejale siiski kohustuse, et ta peab suutma põhjendada kasutatavat tervisealast väidet.
Esitatavad tõendid võivad olla need, mis sisalduvad määruse nr 1924/2006 artikli 13 lõikes 3 ette nähtud loetellu kandmise taotluse põhjendamiseks koostatud toimikus või pärineda muudest allikatest, kui neil on piisav teaduslik väärtus.
Seega peab määruse nr 1924/2006 artikli 28 lõikes 5 kehtestatud üleminekukorra raames käitleja, kes on otsustanud kasutada tervisealast väidet, teadma omal vastutusel asjaomase toiduaine mõju tervisele (vt selle kohta 10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus Ehrmann,
C‑609/12
,
EU:C:2014:252
, punkt
), mis viitab sellele, et ta peab suutma selle mõju paikapidavust tõendama ning et tõendamiskoormis lasub temal.
Lisaks, kuigi määrus nr 1924/2006 reguleerib tõendamiskoormist ja nõutavat tõendatuse taset tervisealaste väidete puhul, millele on osutatud selle määruse artikli 13 lõike 1 punktis a, ei reguleeri see määrus tõendamisviise ega nende tõendite kogumise korda. Sellest tuleneb, nagu märkis ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, et need küsimused alluvad riigisisesele õigusele, tingimusel, et järgitakse võrdsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele kuni neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 1924/2006 artikli 5 lõiget 1, artikli 6 lõikeid 1 ja 2, artikli 10 lõiget 1 ning artikli 28 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et viimati nimetatud sättes ette nähtud üleminekukorra raames reguleerib selle määruse artikli 13 lõike 1 punktis a osutatud tervisealaste väidete puhul tõendamiskoormist ja nõutavat tõendatuse taset kõnealune määrus, mille kohaselt peab asjaomane toidukäitleja suutma põhjendada kasutatavaid väiteid üldtunnustatud teaduslike tõenditega. Need väited peavad tuginema objektiivsetele asjaoludele, millel on piisav teaduslik alus.
Viies küsimus
Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, milliseid sätteid tuleb kohaldada määrusega nr 1924/2006 kehtestatud eeskirjade ja direktiivis 2005/29 sätestatud eeskirjade vastuolu korral.
Vastavalt direktiivi 2005/29 artikli 3 lõikele 1 kohaldatakse direktiivi artiklis 5 sätestatud ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausate kaubandustavade suhtes enne ja pärast tootega seotud äritehingu sõlmimist ja selle ajal. Selle direktiivi artikli 2 punktis d on määratletud „kaubandustavad“ kui „ettevõtjapoolne tegevus, tegevusetus, teguviis või esitusviis, kommertsteadaanne, sealhulgas reklaam ja turustamine, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele“.
Nagu nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, iseloomustab direktiivi 2005/29 eriti lai esemeline kohaldamisala, mis hõlmab kõiki kaubandustavasid, mis on otseselt seotud toote reklaamimise, müügi või tarnimisega tarbijatele (16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Abcur,
C‑544/13 ja C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb siiski märkida, et direktiivi 2005/29 artikli 3 lõike 3 kohaselt „ei piira [see direktiiv] toodete tervisekaitse‑ ja ohutusnõudeid käsitlevate [liidu] või siseriiklike eeskirjade kohaldamist“ ning et direktiivi artikli 3 lõike 4 kohaselt „[k]ui käesoleva direktiivi sätted on vastuolus ebaausate kaubandustavade konkreetseid aspekte reguleerivate muude [liidu] eeskirjadega, siis on viimati nimetatud eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse kõnealuste konkreetsete aspektide suhtes“.
Nendest sätetest tuleneb seega, et direktiivi 2005/29 kohaldatakse ainult siis, kui ühelt poolt puuduvad liidu või riigisisesed tervisekaitse‑ ja ohutusalased erisätted ning teiselt poolt – nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 10 – liidu erisätted, millega reguleeritakse ebaausate kaubandustavade teatavaid aspekte, näiteks teabele esitatavaid nõudeid ja tarbijale teabe esitamise viisi käsitlevaid eeskirju. Samast põhjendusest nähtub ka, et direktiiv 2005/29 tagab tarbijakaitse juhul, kui liidu tasandil puuduvad üksikasjalikud valdkondlikud õigusaktid, ning keelab ettevõtjatel luua valet muljet toodete olemusest.
Kuna määrus nr 1924/2006 sisaldab konkreetseid sätteid, mis puudutavad tervisealaseid väiteid, mida kasutatakse liidus turule viidava toidu märgistusel, esitlemisel ja reklaamis, on see määrus erinormiks direktiiviga 2005/29 ette nähtud üldnormidest, mis kaitsevad tarbijaid ettevõtja ebaausate kaubandustavade eest (vt analoogia lausel 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Abcur,
C‑544/13 ja C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, punkt
ja seal viidatud kohtuotsus).
Siit järeldub, et juhul, kui direktiivi 2005/29 sätted on vastuolus määruse nr 1924/2006 sätetega, täpsemalt selle määruse II peatüki sätetega, siis on selle määruse eeskirjad ülimuslikud ning neid kohaldatakse ebaausate kaubandustavade konkreetsete aspektide suhtes (vt analoogia alusel 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Abcur,
C‑544/13 ja C‑545/13
,
EU:C:2015:481
, punkt
).
Järelikult tuleb viiendale küsimusele vastata, et määruse nr 1924/2006 ja direktiivi 2005/29 sätete vastuolu korral on selle määruse sätted ülimuslikud ja neid kohaldatakse tervisealaste väidetega seotud ebaausatele kaubandustavadele nimetatud määruse tähenduses.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1924/2006 toidu kohta esitatavate toitumis‑ ja tervisealaste väidete kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 107/2008) artikli 5 lõiget 1, artikli 6 lõikeid 1 ja 2, artikli 10 lõiget 1 ning artikli 28 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et viimati nimetatud sättes ette nähtud üleminekukorra raames reguleerib selle määruse artikli 13 lõike 1 punktis a osutatud tervisealaste väidete puhul tõendamiskoormist ja nõutavat tõendatuse taset kõnealune määrus, mille kohaselt peab asjaomane toidukäitleja suutma põhjendada kasutatavaid väiteid üldtunnustatud teaduslike tõenditega. Need väited peavad tuginema objektiivsetele asjaoludele, millel on piisav teaduslik alus.

2.
Määruse nr 1924/2006 (muudetud määrusega (EÜ) nr 107/2008) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 („ebaausate kaubandustavade direktiiv“) sätete vastuolu korral on selle määruse sätted ülimuslikud ja neid kohaldatakse tervisealaste väidetega seotud ebaausatele kaubandustavadele nimetatud määruse tähenduses.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.