CELEX: 62020CJ0562
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Predchádzanie využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu
Smernica (EÚ) 2015/849
Článok 18 ods. 1 a 3
Príloha III bod 3 písm. b)
Prístup založený na hodnotení rizík
Hodnotenie rizík vykonávané povinnými subjektmi
Identifikácia rizík členskými štátmi a povinnými subjektmi
Opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi
Opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti
Tretia krajina, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie
Článok 13 ods. 1 písm. c) a d)
Požiadavky na dôkazy a dokumentáciu prislúchajúce povinným subjektom
Článok 14 ods. 5
Priebežné monitorovanie klientov prislúchajúce povinným subjektom
Zverejnenie rozhodnutí ukladajúcich sankciu

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 ods. 1 písm. c) a d), článku 14 ods. 5, článku 18, článku 60 ods. 1 a 2 a prílohy III bodu 3 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 z 20. mája 2015 o predchádzaní využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES a smernica Komisie 2006/70/ES (
Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 73
), ako aj o platnosti článku 14 ods. 5 a článku 18 ods. 1 a 3 tejto smernice.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou SIA „Rodl & Partner“ a Valsts ieņēmumu dienests (Štátna daňová správa, Lotyšsko) (ďalej len „VID“) týkajúceho sa finančnej sankcie uloženej spoločnosti Rodl & Partner za porušenie vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
Právny rámec
Právo Únie
Odôvodnenia 1, 22, 30, 43 a 66 smernice 2015/849 stanovujú:
„(1)
Toky peňazí pochádzajúcich z nezákonnej činnosti môžu narušiť integritu, stabilitu a povesť finančného sektora a ohroziť vnútorný trh Únie, ako aj medzinárodný rozvoj. Pranie špinavých peňazí, financovanie terorizmu a organizovanej trestnej činnosti zostávajú významnými problémami, ktoré by sa mali riešiť na úrovni Únie. Okrem ďalšieho rozvoja trestnoprávneho prístupu na úrovni Únie je nevyhnutné aj cielené a primerané predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré môže priniesť aj ďalšie výsledky.
…
(22)
Riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu nie je vo všetkých prípadoch rovnaké. Z toho dôvodu by sa mal používať holistický prístup založený na hodnotení rizík. Pre členské štáty a povinné subjekty nie je prístup založený na hodnotení rizík neprimerane liberálnou možnosťou. Zahŕňa využívanie rozhodovania sa na základe dôkazov s cieľom účinnejšie sa zamerať na riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktorým čelí Únia a subjekty, ktoré v nej fungujú.
…
(30)
Povaha samotného rizika je premenlivá a premenné samotné alebo ich kombinácie môžu zvýšiť alebo znížiť možné riziko, ktoré predstavujú, a tak ovplyvňovať primeranú úroveň preventívnych opatrení, ako sú napríklad opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi. Existujú preto okolnosti, za ktorých by sa mala uplatňovať zvýšená povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientovi a iné okolnosti, za ktorých by bola vhodná zjednodušená povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientovi.
…
(43)
Je nevyhnutné, aby sa zosúladenie tejto smernice s revidovanými odporúčaniami [Finančnej akčnej skupiny (FATF)] vykonalo v plnom súlade s právom Únie, a to najmä pokiaľ ide o právne predpisy Únie týkajúce sa ochrany údajov a o ochranu základných práv zakotvených v Charte [základných práv Európskej únie]. Určité aspekty vykonávania tejto smernice zahŕňajú zhromažďovanie, analýzu, uchovávanie a výmenu údajov. Takéto spracovanie osobných údajov by malo byť povolené pri plnom rešpektovaní základných práv, len na účely stanovené v tejto smernici a na činnosti vyžadované podľa tejto smernice, ako je napríklad vykonávanie povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi, prebiehajúce monitorovanie, vyšetrovanie a ohlasovanie neobvyklých a podozrivých transakcií, identifikácia konečného užívateľa výhod v súvislosti s právnickou osobou alebo právnou štruktúrou, identifikácia politicky exponovanej osoby, poskytovanie informácií príslušnými orgánmi a poskytovanie informácií úverovými inštitúciami a finančnými inštitúciami a inými povinnými subjektmi. Zhromažďovanie a následné spracovanie osobných údajov povinnými subjektmi by sa malo obmedziť na to, čo je potrebné na splnenie požiadaviek tejto smernice a osobné údaje by sa nemali ďalej spracúvať spôsobom, ktorý nie je v súlade s týmto účelom. Prísne zakázať by sa malo predovšetkým ďalšie spracúvanie osobných údajov na komerčné účely.
…
(66)
V súlade s článkom 21 charty [základných práv], v ktorom sa zakazuje diskriminácia z akéhokoľvek dôvodu, majú členské štáty zabezpečiť, aby sa vzhľadom na hodnotenie rizík v kontexte povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi táto smernica vykonávala bez diskriminácie.“
Článok 1 ods. 1 a 2 tejto smernice stanovuje:
„1.   Táto smernica má za cieľ zabrániť používaniu finančného systému Únie na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
2.   Členské štáty zabezpečia, aby pranie špinavých peňazí a financovanie terorizmu boli zakázané.“
Článok 5 uvedenej smernice stanovuje:
„Členské štáty môžu prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica, aby sa predišlo praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, a to v rámci práva Únie.“
Podľa článku 7 ods. 1 smernice 2015/849:
„Každý členský štát prijme primerané opatrenia na to, aby identifikoval, hodnotil, pochopil a zmierňoval riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré ho ovplyvňujú, a tiež akékoľvek obavy týkajúce sa ochrany údajov v uvedenej súvislosti. Členský štát vykonáva aktualizáciu tohto hodnotenia rizík.“
Článok 8 ods. 1 a 2 tejto smernice znie:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby povinné subjekty prijali potrebné kroky na určenie a hodnotenie rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, a zároveň zohľadnia rizikové faktory vrátane tých, ktoré súvisia s ich klientmi, krajinami alebo geografickými oblasťami, produktmi, službami, transakciami alebo distribučnými kanálmi. Tieto kroky musia byť primerané povahe a veľkosti povinných subjektov.
2.   Hodnotenia rizík uvedené v odseku 1 sa zaznamenávajú, aktualizujú a sprístupňujú relevantným príslušným orgánom a dotknutým samoregulačným orgánom. Príslušné orgány môžu rozhodnúť, že samostatné zdokumentované hodnotenie rizík nie je potrebné, ak špecifické riziká vyplývajúce z povahy daného sektora sú jasné a zrozumiteľné.“
Článok 11 uvedenej smernice stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby povinné subjekty uplatňovali opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi v týchto situáciách:
a)
pri zakladaní obchodného vzťahu;
b)
pri vykonávaní príležitostnej transakcie:
i)
vo výške 15000 [eur] alebo viac, bez ohľadu na to, či sa transakcia vykonáva ako jediná operácia alebo v niekoľkých operáciách, ktoré sú zjavne prepojené; alebo
ii)
prevod finančných prostriedkov v zmysle článku 3 bodu 9 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/847 [z 20. mája 2015 o údajoch sprevádzajúcich prevody finančných prostriedkov, a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1781/2006 (
Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 1
),] presahujúcich 1000 [eur];
…
e)
ak existuje podozrenie na pranie špinavých peňazí alebo financovanie terorizmu, bez ohľadu na akékoľvek odchýlky, výnimky alebo limity;
…“
Článok 13 ods. 1 a 4 smernice 2015/849 stanovuje:
„1.   Opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi zahŕňajú:
…
c)
posúdenie a v prípade potreby získanie informácií o účele a plánovanej povahe obchodného vzťahu;
d)
vykonávanie priebežného monitorovania obchodného vzťahu vrátane preskúmania transakcií vykonaných v priebehu trvania tohto vzťahu, aby sa zabezpečilo, že vykonávané transakcie sú v súlade s poznatkami povinného subjektu o klientovi, obchodnom a rizikovom profile vrátane, ak je to potrebné, zdroja finančných prostriedkov a zabezpečenia aktualizácie dokumentov, údajov alebo informácií, ktoré majú k dispozícii.
…
4.   Členské štáty zabezpečia, aby povinné subjekty boli schopné preukázať príslušným orgánom alebo samoregulačným orgánom, že so zreteľom na zistené riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu sú dané opatrenia vhodné.“
Článok 14 ods. 5 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty vyžadujú, aby povinné subjekty uplatňovali opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi nielen na všetkých nových klientov, ale vo vhodnom čase aj na existujúcich klientov na základe hodnotenia rizík vrátane období, keď sa u klienta zmenia dôležité okolnosti.“
Podľa článku 18 ods. 1 až 3 uvedenej smernice:
„1.   V prípadoch uvedených v článkoch 19 až 24 a v prípade fyzických osôb alebo právnických subjektov usadených v tretích krajinách, ktoré Komisia určila ako vysokorizikové tretie krajiny, ako aj v iných prípadoch s vyšším rizikom, ktoré sú určené členskými štátmi alebo povinnými subjektmi, členské štáty vyžadujú, aby povinné subjekty uplatňovali opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi s cieľom primerane riadiť a zmierňovať tieto riziká.
…
2.   Členské štáty vyžadujú, aby povinné subjekty, pokiaľ je to reálne možné, prešetrili súvislosti a účel všetkých zložitých a neobvykle veľkých transakcií a všetkých neobvyklých štruktúr transakcií, ktoré nemajú žiadny zrejmý hospodársky alebo zákonný účel. Povinné subjekty musia najmä zvýšiť stupeň a povahu monitorovania obchodného vzťahu, aby určili, či sa tieto transakcie alebo činnosti javia ako podozrivé.
3.   Pri hodnotení rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu zohľadnia členské štáty a povinné subjekty aspoň faktory situácií s možným vyšším rizikom stanovené v prílohe III.“
Článok 40 ods. 1 prvý pododsek smernice 2015/849 stanovuje:
„Členské štáty vyžadujú, aby povinné subjekty v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi na účely predchádzania možnému praniu špinavých peňazí alebo financovaniu terorizmu, ich odhaľovania a vyšetrovania, ktoré vykonáva [jednotka finančnej polície (FIU)] alebo iné príslušné orgány, uchovávali tieto dokumenty a informácie:
a)
v prípade povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi kópiu dokumentov a informácií, ktoré sú potrebné na splnenie požiadaviek týkajúcich sa povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi stanovených v kapitole II, po dobu piatich rokov od ukončenia obchodného vzťahu s klientom alebo od dátumu príležitostnej transakcie;
b)
podporné dôkazy a záznamy o transakciách pozostávajúce z originálnych dokumentov alebo kópií prípustných pre súdne konanie podľa uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sú potrebné na identifikáciu transakcií, po dobu piatich rokov od ukončenia obchodného vzťahu s klientom alebo od dátumu príležitostnej transakcie.“
Článok 60 ods. 1 a 2 tejto smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby rozhodnutie, ktorým sa ukladá správna sankcia alebo opatrenie za porušenie vnútroštátnych ustanovení transponujúcich túto smernicu, voči ktorému nebolo podané odvolanie, zverejnili príslušné orgány na svojich oficiálnych webových stránkach bezodkladne po tom, ako bola osoba, ktorej sa sankcia udelila, informovaná o uvedenom rozhodnutí. Zverejnenie zahŕňa aspoň informácie o type a povahe porušenia, ako aj o totožnosti zodpovednej osoby. Členské štáty nie sú povinné uplatňovať tento pododsek na rozhodnutia, ktorými sa ukladajú opatrenia vyšetrovacej povahy.
…
2.   Ak členské štáty umožňujú zverejnenie rozhodnutí, voči ktorým bolo podané odvolanie, príslušné orgány bezodkladne zverejnia na svojich oficiálnych webových stránkach aj túto informáciu a všetky ďalšie informácie o výsledku takéhoto odvolania. Okrem toho sa zverejní aj každé rozhodnutie o zrušení predchádzajúceho rozhodnutia o uložení správnej sankcie alebo opatrenia.“
Príloha III uvedenej smernice obsahuje „informatívny zoznam faktorov a druhov dôkazov o potenciálne vyššom riziku uvedenom v článku 18 ods. 3“, pričom tento zoznam obsahuje tri kategórie, a to „rizikové faktory vo vzťahu ku klientovi“ (bod 1), „rizikové faktory z hľadiska produktu, služieb, transakcie alebo distribučného kanála“ (bod 2) a „rizikové faktory z geografického hľadiska“ (bod 3). Medzi týmito poslednými rizikovými faktormi sa v bode 3 písm. b) tej istej prílohy nachádzajú „krajiny určené na základe dôveryhodných zdrojov ako krajiny s významnou mierou korupcie alebo inej trestnej činnosti“.
Lotyšské právo
Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (zákon o predchádzaní praniu špinavých peňazí, financovaniu terorizmu a šíreniu jadrových zbraní) zo 17. júla 2008 (
Latvijas Vēstnesis
, 2008, č. 116) bol zmenený najmä s cieľom prebrať smernicu 2015/849 do lotyšského právneho poriadku.
Tento zákon v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „zákon o predchádzaní“) vo svojom § 6 ods. 1 a 1.
stanovuje:
„1.   Povinný subjekt v závislosti od typu svojej činnosti vykonáva a dokumentuje hodnotenie rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu s cieľom identifikovať, posúdiť, pochopiť a riadiť takéto riziká spojené s jeho činnosťou a jeho klientmi a na základe tohto hodnotenia zavedie systém vnútornej kontroly na predchádzanie praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu vrátane vypracovania a zdokumentovania príslušných politík a postupov, ktoré schvaľuje predstavenstvo, ak je vymenované, alebo prípadne iný riadiaci orgán povinného subjektu.
…
Povinný subjekt pri posudzovaní rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu a vytváraní systému vnútornej kontroly zohľadňuje prinajmenšom nasledujúce okolnosti, ktoré majú vplyv na:
(1)
riziko spojené s právnou formou, vlastníckou štruktúrou [a] ekonomickými alebo osobnými činnosťami klienta alebo konečného užívateľa výhod klienta,
(2)
riziko krajiny a geografické riziko, t. j. riziko, že klient alebo konečný užívateľ výhod klienta je spojený s krajinou alebo územím, ktorých ekonomické, sociálne, právne alebo politické okolnosti môžu naznačovať vysoké riziko prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktoré je krajine vlastné…“
§ 8 ods. 2 uvedeného zákona stanovuje:
„Povinný subjekt pravidelne, ale aspoň raz za 18 mesiacov posudzuje účinnosť fungovania systému vnútornej kontroly, najmä preskúmaním a aktualizáciou hodnotenia rizika prania špinavých peňazí a financovania terorizmu súvisiaceho s klientom, krajinou bydliska (sídla) klienta, ekonomickou alebo osobnou činnosťou klienta, využívaných služieb a produktov a ich dodávateľských reťazcov a uskutočnených transakcií a v prípade potreby zavedie opatrenia na zlepšenie účinnosti systému vnútornej kontroly vrátane [opatrení zameraných na] preskúmanie a zdokonalenie politík a postupov na predchádzanie praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Rodl & Partner je obchodná spoločnosť so sídlom v Lotyšsku, ktorej činnosť spočíva v poskytovaní účtovných služieb, vedení účtovných kníh a poskytovaní audítorských služieb, ako aj služieb daňového poradenstva. Má postavenie „povinného subjektu“ v zmysle zákona o predchádzaní.
V období od 3. apríla do 6. júna 2019 VID vykonala v spoločnosti Rodl & Partner kontrolu v rámci predchádzania praniu špinavých peňazí, ktorá viedla k vypracovaniu počiatočnej správy 3. apríla 2019 a následne konečnej správy 6. júna 2019. Správa z 3. apríla 2019 odhalila na jednej strane, že systém vnútornej kontroly, ktorý zaviedla Rodl & Partner na účely dodržania požiadaviek stanovených v zákone o predchádzaní, vykazuje určité nezrovnalosti, a na druhej strane, že Rodl & Partner ako povinný subjekt, nevykonala a nezdokumentovala posúdenie rizika prania špinavých peňazí a financovania terorizmu vo vzťahu k dvom svojim klientom, a to nadácii IT izglītības fonds a spoločnosti RBA Consulting SIA, čím porušila požiadavky § 6 ods. 1 tohto zákona. VID sa totiž domnievala, že títo dvaja klienti predstavujú vysoké riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, a preto Rodl & Partner mala voči nim prijať opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti.
Pokiaľ ide o nadáciu IT izglītības Fonds, VID uviedla po prvé, že táto nadácia je mimovládnou organizáciou (MVO), ktorá je ako taká obzvlášť náchylná na nezákonné použitie na účely financovania terorizmu, ako to vyplýva zo správy, ktorú uverejnil Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas dienests (Služba pre prevenciu prania špinavých peňazí, Lotyšsko), po druhé, že zamestnanec, ktorý riadil túto nadáciu a ktorý 7. marca 2017 podpísal identifikačný dokument nadácie, bol štátnym príslušníkom Ruskej federácie, teda tretej krajiny s vysokým rizikom korupcie, a po tretie, že uvedená nadácia uviedla ako konečného užívateľa výhod celú lotyšskú spoločnosť, čo je v rozpore s platnými vnútroštátnymi predpismi.
Pokiaľ ide o RBA Consulting, VID konštatovala, že táto spoločnosť uskutočnila finančné transakcie so spoločnosťou, ktorej väčšinovým vlastníkom je spoločnosť usadená v Ruskej federácii. Okrem toho, hoci VID požiadala Rodl & Partner, aby jej predložila kópiu zmluvy, ktorá bola základom týchto transakcií, povinný subjekt tejto žiadosti nevyhovel, pričom len vysvetlil, že sa oboznámil s originálom uvedenej zmluvy v priestoroch spoločnosti RBA Consulting.
Rozhodnutím z 11. júla 2019 riaditeľ VID uložil spoločnosti Rodl & Partner povinnosť zaplatiť pokutu vo výške 3000 eur za porušenie zákona o predchádzaní vo vzťahoch s nadáciou IT izglītības Fonds a spoločnosťou RBA Consulting. Naproti tomu, keďže záverečná správa o kontrole zo 6. júna 2019 konštatovala, že nezrovnalosti týkajúce sa systému vnútornej kontroly boli opravené, v tejto súvislosti nebolo zistené žiadne porušenie. Dňa 11. augusta 2019 VID zverejnila na svojej internetovej stránke informácie týkajúce sa porušení, ktorých sa dopustila Rodl & Partner, tak ako boli uvedené v tomto rozhodnutí.
V nadväznosti na správnu žalobu podanú proti uvedenému rozhodnutiu bolo toto rozhodnutie potvrdené rozhodnutím generálneho riaditeľa VID z 13. novembra 2019.
Dňa 13. decembra 2019 Rodl & Partner podala na Administratīvā rajona tiesa (Okresný správny súd, Lotyšsko), teda vnútroštátny súd, žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia rozhodnutia z 13. novembra 2019 a uloženia povinnosti VID odstrániť informácie zverejnené na svojej internetovej stránke týkajúce sa uloženej sankcie.
Vnútroštátny súd v prvom rade uvádza, že ani zákon o predchádzaní, ani smernica 2015/849 nestanovujú, že MVO predstavuje svojou právnou formou prípad vyššieho rizika v oblasti prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré musí byť z tohto dôvodu predmetom zvýšenej povinnej starostlivosti zo strany povinných subjektov. Rovnako medzi kritériami, ktoré môžu charakterizovať vyššie geografické riziko, ktoré sú uvedené v usmerneniach FATF k prístupu založenému na hodnotení rizík pre poskytovateľov účtovných služieb [
Guidance for a Risk‑based Approach for the Accounting Profession
], sa žiadne z nich netýkalo štátnej príslušnosti zamestnanca klienta. Podľa tohto súdu za predpokladu, že by VID ako vnútroštátny kontrolný orgán dospela k záveru, že povinný subjekt musí prijať opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo všetkých prípadoch, keď klient je MVO alebo jeden z jeho zamestnancov bez toho, aby bol konečným užívateľom výhod uvedeného klienta v zmysle tejto smernice, je štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, vzniká otázka, či takáto požiadavka, ktorá nie je stanovená zákonom, nie je prehnaná a neprimeraná, a teda či nie je v rozpore so zásadou proporcionality podľa článku 5 ZEÚ.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že Ruská federácia nie je vysokorizikovou krajinou, pretože sa nenachádza ani na zozname vysokorizikových krajín, ktorý uverejnila FATF, ani na zozname tretích krajín, ktorých systémy boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu sú nedostatočné, ktorý prijala Európska komisia. Tento súd však uvádza, že Ruskú federáciu možno na základe prílohy III bodu 3 písm. b) smernice 2015/849 považovať za krajinu alebo územie predstavujúce vysoké riziko korupcie, čo napokon tvrdí MVO Transparency International.
V druhom rade sa vnútroštátny súd domnieva, že v súlade s článkom 5 smernice 2015/849, ako ho vyložil Súdny dvor vo svojom rozsudku z 10. marca 2016, Safe Interenvíos (
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
), môže členský štát prijať prísnejšie ustanovenia, ktorých cieľom je predchádzať praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu v prípade, že podľa názoru tohto členského štátu takéto riziko existuje. Tento súd sa však pýta, či VID tým, že sa v prejednávanej veci domnievala, že okolnosť, že RBA Consulting je obchodným partnerom dcérskej spoločnosti vlastnenej prevažne spoločnosťou usadenou v Ruskej federácii, predstavuje vysoký rizikový faktor, neuplatnila zákon o predchádzaní neprimeraným spôsobom, keďže ani tento zákon, ani smernica 2015/849 nestanovujú takýto rizikový faktor.
Tento súd sa tiež pýta, či VID neprekročila svoje právomoci tým, že od spoločnosti Rodl & Partner žiadala, aby jej predložila kópiu zmluvy uzatvorenej medzi RBA Consulting a touto dcérskou spoločnosťou, keďže ani zákon o predchádzaní, ani smernica 2015/849 nevyžadujú, aby povinný subjekt získal kópiu takýchto dokumentov o transakciách.
V treťom rade vnútroštátny súd uvádza, že VID sa domnievala, že Rodl & Partner porušila § 8 ods. 2 zákona o predchádzaní, podľa ktorého povinný subjekt pravidelne, a to aspoň raz za 18 mesiacov, vykonáva najmä posúdenie rizika prania špinavých peňazí a financovania terorizmu spojeného s klientom. Keď VID vykonala posúdenie situácie spoločnosti Rodl & Partner, RBA Consulting ešte nebola klientom tejto spoločnosti dlhšie ako 18 mesiacov. Vzniká tak otázka, či ustanovenia smernice 2015/849, najmä jej článok 14 ods. 5, ukladajú povinnému subjektu povinnosť uplatňovať opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu k existujúcim klientom, aj keď nemožno zistiť žiadnu zmenu relevantných prvkov ich situácie, a prípadne, či sú takéto opatrenia vhodné a primerané, alebo či sa tieto opatrenia uplatňujú iba na klientov, ktorí predstavujú vysoké riziko prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu.
V štvrtom a poslednom rade vnútroštátny súd uvádza, že informácie týkajúce sa porušení, ktorých sa dopustila Rodl & Partner, ktoré VID zverejnila na svojej internetovej stránke, obsahovali nepresnosti. Tento súd sa teda pýta na výklad článku 60 ods. 1 a 2 smernice 2015/849.
Za týchto podmienok Administratīvā rajona tiesa (Okresný správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 v spojení s prílohou III bodom 3 písm. b) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že uvedené ustanovenia i) automaticky vyžadujú od poskytovateľa externých služieb účtovníctva, aby prijal opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi z dôvodu, že klientom je mimovládna organizácia, a že osoba splnomocnená a zamestnaná klientom je štátny príslušník tretej krajiny s vysokým rizikom korupcie, v tomto prípade Ruskej federácie, s povolením na pobyt v Lotyšsku, a ii) automaticky vyžadujú, aby sa na uvedeného klienta vzťahovala vyššia miera rizika?
2.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, možno považovať uvedený výklad článku 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 za primeraný, a teda v súlade s článkom 5 ods. 4 prvým pododsekom ZEÚ?
3.
Má sa článok 18 smernice 2015/849 v spojení s prílohou III bodom 3 písm. b) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že stanovuje automatickú povinnosť prijať opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi vo všetkých prípadoch, keď je obchodný partner klienta, ale nie samotný klient, nejakým spôsobom prepojený s treťou krajinou s vysokým rizikom korupcie, v tomto prípade s Ruskou federáciou?
4.
Má sa článok 13 ods. 1 písm. c) a d) smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia stanovujú, že povinný subjekt musí pri prijímaní opatrení povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi získať od klienta kópiu zmluvy uzatvorenej medzi uvedeným klientom a treťou stranou, a preto sa preskúmanie tejto zmluvy na mieste považuje za nedostatočné?
5.
Má sa článok 14 ods. 5 smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že povinný subjekt musí uplatňovať opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu k existujúcim obchodným klientom aj v prípade, keď nemožno zistiť významné zmeny v okolnostiach klienta, a keď lehota stanovená príslušným orgánom členských štátov na prijatie nových monitorovacích opatrení neuplynula, pričom uvedená povinnosť sa uplatňuje len vo vzťahu ku klientom, ktorí sú vysoko rizikoví?
6.
Má sa článok 60 ods. 1 a 2 smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že pri zverejnení informácií o rozhodnutí, ktorým sa ukladá sankcia alebo správne opatrenie za porušenie vnútroštátnych ustanovení preberajúcich uvedenú smernicu, má príslušný orgán povinnosť zabezpečiť presný súlad zverejnených informácií s informáciami uvedenými v rozhodnutí?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a tretej otázke
Svojou prvou a treťou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 v spojení s prílohou III bodom 3 písm. b) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že ukladá povinnému subjektu povinnosť automaticky pripísať klientovi vysokú úroveň rizika a v dôsledku toho prijať opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu k tomuto klientovi, ak je MVO a jeden zo zamestnancov tohto klienta je štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, alebo ak obchodný partner tohto istého klienta, ale nie samotný klient, je prepojený s takouto treťou krajinou.
Na úvod treba uviesť, že hlavným cieľom smernice 2015/849, ako vyplýva z jej názvu a jej článku 1 ods. 1 a 2, je predchádzanie využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu [pozri analogicky, pokiaľ ide o smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (
Ú. v. EÚ L 309, 2005, s. 15
), rozsudok z 2. septembra 2021, LG a MH (Samopranie),
C‑790/19
,
EU:C:2021:661
, bod
, ako aj citovanú judikatúru; pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2021, ECOTEX BULGARIA,
C‑544/19
,
EU:C:2021:803
, bod
].
Ustanovenia smernice 2015/849 majú teda preventívnu povahu, keďže ich cieľom je stanoviť – v súlade s prístupom založeným na hodnotení rizík – súbor preventívnych a odstrašujúcich opatrení na účinný boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu [pozri analogicky rozsudok z 2. septembra 2021, LG a MH (Samopranie),
C‑790/19
,
EU:C:2021:661
, bod
, ako aj citovanú judikatúru], aby sa zabránilo tomu, ako vyplýva z odôvodnenia 1 tejto smernice, že toky peňazí pochádzajúcich z nezákonnej činnosti by mohli narušiť integritu, stabilitu a povesť finančného sektora a ohroziť vnútorný trh Únie, ako aj medzinárodný rozvoj.
Ako uviedol generálny advokát v bode 33 svojich návrhov a ako vyplýva z článkov 6 až 8 smernice 2015/849, prístup založený na hodnotení rizík predpokladá hodnotenie týchto rizík, ktoré sa v režime podľa tejto smernice vykonáva na troch úrovniach, a to na úrovni Únie Komisiou, na úrovni jednotlivých členských štátov a na úrovni povinných subjektov. Ako vyplýva z odôvodnenia 30 tejto smernice, toto hodnotenie rizík podmieňuje najmä prijatie primeraných opatrení povinnej starostlivosti vo vzťahu k dotknutému klientovi zo strany týchto subjektov. Podľa judikatúry Súdneho dvora totiž bez takéhoto hodnotenia ani dotknutý členský štát, ani prípadne uvedené subjekty, nemôžu v individuálnom prípade rozhodnúť, aké opatrenia treba uplatniť (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
).
V tejto súvislosti smernica 2015/849 v oddieloch 1 až 3 kapitoly II, nazvanej „Povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientovi“, stanovuje tri druhy opatrení povinnej starostlivosti, a to všeobecnú starostlivosť zjednodušenú povinnú starostlivosť a zvýšenú povinnú starostlivosť. Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, tieto opatrenia sú určené na to, aby sa takýmto činnostiam predchádzalo alebo aby sa im prinajmenšom v čo možno najvyššej miere zamedzilo tým, že pre každé štádium, v ktorom sa uvedené činnosti môžu nachádzať, stanovujú na tento účel prekážky voči tým, ktorí perú špinavé peniaze alebo financujú terorizmus [pozri analogicky rozsudok z 2. septembra 2021, LG a MH (Samopranie),
C‑790/19
,
EU:C:2021:661
, bod
, ako aj citovanú judikatúru].
Pokiaľ ide o opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti, ktoré sú ako jediné dotknuté v rámci prvej a tretej položenej otázky, treba uviesť, že článok 18 ods. 1 smernice 2015/849 uvádza určité situácie, ktoré predstavujú vyššie riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, v ktorých členské štáty vyžadujú od povinných subjektov, aby uplatňovali takéto opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi s cieľom primerane riadiť a zmierňovať toto riziko. Takéto opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti musia tieto subjekty uplatňovať po prvé v prípadoch uvedených v článkoch 19 až 24 tejto smernice, po druhé v rámci vzťahov s fyzickými alebo právnickými osobami usadenými v tretích krajinách, ktoré Komisia označila za vysokorizikové tretie krajiny, a po tretie v iných prípadoch vyšších rizík identifikovaných členskými štátmi alebo povinnými subjektmi.
Z toho vyplýva, že okrem osobitných situácií uvedených v článkoch 19 až 24 smernice 2015/849 a situácií zahŕňajúcich vzťahy s fyzickými alebo právnickými osobami usadenými v tretích krajinách, ktoré Komisia označila za vysokorizikové tretie krajiny podľa článku 18 tejto smernice, uplatnenie opatrení zvýšenej povinnej starostlivosti predpokladá v súlade s prístupom založeným na hodnotení rizík predchádzajúcu identifikáciu vyšších rizík prania a financovania terorizmu zo strany členského štátu alebo povinného subjektu. Preto okrem týchto osobitných situácií pridelenie vyššej úrovne rizika klientovi a v dôsledku toho prijatie opatrení zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu k nemu nie je automatické.
V prejednávanej veci zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že na obchodné vzťahy vytvorené medzi spoločnosťou Rodl & Partner a nadáciou IT izglītības fonds, ako aj spoločnosťou RBA Consulting sa nevzťahujú články 19 až 24 smernice 2015/849. Okrem toho Ruská federácia nepatrí medzi vysokorizikové tretie krajiny uvedené v delegovanom nariadení Komisie (EÚ) 2016/1675 zo 14. júla 2016, ktorým sa smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 dopĺňa o identifikáciu vysokorizikových tretích krajín so strategickými nedostatkami (
Ú. v. EÚ L 254, 2016, s. 1
).
Z uvedeného vyplýva, že článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 v spojení s bodom 3 písm. b) prílohy III tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby povinný subjekt automaticky pripísal klientovi vysokú úroveň rizika a v dôsledku toho prijal opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu k tomuto klientovi len z toho dôvodu, že tento klient je MVO, že jeden zo zamestnancov tohto klienta je štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, alebo že obchodný partner toho istého klienta, avšak nie samotný klient, je prepojený s takouto treťou krajinou.
Po tomto spresnení vnútroštátny súd uvádza, že v súlade s článkom 5 smernice 2015/849 môže členský štát prijať prísnejšie ustanovenia, ktorých cieľom je predchádzať praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu v prípade, že podľa názoru tohto členského štátu existujú rizikové faktory uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku. Tento súd sa však pýta, či táto možnosť môže odôvodniť rozhodnutie, ktoré v prejednávanej veci prijala VID vo vzťahu k spoločnosti Rodl & Partner.
Za týchto okolností treba určiť, či ustanovenia smernice 2015/849 bránia tomu, aby právo členského štátu ukladalo povinnému subjektu povinnosť zohľadniť pri posudzovaní potreby prijať opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi takéto rizikové faktory.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že také obchodné vzťahy, ako sú vzťahy vytvorené spoločnosťou Rodl & Partner s nadáciou IT izglītības fonds a spoločnosťou RBA Consulting, môžu patriť medzi „iné prípady s vyšším rizikom, ktoré sú určené členskými štátmi alebo povinnými subjektmi“ uvedené v článku 18 ods. 1 smernice 2015/849.
Na účely zistenia týchto „ďalších prípadov rizika“ zo znenia odseku 1 v spojení s odsekom 3 tohto článku 18 vyplýva, že členské štáty a povinné subjekty musia v rámci hodnotenia rizík, ktoré majú uskutočniť, zohľadniť aspoň faktory a druhy dôkazov o potenciálne vyššom riziku, ktoré sú uvedené v prílohe III tejto smernice. V demonštratívnom zozname faktorov a druhov dôkazov o takomto riziku, ktorý obsahuje táto príloha, sú uvedené najmä rizikové faktory vo vzťahu ku klientovi, rizikové faktory z hľadiska transakcií alebo tiež rizikové faktory z geografického hľadiska.
Zo znenia článku 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849, ako aj z demonštratívneho charakteru zoznamu uvedeného v jej prílohe III tak vyplýva, že členské štáty pri prebratí tejto smernice disponujú značnou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o vhodný spôsob uplatnenia povinnosti stanoviť opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti a vymedziť situácie, v ktorých existuje takéto vyššie riziko, ako aj stanoviť opatrenia povinnej starostlivosti (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
).
V tomto kontexte treba v prvom rade pripomenúť, že smernica 2015/849 vykonáva len minimálnu harmonizáciu, pretože jej článok 5 oprávňuje členské štáty prijať alebo ponechať v platnosti prísnejšie ustanovenia, keďže cieľom týchto ustanovení je posilniť boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu v rámci hraníc práva Únie.
V tejto súvislosti Súdny dvor už spresnil, že výraz „prísnejšie ustanovenia“ uvedený v tomto článku 5 sa môže týkať situácií, v prípade ktorých smernica 2015/849 stanovuje určitý druh povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi, ale aj iných situácií, o ktorých sa členské štáty domnievajú, že predstavujú vyššie riziko (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
). Keďže uvedený článok 5 sa nachádza v oddiele 1, nazvanom „Predmet úpravy, rozsah pôsobnosti a vymedzenia pojmov“ kapitoly I s názvom „Všeobecné ustanovenia“ smernice 2015/849, uplatňuje sa na všetky ustanovenia, ktoré patria do oblasti upravenej touto smernicou, vrátane tých, ktoré sú uvedené v oddiele 3, nazvanom „Zvýšená povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientovi“ kapitoly II uvedenej smernice.
Zo znenia článku 5 v spojení s článkom 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 však vyplýva, že členské štáty môžu najmä identifikovať iné situácie, ktoré predstavujú vysoké riziko v rámci miery voľnej úvahy, ktorú im tento článok 18 ponecháva (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
).
V druhom rade v rozsahu, v akom článok 5 smernice 2015/849 spresňuje, že členské štáty sú povinné konať „v rámci práva Únie“, tieto štáty musia v rámci voľnej úvahy, ktorú im priznáva článok 18 tejto smernice, dodržiavať najmä všeobecné zásady práva Únie, ako sú zásady zákonnosti, právnej istoty, proporcionality a zákazu diskriminácie (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
).
Okrem toho treba v tejto súvislosti uviesť, že z odôvodnenia 66 smernice 2015/849 vyplýva, že v súlade s článkom 21 Charty základných práv, ktorý zakazuje akúkoľvek diskrimináciu z akéhokoľvek dôvodu, členské štáty musia zabezpečiť, aby sa táto smernica uplatňovala nediskriminačným spôsobom, pokiaľ ide o hodnotenie rizík v rámci povinnosti povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi.
V tejto súvislosti po prvé, ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 55 a 56 svojich návrhov, vzhľadom na dynamickú povahu hospodárskych vzťahov, ako aj trestnej činnosti, právo Únie, a najmä zásady zákonnosti a právnej istoty, nebránia tomu, aby vnútroštátne právne predpisy neurčili vyčerpávajúcim spôsobom všetky možné faktory, ktoré vedú k zvýšenému riziku prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, za predpokladu, že tieto faktory sú následne spresnené v aktoch, ktoré nemusia mať povahu zákona, ale musia byť vhodným spôsobom zverejnené.
Po druhé vyššie rizikové faktory prania špinavých peňazí a financovania terorizmu nesmú na jednej strane ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, a na druhej strane nesmú viesť k diskriminácii.
V treťom rade z článku 7 ods. 1 smernice 2015/849 vyplýva, že členské štáty sú z dôvodu situácií, ktoré sú im vlastné, vystavené rôznym rizikám prania špinavých peňazí a financovania terorizmu. Každému členskému štátu tak prináleží, aby určil stupeň ochrany, ktorý považuje za vhodný, v porovnaní so zisteným stupňom rizika prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
).
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o potenciálny rizikový faktor spojený s právnou formou klienta, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že § 6 ods. 1
, zákona o predchádzaní stanovuje, že medzi okolnosťami, ktoré musí zohľadniť povinný subjekt pri posudzovaní rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu v prípade klienta, sa nachádza „riziko spojené s právnou formou“ klienta. Lotyšská vláda okrem toho vo svojich písomných pripomienkach uviedla, že správa uverejnená v priebehu roku 2019 službou pre prevenciu prania špinavých peňazí odhalila, že MVO sú obzvlášť náchylné na pranie špinavých peňazí a financovanie terorizmu, keďže 94 % týchto MVO zapísaných v lotyšskom registri podnikov neoznačovalo ich oblasť činnosti alebo uviedlo, že patria do kategórie nazvanej „združenie alebo nadácia nezaradené inde“, z čoho by sa dalo vyvodiť, že právna forma MVO by sa mala považovať za potenciálne vysoko rizikový faktor v kontexte hodnotenia rizík.
Pokiaľ ide o potenciálny rizikový faktor spojený s existenciou väzby medzi klientom povinného subjektu a Ruskou federáciou, ako na to poukázala lotyšská vláda vo svojich písomných podaniach a na pojednávaní, z vnútroštátnej správy uverejnenej na internetovej stránke VID, ako aj z uverejnených usmernení vyplýva, že Lotyšsko je vzhľadom na svoju geografickú blízkosť k tejto tretej krajine a významné hospodárske vzťahy s ňou v praxi vystavené riziku, že jeho hospodárstvo sa bude využívať na pranie špinavých peňazí z tejto tretej krajiny, ktorú Transparency International považuje za krajinu s vysokým rizikom korupcie.
V tomto kontexte treba pripomenúť, že v súlade s prílohou III bodom 3 písm. b) smernice 2015/849 medzi indikatívnymi geografickými faktormi potenciálne vyššieho rizika sa nachádza skutočnosť, že dotknutá krajina je určená na základe dôveryhodných zdrojov ako krajina s významnou mierou korupcie alebo inej trestnej činnosti.
S výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, ktorý má ako jediný právomoc vykladať a uplatňovať vnútroštátne právo, sa zdá, že právna forma MVO a existencia prepojenia medzi klientom povinného subjektu a Ruskou federáciou sa podľa lotyšského práva považujú za vyššie potenciálne rizikové faktory, ktoré je tento subjekt povinný zohľadniť pri analýze rizika, ktorú musí vykonať vo vzťahu ku klientovi. Vnútroštátnemu súdu prípadne prináleží overiť, či Rodl & Partner zohľadnila tieto faktory v rámci svojho hodnotenia rizík dotknutých klientov.
Okrem toho treba v prvom rade poznamenať, že príloha III bod 3 písm. b) smernice 2015/849 nerozlišuje, či sa rizikový faktor z geografického hľadiska, na ktorý odkazuje, týka klienta alebo obchodných partnerov klienta. Ďalej zo spojeného výkladu článku 8 ods. 1, článku 18 ods. 2 a prílohy III tejto smernice vyplýva, že povinné subjekty musia v rámci hodnotenia rizík, ktoré sú povinné vykonať, zohľadniť najmä rizikové faktory súvisiace s transakciami svojich klientov. Napokon tieto ustanovenia spresňujú, že každú zložitú a neobvykle veľkú transakciu a každý neobvyklý typ transakcií, ktorý nemá žiadny zrejmý hospodársky alebo zákonný účel, možno považovať za transakciu zahŕňajúcu potenciálne vysoké riziko.
Okolnosť, že zákazník povinného subjektu uskutočňuje transakcie zahŕňajúce vzťahy s treťou krajinou, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, tak možno v súlade so smernicou 2015/849 považovať za faktor naznačujúci potenciálne vyššie geografické riziko. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či lotyšský právny poriadok stanovuje takýto rizikový faktor, a ak áno, či Rodl & Partner mala túto okolnosť zohľadniť pri svojom hodnotení rizík spojených so spoločnosťou RBA Consulting.
V dôsledku toho vzhľadom na mieru voľnej úvahy, ktorú smernica 2015/849 priznáva členským štátom, právna forma MVO, existencia prepojenia medzi klientom povinného subjektu a Ruskou federáciou alebo obchodné transakcie, ktoré tento klient uskutočňuje s obchodným partnerom prepojeným s touto treťou krajinou, môžu prípadne predstavovať, pri dodržaní obmedzení práva Únie pripomenutých v bode 49 tohto rozsudku, a najmä zásad proporcionality a zákazu diskriminácie, faktory naznačujúce potenciálne vyššie riziko.
Ako však uviedol generálny advokát v bode 86 svojich návrhov, samotná skutočnosť, že zamestnanec klienta, ktorý nie je konečným príjemcom výhod a ktorý nemá v rámci klienta funkciu, ktorá mu umožňuje vykonávať činnosti potenciálne súvisiace s praním špinavých peňazí, má štátnu príslušnosť tretej krajiny s vysokým rizikom korupcie, sa nezdá byť charakteristickým znakom situácie s potenciálne vyšším rizikom prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu.
Rovnako zásada proporcionality vyžaduje, aby len obchodné transakcie určitého významu alebo zložitosti alebo obchodné transakcie, ktoré sú nezvyčajné, uzavreté klientom povinného subjektu s obchodným partnerom usadeným v tretej krajine, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, mohli byť považované za faktory naznačujúce potenciálne vyššie geografické riziko, ktoré musia povinné subjekty zohľadniť v rámci svojho posúdenia rizík, ktoré treba vykonať vo vzťahu ku klientovi.
Za týchto okolností článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 v spojení s jej článkom 5 a prílohou III nebráni tomu, aby členský štát určil ďalšie potenciálne vyššie rizikové faktory, ktoré musia povinné subjekty zohľadniť pri posudzovaní rizika vo vzťahu ku klientovi, pričom tieto faktory sa môžu týkať právnej formy klienta, akou je napríklad právna forma MVO, s prihliadnutím na zásadu úplného dodržiavania základných práv uvedenú v odôvodnení 43 smernice 2015/849, alebo na prepojenie klienta alebo jeho obchodného partnera s treťou krajinou s vysokým rizikom korupcie za predpokladu, že tieto faktory sú stanovené v právnom poriadku tohto členského štátu, boli primerane zverejnené a sú v súlade s právom Únie, a najmä so zásadami proporcionality a zákazu diskriminácie.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú a tretiu otázku odpovedať tak, že článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2015/849 v spojení s článkom 5 a prílohou III bodom 3 písm. b) tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že neukladá povinnému subjektu, aby automaticky pripísal klientovi vysokú úroveň rizika a v dôsledku toho prijal opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu k tomuto klientovi len z toho dôvodu, že tento klient je MVO, že jeden zo zamestnancov tohto klienta je štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie, alebo že obchodný partner tohto istého klienta, avšak nie samotný klient, je prepojený s takouto treťou krajinou. Členský štát však môže vo vnútroštátnom práve identifikovať takéto okolnosti ako faktory naznačujúce potenciálne vyššie riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré musia povinné subjekty zohľadniť pri hodnotení rizika vo vzťahu k svojmu klientovi, pod podmienkou, že tieto faktory sú v súlade s právom Únie, a najmä so zásadami proporcionality a zákazu diskriminácie.
O druhej otázke
Druhá otázka bola položená pre prípad kladnej odpovede na prvú otázku. Preto vzhľadom na zápornú odpoveď na túto otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 13 ods. 1 písm. c) a d) smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že ukladá povinnému subjektu, aby pri prijímaní opatrení povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi získal od dotknutého klienta kópiu zmluvy uzavretej medzi týmto klientom a treťou osobou.
Podľa ustálenej judikatúry Súdny dvor s cieľom poskytnúť súdu, ktorý položil prejudiciálnu otázku, užitočnú odpoveď, môže vziať do úvahy aj ustanovenia práva Únie, na ktoré sa vnútroštátny súd v znení svojej otázky neodvolával (rozsudok z 24. februára 2022, Glavna direkcija Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto,
C‑262/20
,
EU:C:2022:117
, bod
a citovaná judikatúra).
Článok 11 smernice 2015/849, ktorý sa nachádza v oddiele 1, nazvanom „Všeobecné ustanovenia“ kapitoly II tejto smernice, uvádza situácie, v ktorých povinné subjekty majú povinnosť uplatňovať bežné opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi, pretože tieto situácie sa považujú za situácie predstavujúce riziko prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu (pozri analogicky rozsudok z 10. marca 2016, Safe Interenvíos,
C‑235/14
,
EU:C:2016:154
, bod
). Povinné subjekty sú teda povinné uplatniť tieto opatrenia, pokiaľ v rámci svojho hodnotenia rizík spojených s klientom identifikovali bežnú úroveň rizika.
Pokiaľ ide o samotné opatrenia povinnej starostlivosti, ktoré musia povinné subjekty vykonať, článok 13 ods. 1 uvedenej smernice uvádza niekoľko z nich vrátane posúdenia a v prípade potreby získania informácií o účele a plánovanej povahe obchodného vzťahu [písmeno c)] alebo vykonávania priebežného monitorovania obchodného vzťahu vrátane preskúmania transakcií vykonaných v priebehu trvania tohto vzťahu, aby sa zabezpečilo, že vykonávané transakcie sú v súlade s poznatkami povinného subjektu o klientovi, obchodnom a rizikovom profile vrátane, ak je to potrebné, zdroja finančných prostriedkov a zabezpečenia aktualizácie dokumentov, údajov alebo informácií, ktoré majú k dispozícii [písmeno d)].
Okrem toho v súlade so smernicou 2015/849 majú tieto subjekty povinnosť dodržiavať určité požiadavky na dôkazy a dokumentáciu vo vzťahu k príslušným vnútroštátnym orgánom, pokiaľ ide tak o hodnotenie rizík, ktoré uskutočňujú vo vzťahu k svojim klientom, ako aj o primeranosť opatrení povinnej starostlivosti uplatňovaných voči týmto klientom vo vzťahu k zistenému riziku.
V prvom rade totiž článok 8 ods. 2 smernice 2015/849 spresňuje, že hodnotenia rizík, ktoré musia vykonať povinné subjekty, musia byť zaznamenané, aktualizované a sprístupnené príslušným orgánom a dotknutým samoregulačným orgánom. V tejto súvislosti odôvodnenie 22 tejto smernice uvádza, že pre členské štáty a povinné subjekty nie je prístup založený na hodnotení rizík neprimerane liberálnou možnosťou, ale zahŕňa využívanie rozhodovania sa na základe dôkazov s cieľom účinnejšie sa zamerať na riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktorým čelí Únia a subjekty, ktoré v nej fungujú.
Ďalej článok 13 ods. 4 smernice 2015/849 stanovuje, že povinné subjekty musia byť schopné preukázať príslušným orgánom alebo samoregulačným orgánom, že so zreteľom na zistené riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu sú dané opatrenia vhodné.
Napokon článok 40 ods. 1 prvý pododsek písm. a) tejto smernice, ktorý sa nachádza v kapitole V tejto smernice, nazvanej „Ochrana údajov, vedenie záznamov a štatistické údaje“, ukladá povinným subjektom povinnosť uchovávať kópiu dokumentov a informácií, ktoré sú potrebné na splnenie požiadaviek týkajúcich sa povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi stanovených v kapitole II uvedenej smernice po dobu piatich rokov od ukončenia obchodného vzťahu s klientom.
Z ustanovení citovaných v bodoch 71 a 72 tohto rozsudku vyplýva, že ak v rámci hodnotenia rizík povinný subjekt identifikuje potenciálne vyššie riziko z dôvodu zložitej a neobvykle veľkej transakcie alebo transakcie, ktorá nemá zrejmý hospodársky alebo zákonný účel, ktorú jeho klient uzavrel s obchodným partnerom prepojeným s treťou krajinou predstavujúcou vysoké riziko korupcie, prináleží tomuto subjektu, aby pri kontrole vykonanej príslušným vnútroštátnym orgánom poskytol tomuto orgánu príslušnú dokumentáciu preukazujúcu, že vykonal analýzu tejto transakcie a náležite ju zohľadnil pri vyvodzovaní záverov o úrovni rizika, ktoré tento klient predstavuje.
Ako však uviedol generálny advokát v bode 107 svojich návrhov, ustanovenia citované v bodoch 71 až 73 tohto rozsudku nespresňujú spôsoby, akými môžu povinné subjekty splniť požiadavky týkajúce sa dôkazov a dokumentácie voči príslušným vnútroštátnym orgánom. Tieto pravidlá teda patria do pôsobnosti vnútroštátneho práva pod podmienkou dodržania práva Únie a najmä dodržiavania zásady proporcionality, obchodného tajomstva a ochrany osobných údajov.
Ako uviedla Komisia vo svojich písomných pripomienkach, povinnosť dôkazov a dokumentácie uložená povinným subjektom nevyhnutne nezahŕňa fyzické predloženie kópie zmluvy, ak existujú iné vhodné dôkazy, ako je predloženie hodnotiacich správ k zmluve, ktoré obsahujú informácie potrebné na posúdenie rizika súvisiaceho s transakciou a s dotknutým obchodným vzťahom.
V prejednávanej veci, ako bolo uvedené v bode 21 tohto rozsudku, Rodl & Partner nepredložila VID kópiu zmluvy uzatvorenej medzi spoločnosťou RBA Consulting a treťou spoločnosťou, ktorej väčšinovým vlastníkom bola spoločnosť so sídlom v Ruskej federácii, pričom povinný subjekt iba vysvetlil, že mal možnosť vidieť originál tejto zmluvy v priestoroch spoločnosti RBA Consulting. Okrem toho zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že Rodl & Partner preukázala alebo tvrdila, že poskytla VID vhodné dôkazy týkajúce sa hodnotenia rizík spojených s týmto obchodným vzťahom a s transakciami uzavretými v rámci tohto vzťahu, alebo opatrení povinnej starostlivosti prijatých v tejto súvislosti.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 13 ods. 1 písm. c) a d) smernice 2015/849 v spojení s článkom 8 ods. 2, článkom 13 ods. 4 a článkom 40 ods. 1 prvým pododsekom písm. a) tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že neukladá povinnému subjektu, aby pri prijímaní opatrení povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi získal od dotknutého klienta kópiu zmluvy uzavretej medzi týmto klientom a treťou osobou za predpokladu, že tento subjekt môže príslušnému vnútroštátnemu orgánu na jednej strane poskytnúť iné vhodné dokumenty preukazujúce, že vykonal analýzu transakcie a obchodného vzťahu uzavretého medzi týmto klientom a touto treťou osobou, a na druhej strane, že túto analýzu náležite zohľadnil s cieľom prijať potrebné opatrenia náležitej starostlivosti vzhľadom na zistené riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
O piatej otázke
Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 14 ods. 5 smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že povinný subjekt musí uplatniť opatrenia povinnej starostlivosti voči existujúcim klientom, a to aj vtedy, ak nebolo možné identifikovať žiadnu zmenu situácie tohto klienta a lehota stanovená vnútroštátnym právom na vykonanie nového hodnotenia rizika ešte neuplynula. Okrem toho sa tento súd pýta, či sa táto povinnosť vzťahuje len na klientov, ktorí predstavujú vysoké riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
V prípade kladnej odpovede na tieto otázky sa vnútroštátny súd pýta, či je takýto výklad v súlade so zásadou proporcionality.
Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie nutné vziať do úvahy nielen jeho doslovné znenie, ale aj vzájomný kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou [rozsudok z 2. septembra 2021, LG a MH (Samopranie),
C‑790/19
,
EU:C:2021:661
, bod
, ako aj citovaná judikatúra].
Pokiaľ ide o znenie článku 14 ods. 5 smernice 2015/849, toto ustanovenie vyžaduje, aby povinné subjekty uplatňovali opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi nielen na všetkých nových klientov, ale, ak je to vhodné, aj na existujúcich klientov na základe hodnotenia rizík, a to najmä keď sa u klienta zmenia relevantné prvky jeho situácie.
Zo samotného znenia tohto ustanovenia teda vyplýva, že povinné subjekty musia na základe prístupu založeného na hodnotení rizík uplatňovať opatrenia povinnej starostlivosti nielen voči svojim novým klientom, ale vo vhodnom čase aj voči svojim existujúcim klientom. Uvedené ustanovenie spresňuje, že jedným z týchto vhodných možných momentov je moment, keď sa menia relevantné prvky situácie dotknutého klienta. Okrem toho to isté ustanovenie neobmedzuje túto povinnosť prislúchajúcu povinným subjektom iba na klientov, ktorým bola priznaná vysoká úroveň rizika.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 8 ods. 2 smernice 2015/849 musia povinné subjekty najmä aktualizovať hodnotenie rizík prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktorým sú vystavené.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 14 ods. 5 smernice 2015/849 v spojení s článkom 8 ods. 2 tejto smernice ukladá povinnému subjektu povinnosť prijať na základe aktuálneho hodnotenia rizika vo vzťahu k existujúcemu klientovi opatrenia povinnej starostlivosti, prípadne zvýšenej povinnej starostlivosti, ak sa to zdá byť vhodné, najmä v prípade zmeny relevantných prvkov situácie tohto klienta.
Takýto výklad je potvrdený všeobecnou štruktúrou, do ktorej patrí článok 14 ods. 5 smernice 2015/849.
V tejto súvislosti sa toto ustanovenie nachádza v oddiele 1, nazvanom „Všeobecné ustanovenia“, kapitoly II tejto smernice týkajúcej sa povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi. Z toho vyplýva, že povinnosť prináležiaca povinným subjektom v súlade s uvedeným ustanovením sa uplatňuje na všetkých klientov bez ohľadu na úroveň rizika, ktoré im bolo priradené.
Navyše zo znenia článku 13 ods. 1 písm. d) smernice 2015/849 vyplýva, že povinné subjekty musia vykonávať priebežné monitorovanie svojich klientov, ako aj transakcií, ktoré títo klienti uzavreli. Z toho vyplýva, ako uviedol generálny advokát v bode 119 svojich návrhov, že ak má povinný subjekt vedomosť o relevantných skutočnostiach týkajúcich sa jedného z jeho existujúcich klientov, akými sú obchodné transakcie, ktoré môžu ovplyvniť hodnotenie rizika vykonaného vo vzťahu k tomuto klientovi, je povinný zohľadniť tieto skutočnosti a ak sa to zdá vhodné, prehodnotiť analýzu rizika a prípadne úroveň opatrení povinnej starostlivosti uplatňovaných voči tomuto klientovi.
Napokon výklad článku 14 ods. 5 smernice 2015/849, ako je uvedený v bode 85 tohto rozsudku, zabezpečuje dosiahnutie hlavného cieľa tejto smernice, ktorým je, ako bolo pripomenuté v bode 33 tohto rozsudku, predchádzanie využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
V prejednávanej veci prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či transakcie uzavreté medzi spoločnosťou RBA Consulting a spoločnosťou, ktorej väčšinovým vlastníkom je spoločnosť usadená v Ruskej federácii, o ktorých je nesporné, že Rodl & Partner o nich vedela, predstavovali podľa článku 14 ods. 5 smernice 2015/849 relevantné skutočnosti, na základe ktorých bolo na základe prístupu založeného na hodnotení rizík vhodné prijať opatrenia povinnej starostlivosti voči spoločnosti RBA Consulting bez ohľadu na to, že lehota stanovená vnútroštátnym právom na vykonanie nového hodnotenia rizika tohto klienta ešte neuplynula.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na piatu otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 5 smernice 2015/849 v spojení s jej článkom 8 ods. 2 sa má vykladať v tom zmysle, že povinné subjekty majú na základe aktuálneho hodnotenia rizík vo vzťahu k existujúcemu klientovi povinnosť prijať opatrenia povinnej starostlivosti, prípadne zvýšenej povinnej starostlivosti, ak sa to zdá byť vhodné, najmä v prípade zmeny relevantných prvkov situácie tohto klienta, a to bez ohľadu na to, že maximálna lehota stanovená vnútroštátnym právom na vykonanie nového hodnotenia rizika tohto klienta ešte neuplynula. Táto povinnosť sa nevzťahuje len na klientov, ktorí predstavujú vysoké riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
Vzhľadom na vyššie uvedené nie je potrebné skúmať subsidiárnu otázku položenú vnútroštátnym súdom v rámci tejto piatej otázky, ktorá je uvedená v bode 80 tohto rozsudku.
O šiestej otázke
Svojou šiestou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 60 ods. 1 a 2 smernice 2015/849 vykladať v tom zmysle, že pri zverejnení rozhodnutia o uložení sankcie prijatého z dôvodu porušenia vnútroštátnych právnych predpisov preberajúcich túto smernicu je príslušný vnútroštátny orgán povinný ubezpečiť sa, že zverejnené informácie sú v súlade s informáciami obsiahnutými v tomto rozhodnutí.
Lotyšská vláda sa domnieva, že táto otázka je neprípustná.
V prvom rade je totiž uvedená otázka hypotetická, keďže článok 60 ods. 1 smernice 2015/849, ktorého výklad požaduje vnútroštátny súd, sa týka situácie, keď je zverejnené rozhodnutie, proti ktorému nebolo podané žiadne odvolanie, a nie situácie, keď je zverejnené rozhodnutie, proti ktorému bolo podané odvolanie, ako je to v prejednávanej veci, pričom na túto druhú situáciu sa uplatňuje článok 60 ods. 2 uvedenej smernice.
V druhom rade vnútroštátny súd nekonštatoval žiadnu nepresnosť v informáciách zverejnených na internetovej stránke VID, takže šiesta prejudiciálna otázka nemá žiadnu súvislosť so skutkovými okolnosťami alebo s predmetom konania vo veci samej, a teda nezodpovedá objektívnej potrebe vyriešiť spor vo veci samej.
V tejto súvislosti na jednej strane z uznesenia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Lotyšská republika prebrala do vnútroštátneho práva článok 60 ods. 2 smernice 2015/849, a preto povoľuje zverejnenie rozhodnutí, ktoré sú predmetom odvolania. Toto ustanovenie pritom tým, že stanovuje, že príslušné orgány na svojej oficiálnej internetovej stránke zverejnia „tiež“ informáciu, že proti predmetnému rozhodnutiu bolo podané odvolanie, spresňuje, že tieto orgány musia zverejniť túto informáciu nad rámec informácií uvedených v článku 60 ods. 1, pričom tento posledný uvedený odsek stanovuje, že „zverejnenie zahŕňa aspoň informácie o type a povahe porušenia, ako aj o totožnosti zodpovednej osoby“. Z toho vyplýva, že samotná skutočnosť, že sa Súdnemu dvoru kladie otázka týkajúca sa výkladu tak odseku 1, ako aj odseku 2 uvedeného článku 60, ktoré vzhľadom na znenie tohto odseku 2 spolu súvisia, neznamená, že šiesta otázka je hypotetická.
Na druhej strane sa vnútroštátny súd domnieva, že v čase prijatia uznesenia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania rozhodnutie o uložení sankcie prijaté vo vzťahu k spoločnosti Rodl & Partner, ktoré bolo zverejnené na internetovej stránke VID, stále obsahovalo nepresnosti.
Z vyššie uvedených skutočností vyplýva, že šiesta otázka je prípustná.
Pokiaľ ide o zverejnenie rozhodnutí, proti ktorým bolo podané odvolanie, pokiaľ ide o ich obsah, treba uviesť, že v súlade so znením odsekov 1 a 2 článku 60 smernice 2015/849, ktoré boli v podstate pripomenuté v bode 97 tohto rozsudku, sa na internetovej stránke príslušného vnútroštátneho orgánu zverejňujú len informácie obsiahnuté v týchto rozhodnutiach. Zo zverejnenia sú preto vylúčené informácie, ktoré nie sú v súlade s informáciami obsiahnutými v uvedených rozhodnutiach.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na šiestu otázku odpovedať tak, že článok 60 ods. 1 a 2 smernice 2015/849 sa má vykladať v tom zmysle, že pri zverejnení rozhodnutia o uložení sankcie prijatého z dôvodu porušenia vnútroštátnych právnych predpisov preberajúcich túto smernicu je príslušný vnútroštátny orgán povinný ubezpečiť sa, že zverejnené informácie sú v súlade s informáciami obsiahnutými v tomto rozhodnutí.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 18 ods. 1 a 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 z 20. mája 2015 o predchádzaní využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES a smernica Komisie 2006/70/ES, v spojení s článkom 5 a prílohou III bodom 3 písm. b) tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nevyžaduje, aby povinný subjekt automaticky pripísal klientovi vysokú úroveň rizika a v dôsledku toho prijal opatrenia zvýšenej povinnej starostlivosti vo vzťahu k tomuto klientovi len z toho dôvodu, že tento klient je MVO, že jeden zo zamestnancov tohto klienta je štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorá predstavuje vysoké riziko korupcie alebo že obchodný partner tohto istého klienta, avšak nie samotný klient, je prepojený s takouto treťou krajinou. Členský štát však môže vo vnútroštátnom práve identifikovať takéto okolnosti ako faktory naznačujúce potenciálne vyššie riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré musia povinné subjekty zohľadniť pri hodnotení rizika vo vzťahu k svojmu klientovi, pod podmienkou, že tieto faktory sú v súlade s právom Únie, a najmä so zásadami proporcionality a zákazu diskriminácie.

2.
Článok 13 ods. 1 písm. c) a d) smernice 2015/849 v spojení s článkom 8 ods. 2, článkom 13 ods. 4 a článkom 40 ods. 1 prvým pododsekom písm. a) tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
neukladá povinnému subjektu, aby pri prijímaní opatrení povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi získal od dotknutého klienta kópiu zmluvy uzavretej medzi týmto klientom a treťou osobou za predpokladu, že tento subjekt môže príslušnému vnútroštátnemu orgánu na jednej strane poskytnúť iné vhodné dokumenty preukazujúce, že vykonal analýzu transakcie a obchodného vzťahu uzavretého medzi týmto klientom a touto treťou osobou, a na druhej strane, že túto analýzu náležite zohľadnil s cieľom prijať potrebné opatrenia náležitej starostlivosti vzhľadom na zistené riziká prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.

3.
Článok 14 ods. 5 smernice 2015/849 v spojení s jej článkom 8 ods. 2.
sa má vykladať v tom zmysle, že:
povinné subjekty majú na základe aktuálneho hodnotenia rizík vo vzťahu k existujúcemu klientovi povinnosť prijať opatrenia povinnej starostlivosti, prípadne zvýšenej povinnej starostlivosti, ak sa to zdá byť vhodné, najmä v prípade zmeny relevantných prvkov situácie tohto klienta, a to bez ohľadu na to, že maximálna lehota stanovená vnútroštátnym právom na vykonanie nového hodnotenia rizika tohto klienta ešte neuplynula. Táto povinnosť sa nevzťahuje len na klientov, ktorí predstavujú vysoké riziko prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.

4.
Článok 60 ods. 1 a 2 smernice 2015/849
sa má vykladať v tom zmysle, že:
pri zverejnení rozhodnutia o uložení sankcie prijatého z dôvodu porušenia vnútroštátnych právnych predpisov preberajúcich túto smernicu je príslušný vnútroštátny orgán povinný ubezpečiť sa, že zverejnené informácie sú v súlade s informáciami obsiahnutými v tomto rozhodnutí.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: lotyština.