CELEX: 62016TJ0151
Subsidijos
OLAF tyrimas
Pažeidimų konstatavimas
Komisijos sprendimas skirti administracinę sankciją
Draudimas dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir finansinių subsidijų iš Sąjungos bendrojo biudžeto neteikimas 18 mėnesių laikotarpiu
Įtraukimas į greito aptikimo ir draudimo dalyvauti sistemos duomenų bazę
Įvairių finansinio reglamento redakcijų taikymas laiko atžvilgiu
Esminiai formos reikalavimai
Švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymas atgaline data

Ginčo aplinkybės
2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (
OL L 298, 2012, p. 1
; toliau – Finansinis reglamentas) iš dalies buvo pakeistas, be kita ko, 2015 m. spalio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) 2015/1929 (
OL L 286, 2015, p. 1
), taikomu nuo 2016 m. sausio 1 d. Kadangi šioje byloje keliamas klausimas, kuri Finansinio reglamento redakcija taikytina šios bylos aplinkybėms, prireikus taip pat bus daroma nuoroda į Finansinio reglamento redakciją, taikomą faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, kai bus kalbama apie 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248
, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t. p. 74) redakciją, taikytiną 2008 m. lapkričio mėn. ir 2009 m. vasario mėn. 2012 m. spalio 29 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 1268/2012 dėl Reglamento Nr. 966/2012 taikymo taisyklių (
OL L 362
, 2012, p. 1) nuo 2016 m. sausio 1 d. taip pat buvo iš dalies pakeistas 2015 m. spalio 30 d. Komisijos deleguotuoju reglamentu (ES) 2015/2462 (
OL L 342
, 2015, p. 7), nors faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu buvo taikomas 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatantis išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles (
OL L 357
, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145) (toliau kiekvienas iš šių reglamentų vadinamas Įgyvendinimo reglamentu).
Ieškovė NC – tai pelno nesiekianti asociacija, vykdanti, be kita ko, humanitarinę veiklą ir tvarią plėtrą. 2007 m. pagal su Europos Bendrijų Komisija sudarytą sutartį dėl išorinių Europos bendrijos veiksmų ji gavo kelių šimtų tūkstančių eurų subsidiją aplinkos apsaugos valdymo projektui trečiojoje šalyje.
2012 m. Europos Sąjungos Audito Rūmai ieškovės būstinėje atliko patikrinimus, susijusius su šio sprendimo 2 punkte minėta sutartimi. Jie nustatė du įrangos pirkimo atvejus, susijusius su automobiliu ir technine įranga, kurie kėlė abejonių dėl to, ar iš tikrųjų buvo laikomasi varžymosi procedūrų atliekant šiuos pirkimus atitinkamai 2008 m. lapkričio mėn. ir 2009 m. vasario mėn. Todėl Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) pradėjo tyrimą, per kurį nustatė, kad ieškovė negalėjo pateikti dokumentų, kuriais ji įvairių tiekėjų buvo prašiusi pateikti pasiūlymus, ir kad tam tikri konkurso dalyviai buvo susiję su vieninteliu abu konkursus laimėjusiu tiekėju. Anot OLAF, remiantis faktais galima daryti prielaidą, kad pati ieškovė viską suorganizavo taip, kad tai būtų naudinga minėtam tiekėjui. Ieškovė atsakė OLAF, tačiau 2014 m. rugpjūčio mėn. baigdama tyrimą ši tarnyba jai nurodė, kad rekomenduos Komisijai įtraukti ją į išankstinio perspėjimo sistemą, numatytą 2008 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendime 2008/969/EB, Euratomas dėl išankstinio perspėjimo sistemos, skirtos Komisijos leidimus duodantiems pareigūnams ir vykdomosioms įstaigoms (
OL L 344, 2008, p. 125
).
2015 m. rugpjūčio 31 d. raštu, parengtu pagal Finansinio reglamento 131 straipsnio 5 dalį, aiškinamą kartu su to reglamento 109 straipsnio 1 dalimi, ir Įgyvendinimo reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 145 straipsnį, pagal kuriuos kompetentingas leidimus duodantis pareigūnas, suteikęs galimybę atitinkamiems asmenims pateikti savo pastabas, subsidijų gavėjams gali skirti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas administracines ir finansines sankcijas, kurios skiriamos, be kita ko, jei šie akivaizdžiai nevykdo savo įsipareigojimų, Komisija informavo ieškovę apie tai, kad planuoja dvejus metus uždrausti jai dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti jai finansinių subsidijų iš Europos Sąjungos biudžeto. Įgyvendinimo reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 145 straipsnyje, be kita ko, numatyta, kad drausti dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti subsidijų, finansuojamų iš Sąjungos biudžeto, galima iki 5 metų, skaičiuojant nuo pažeidimo konstatavimo dienos, ar net iki 10 metų, jei pažeidimas padarytas pakartotinai. Komisija pridūrė, kad tuo atveju, jei ši sankcija būtų paskirta, ji būtų įtraukta į centrinę duomenų bazę, susijusią su draudimais, paminėtą Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 108 straipsnyje, taip pat į išankstinio perspėjimo sistemą, remiantis perspėjimu apie draudimą, numatytu 2014 m. lapkričio 13 d. Komisijos sprendimo 2014/792/ES dėl Komisijos leidimus suteikiančių pareigūnų ir vykdomųjų įstaigų naudosimos išankstinio perspėjimo sistemos (
OL L 329
, 2014, p. 68), kuris pakeitė iki tol galiojusį sprendimą dėl išankstinio perspėjimo sistemos ir kuris pats buvo pakeistas Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 105a straipsnio 1 dalies a punkto ir 108 straipsnio 2–4 dalių nuostatomis, susijusiomis su „iš anksto nustatyta rizika, keliančia grėsmę Sąjungos finansiniams interesams“, 12 straipsnyje. Pažymėtina, kad savo rašte Komisija taip pat pateikė nuorodą į reikšmingas Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento, taikytinų faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, nuostatas. Šių reglamentų nuostatos, kurias Komisija paminėjo savo rašte, iš esmės identiškos nuostatoms, paminėtoms šio punkto pradžioje.
Per rungimosi procedūrą, numatytą pirma nurodytose nuostatose, Komisija paprašė ieškovės pateikti pastabas per 30 dienų nuo jos rašto gavimo.
Šiame 2015 m. rugpjūčio 31 d. rašte Komisija pateikė faktų santrauką, išdėstė tam tikras aplinkybes, kuriomis remdamasi padarė išvadą, kad pasiūlymai dėl dviejų nagrinėjamų pirkimų buvo nesąžiningi, pabrėžė, kad neatitinka konkurso dėl automobilio tiekimo dalyvių tapatybė, atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovė pateikė veiklos ataskaitoje, skirtoje Sąjungos delegacijos trečiojoje šalyje, su kuria susijęs projektas, vadovui, ir tai, ką per patikrinimus nustatė OLAF, ir pabrėžė, kad visose ieškovės pateiktose ataskaitose nepaminėtas techninės įrangos pirkimas ir kad ieškovė negalėjo Audito Rūmams pateikti kvietimų teikti pasiūlymus, kurie turėjo būti nusiųsti konkurso dalyviams, kopijų. Tuo remdamasi Komisija padarė išvadą, kad ieškovė sukčiavo, kai surengė fiktyvų varžymąsi, siekdama sudaryti palankias sąlygas nagrinėjamos abiejų tipų įrangos tiekėjui. Toliau pateiktoje teisinėje analizėje Komisija pažeidimais pripažino ne tik manipuliavimą dviem varžymosi procedūromis, bet ir tai, kad buvo pateiktos realybės neatspindinčios ataskaitos, taip pat buvo nesilaikoma sutartyje nurodytų pirkimo principų ir su dokumentais susijusių pareigų. Apskritai ji manė, kad subsidijuojamo projekto ieškovė nevykdė rimtai, veiksmingai, skaidriai ir rūpestingai, kaip reikalaujama pagal gerąją sektoriaus praktiką ir sutartį. Kiek tai susiję su numatoma sankcija, priminusi bendruosius kriterijus, kuriuos ji turi taikyti, Komisija padarė išvadą, kad nustatyti pažeidimai yra labai sunkūs ir kad tai ne pirmas kartas, kai ieškovė pateikia sufalsifikuotus arba realybės neatspindinčius dokumentus. Šiuo aspektu Komisija nurodo kelis būdus, kuriais ieškovė didino savo išlaidas, palyginti su išlaidomis pagal įvairias sutartis, įskaitant nagrinėjamą šioje byloje, ir kuriuos atskleidė OLAF ar kitos tarnybos. Dėl šios priežasties ieškovė turi grąžinti daugiau kaip 200000 EUR netinkamai gautų subsidijų.
Atsakydama 2015 m. spalio 5 d. raštu ieškovė pateikė savo pastabas per Komisijos nustatytą terminą. Ji, be kita ko, nurodė, kad jai taikomas draudimas yra neproporcingas. Šiuo aspektu, pirma, ji tvirtino, kad faktinės aplinkybės iš tikrųjų neatitinka sunkių pažeidimų, kuriais ji kaltinama. Ji nesutiko su tuo, kad dėl Komisijos nustatytų aplinkybių galėjo būti padaryta išvada, jog ji organizavo fiktyvų varžymąsi. Iš esmės ji pripažino, jog atlikdama kontrolę ir rengdama ataskaitas buvo nepakankamai griežta, ir pabrėžė, kad už projektą atsakingas asmuo buvo atleistas iš darbo ir kad vidinės jos procedūros buvo pakeistos, tačiau nesutiko su tuo, jog ji sąmoningai sukčiavo, pateikdama argumentų dėl įvairių Komisijos nurodytų aplinkybių. Antra, ji teigė, kad dėl faktinių aplinkybių, apie kurias kalbama, nebuvo pakenkta Sąjungos finansiniams interesams ar įvaizdžiui. Atliekant nagrinėjamus pirkimus buvo sumokėta rinkos kaina ir atitinkama suma buvo grąžinta Sąjungai. Trečia, ji nurodė, kad reikia atsižvelgti į praėjusį laiko tarpą, juo labiau kad nuo faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo 2008 ir 2009 m. ji jau buvo griežtai nubausta už kitus pažeidimus. Ketvirta, ieškovė nesutinka su tuo, kad pažeidimai padaryti pakartotinai. Iš tikrųjų kiti Komisijos paminėti veiksmai nebuvo ankstesni už nagrinėjamus šioje byloje, o buvo atliekami tuo pačiu metu, ir tai susiję su tuo pačiu vidinės kontrolės trūkumu. Penkta, pažeidimai nebuvo daromi sąmoningai. Šešta, nustačius pažeidimus nuo šiol taikomos vidaus procedūros ir griežti kontrolės mechanizmai, kuriais siekiama užtikrinti principų, kurių reikia paisyti, laikymąsi, ir, beje, ieškovė visapusiškai bendradarbiavo su Sąjungos institucijų tarnybomis šioms atliekant tyrimus. Septinta, ieškovė tvirtino, kad pirma nurodyta didelė nuobauda, kuri jai jau buvo skirta, buvo tai, kad žiniasklaidoje paskelbta apie ankstesnius OLAF tyrimus jos atžvilgiu. Todėl Komisijos numatomas dvejų metų draudimas ir įtraukimas į Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 108 straipsnyje numatytą centrinę duomenų bazę, susijusią su draudimais, ir į išankstinio perspėjimo sistemą, suduotų jai žlugdantį smūgį, nesant sąsajos su faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias kalbama.
2016 m. sausio 28 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo skirta administracinė sankcija uždrausti ieškovei dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti jai subsidijų iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto 18 mėnesių laikotarpiu ir kuriuo ji atitinkamai įtraukta į Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 108 straipsnio 1 dalyje numatytą greito aptikimo ir draudimo dalyvauti sistemos duomenų bazę (toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčijamame sprendime pakartojama faktinių aplinkybių santrauka, pateikta 2015 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos rašte, apibendrintame šio sprendimo 6 punkte. Jame priminta, kad šiuo raštu buvo pradėta rungimosi procedūra pagal Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 109 straipsnio 1 dalį. Jame patikslinamas sankcijos teisinis pagrindas nurodant Finansinio reglamento ir jo Įgyvendinimo reglamento nuostatas, taikytinas faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu (žr. šio sprendimo 4 punktą). Šiuo aspektu išnašoje Komisija nurodo:
„Remiantis teisės normų galiojimo bėgant laikui principu ir šiuo klausimu suformuota jurisprudencija, reikia priminti, kad turi būti taikomos tos procesinės normos, kurios galiojo priimant sprendimą, o materialinės teisės normos iš principo netaikomos iki jų įsigaliojimo buvusioms situacijoms <...> Todėl šiuo atveju turi būti taikomos tos materialinės teisės normos, kurios galiojo faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu. Rungimosi procedūra buvo užbaigta pagal taisykles, taikytinas iki 2015 m. gruodžio 31 d.“
Ginčijamame sprendime toliau nurodomi du atskleisti pažeidimai, t. y. manipuliavimas dviem varžymosi procedūromis ir realybės neatitinkančių ataskaitų pateikimas. Jame taip pat primenama numatyta dvejų metų draudimo dalyvauti sankcija, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad realybės neatitinkanti informacija pateikiama pakartotinai.
Tolesnėje ginčijamo sprendimo dalyje pateiktoje teisinėje analizėje Komisija šio sprendimo 10 punkte minėtus du pažeidimus kvalifikavo kaip ieškovės įvykdytą sunkų savo sutartinių įsipareigojimų pažeidimą, kaip tai suprantama pagal reikšmingas Finansinio reglamento nuostatas, taikytinas faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, būtent Reglamento Nr. 1605/2002 96 straipsnio 1 dalies b punktą ir 114 straipsnio 4 dalį, kurie identiški atitinkamai Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 109 straipsnio 1 dalies b punktui ir 131 straipsnio 5 daliai. Komisija nesutinka su argumentais, kuriais ieškovė ginčija organizavusi fiktyvų rungimąsi. Ji taip pat atmeta kitus ieškovės argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad ji nepažeidė tam tikrų sutartyje išdėstytų principų ar kad sutartis buvo vykdoma tinkamai. Be to, ji pabrėžia, jog ieškovė neginčija, kad ataskaitose, kurias ji turėjo pateikti, yra klaidų ir nenuoseklumų ar kad jose nenurodyta tam tikros informacijos.
Dėl sankcijos Komisija teigia, kad remiantis reikšmingomis Įgyvendinimo reglamento nuostatomis, taikytinomis faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, siekdama nustatyti draudimo dalyvauti trukmę ir nepažeisti proporcingumo principo, ji visų pirma turi atsižvelgti į pažeidimų sunkumą, be kita ko, į jų poveikį Sąjungos finansiniams interesams ir įvaizdžiui, laiko tarpą, praėjusį nuo atitinkamų faktinių aplinkybių susiklostymo, pažeidimų trukmę ir pasikartojimą, atitinkamo subjekto tyčią ar aplaidumo lygį ir į priemones, kurių šis subjektas ėmėsi situacijai ištaisyti. Šiuo atveju pabrėžusi pažeidimų sunkumą Komisija pažymėjo, kad realybės neatitinkančius dokumentus ieškovė pateikė pakartotinai. Šiuo aspektu Komisija nurodo 2015 m. rugpjūčio 31 d. rašte paminėtus būdus, kuriais ieškovė didino savo išlaidas, palyginti su išlaidomis pagal įvairias sutartis, ir kuriuos atskleidė OLAF ar kitos tarnybos. Į siekiant išvengti sankcijos ieškovės pateiktus įvairius argumentus Komisija, be kita ko, atsako, kad negalima paneigti Sąjungai padarytos finansinės žalos, nes jei rungimosi procedūros būtų vykdytos sąžiningai, pirkimo kaina būtų galėjusi būti mažesnė, kad Sąjungos įvaizdžiui neabejotinai turi įtakos netinkamas subsidijų, skirtų skatinti bendradarbiavimui dėl trečiųjų šalių vystymosi, naudojimas, kad laiko tarpą, praėjusį nuo faktinių aplinkybių susiklostymo, lemia tai, jog šios aplinkybės Audito Rūmų buvo nustatytos tik 2012 m., kad taikytinose reikšmingose Įgyvendinimo reglamento nuostatose vartojama pažeidimų pasikartojimo sąvoka nereiškia, jog administracinė sankcija yra ankstesnė už kai kuriuos iš jų, ar netgi to, kad jie buvo padaryti paeiliui, o apima atvejus, kai pažeidimai nėra atskiri, bet priklauso panašių pažeidimų visumai, rodančiai padėties sunkumą, kad šiuo atveju ieškovė vis dėlto jau anksčiau buvo pateikusi klaidingos informacijos, siekdama padidinti savo išlaidas, ir kad, priešingai, nei ji teigia, šioje byloje nagrinėjimas manipuliavimas buvo atliekamas sąmoningai ir nebuvo kontrolės mechanizmo, kuris leistų to išvengti. Be to, Komisija tvirtai ir išsamiai ginčija tai, kad ji paskelbė pranešimą žiniasklaidoje apie procedūras dėl ieškovės ir apie atitinkamus sunkumus, su kuriais galėjo susidurti ieškovė. Komisija pabrėžia, kad viešieji ištekliai (ne Sąjungos) sudarė didžiąją ieškovės biudžeto dalį ir kad nuo 2008 m. iki 2014 m. Sąjungos subsidijos sudarė daug mažesnę ieškovės lėšų dalį. Todėl, anot Komisijos, draudimo dalyvauti sankcija, priešingai, nei teigia ieškovė, nedaro jai žlugdančio poveikio. Kita vertus, atsižvelgdama į priemones, kurių ieškovė ėmėsi kontrolei ir vidinėms procedūroms pagerinti, taip pat į tai, kad už nagrinėjamą projektą atsakingas asmuo buvo atleistas iš darbo, Komisija galiausiai iki 18 mėnesių sumažino draudimo dalyvauti sankciją, taikytiną nuo pranešimo apie sprendimą skirti sankciją.
Komisija ginčijamame sprendime priduria, kad ieškovė bus įtraukta į greito aptikimo ir draudimo dalyvauti sistemos duomenų bazę iki sankcijos galiojimo laikotarpio pabaigos. Ieškovė įtraukta 2016 m. kovo 30 d.
Ginčijamas sprendimas nebuvo paskelbtas. Šiuo aspektu pažymėtina, kad Finansinio reglamento redakcijoje, taikytinoje faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, neminima galimybė paskelbti tokį sprendimą. Kita vertus, Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 109 straipsnio 3 dalyje numatyta tokio paskelbimo galimybė, tačiau tik po to, kai išnaudojamos sprendimo apskundimo priemonės. Šiuo metu, kiek tai susiję su draudimo dalyvauti sankcijomis, priimamomis tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis, Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 16 ir 17 dalyse numatyta galimybė prieš išnaudojant apskundimo priemones paskelbti informaciją apie asmenis, kuriems draudžiama dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose, jei įvykdytos tam tikros sąlygos.
2016 m. sausio 29 d., kai ieškovė dar nežinojo apie ginčijamą sprendimą, jos patarėjai parašė Komisijai. Savo laiške jie ginčijo 2015 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos rašte pavartotą žodį „sukčiavimas“, motyvuodami tuo, kad taip daroma nuoroda į tyčinius veiksmus ir kad šis žodis turi labai neigiamą reikšmę. Iš tikrųjų buvo kalbama tik apie tariamus didelius sutarties pažeidimus. Taip pat buvo pabrėžta, kad draudimo dalyvauti sankcijos viršutinė riba tokiu atveju, kaip nagrinėjamas šioje byloje, buvo sumažinta nuo penkerių iki trejų metų, kaip matyti iš Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 14 dalies c punkto. Numatoma dvejų metų sankcija dabar yra viršutinėje galimų sankcijų skalės dalyje ir bent jau turėtų būti sumažinta. Kaip pagrindinis reikalavimas buvo pateiktas prašymas visai neskirti sankcijos. Be jau nurodytų argumentų, buvo pažymėta, kad tos pačios Finansinio reglamento redakcijos 106 straipsnio 7 dalyje numatyta, jog ūkio subjektui negali būti uždrausta dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose, jeigu jis ėmėsi korekcinių priemonių, parodančių jo patikimumą. Šiuo atveju ne tik Sąjunga atgavo savo lėšas, bet ir ieškovė rimtai peržiūrėjo savo veikimo būdus. Tai, kad nagrinėjami veiksmai buvo pakartotiniai, dar kartą buvo užginčyta. Be to, buvo teigiama, kad ieškovei veikiausiai jau nuo 2014 m. vidurio
de facto
buvo uždrausta sudaryti sutartis su Sąjunga ir kad ji tai dar patikrins. Taip pat buvo klausiama, kaip Komisija planuoja į procedūrą įtraukti organizaciją, naujai numatytą Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 108 straipsnyje (toliau – 108 straipsnyje minima organizacija).
2016 m. vasario 29 d. ieškovė parašė Komisijai apgailestaudama, kad jos patarėjų raštas, kurio santrauka pateikta šio sprendimo 15 punkte, prasilenkė su ginčijamu sprendimu. Ji paprašė Komisijos neskelbti to sprendimo ir jį iš naujo peržiūrėti, atsižvelgiant į jos patarėjų pateiktus argumentus. Ji taip pat paklausė, kokių pasekmių ginčijamas sprendimas turi galiojančioms sutartims.
2016 m. kovo 1 d. Komisija atsakė ieškovės patarėjams. Ji pabrėžė, kad ginčijamas sprendimas buvo grindžiamas ne sukčiavimo konstatavimu, bet dideliais sutartinių įsipareigojimų pažeidimais, kad naujo švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo principo buvo laikomasi sumažinant draudimo dalyvauti trukmę nuo dvejų metų iki 18 mėnesių, atsižvelgiant į tai, kad buvo sumažinta viršutinė šios sankcijos riba, kaip numatyta Finansinio reglamento redakcijoje, taikytinoje nuo 2016 m. sausio 1 d., ir kad ieškovei
de facto
nebuvo uždrausta dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose iki procedūros pabaigos. Ji iš esmės pridūrė, kad procedūra, kuri lėmė ginčijamo sprendimo priėmimą, baigėsi pasibaigus rungimosi procedūrai, galiojant normoms, taikytinoms iki 2015 m. gruodžio 31 d.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė šį ieškinį pareiškė 2016 m. balandžio 12 d.
Atskiru Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu ieškovė pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 151 ir 152 straipsnius paprašė priimti sprendimą taikant pagreitintą procedūrą. 2016 m. gegužės 13 d. nutartimi Bendrasis Teismas atmetė šį prašymą.
Atskiru Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu ieškovė pagal Procedūros reglamento 66 straipsnį paprašė neatskleisti jos tapatybės ir tam tikrų duomenų visuomenei. 2016 m. birželio 14 d. nutartimi Bendrasis Teismas patenkino šį prašymą, motyvuodamas tuo, kad atsisakius neatskleisti tapatybės visuomenė sužinotų apie ieškovei skirtą sankciją ir taip jai būtų skirta papildoma paskelbimo apie sprendimą uždrausti dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose sankcija (žr. šio sprendimo 14 punktą).
Ieškinyje ieškovė Bendrojo Teismo prašė imtis proceso organizavimo priemonių, be kita ko, pareikalauti, kad Komisija pateiktų tam tikrus dokumentus ir paaiškintų įvairius faktinius aspektus.
Po to, kai 2016 m. birželio 24 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje buvo pateiktas Komisijos atsiliepimas į ieškinį, 2016 m. liepos 18 d. Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 83 straipsniu, patenkino ieškovės prašymą leisti pateikti dubliką tik dėl dviejų Komisijos pateiktų priedų ir paragino Komisiją į jį atsakyti pateikiant tripliką.
Ieškovė dubliką pateikė 2016 m. rugpjūčio 7 d., o Komisija tripliką – 2016 m. rugsėjo 28 d.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (devintoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, pateikė raštiškus klausimus šalims, kad jos į juos atsakytų per posėdį.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus per 2017 m. kovo 2 d. posėdį.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
imtis prašomų proceso organizavimo priemonių,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Ieškinyje ieškovė pateikia keturis pagrindus dėl ginčijamo sprendimo. Pirma, Komisija esą pažeidė švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principą, kai iš esmės nepaisė tam tikrų Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., nuostatų. Antra, ji esą nesilaikė esminių formos reikalavimų, kai priėmė ginčijamą sprendimą, nepaprašiusi ir negavusi 108 straipsnyje minimos organizacijos rekomendacijos, kaip numatyta tos pačios Finansinio reglamento redakcijos nuostatose, ir kai, priešingai, nei nustatyta tose nuostatose, nesutiko peržiūrėti savo sprendimo atsižvelgiant į ieškovės priimtas korekcines priemones. Trečia, ieškovė papildomai teigia, kad Komisija pažeidė Įgyvendinimo reglamento redakcijos, taikytinos faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, 133a straipsnį, kuriame apibrėžti kriterijai, pagal kuriuos Komisija turėjo nustatyti draudimo dalyvauti trukmę, kaip antai nagrinėjamą šiuo atveju, laikydamasi proporcingumo principo. Galiausiai bet kuriuo atveju esą buvo pažeisti proporcingumo ir
ne bis in idem
principai, nes iki priimant ginčijamą sprendimą ieškovei dėl tų pačių faktinių aplinkybių jau
de facto
buvo uždrausta dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir gauti Sąjungos subsidijas.
Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį ieškinio pagrindą.
Dėl pagrindo, grindžiamo esminių formos reikalavimų pažeidimu
Per posėdį ieškovė atsisakė šio pagrindo antros dalies, kurioje teigiama, kad Komisija suklydo neperžiūrėdama ginčijamo sprendimo pagal tai, kas numatyta Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 9 dalyje po to, kai gavo 2016 m. sausio 29 d. jos patarėjų raštą, apie kurį kalbama šio sprendimo 15 punkte ir kuriame pabrėžtos korekcinės priemonės, kurių buvo imtasi, kad nepasikartotų tokios faktinės aplinkybės, kokios nagrinėjamos šioje byloje. Apie tai buvo pažymėta posėdžio protokole. Todėl reikia išnagrinėti tik pirmą šio pagrindo dalį.
Ieškovė teigia, kad pati Komisija ginčijamame sprendime pažymėjo, jog turi būti laikomasi procesinių normų, taikytinų sprendimo priėmimo momentu. Kadangi ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2016 m. sausio 28 d., reikėjo laikytis procesinių normų, įtvirtintų Finansinio reglamento redakcijoje, taikytinoje nuo 2016 m. sausio 1 d., visų pirma prieš priimant minėtą sprendimą pasitarti su Finansinio reglamento 108 straipsnio 5 ir paskesnėse dalyse nurodyta organizacija.
Ieškovė iš esmės pabrėžia, kad pagal Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 105a straipsnio 2 dalies nuostatas, aiškinamas kartu su to reglamento 106 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir 131 straipsnio 4 dalimi, tuo atveju, kai didelius sutartinių įsipareigojimų pažeidimus perkančioji organizacija, OLAF ar Audito Rūmai nustato per patikrinimus, auditą ar tyrimus, atitinkamam subsidijų gavėjui gali būti uždrausta dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose tik atsižvelgiant į nustatytas faktines aplinkybes ar kitas išvadas, pateiktas 108 straipsnyje minimos organizacijos parengtoje rekomendacijoje. Kadangi Komisija pripažįsta, kad ginčijamą sprendimą priėmė be tokios rekomendacijos, ieškovė teigia, kad 108 straipsnyje minimos organizacijos dalyvavimas buvo numatytas siekiant užtikrinti ūkio subjektų teisę į gynybą, visų pirma tam, kad būtų pašalintas pusiausvyros trūkumas Komisijos ir subsidijų prašytojų ar gavėjų galios santykiuose pastarųjų nenaudai. Ji tvirtina, kad jei 108 straipsnyje minima organizacija būtų dalyvavusi procedūroje, Komisijos sprendimas galėtų būti kitoks, nes, be kita ko, tai būtų leidę paaiškinti tam tikras aplinkybes, ji būtų galėjusi pateikti savo argumentus didesnį savarankiškumą turinčiam organui ir todėl – pateikti pastabas dėl savo priimtų korekcinių priemonių.
Ieškovė atmeta Komisijos šioje byloje, be kita ko, jos 2016 m. kovo 1 d. rašte, paminėtame šio sprendimo 17 punkte, nurodytą galimybę daryti išvadą, kad procesinės taisyklės, į kurias reikia atsižvelgti, yra tos, kurios taikomos „procedūros pasibaigimo“ momentu, nes jis neapibrėžtas ir būtų kliūčių atlikti tinkamą procesinių taisyklių taikymo laiko atžvilgiu kontrolę. Atsižvelgti reikia tik į atitinkamo sprendimo priėmimo datą. Šiuo klausimu ieškovė konkrečiai remiasi 2015 m. kovo 26 d. Sprendimu Komisija / Moravia Gas Storage (
C‑596/13 P
,
EU:C:2015:203
,
–
punktai).
Atsiliepime į ieškinį Komisija pripažįsta, kad ginčijamas sprendimas priimtas po 2016 m. sausio 1 d., ir šiuo klausimu pabrėžia, jog to sprendimo preambulėje yra minimi Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo tos datos, 105a straipsnis, 106 straipsnio 1 dalies e punktas, 108 straipsnio 1 dalis ir 131 straipsnio 4 dalis. Vis dėlto, anot Komisijos, procesinių normų taikymo nedelsiant principas yra bendrasis principas, kuris turėtų būti įgyvendinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes. Šiuo atveju procedūros dalis, kurioje dalyvavo ieškovė, t. y. rungimosi procedūra, baigėsi iki 2015 m. gruodžio 31 d., galiojant tuo laikotarpiu taikytoms procesinėms normoms. Pats procedūros vidinis etapas baigėsi 2015 m. gruodžio 17 d., pasibaigus tarnybų tarpusavio konsultacijoms, lėmusioms sprendimą patvirtinti nustatytą sankciją. Paskui tiesiog buvo baigiama rengti ginčijamą sprendimą. Jei būtų nuspręsta nuo 2016 m. sausio 1 d. laikytis visų naujų procesinių normų ir kreiptis į 108 straipsnyje minimą organizaciją, būtų reikėję atnaujinti jau užbaigtą rungimosi procedūrą. Tačiau, kiek tai susiję su galutiniu ginčijamo sprendimo priėmimu, buvo taikomos naujos procesinės normos, būtent Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 105a straipsnio 2 dalies ir 131 straipsnio 4 dalies nuostatos, iš kurių matyti, kad sprendimą turėjo priimti generalinis direktoratas „Europos kaimynystės politika ir plėtros derybos“.
Šiuo aspektu visų pirma reikia priminti, kad pagal bendrai pripažįstamą principą nauja teisės norma, išskyrus išimtis, taikoma iš karto ne tik būsimoms situacijoms, bet ir situacijų, kurios susiklostė galiojant ankstesnėms teisės normoms, ateities padariniams. Kita vertus, paprastai ji netaikoma teisinėms situacijoms, atsiradusioms ir galutinai susiklosčiusioms galiojant ankstesnėms teisės normoms (šiuo klausimu žr. 1965 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Singer,
44/65
,
EU:C:1965:122
, p. 1200; 1978 m. vasario 15 d. Sprendimo Bauche,
96/77
,
EU:C:1978:26
,
punktą ir 2015 m. kovo 26 d. Sprendimo Komisija / Moravia Gas Storage,
C‑596/13 P
,
EU:C:2015:203
,
punktą). Laikantis teisės aktų negaliojimo atgaline data principo, kitaip yra tik tuo atveju, jei nauja teisės norma priimama kartu su specialiomis nuostatomis, kuriomis nustatomos konkrečios jos taikymo laiko atžvilgiu sąlygos (žr. 2013 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Gemeinde Altrip ir kt.,
C‑72/12
,
EU:C:2013:712
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad procesinės normos iš principo taikomos visoms procedūroms, kurios dar neužbaigtos jų įsigaliojimo momentu (šiuo klausimu žr. 1981 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Meridionale Industria Salumi ir kt.,
212/80–217/80
,
EU:C:1981:270
,
punktą; 1993 m. liepos 6 d. Sprendimo CT Control (Rotterdam) ir JCT Benelux / Komisija,
C‑121/91 ir C‑122/91
,
EU:C:1993:285
,
punktą ir 2015 m. kovo 26 d. Sprendimo Komisija / Moravia Gas Storage,
C‑596/13 P
,
EU:C:2015:203
,
punktą). Be to, kitaip yra tik tuo atveju, jei nauja teisės norma priimama kartu su specialiomis nuostatomis, kuriomis nustatomos konkrečios jos taikymo sąlygos laiko atžvilgiu, arba pagal atitinkamų procedūrų eigos etapą.
Nagrinėjamu atveju Reglamente 2015/1929, kuriuo Finansinis reglamentas buvo iš dalies pakeistas nuo 2016 m. sausio 1 d., nėra jokių specialių pereinamojo laikotarpio nuostatų, susijusių su šia bendra taikymo data. Tas pats pasakytina apie Reglamentą 2015/2462, kiek tai susiję su tą pačią dieną įsigaliojusiais Įgyvendinimo reglamento pakeitimais.
Vis dėlto, kaip buvo nuspręsta 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendime Andreasen / Komisija (
F‑40/05
,
EU:F:2007:189
,
ir
punktai), į kurį buvo atkreiptas šalių dėmesys prieš teismo posėdį, naują proceso normą taikant procedūrai, pradėtai galiojant ankstesnei teisės normai, juo labiau pabaigtai procedūrai, jei ši procedūra turi būti pradėta iš naujo, gali būti atgaline data taikoma nauja procesinė norma, o ne vien ji taikoma esamai situacijai ar galiojant ankstesnei teisės normai susidariusios situacijos ateities padariniams. Tokiu atveju taikant naują procesinę normą
a posteriori
panaikinamos procedūros arba procedūrų etapai, kurie buvo vykdomi pagal teisės normą, galiojusią tuo metu, kai jie buvo vykdomi.
Nagrinėjamu atveju Komisija iš esmės nurodo, kad rungimosi procedūra, vykdyta prieš priimant sprendimą skirti sankciją, buvo pasibaigusi 2016 m. sausio 1 d., kai pradėta taikyti nauja Finansinio reglamento redakcija. Anot jos, tokiomis aplinkybėmis įtraukus 108 straipsnyje minimą organizaciją, kaip numatyta Finansinio reglamento nuostatose, taikytinose nuo 2016 m. sausio 1 d., reikėtų iš naujo pradėti rungimosi procedūrą, kuri buvo tinkamai vykdyta pagal tuo metu galiojusias procesines normas.
Reikia konstatuoti, kad, kaip teigia Komisija, nagrinėjamu atveju rungimosi procedūra buvo užbaigta 2016 m. sausio 1 d. Ji, remiantis Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos iki 2015 m. gruodžio 31 d., 131 straipsnio 5 dalimi, aiškinama kartu su šio reglamento 109 straipsnio 1 dalimi, ir iki tos pačios datos taikytinos Įgyvendinimo reglamento redakcijos 145 straipsniu, buvo pradėta 2015 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos raštu, paminėtu šio sprendimo 4 punkte. Tai aiškiai matyti iš paskutinės šio rašto pastraipos. Rungimosi procedūra dėl sankcijos pasibaigė 2015 m. spalio mėn., kai per Komisijos nustatytą terminą ieškovė atsakydama pateikė savo pastabas, kurių santrauka išdėstyta šio sprendimo 7 punkte. Komisijai vėliau nepateikus naujų kaltinimų ar prašymų paaiškinti ar pateikti dokumentus, ši procedūra nebuvo tęsiama. Todėl darytina išvada, kad, turint omenyje bylos medžiagą, rungimosi procedūra buvo tinkamai vykdyta ir užbaigta, remiantis jai taikytinomis taisyklėmis.
Be to, reikia pažymėti, kad Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., nuostatos, be kita ko, įtvirtintos to reglamento 108 straipsnyje, gerokai pakeitė procedūros eigą iki priimant sprendimą, kaip antai ginčijamąjį, nes po to, kai į 108 straipsnyje minimą organizaciją kreipiasi kompetentingas leidimus duodantis pareigūnas, kuris jai perduoda bylos medžiagą, ši organizacija turi pati užtikrinti rungimosi procedūros vykdymą prieš atitinkamą ūkio subjektą, paskui turi pateikti rekomendaciją kompetentingo leidimus duodančio pareigūno prašymu, kad šis priimtų sprendimą, kuriame prireikus būtų skirtos sankcijos. Kita vertus, nei Finansinio reglamento, nei Įgyvendinimo reglamento redakcijose, taikytinose iki 2015 m. gruodžio 31 d., nebuvo numatyta kito procedūrinio etapo po rungimosi procedūros, kurios vykdymą užtikrino pats kompetentingas leidimus duodantis pareigūnas, išskyrus galutinį sprendimo priėmimo etapą. Taigi keičiant teisės aktus buvo ne tik pridėtas papildomas egzistavusios procedūros iki priimant sprendimą etapas, kurį buvo galima vykdyti nepakenkiant tam, kas iki tol buvo atlikta, bet taip pat šiuo pakeitimu buvo didele dalimi pakeista egzistavusi procedūra iki sprendimo priėmimo numatant naują procedūrą. Reikia pridurti, kad, priešingai, nei teigė atitinkamai Komisija ir ieškovė, „procedūra“ nebuvo užbaigta nei 2015 m. gruodžio 17 d. pasibaigus tarnybų tarpusavio konsultacijoms, nei kokiu nors momentu, kurio negalima nustatyti ar patikrinti. Procedūra iki ginčijamo sprendimo priėmimo šiuo atveju buvo užbaigta 2015 m. spalio mėn., pasibaigus rungimosi procedūrai, o procedūra dėl sankcijos apskritai buvo užbaigta 2016 m. sausio 28 d. priėmus ginčijamą sprendimą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad visa procedūra iki ginčijamo sprendimo priėmimo buvo tinkamai vykdoma ir užbaigta iki 2016 m. sausio 1 d., remiantis jai taikytinomis taisyklėmis.
Šios išvados negali paneigti tai, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas po to, kai buvo pradėta taikyti nauja Finansinio reglamento redakcija, kuria buvo sukurta 108 straipsnyje minima organizacija. Net jeigu šiuo sukūrimu buvo siekiama sustiprinti Sąjungos kontrahentų, kuriems gali būti skirtos sankcijos pagal Finansinį reglamentą, teisę į gynybą, jokios aiškios ar implicitinės Reglamento 2015/1929 ar Reglamento 2015/2462 nuostatos negalima aiškinti kaip suteikiančios Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 105a straipsnio 2 daliai ir 106 straipsnio 2 daliai, kuriose numatytas 108 straipsnyje minimos organizacijos įsikišimas tam tikrais atvejais, atgalinio veikimo galią, dėl kurios turėtų būti iš naujo pradėta iki tos datos tinkamai užbaigta procedūra, visų pirma rungimosi principo laikymosi aspektu (pagal analogiją žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Andreasen / Komisija,
F‑40/05
,
EU:F:2007:189
,
–
punktus).
Be to, ieškovė nenurodo jokio kompetentingo leidimus duodančio pareigūno ginčijamo sprendimo priėmimo galutinio etapo reikalavimo, kurio nebuvo paisoma, nei pagal Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento redakcijas, taikytinas iki 2015 m. gruodžio 31 d., nei pagal šių reglamentų redakcijas, taikytinas nuo 2016 m. sausio 1 d.
Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad ieškovė neįrodė procedūros pažeidimo, kuris atitinkamai atvejais galėtų būti esminių formos reikalavimų pažeidimas, dėl kurio ginčijamas sprendimas būtų neteisėtas. Todėl antrasis pagrindas turi būti atmestas.
Dėl pagrindo, grindžiamo švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principo pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad atsižvelgiant į nuostatas, taikytinas faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., nuostatose yra keli elementai, kuriuos reikėtų laikyti švelnesniais, kiek tai susiję su sankcijomis, skiriamomis tokiu atveju kaip šis. Pirma, maksimalus draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose laikotarpis, kaip nustatyta 106 straipsnio 14 dalies c punkte, buvo sutrumpintas iki trejų metų, nors anksčiau jis buvo penkeri metai; antra, 106 straipsnio 7 dalies a punkte nuo šiol numatyta, kad tuo atveju, kai atitinkamas ūkio subjektas imasi tam tikrų korekcinių priemonių, parodančių jo patikimumą, jam negali būti taikomas draudimas dalyvauti, nors anksčiau tai buvo aplinkybė, į kurią tiesiog turi būti atsižvelgta sprendžiant dėl galimos sankcijos; trečia, 106 straipsnio 3 dalyje tarp galimos sankcijos vertinimo kriterijų nuo šiol nurodytos „bet kurios kitos atsakomybę lengvinančios aplinkybės, kaip antai tai, kokiu mastu ekonominės veiklos vykdytojas bendradarbiavo su atitinkama kompetentinga institucija ir padėjo atlikti tyrimą“, nors anksčiau apie tai nebuvo kalbama. Komisija šių švelnesnių nuostatų netaikė ir taip pažeidė švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principą.
Savo ruožtu Komisija mano, kad ginčijamame sprendime nepažeistas švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principas.
Apskritai Finansinio reglamento nuostatos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d. nustatant riziką ir skiriant administracines sankcijas, nėra daugiau leidžiančios ar švelnesnės nei anksčiau, kaip matyti iš Reglamento 2015/1929 8 konstatuojamosios dalies, pagal kurią reikia patobulinti draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir subsidijų teikimo taisykles, siekiant padidinti Sąjungos finansinių interesų apsaugą.
Konkrečiau kalbant, ieškovės paminėtos lengvinančios aplinkybės tiesiog yra tokių aplinkybių, į kurias jau atsižvelgta pagal nuostatas, taikytinas faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, pavyzdžiai. Šiuo klausimu Reglamento Nr. 2342/2002 133a straipsnyje nurodyta, kad siekdama nustatyti draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose trukmę ir užtikrinti, kad būtų laikomasi proporcingumo principo atsakingoji institucija visų pirma atsižvelgia į faktų rimtumą, įskaitant jų poveikį Bendrijų finansiniams interesams ir įvaizdžiui, ir į praėjusį laiką, pažeidimo trukmę ir pasikartojimą, atitinkamo subjekto ketinimus arba aplaidumo laipsnį, taip pat priemones, kurių ėmėsi atitinkamas subjektas, kad ištaisytų padėtį. Be to, per rungimosi procedūrą ieškovė konkrečiai neparodė noro bendradarbiauti su kompetentinga institucija ir padėti atlikti tyrimą.
Kiek tai susiję su korekcinėmis priemonėmis, kurių ėmėsi ieškovė, pažymėtina, kad Komisija, remdamasi Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 7 dalies a punktu, iš esmės nurodo, jog atsižvelgimas į tokias priemones suponuoja, kad jos leido atitinkamam ūkio subjektui parodyti savo patikimumą. Anot Komisijos, tokio reikalavimo anksčiau nebuvo, o į pastangas šiuo aspektu tiesiog buvo atsižvelgiama kaip į lengvinančias aplinkybes. Todėl nauja sistema nėra švelnesnė už ankstesnę.
Taigi, kiek tai susiję su pastaraisiais dviem ieškovės nurodytais aspektais, nuo 2016 m. sausio 1 d. taikytini teisės aktai nėra švelnesni už taikytinus faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu.
Galiausiai, kiek tai susiję su maksimaliu draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose laikotarpiu, kuris iš tiesų yra trumpesnis už ankstesnį penkerių metų laikotarpį, Komisija pabrėžia, kad per procedūrą nebuvo ketinama viršyti naujo trejų metų maksimalaus laikotarpio, nes iš pradžių buvo paskelbtas dvejų metų trukmės draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose laikotarpis, o galiausiai buvo nustatyta 18 mėnesių draudimo dalyvauti trukmė. Jokioje Finansinio reglamento ar Įgyvendinimo reglamento redakcijų, taikytinų nuo 2016 m. sausio 1 d., nuostatoje nenumatyta, kad sankcijų trukmė turi būti sumažinta proporcingai jų viršutinės ribos sumažinimui. Todėl nebuvo pažeista jokia nauja švelnesnė norma, kiek tai susiję su nustatyta draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose trukme.
Švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principas įtvirtintas, be kita ko, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalyje, kurioje nustatyta:
„Niekas negali būti nuteistas už veikimą ar neveikimą, kurie pagal jų padarymo metu galiojusią nacionalinę ar tarptautinę teisę nebuvo laikomi nusikalstamomis veikomis. Taip pat negali būti skiriama griežtesnė bausmė negu ta, kuri buvo taikoma nusikalstamos veikos padarymo metu. Jeigu po to, kai nusikalstama veika buvo padaryta, įstatymo nustatyta lengvesnė bausmė, skiriama lengvesnė bausmė.“
Kaip priminta 2008 m. kovo 11 d. Sprendime Jager (
C‑420/06
,
EU:C:2008:152
,
ir
punktai), šis principas yra valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų dalis, todėl jį reikia laikyti bendruoju Sąjungos teisės principu, kurio laikymąsi prižiūri teismas. Konkrečiau jis išdėstytas 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos bendrijų finansinių interesų apsaugos (
OL L 312, 1995, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340), kuris yra bendrasis teisės aktas dėl patikrinimų, priemonių ir administracinių sankcijų, susijusių su pažeidimais, darančiais ar galinčiais padaryti žalos Sąjungos biudžetui arba jos administruojamiems biudžetams, ir kuris taikomas šiuo atveju, 2 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje. Pagal tą nuostatą veiksmams, kuriais padaromas pažeidimas, kompetentingos institucijos turi atgaline data taikyti vėlesnius pakeitimus, padarytus nuostatomis, įtvirtintomis Sąjungos sektoriniuose teisės aktuose, kuriuose numatytos švelnesnės administracinės sankcijos.
Kadangi teisės aktai dėl administracinių sankcijų kito ir tam tikri naujų teisės aktų aspektai tapo švelnesni, o kiti griežtesni nei anksčiau, siekiant nustatyti švelniausią nuostatą, reikia ne atlikti abstrakčią analizę, bet nustatyti nuostatą, kuri
in concreto
yra palankiausia atitinkamai įmonei, atsižvelgiant į jos situaciją (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Riva Fire / Komisija,
T‑83/10
, nepaskelbtas Rink., apskųstas apeliacine tvarka,
EU:T:2014:1034
,
punktą; 2009 m. rugsėjo 17 d. EŽTT sprendimo
Scoppola / Italija
, CE:ECHR:2009:0917JUD001024903, 109 punktą ir 2013 m. liepos 18 d. EŽTT sprendimo
Maktouf ir Damjanović / Bosnija ir Hercegovina
, CE:ECHR:2013:0718JUD000231208, 65 punktą).
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į situaciją šioje byloje, lyginant su sankcijomis susijusias nuostatas, numatytas Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento redakcijose, taikytinose faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, su nuostatomis, įtvirtintomis jų redakcijose, taikytinose nuo 2016 m. sausio 1 d., galima daryti toliau nurodytas išvadas.
Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 7 dalies a punktas, kuriame numatyta, kad negalima uždrausti dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti Sąjungos subsidijų ūkio subjektui, kuris ėmėsi tam tikrų korekcinių priemonių, rodančių jo patikimumą, aiškiai yra švelnesnė nuostata už taikytą anksčiau. Šių reikalavimų įvykdymas, net jeigu tam gali prireikti griežto įrodymo, nuo šiol leidžia visiškai atleisti nuo draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose sankcijos, nors anksčiau jis nebūtinai lėmė tokį atleidimą. Ši nuostata yra
in concreto
reikšminga nagrinėjamu atveju, nes 2015 m. spalio 5 d. atsakyme Komisijai, pateiktame per rungimosi procedūrą ir apibendrintame šio sprendimo 7 punkte, ieškovė aiškiai ir išsamiai nurodė korekcines priemones, kurių ji esą ėmėsi po aptariamų įvykių, ir dėl to, kad Komisija jų nelaikė nereikšmingais, nes į juos atsižvelgė nustatydama draudimo dalyvauti trukmę, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 68 punkto. Todėl, kiek tai susiję su tuo, kuri teisės norma yra švelniausia, pažymėtina, kad tokia nuostata yra Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 7 dalies a punktas, kuris galėjo būti naudingas ieškovei.
Šiuo aspektu, kaip išdėstyta šio sprendimo 9 punkte, Komisija ginčijamame sprendime ne tik aiškiai pateikė bendrą nuorodą į Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento nuostatas dėl sankcijų, taikytinas faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, bet taip pat konkrečiai neatsižvelgė į Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 7 dalies a punktą, kuriame numatyta, kad negalima drausti dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti Sąjungos subsidijų ūkio subjektui, kuris ėmėsi tam tikrų korekcinių priemonių, parodančių jo patikimumą. Nors iš ginčijamo sprendimo matyti, kad į korekcines priemones, kurių ėmėsi ieškovė, buvo atsižvelgta nustatant draudimo dalyvauti trukmę, jame nėra nurodyta, kodėl šios priemonės nepakankamos, kad būtų įvykdytos minėtoje nuostatoje numatytos sąlygos. Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija neišnagrinėjo, ar ji turi taikyti tą nuostatą, ar ne. Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog negalima sutikti su Komisijos atsiliepime pateiktu argumentu, kad tai, jog per rungimosi procedūrą ieškovė nepripažino sąmoningai organizavusi fiktyvius konkursus, kritikuojamus OLAF ataskaitoje, parodo, kad jos patikimumas nebuvo atkurtas. Ūkio subjektas, dėl kurio vykdoma su sankcijomis susijusi procedūra, visuomet turi teisę gintis nuo jam pateiktų kaltinimų, o naudojimasis šia teise negali turėti neigiamos įtakos vertinant jo patikimumą po faktinių aplinkybių, kuriomis jis kaltinamas, susiklostymo, atsižvelgiant į korekcines priemones, kurių jis galėjo imtis. Tai patvirtina, kad jei būtų atsižvelgta į Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 7 dalies a punktą, galėtų būti priimtas ne toks griežtas sprendimas dėl ieškovės.
Be to, negalima atmesti, kad tokiu atveju kaip šis, maksimalios draudimo dalyvauti trukmės sutrumpinimas nuo penkerių iki trejų metų, numatytas Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 14 dalies c punkte, gali lemti tai, kad kompetentingas leidimus duodantis pareigūnas, kai kitos aplinkybės tokios pačios, taikydamas šią Finansinio reglamento redakciją, atitinkamam ūkio subjektui gali nustatyti trumpesnį draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose laikotarpį nei tuo atveju, jeigu jis būtų taikęs ankstesnes Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento redakcijas. Šiuo atveju pati Komisija 2016 m. kovo 1 d. rašte, paminėtame šio sprendimo 17 punkte, nurodė, kad buvo atsižvelgta į draudimo dalyvauti trukmės viršutinės ribos sumažinimą nustatant ne dvejų metų, kaip buvo planuojama iš pradžių, o 18 mėnesių draudimo dalyvauti laikotarpį. Todėl Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., 106 straipsnio 14 dalies c punktas taip pat
in conreto
buvo švelnesnė nuostata, galinti būti naudinga ieškovei, net jeigu draudimo dalyvauti laikotarpis, kurį Komisija planavo nustatyti 2015 m. rugpjūčio 31 d. rašte, jau buvo trumpesnis už naują viršutinę ribą.
Vis dėlto, nepaisant to, kas išdėstyta 2016 m. kovo 1 d. rašte, paminėtame šio sprendimo 59 punkte, kaip Komisija patvirtino per teismo posėdį, tai, kad į šią nuostatą buvo atsižvelgta, taip pat nenurodyta ginčijamame sprendime, visų pirma jo dalies „Draudimo dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose trukmė“ 45 ir paskesniuose punktuose.
Be to, galima pažymėti, kad sistemoje, taikytinoje nuo 2016 m. sausio 1 d., neabejotinai yra nuostata, kuri atrodo griežtesnė už tai, kas buvo numatyta sistemoje, taikytinoje faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu. Kaip nurodyta šio sprendimo 14 punkte, pastarojoje sistemoje nebuvo numatyta galimybės paskelbti sprendimą skirti sankciją ar esminių jo elementų, priešingai nei Finansinio reglamento redakcijos, taikytinos nuo 2016 m. sausio 1 d., atveju. Vis dėlto pagal šią redakciją ne tik toks paskelbimas neprivalomas, bet ir Komisija šiuo atveju neplanavo ir nenusprendė atlikti tokio paskelbimo, o tai, beje, prieštarautų administracinių sankcijų, kurios nebuvo numatytos faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, negaliojimo atgaline data principui (pagal analogiją žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P ir C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
,
punktą). Todėl šis aspektas nėra svarbus šioje byloje.
Konkrečiai išnagrinėjus situaciją matyti, kad Komisija, siekdama laikytis švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data principo, turėjo taikyti su sankcijomis susijusias teisės normas, įtvirtintas Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento redakcijose, taikytinose nuo 2016 m. sausio 1 d.
Taigi ginčijamą sprendimą reikia panaikinti, nes jis, kaip konstatuota šio sprendimo 58 ir 60 punktuose, buvo priimtas neatsižvelgus į švelnesnės baudžiamosios sistemos nuostatas, kurias taikant atgaline data šios bylos aplinkybėms būtų galima priimti ne tokį griežtą sprendimą. Todėl nėra reikalo nagrinėti kitų dviejų ieškovės nurodytų pagrindų ar prašymų taikyti proceso organizavimo priemones.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal ieškovės pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. sausio 28 d. Komisijos sprendimą, kuriuo skirta administracinė sankcija uždrausti NC dalyvauti viešųjų pirkimų procedūrose ir neteikti jai subsidijų iš Europos Sąjungos bendrojo biudžeto 18 mėnesių laikotarpiu ir kuriuo ji atitinkamai įtraukta į 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002, 108 straipsnio 1 dalyje numatytą greito aptikimo ir draudimo dalyvauti sistemos duomenų bazę.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Gervasoni
Madise
Kowalik-Bańczyk
Paskelbta 2017 m. birželio 27 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų