CELEX: 62020CJ0682
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Karteliai
Europos Komisijos sprendimas atlikti patikrinimą
Teisių gynimo priemonės, kurių galima imtis dėl patikrinimo eigos
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis
Teisė į veiksmingą teisinę gynybą
Reglamentas (EB) Nr. 1/2003
19 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 773/2004
3 straipsnis
Komisijai vykdant tyrimus atliktas apklausų fiksavimas
Komisijos tyrimo pradžia

Apeliaciniame skunde
Les Mousquetaires SAS
ir
ITM Entreprises SAS
(toliau –
Intermarché
) prašo iš dalies panaikinti 2020 m. spalio 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Les Mousquetaires ir ITM Entreprises / Komisija
(T‑255/17, toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2020:460); jame tas teismas iš dalies atmetė jų pagal SESV 263 straipsnį pareikštą ieškinį, kuriame buvo prašoma panaikinti 2017 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1057
final
, kuriuo
Intermarché
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms buvo nurodyta leisti atlikti patikrinimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (AT.40466 –
Tute 1
) (toliau – pirmasis ginčijamas sprendimas), ir 2017 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1361
final
, kuriuo
Les Mousquetaires
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms buvo nurodyta leisti atlikti patikrinimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (AT.40466 –
Tute 1
) (toliau – antrasis ginčijamas sprendimas, o kartu su pirmuoju ginčijamu sprendimu – ginčijami sprendimai).

Teisinis pagrindas

Reglamentas (EB) Nr. 1/2003
2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 25 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimus tampa vis sunkiau, todėl siekiant veiksmingai apsaugoti konkurenciją reikia išplėsti [Europos] Komisijos įgaliojimus tyrimo srityje. Visų pirma Komisijai turėtų būti suteikta teisė apklausti bet kurį asmenį, galintį turėti naudingos informacijos, ir užfiksuoti jo paaiškinimus. Komisijos įgaliotiems pareigūnams, atliekantiems patikrinimą, turėtų būti suteikta teisė plombuoti laikotarpiui, kuris būtinas patikrinimui atlikti. Paprastai neturėtų būti plombuojama ilgiau nei 72 valandoms. Be to, Komisijos įgalioti pareigūnai turi turėti teisę prašyti bet kokios informacijos, susijusios su patikrinimo objektu ir tikslu.“
Šio reglamento V skyriaus „Įgaliojimai atlikti tyrimus“ 17 straipsnio „Įvairių ūkio sektorių ir susitarimų rūšių tyrimai“1 dalyje įtvirtinta:
„Jei valstybių narių tarpusavio prekybos tendencijos, kainų tvirtumas ar kitos aplinkybės rodo, kad konkurencija bendrojoje rinkoje gali būti ribojama ar iškraipoma, Komisija gali atlikti tam tikro ūkio sektoriaus ar tam tikros rūšies susitarimų įvairiuose sektoriuose tyrimus. Tokio tyrimo metu Komisija gali prašyti, kad įmonės ar įmonių asociacijos pateiktų informaciją, būtiną [SESV 101] ir [102] straipsniams įgyvendinti, ir gali atlikti tam tikslui būtinus patikrinimus.“
Šio reglamento 19 straipsnyje „Įgaliojimas paimti paaiškinimus“ numatyta:
„1.      Komisija, atlikdama šiuo reglamentu jai skirtas pareigas, gali apklausti bet kurį fizinį ar juridinį asmenį, sutinkantį būti apklaustu, ir surinkti su tiriamuoju objektu susijusią informaciją.
2.      Jei 1 dalyje numatyta apklausa rengiama įmonės patalpose, Komisija informuoja valstybės narės, kurios teritorijoje jos yra, konkurencijos instituciją. Valstybės narės konkurencijos institucijos nurodymu, jos pareigūnai gali padėti Komisijos įgaliotiems pareigūnams ir kitiems lydintiesiems asmenims surengti apklausą.“
To paties reglamento 20 straipsnyje „Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimus“ įtvirtinta:
„1.      Komisija, atlikdama šiuo reglamentu jai skirtas pareigas, gali atlikti visus reikiamus įmonių ir įmonių asociacijų patikrinimus.
2.      Pareigūnai ir kiti lydintieji asmenys, Komisijos įgalioti atlikti patikrinimus, turi teisę:
a)      patekti į bet kurias įmonių ir įmonių asociacijų patalpas, teritoriją ir transporto priemones;
b)      tikrinti knygas ir kitus veiklos dokumentus, kokioje laikmenoje jie bebūtų saugomi;
c)      paimti ar gauti tokių knygų ar dokumentų kopijas ar išrašus bet kokia forma;
d)      užplombuoti bet kurias verslo patalpas ir knygas bei dokumentus tokiam laikotarpiui ir tokiu mastu, koks būtinas patikrinimui atlikti;
e)      paprašyti bet kurį įmonės ar įmonių asociacijos atstovą ar darbuotoją paaiškinti faktus ar dokumentus, susijusius su patikrinimo objektu bei tikslu, ir užfiksuoti atsakymus.
3.      Pareigūnai ir kiti lydintieji asmenys, Komisijos įgalioti atlikti patikrinimus, naudojasi savo teisėmis pateikę raštišką įgaliojimą, kuriame nurodytas patikrinimo objektas bei tikslas ir nuobaudos, numatytos 23 straipsnyje tuo atveju, jei pateikiamos ne visos reikalaujamos knygos ar kiti veiklos dokumentai arba jei atsakymai į klausimus, užduotus, kaip numatyta šio straipsnio 2 dalyje, neteisingi ar klaidinantys. Komisija pakankamai iš anksto informuoja apie patikrinimą valstybės narės, kurios teritorijoje jis bus atliekamas, konkurencijos instituciją.
4.      Įmonės ir įmonių asociacijos turi leisti atlikti patikrinimus, nurodytus Komisijos sprendimu. Sprendime nurodomas patikrinimo objektas ir tikslas, paskiriama patikrinimo pradžios data ir nurodomos nuobaudos, numatytos 23 ir 24 straipsniuose, bei teisė į sprendimo peržiūrėjimą [teisė pareikšti dėl sprendimo ieškinį] [Europos Sąjungos] Teisingumo Teisme. Komisija priima tokius sprendimus pasitarusi su valstybės narės, kurios teritorijoje bus atliekamas patikrinimas, konkurencijos institucija.
5.      Valstybės narės, kurios teritorijoje bus atliekamas patikrinimas, konkurencijos institucijos pareigūnai bei jos įgalioti ar paskirti pareigūnai šios institucijos ar Komisijos prašymu aktyviai padeda Komisijos įgaliotiems pareigūnams ir kitiems lydintiesiems asmenims. Tuo tikslu jie naudojasi šio straipsnio antrojoje dalyje [2 dalyje] nurodytais įgaliojimais.
6.      Jei Komisijos įgalioti pareigūnai ir kiti lydintieji asmenys nustato, kad įmonė priešinasi pagal šį straipsnį atliekamam patikrinimui, suinteresuota valstybė narė suteikia jiems reikiamą paramą, kur tinkamai pasirūpindama policijos ar kitos teisėsaugos institucijos pagalba, kad jie galėtų atlikti patikrinimą.
7.      Jei 6 straipsnio dalyje [6 dalyje] numatytai paramai suteikti pagal nacionalines taisykles reikia teisminės institucijos leidimo, dėl tokio leidimo turi būti kreipiamasi. Dėl tokio leidimo gali būti kreipiamasi ir kaip dėl atsargumo priemonės.
8.      Jei kreipiamasi dėl 7 straipsnio dalyje [7 dalyje] numatyto leidimo, nacionalinė teisminė institucija patikrina, ar Komisijos sprendimas autentiškas ir ar numatytos prievartos priemonės nėra savavališkos ar perdėtos atsižvelgiant į patikrinimo objektą. Kontroliuodama prievartos priemonių proporcingumą nacionalinė teisminė institucija gali paprašyti Komisijos tiesiogiai ar per valstybės narės konkurencijos instituciją išsamių paaiškinimų, ypač dėl to, kokiu pagrindu Komisija įtaria esant [SESV 101] ir [102] straipsnių pažeidimą, ir dėl įtariamo pažeidimo sunkumo bei įmonės dalyvavimo pažeidime pobūdžio. Nacionalinė teisminė institucija neturi teisės abejoti dėl patikrinimo būtinumo ar reikalauti, kad jai būtų pateikta Komisijos byloje saugoma informacija. Komisijos sprendimo teisėtumą turi teisę tikrinti tik Teisingumo Teismas.“
Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio „Baudos“ 1 dalyje nustatyta:
„Komisija savo sprendimu gali skirti įmonėms ir įmonių asociacijoms baudas, neviršijančias 1 % bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais, jei įmonė ar asociacija tyčia ar dėl neatsargumo:
<...>
c)      20 straipsnyje numatytų patikrinimų metu pateikė ne visas reikalingas knygas ar kitus veiklos dokumentus arba atsisakė leisti atlikti patikrinimą, nurodytą atlikti sprendime, priimtame pagal 20 straipsnio 4 dalį;
d)      atsakydama į klausimus, užduotus pagal 20 straipsnio 2 dalies e punktą:
–        pateikė neteisingą ar klaidinantį atsakymą,
–        per Komisijos nustatytą laikotarpį neištaisė darbuotojo pateikto neteisingo, neišsamaus ar klaidinančio atsakymo,
–        nepateikė išsamaus atsakymo apie faktus, susijusius su patikrinimo, nurodyto atlikti pagal 20 straipsnio 4 dalį priimtame sprendime, objektu ir tikslu, arba atsisakė pateikti tokį atsakymą;
e)      jei buvo sugadintos plombos, Komisijos įgaliotų pareigūnų ar kitų lydinčiųjų asmenų uždėtos pagal 20 straipsnio 2 dalies d punktą.“

Reglamentas (EB) Nr. 773/2004
2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [SESV 101] ir [102] straipsnius tvarkos (OL L 123, 2004, p. 18) 2 straipsnio „Bylų nagrinėjimo inicijavimas“ 3 dalyje numatyta:
„Prieš pradedama bylos nagrinėjimą Komisija gali pasinaudoti savo įgaliojimai[s] atlikti tyrimus pagal Reglamento [Nr. 1/2003] V skyrių.“
III skyrius „Komisijos tyrimai“ apima Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnį „Įgaliojimas priimti pareiškimus“, kuriame įtvirtinta:
„1.      Kai Komisija apklausia asmenį jam sutinkant pagal Reglamento [Nr. 1/2003] 19 straipsnį, apklausos pradžioje ji turi nurodyti apklausos teisinį pagrindą ir tikslą bei priminti apie savanorišką apklausos pobūdį. Ji taip pat informuoja apklausiamą asmenį apie savo ketinimus įrašyti apklausą.
2.      Apklausa gali būti vykdoma bet kokiomis priemonėmis, įskaitant telefoną ar elektronines priemones.
3.      Komisija gali įrašyti apklausiamų asmenų pareiškimus bet kokia forma. Bet kokio įrašo ar užrašų kopija turi būti pateikta apklausiamam asmeniui patvirtinti. Kai būtina, Komisija nustato terminą, per kurį apklausiamas asmuo gali pranešti jai bet kokius pareiškimų pakeitimus.“

Ginčo aplinkybės ir ginčijami sprendimai
Skundžiamo sprendimo 2–11 punktuose nurodytos ginčo aplinkybės šioje byloje gali būti trumpai išdėstytos taip, kaip nurodyta toliau.

Les Mousquetaires
yra kontroliuojančioji grupės, vykdančios veiklą maisto ir ne maisto produktų platinimo sektoriuje Prancūzijoje ir Belgijoje, bendrovė.
Intermarché
yra jos patronuojamoji bendrovė.
Gavusi informacijos apie
Intermarché
ir konkurenčių, visų pirma
Casino
, keitimąsi informacija, Komisija pirmajame ginčijamame sprendime nurodė atlikti patikrinimą
Intermarché
ir jos patronuojamųjų įmonių patalpose.
To sprendimo rezoliucinėje dalyje nurodyta:
„1 straipsnis
<...>
Intermarché
<...>, kaip ir visos jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamos bendrovės, privalo leisti atlikti patikrinimą dėl galimo jų dalyvavimo atliekant [SESV] 101 straipsniui prieštaraujančius suderintus veiksmus kasdienio vartojimo prekių tiekimo, paslaugų pardavimo prekių ženklu žymimų prekių gamintojams ir kasdienio vartojimo prekių pardavimo vartotojams rinkose. Šie suderinti veiksmai – tai:
a)      įmonių ir (arba) įmonių asociacijų, visų pirma
AgeCore
ir (arba) jos narių, visų pirma
Intermarché
, ir [
International Casino Dia Corporation
(ICDC)] <...> ir (arba) jos narių, visų pirma
Casino
, nuo 2015 m. vykdytas keitimasis informacija apie nuolaidas, kurias jos gavo kasdienio vartojimo prekių tiekimo rinkoje maisto produktų, higienos ir priežiūros prekių sektoriuose, ir kainas, taikomas paslaugų pardavimo prekių ženklu žymimų prekių gamintojams rinkoje maisto produktų, higienos ir priežiūros prekių sektoriuose keliose Europos Sąjungos valstybėse narėse, visų pirma Prancūzijoje, ir
b)      bent nuo 2016 m. vykęs
Casino
ir
Intermarché
keitimasis informacija apie būsimas prekybos strategijas, visų pirma dėl asortimento, parduotuvių kūrimo, el. prekybos ir reklamos politikos kasdienio vartojimo prekių tiekimo ir kasdienio vartojimo prekių pardavimo vartotojams rinkose Prancūzijoje.
Šis patikrinimas gali būti atliekamas bet kurioje įmonės patalpoje <...>
Intermarché
turi leisti Komisijos pareigūnams ir kitiems jos įgaliotiems atlikti patikrinimą asmenims, taip pat atitinkamos valstybės narės konkurencijos institucijos pareigūnams arba kitiems jiems padėti jos įgaliotiems ar paskirtiems asmenims patekti į visas patalpas ir transporto priemones įprastomis biurų darbo valandomis. Ji turi pateikti tikrinti visas buhalterines knygas ir kitus veiklos dokumentus, nesvarbu, kokioje laikmenoje jie saugomi, jei to prašo pareigūnai ir kiti įgalioti asmenys, ir leisti juos nagrinėti vietoje arba paimti ar gauti tokių knygų ar dokumentų kopijas ar išrašus bet kokia forma. Ji turi leisti užplombuoti bet kurias verslo patalpas ir buhalterines knygas ar dokumentus tokiam laikotarpiui ir tokiu mastu, koks būtinas patikrinimui atlikti. Minėtų pareigūnų ar asmenų prašymu ji turi nedelsiant vietoje pateikti paaiškinimus žodžiu dėl su patikrinimo dalyku ir tikslu susijusių faktinių aplinkybių ir leisti pateikti tokius paaiškinimus visiems jos atstovams arba darbuotojams. Ji turi leisti užfiksuoti šiuos paaiškinimus bet kokia forma.
2 straipsnis
Patikrinimas gali būti pradėtas 2017 m. vasario 20 d. arba iškart po to.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas
Intermarché
<...> ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms.
Apie šį sprendimą prieš pat patikrinimą pranešama įmonei, kuriai jis skirtas, pagal [SESV] 297 straipsnio 2 dalį.“
Prancūzijos konkurencijos institucija, gavusi Komisijos pranešimą apie šį patikrinimą, kreipėsi į
Tribunal de grande instance d’Evry
(Evri apygardos teismas, Prancūzija) laikino sulaikymo klausimus nagrinėjantį teisėją, prašydama jo leidimo patekti į apeliančių  patalpas ir atlikti poėmį. 2017 m. vasario 17 d. nutartimi šis teisėjas suteikė leidimą patekti į patalpas ir atlikti poėmius, kurių buvo prašoma prevenciniais tikslais. Apeliantėms  nebuvo pranešta apie šią nutartį, nes nė vienai iš per patikrinimą priimtų priemonių įgyvendinti nereikėjo pasinaudoti „įgaliojimais taikyti prievartos priemones“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 6–8 dalis.
Patikrinimas prasidėjo 2017 m. vasario 20 d., kai tikrintojai iš Komisijos kartu su Prancūzijos konkurencijos institucijos atstovais atvyko į
Intermarché
patalpas.
Kilus abejonių dėl to, ar vienas iš tikrintų asmenų buvo
Intermarché
darbuotojas, Komisija priėmė antrąjį ginčijamą sprendimą, kuriame nurodė atlikti patikrinimą kontroliuojančiosios bendrovės
Les Mousquetaires
ir jos patronuojamųjų bendrovių patalpose, remdamasi tais pačiais motyvais, kaip ir pirmajame ginčijamame sprendime.
Atlikdama šį patikrinimą Komisija, be kita ko, apsilankė biuruose, paėmė kompiuterinę įrangą (nešiojamuosius kompiuterius, mobiliuosius telefonus, planšetinius kompiuterius, laikmenas), nukopijavo joje esančią informaciją ir apklausė kelis asmenis.
2017 m. vasario 24 d. Komisijai nusiųstuose raštuose apeliantės išreiškė abejonių dėl ginčijamų sprendimų ir juose nurodytų atlikti patikrinimų eigos, be kita ko, jos nesutiko su dokumentų, tariamai susijusių su jų darbuotojų privačiu gyvenimu, kopijavimu. 2017 m. balandžio 13 d. rašte apeliantės paprašė Komisijos grąžinti kai kuriuos iš šių dokumentų.

Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2017 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo pagal SESV 263 straipsnį pareikštą apeliančių ieškinį dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo. Grįsdamos savo ieškinį apeliantės iš esmės nurodė penkis pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalies neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, antrasis – tuo, kad nebuvo tinkamai pranešta apie ginčijamus sprendimus, trečiasis – tuo, kad iš jų buvo atimta teisė gintis nuo patikrinimo, ketvirtasis – pareigos motyvuoti pažeidimu, o penktasis – teisės į būsto neliečiamybę pažeidimu.
Taikydamas proceso organizavimo priemones Bendrasis Teismas paprašė Komisijos pateikti duomenis, kuriuos ji, priimdama ginčijamus sprendimus, turėjo dėl tariamų pažeidimų.
Atsakydama į šį prašymą Komisija, be kita ko, pateikė 2016 ir 2017 m. surengtų trylikos atitinkamų kasdienio vartojimo prekių tiekėjų, kurie reguliariai sudarinėjo susitarimus su
Casino
ir
Intermarché
, apklausų ataskaitas (2019 m. sausio 10 d. Komisijos atsakymo Q.1–Q.13 priedai) (toliau – tiekėjų apklausos).
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas, manydamas, kad Komisija neturėjo pakankamai svarių duomenų, leidžiančių įtarti, jog daromas pažeidimas, t. y.
Casino
ir
Intermarché
keitimasis informacija apie būsimas jų prekybos strategijas, panaikino abiejų ginčijamų sprendimų 1 straipsnio b punktus ir atmetė likusią ieškinio dalį.

Šalių reikalavimai
Apeliaciniame skunde apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punktą,
–        patenkinti jų pirmojoje instancijoje pateiktus reikalavimus ir panaikinti ginčijamus sprendimus ir
–        priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas, įskaitant bylinėjimosi Bendrajame Teisme išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą ir
–        priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
Europos Sąjungos Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą,
–        priteisti iš apeliančių bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdamos savo apeliacinį skundą apeliantės nurodo penkis pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaidomis ir motyvavimo stoka Bendrajam Teismui analizuojant teisių gynimo priemonių, kurių galima imtis dėl patikrinimų eigos, veiksmingumą. Antrasis pagrindas grindžiamas 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 ir 8 straipsnių, SESV 296 straipsnio ir Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalies pažeidimu, nes Bendrasis Teismas neįvykdė motyvavimo ir sprendimų atlikti patikrinimą apribojimo pareigų. Trečiasis pagrindas grindžiamas teisės klaida ir Reglamento Nr. 1/2003 pažeidimu, nes Bendrasis Teismas laikė, kad proceso etapui „prieš priimant priemones, kuriomis priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo“, šis reglamentas netaikomas. Ketvirtasis pagrindas grindžiamas EŽTK 6 ir 8 straipsnių ir Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio pažeidimu, nes Bendrasis Teismas „pakankamai svariais duomenimis“ pripažino aplinkybes, susijusias su procedūrinių ir materialinių normų pažeidimais. Galiausiai penktasis pagrindas grindžiamas motyvavimo stoka, kurią lemia tai, kad nebuvo atlikta minėtų duomenų įrodomosios galios kontrolė, ir klaida kvalifikuojant juos kaip „duomenis“.

Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis ir skundžiamo sprendimo motyvavimo stoka analizuojant teisių gynimo priemonių, kurių galima imtis dėl patikrinimų eigos, veiksmingumą

Šalių argumentai
Apeliantės ginčija skundžiamo sprendimo 83–112 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas atmetė Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalies neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su tuo, kad nėra veiksmingos teisių gynimo priemonės, suteikiančios galimybę užginčyti patikrinimų eigą.
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės tvirtina, kad analizuodamas teisių gynimo priemonių, kurių galima imtis dėl patikrinimų eigos, veiksmingumą Bendrasis Teismas nepaisė jam tenkančios pareigos motyvuoti.
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantės remiasi teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu. Jos pažymi, kad 2014 m. spalio 2 d. Sprendime
Delta Pekarny prieš Čekijos Respubliką
(CE:ECHR:2014:1002JUD000009711) Europos Žmogaus Teisių Teismas yra nusprendęs, jog tam, kad kišimasis, pavyzdžiui, dėl patikrinimo, atitiktų EŽTK, be kita ko, turi būti numatyta veiksminga teisių gynimo priemonė, leidžianti tiek teisės, tiek faktų požiūriu ginčyti ne tik leidimo teisėtumą, bet ir patikrinimo, kurį įmonė privalo leisti atlikti, vykdymo sąlygas.
Pateikdamos pirmojo pagrindo antros dalies pirmą prieštaravimą apeliantės ginčija motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 83 ir 87 punktuose manė, kad pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją patikrinti, ar paisoma teisės į veiksmingą teisinę gynybą dėl per patikrinimą patvirtintų priemonių, galima atliekant ne atskirų atvejų, o bendrą šių teisių gynimo priemonių analizę.
Šiuo klausimu iš 2010 m. gruodžio 21 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo
Société Canal Plus ir kiti prieš Prancūziją
(CE:ECHR:2010:1221JUD002940808) 42 punkto matyti, kad ir ieškinys, kuriuo ginčijamas leidimo atlikti patikrinimą teisėtumas, ir ieškinys, kuriuo ginčijamos per šiuos patikrinimus priimtos priemonės, turi būti veiksmingi.
Todėl skundžiamo sprendimo 83 ir 99–111 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kartu nagrinėdamas šias teisių gynimo priemones ir manydamas, kad vienos iš šių teisių gynimo priemonių trūkumus galima kompensuoti kitos priemonės pranašumais.
Apeliančių nuomone, jei Bendrasis Teismas būtų atskirai išnagrinėjęs šias teisių gynimo priemones, jis būtų turėjęs atmesti tris iš šešių teisių gynimo priemonių, kurias pripažino veiksmingomis, t. y. ieškinį dėl sprendimo užbaigti pagal SESV 101 straipsnį pradėtą procedūrą, ieškinį dėl sprendimo atlikti patikrinimą ir, galiausiai, ieškinį dėl deliktinės atsakomybės. Visos kitos teisių gynimo priemonės būtų dalinės ir, net ir imantis visų jų, neleistų tiek teisių, tiek faktų požiūriu nustatyti, kad visos patikrinimo vykdymo sąlygos tenkino EŽTK 8 straipsnį.
Pateikdamos pirmojo pagrindo antros dalies antrą prieštaravimą apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas, nuspręsdamas, jog dalinės teisių gynimo priemonės yra veiksmingos, nustato teisės subjektui pareigą sudaryti būtinas sąlygas, kuriomis galima pasinaudoti visomis šiomis priemonėmis.
Tiek laikinųjų apsaugos priemonių taikymas, tiek
ex post
veiksmai dėl duomenų apsaugos ir ieškinys, grindžiamas 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendime
Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija
(T‑125/03 ir T‑253/03, EU:T:2007:287) suformuota jurisprudencija dėl advokato ir kliento bendravimo apsaugos, reiškia, kad įmonė, vengdama atliekamo patikrinimo, išprovokuos aiškų arba numanomą Komisijos sprendimą, kuriame nepaisoma teisės į advokato ir kliento bendravimo konfidencialumo apsaugą arba tam tikru atveju – teisės į privataus gyvenimo gerbimą. Šios teisių gynimo priemonės taip pat grindžiamos tuo, kad Komisija sutiks užplombuoti duomenis, kol bus priimtas Bendrojo Teismo sprendimas. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas patikrinimo metu taip pat reiškia, kad įmonė nedalyvauja vykdomame patikrinime, kurį atliekant ji privalo aktyviai bendradarbiauti.
Dėl ieškinio dėl sprendimo skirti sankciją už trukdymą atlikti patikrinimą reikia pažymėti, kad tokios teisių gynimo priemonės buvimas reikštų, kad įmonė yra kalta dėl kliudymo tiek, kad jai už tai skiriama sankcija. Toks reikalavimas prieštarauja Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 52 straipsniui.
Pateikdamos pirmojo pagrindo antros dalies trečią prieštaravimą apeliantės pažymi, kad skundžiamo sprendimo 94 ir 96 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai išnagrinėjo galimybę pripažinti dvi šiuo metu dar netaikomas teisių gynimo priemones, t. y., pirma, laikinąją priemonę, kuria siekiama sustabdyti patį patikrinimą, ir, antra,
ex post
ieškinį dėl vadovų ir darbuotojų privačių duomenų apsaugos. Iš tiesų hipotetinės teisių gynimo priemonės negali būti laikomos veiksminga teisine gynyba.
Komisija ir Taryba mano, kad apeliančių argumentai nepagrįsti. Be to, Taryba teigia, kad prieštaravimas dėl motyvavimo stokos nepriimtinas, nes apeliantės nepakankamai tiksliai nurodo kritikuojamas skundžiamo sprendimo dalis ir nepateikia jokių pagrįstų teisinių argumentų šiam prieštaravimui pagrįsti.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pateikdamos apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį apeliantės teigia, kad analizuodamas su patikrinimų eiga susijusių teisių gynimo priemonių veiksmingumą Bendrasis Teismas nepaisė jam tenkančios pareigos motyvuoti.
Dėl šios dalies priimtinumo, kurį Taryba ginčija, iš karto reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, ir viešosios tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Sąjungos teismas gali ar net turi iškelti savo iniciatyva (2009 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Komisija / Airija ir kt.
, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 34 punktas ir 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo
Quimitécnica.com ir de Mello / Komisija
, C‑415/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2016:58, 57 punktas). Darytina išvada, kad Tarybos argumentus dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies nepriimtinumo reikia atmesti.
Dėl šios dalies pagrįstumo reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sprendimo motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtą sprendimą pagrindžiančias priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (2021 m. kovo 25 d. Sprendimo
Deutsche Telekom/ Komisija
, C‑152/19 P, EU:C:2021:238, 98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 78–82 punktuose Bendrasis Teismas pirmiausia priminė, kad teisė į veiksmingą teisinę gynybą įtvirtinta Chartijos 47 straipsnyje ir EŽTK 6 ir 13 straipsniuose. Priminęs, kad EŽTK, kol Sąjunga prie jos nėra prisijungusi, nėra oficialiai į Sąjungos teisės sistemą įtrauktas teisinis dokumentas, todėl teisėtumo kontrolė turi būti atliekama atsižvelgiant tik į Chartijos garantuojamas pagrindines teises, jis pabrėžė, kad tiek iš Chartijos 52 straipsnio, tiek iš šio straipsnio išaiškinimų matyti, jog aiškinant ir taikant Chartijos nuostatas konkrečioje byloje turi būti atsižvelgiama į EŽTK nuostatas ir su šiomis nuostatomis susijusią Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją.
Šiuo klausimu jis nusprendė, kad pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymo klausimas turi būti nagrinėjamas, kiek tai susiję su patekimu į privačias patalpas, atsižvelgiant į šias keturias sąlygas: pirma, tiek faktų, tiek teisės požiūriu turi būti galima veiksmingai kontroliuoti sprendimo apsilankyti arba su apsilankymais susijusių priemonių teisėtumą, antra, teisių gynimo priemonė ar priemonės turi būti tokios, kad nustačius pažeidimą būtų įmanoma užkirsti kelią veiksmui arba, jei veiksmas jau įvykdytas, tinkamai ištaisyti suinteresuotojo asmens situaciją, trečia, galimybė pasinaudoti atitinkama teisių gynimo priemone turi būti aiški ir, ketvirta, teisminė kontrolė turi būti užtikrinta per protingą laikotarpį.
Tada skundžiamo sprendimo 83 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad iš šios jurisprudencijos taip pat aišku, jog patikrinimo eiga turi galėti būti veiksmingos teisminės kontrolės dalykas ir kad teisminė kontrolė turi būti veiksminga konkrečiomis nagrinėjamos bylos aplinkybėmis, o tai reiškia, kad turi būti atsižvelgta į visas teisių gynimo priemones, kuriomis gali pasinaudoti tikrinama įmonė, taigi turi būti atlikta bendra šių priemonių analizė. Skundžiamo sprendimo 86 ir 87 punktuose Bendrasis Teismas manė taip: kadangi teisės į veiksmingą teisinę gynybą paisymo tikrinimas turi būti grindžiamas bendra teisių gynimo priemonių, suteikiančių galimybę atlikti per patikrinimą priimtų priemonių kontrolę, analize, nėra svarbu tai, kad kiekviena iš nagrinėjamų teisių gynimo priemonių, vertinama atskirai, neatitinka sąlygų, būtinų teisės į veiksmingą teisinę gynybą egzistavimui pripažinti.
Šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 88 ir 89 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad, be galimybės kreiptis į bylas nagrinėjantį Komisijos pareigūną, egzistuoja šešios teisių gynimo priemonės, kuriomis suteikiama galimybė Sąjungos teisme užginčyti patikrinimo vykdymą, t. y. ieškinys dėl sprendimo atlikti patikrinimą, ieškinys dėl Komisijos sprendimo, kuriuo skiriama sankcija už trukdymą atlikti patikrinimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 1 dalies c–e punktus, ieškinys dėl bet kokio po sprendimo atlikti patikrinimą ir vykdant patikrinimą Komisijos priimto akto, atitinkančio teismo jurisprudencijoje nustatytas sąlygas, taikomas aktui, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, pavyzdžiui, dėl sprendimo atmesti prašymą taikyti dokumentų apsaugą remiantis advokatų ir klientų bendravimo konfidencialumu, ieškinys dėl sprendimo užbaigti pagal SESV 101 straipsnį pradėtą procedūrą, prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo ir ieškinys dėl deliktinės atsakomybės.
Skundžiamo sprendimo 90–98 punktuose Bendrasis Teismas paaiškino, kodėl mano, kad šios teisių gynimo priemonės leidžia Sąjungos teisme ginčyti patikrinimų eigą.
Galiausiai, atlikęs analizę  skundžiamo sprendimo 100–110 punktuose, Bendrasis Teismas nusprendė, kad patikrinimo vykdymo kontrolės sistema, kurią sudaro visos šio sprendimo 44 punkte išvardytos teisių gynimo priemonės, gali būti laikoma tenkinančia keturias Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijoje nurodytas sąlygas.
Skundžiamo sprendimo 111 punkte Bendrasis Teismas atmetė Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalies neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, pagrįstą tuo, kad pažeista teisė į veiksmingą teisinę gynybą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia apeliantės, motyvai, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė argumentus dėl su patikrinimų vykdymo sąlygomis susijusios veiksmingos teisinės gynybos nebuvimo, yra aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti skundžiamo sprendimo 78–111 punktuose, kurių santrauka pateikta šio sprendimo 41–47 punktuose. Šie motyvai leido apeliantėms sužinoti skundžiamo sprendimo priėmimo priežastis, kaip tai matyti iš jų apeliacinio skundo turinio, o Teisingumo Teismui – vykdyti teisminę kontrolę.
Taigi motyvavimo stoka grindžiamą pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantės teigia, kad pažeista teisė į veiksmingą teisinę gynybą.
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies pirmo prieštaravimo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas turėjo atskirai išnagrinėti įvairias teisių gynimo priemones, kad patikrintų, ar užtikrinama teisė į veiksmingą teisinę gynybą dėl priemonių, kurių imtasi atliekant patikrinimą, reikia priminti, kad teisė į veiksmingą teisinę gynybą yra įtvirtinta Chartijos 47 straipsnyje.
Be to, reikia priminti, kad Chartijos 52 straipsnio 3 dalyje pažymėta, jog Chartijoje nurodytų teisių, atitinkančių EŽTK garantuojamas teises, esmė ir taikymo sritis yra tokia, kaip nustatyta toje konvencijoje (2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo Drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas)
, C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982, 116 punktas).
Kaip matyti iš Chartijos 47 straipsnio išaiškinimų, į kuriuos, remiantis ESS 6 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa ir Chartijos 52 straipsnio 7 dalimi, ją aiškinant turi būti atsižvelgta, šio 47 straipsnio pirma ir antra pastraipos atitinka atitinkamai EŽTK 13 straipsnį ir 6 straipsnio 1 dalį (2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimas
A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo Drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas)
, C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982, 117 punktas). Kaip matyti iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos, EŽTK 6 straipsnio 1 dalis, palyginti su šios konvencijos 13 straipsniu, yra
lex specialis
, o griežtesni 6 straipsnio reikalavimai apima 13 straipsnio reikalavimus (2022 m. kovo 15 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo byloje
Grzęda prieš Lenkiją
, CE:ECHR:2022:0315JUD004357218, 352 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad jis turi užtikrinti, jog aiškinant Chartijos 47 straipsnio pirmą pastraipą būtų užtikrinamas toks apsaugos lygis, kuris nepažeidžia pagal EŽTK 13 straipsnį, kaip jį aiškina Europos Žmogaus Teisių Teismas, garantuojamo apsaugos lygio (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Belastingdienst / Toeslagen (Apeliacinio skundo stabdomasis poveikis)
, C‑175/17, EU:C:2018:776, 35 punktą).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos matyti, kad EŽTK 13 straipsnio teikiama apsauga nenumato reikalavimo dėl konkrečios teisių gynimo priemonės formos (2008 m. kovo 20 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo
Boudaïeva ir kiti prieš Rusiją
, CE:ECHR:2008:0320JUD001533902, 190 punktas) ir kad net jei jokia pagal vidaus teisę numatyta teisių gynimo priemonė, vertinama atskirai, pati savaime netenkina šio 13 straipsnio reikalavimų, jie gali būti tenkinami vertinant šias teisių gynimo priemones kaip visumą (2020 m. liepos 10 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo
Mugemangango prieš Belgiją
, CE:ECHR:2020:0710JUD000031015, 131 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, EŽTK 8 straipsnyje įtvirtintos teisės į būsto neliečiamybę pažeidimo atveju teisinė gynyba yra veiksminga, kaip tai suprantama pagal EŽTK 13 straipsnį, jei ieškovas turi galimybę pasinaudoti procedūra, leidžiančia jam ginčyti atliktos kratos ir poėmio teisėtumą ir reikalauti ištaisyti situaciją, jei jie buvo paskirti ar atlikti neteisėtai (2017 m. sausio 19 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo
Posevini prieš Bulgariją
, CE:ECHR:2017:0119JUD006363814, 84 punktas).
Šiuo atžvilgiu iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos dėl EŽTK 6 straipsnio 1 dalies arba 8 straipsnio matyti, kad, kiek tai susiję su patekimu į privačias patalpas, teisėjo, kuris būtų galėjęs apriboti ar kontroliuoti patikrinimo eigą, išankstinio leidimo atlikti patikrinimą nebuvimas gali būti kompensuojamas
ex post facto
teismine tokios tyrimo priemonės teisėtumo ir būtinumo kontrole, jeigu ši kontrolė yra veiksminga konkrečiomis nagrinėjamos bylos aplinkybėmis. Tai reiškia, kad atitinkamiems asmenims turėtų būti sudaryta galimybė pasinaudoti tiek faktų, tiek teisės požiūriu veiksminga  ginčijamos priemonės ir jos vykdymo teismine kontrole. Jei neteisėtu laikomas veiksmas jau įvykdytas, prieinama teisių gynimo priemonė ar priemonės turi būti tokios, kad būtų tinkamai ištaisyta suinteresuotojo asmens situacija (2014 m. spalio 2 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo
Delta Pekárny a.s. prieš Čekijos Respubliką
, CE:ECHR:2014:1002JUD000009711, 86 ir 87 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
Kadangi tam tikromis sąlygomis patikrinimo
ex post
teisminė kontrolė gali kompensuoti išankstinės teisminės kontrolės nebuvimą, o situacija turi būti tinkamai ištaisyta „prieinama teisių gynimo priemone ar priemonėmis“, darytina išvada, kad nustatant, ar laikomasi Chartijos 47 straipsnio reikalavimų, iš esmės reikia atsižvelgti į visas prieinamas teisių gynimo priemones.
Be to, kadangi apeliantės rėmėsi Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio neteisėtumu ir pateikė atitinkamą prieštaravimą, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 51 punkte, Bendrasis Teismas, norėdamas priimti sprendimą dėl šio prieštaravimo, privalėjo bendrai įvertinti priemonių, kurių buvo imtasi atliekant patikrinimus, teisminės kontrolės sistemą, neapsiribodamas konkrečiomis nagrinėjamos bylos aplinkybėmis.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad apeliantės neteisingai teigia, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai bendrai analizavo visas teisių gynimo priemones, kuriomis galima ginčyti patikrinimų eigą.
Dėl apeliančių argumento, kad Bendrasis Teismas negalėjo palyginti ieškinio dėl priemonių, kurių buvo imtasi atliekant patikrinimą, trūkumų ir ieškinio dėl sprendimo atlikti patikrinimą teisėtumo pranašumų, pakanka pažymėti, kaip tai padarė generalinis advokatas išvados 46 ir 47 punktuose, jog šis argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Iš to sprendimo 90–98 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo, kiek įvairios apeliančių turimos teisių gynimo priemonės, įskaitant ieškinį dėl sprendimo atlikti patikrinimą, leido pateikti teisme prieštaravimus dėl patikrinimo eigos teisėtumo, taigi, kiek, nepaisant to, kad nebuvo vienos bendros teisių gynimo priemonės, ši eiga galėjo būti veiksmingos teisminės kontrolės dalykas pagal šio sprendimo 55–57 punktuose nurodytą jurisprudenciją.
Galiausiai dėl apeliančių argumentų, kad jei Bendrasis Teismas būtų atskirai išnagrinėjęs įvairias teisių gynimo priemones, jis būtų turėjęs, pirma, atmesti tris iš šešių teisių gynimo priemonių, kurias pripažino veiksmingomis, t. y. ieškinį dėl sprendimo užbaigti pagal SESV 101 straipsnį pradėtą procedūrą, ieškinį dėl sprendimo atlikti patikrinimą ir, galiausiai, ieškinį dėl deliktinės atsakomybės, antra, manyti, kad visos kitos teisių gynimo priemonės yra dalinės, pakanka pažymėti, kad šiuos argumentus reikia atmesti, nes jie grindžiami klaidinga prielaida, kad Bendrasis Teismas negali bendrai analizuoti visų teisių gynimo priemonių, kuriomis galima ginčyti patikrinimų eigą.
Todėl pirmojo pagrindo antros dalies pirmas prieštaravimas turi būti atmestas.
Dėl antro ir trečio prieštaravimų, susijusių su tuo, kad Bendrasis Teismas, nusprendęs, jog dalinės teisių gynimo priemonės, kurių prieinamumas nėra aiškus, yra veiksmingos, perkėlė teisės subjektams pareigą sudaryti sąlygas pasinaudoti šiomis teisių gynimo priemonėmis, dėl kurių nėra tikrumo, pakanka pažymėti, kad, pirma, pagal šio sprendimo 57 punkte nurodytą Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją nereikalaujama, kad visi prieštaravimai, kurie gali būti pateikti dėl viešosios valdžios institucijos, remiantis sprendimu, kuriame pavedama apsilankyti, taikytų priemonių, būtų pateikti pasinaudojant viena ir ta pačia teisių gynimo priemone, ir, antra, kaip iš esmės nurodė generalinis advokatas išvados 66 punkte, suformuotos jurisprudencijos nebuvimas negali būti lemiamas veiksnys paneigiant teisių gynimo priemonės veiksmingumą.
Taigi šie prieštaravimai yra nepagrįsti.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad visą pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida, susijusia su patikrinimus pagrindžiančių duomenų atitiktimi procedūriniams reikalavimams

Šalių argumentai
Pateikdamos trečiąjį pagrindą apeliantės iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir pažeidė Reglamentą Nr. 1/2003, pirma, skundžiamo sprendimo 193 punkte nusprendęs, kad Komisija neprivalo laikytis jos įgaliojimus atlikti tyrimą reglamentuojančių taisyklių, visų pirma pareigos užfiksuoti apklausas, kuri išplaukia iš kartu taikomų Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio nuostatų, jei tyrimas oficialiai dar nėra pradėtas, ir, antra, skundžiamo sprendimo 206 punkte nusprendęs neatmesti per tiekėjų apklausas gautų duomenų kaip neatitinkančių procedūrinių reikalavimų.
Jos teigia, kad skundžiamo sprendimo 189, 192, 193, 196 ir 198 punktuose Bendrasis Teismas neteisingai nusprendė, jog vertinant, ar Komisijos turimi duomenys yra pakankamai svarūs, turi būti atsižvelgta į aplinkybę, kad sprendimas atlikti patikrinimą priimamas preliminaraus tyrimo stadijoje, t. y. kai joks tyrimas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1/2003 V skyrių, oficialiai dar nėra pradėtas, todėl Komisija neprivalo laikytis tam tikrų privalomų to reglamento normų, įskaitant normas, nustatančias pareigą fiksuoti apklausas, per kurias gaunami tokie duomenys. Jos kritikuoja tai, kad Bendrasis Teismas skiria oficialiai pradėjus tyrimą taikomas priemones, kurias reglamentuoja Reglamentas Nr. 1/2003, ir iki tyrimo pradžios taikomas priemones, kurių šis reglamentas nenustato.
Pateikdamos trečiojo pagrindo pirmą dalį apeliantės teigia, kad šis skirtumas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo 194 punkte nurodytos jurisprudencijos aiškinimu. Iš tiesų pagal tą jurisprudenciją tyrimo etapas iki pranešimo apie prieštaravimus skiriamas nuo likusios administracinės procedūros dalies. Be to, toje jurisprudencijoje apibrėžiama ne tyrimo, o laikotarpio, į kurį reikia atsižvelgti nustatant, ar procedūros trukmė buvo protinga, pradžia.
Pateikdamos trečiojo pagrindo antrą dalį apeliantės teigia, kad skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad iki pirmojo sprendimo atlikti patikrinimą priėmimo Reglamentas Nr. 1/2003 neturėjo būti taikomas.
Iš tiesų iš Reglamento Nr. 1/2003 25 konstatuojamosios dalies ir Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnio 3 dalies matyti, kad Reglamentas Nr. 1/2003 nuo atitinkamų veiksmų nustatymo etapo taikomas visiems Komisijos aktams, priimtiems taikant SESV 101 ir 102 straipsnius. Šiuo atžvilgiu jos pažymi, kad pastarasis reglamentas taikomas tam tikrų sektorių tyrimams ir prašymams atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, Komisijai nepriėmus jokios priemonės, kuria priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo. Jei Reglamentas Nr. 1/2003 nebūtų taikomas iki sprendimo atlikti patikrinimą priėmimo atliekamiems tyrimo veiksmams, kiltų pavojus, kad iš įmonių ir trečiųjų asmenų bus atimtos jų procesinės teisės, taip pat jų teisė į veiksmingą teisminę gynybą dėl tokio sprendimo.
Pateikdamos trečiojo pagrindo trečią dalį apeliantės ginčija skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrojo Teismo pateiktą teiginį, kad pažeidimo įrodymus ir duomenis, kuriais grindžiamas sprendimas atlikti patikrinimą, reikia atskirti ir kad dėl tokio atskyrimo duomenims negali būti taikomi tokie patys formalūs reikalavimai kaip įrodymams. Apeliančių nuomone, duomenims ir įrodymams turi būti taikomi tokie patys formalūs reikalavimai ir tokios pačios procedūrinės taisyklės, skirtos įrodymų autentiškumui, teisingumui ir patikimumui užtikrinti.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
Pirmiausia Komisija pažymi, kad tyrimo pradžia skiriasi tiek nuo bylos iškėlimo, tiek nuo bylos nagrinėjimo inicijavimo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnį. Tyrimas pradedamas pirmą kartą pasinaudojus savo tyrimo įgaliojimais ir priėmus priemones, kuriomis priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo ir kurios daro didelį poveikį įtariamų subjektų padėčiai. Byla iškeliama Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato kanceliarijai parengus vidaus dokumentą, kai ji suteikia bylos numerį, o vienintelis šio iškėlimo  tikslas – išsaugoti dokumentus. Bylos nagrinėjimas inicijuojamas tada, kai Komisija, siekdama priimti sprendimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 III skyrių, priima sprendimą pagal Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnį.
Komisija taip pat teigia, pirma, kad iki tyrimo pradžios ji neprivalo laikytis reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nustatytų formalių reikalavimų.
Visų pirma Komisija neigia, kad tokia pareiga išplaukia iš jurisprudencijos, ir tvirtina, kad Bendrasis Teismas neiškraipė skundžiamo sprendimo 194 punkte nurodytos jurisprudencijos. Tai, kad ši jurisprudencija yra susijusi su procedūros protingos trukmės vertinimu, šiuo atžvilgiu nėra svarbu.
Paskui Komisija mano, kad reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nenumatyta jos pareiga iki tyrimo pradžios laikytis šiuose reglamentuose nustatytų formalių reikalavimų.
Be to, apeliančių argumentas, grindžiamas Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnio 3 dalimi, paaiškinamas painiava dėl tyrimo pradžios ir bylos nagrinėjimo inicijavimo; šie momentai, beje, nesutampa ir sukelia skirtingų teisinių pasekmių.
Komisija taip pat teigia, kad apeliančių nuorodos į Reglamento Nr. 1/2003 25 konstatuojamąją dalį, tam tikrų sektorių tyrimus ir prašymus atleisti nuo baudos ar ją sumažinti yra nereikšmingos.
Pagaliau apeliantės negali teigti, kad leidus Komisijai iki tyrimo pradžios nepaisyti reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nustatytų formalių reikalavimų būtų pažeista jų teisė į veiksmingą teisinę gynybą, kuri leistų tiek teisės, tiek faktų požiūriu patikrinti sprendimų atlikti patikrinimą teisėtumą. Viena vertus, šį teiginį paneigia šioje byloje Bendrojo Teismo atlikta duomenų kontrolė, po kurios ginčijami sprendimai buvo iš dalies panaikinti. Kita vertus, net jei žodiniai parodymai nebūtų užfiksuoti, Bendrasis Teismas pagal savo Procedūros reglamento 94 straipsnį turėtų galimybę apklausti liudytojus.
Jei reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 nustatyti formalūs reikalavimai būtų taikomi iki tyrimo pradžios, Komisijos vykdomam konkurencijos teisės įgyvendinimui kiltų grėsmė, nes ji negalėtų rinkti ir naudoti žodžiu gautų duomenų. Jei Komisijai būtų uždrausta rinkti duomenis žodžiu, nukėlus patikrinimo datą sumažėtų tyrimų veiksmingumas.
Antra, visų pirma Komisija teigia, kad patikrinimo tikslas – surinkti informaciją, reikalingą remiantis jos turimais duomenimis įtariamo pažeidimo realumui ir mastui patikrinti, todėl šiems duomenims neišvengiamai taikomi mažesni formalūs reikalavimai nei įrodymams; taigi ji neprivalo fiksuoti tokių duomenų pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnį.
Paskui ši institucija tvirtina, kad, duomenims taikant mažiau formalius reikalavimus nei įrodymams, operatyvumo reikalavimas, kuris yra svarbus priimant sprendimus atlikti patikrinimą, ir Komisijos tyrimo veiksmingumas suderinami su atitinkamų įmonių teisės į gynybą užtikrinimu.
Galiausiai įrodymo autentiškumas nėra būtina jo patikimumo sąlyga. Iš tiesų 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Infineon Technologies / Komisija
(C‑99/17 P, EU:C:2018:773) 65–69 punktuose Teisingumo Teismas priminė, kad Sąjungos teisėje vyrauja laisvo įrodymų vertinimo principas, pagal kurį vienintelis svarbus kriterijus vertinant teisėtai pateiktų įrodymų įrodomąją galią yra jų patikimumas. Dėl šios priežasties įrodymo įrodomoji galia turi būti vertinama bendrai, todėl vien nepagrįstų abejonių dėl įrodymo autentiškumo nepakanka, kad būtų paneigtas jo patikimumas. Šie principai juo labiau taikomi duomenims, kurių įrodomoji galia iš esmės yra mažesnė.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pateikdamos trečiąjį pagrindą, kurį sudaro trys dalys, apeliantės iš esmės tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija neprivalo laikytis pareigos užfiksuoti apklausas, kuri išplaukia iš kartu taikomų Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio nuostatų, kol oficialiai nepradeda tyrimo ir nepasinaudoja tyrimo įgaliojimais, suteiktais jai visų pirma pagal Reglamento Nr. 1/2003 18–20 straipsnius.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į jos kontekstą, taip pat į akto, kurio dalis ji yra, tikslus ir paskirtį (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo
HOLD Alapkezelő
, C-352/20, EU:C:2022:606, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirmiausia iš paties Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalies teksto matyti, kad ši dalis turi būti taikoma bet kokiai apklausai, per kurią siekiama surinkti su tyrimo dalyku susijusią informaciją (2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo
Intel / Komisija
, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 84 punktas).
Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnyje, kuriame numatyta, kad pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalį atliekamoms apklausoms taikomi tam tikri formalūs reikalavimai, nenurodyta pastarosios nuostatos taikymo sritis.
Svarbu priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 773/2003 3 straipsnio 3 dalį Komisijai nustatyta pareiga bet kuria jos pasirinkta forma užfiksuoti visas pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnį vykdomas apklausas, per kurias siekiama surinkti su jos tyrimo dalyku susijusią informaciją (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 19 d. Sprendimo
Intel / Komisija
, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 90 ir 91 punktus).
Taigi reikia pažymėti, kad skirtumas turi būti daromas atsižvelgiant į Komisijos rengiamų apklausų tikslą, nes Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalis, taigi ir pareiga užfiksuoti, taikoma tik toms apklausoms, per kurias siekiama surinkti su Komisijos tyrimo dalyku susijusią informaciją.
Vadinasi, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalies ar Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio formuluote negalima teigti, kad šios pareigos užfiksuoti taikymas priklauso nuo to, ar Komisijos apklausa vyko iki oficialios tyrimo pradžios – siekiant surinkti duomenų apie pažeidimą, ar jį pradėjus – siekiant surinkti pažeidimo įrodymus.
Iš tiesų tose nuostatose nėra numatyta, kad pareigos užfiksuoti taikymas priklauso nuo to, ar fiksuojama informacija gali būti laikoma duomenimis ar įrodymais. Atvirkščiai, dėl Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalyje pavartotos sąvokos „informacija“ bendro pobūdžio turi būti laikoma, kad ši nuostata vienodai taikoma abiem šioms kategorijoms.
Žinoma, nereikia painioti „duomenų“ ir „įrodymų“ sąvokų, nes duomenų, kitaip nei įrodymų, dėl jų pobūdžio negali pakakti tam tikram faktui nustatyti.
Vis dėlto kvalifikavimas kaip duomenų ar įrodymų priklauso ne nuo konkretaus procedūros etapo, o nuo atitinkamos informacijos įrodomosios galios, nes „visuma“ pakankamai svarių ir nuoseklių duomenų gali savaime įrodyti pažeidimą ir jie gali būti panaudoti galutiniame Komisijos sprendime, priimtame pagal SESV 101 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo
Knauf Gips / Komisija
, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 47 punktą).
Todėl, kaip generalinis advokatas nurodė išvados 141 punkte, pareiga užfiksuoti apklausas negali priklausyti nuo surinktos informacijos kvalifikavimo kaip duomenų ar įrodymų, nes šios informacijos įrodomąją galią Komisija gali nustatyti tik atlikusi šias apklausas, t. y. per vėlesnius procedūros etapus.
Beje, Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnyje taip pat nėra numatyta, kad pareigos užfiksuoti taikymas priklauso nuo to, kuriame procedūros etape atliekama apklausa. Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalyje iš tikrųjų numatyta, kad pagal šią nuostatą atliekamos apklausos, per kurias siekiama surinkti su tyrimo dalyku susijusią informaciją, o tai reiškia, kad tyrimas jau vyksta. Vis dėlto iš šios nuostatos neišplaukia, kad tokios apklausos turi būti atliekamos po oficialios tyrimo pradžios, kurią skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrasis Teismas apibūdino kaip momentą, kai Komisija priima priemonę, kuria priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo.
Paskui dėl Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalies konteksto reikia pažymėti, viena vertus, kad šis straipsnis patenka į šio reglamento V skyrių, kuriame aptariami Komisijos įgaliojimai atlikti tyrimą. Šio skyriaus nuostatų taikymas nebūtinai priklauso nuo to, ar ši institucija priėmė priemonę, kuria priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo.
Pagal to reglamento 17 straipsnį Komisija gali atlikti tam tikrų sektorių tyrimus, kuriuos atliekant įmonių atžvilgiu nereikia iš anksto priimti tokio pobūdžio priemonių.
Kita vertus, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnio 3 dalis, kurioje numatyta, kad „prieš pradedama bylos nagrinėjimą Komisija gali pasinaudoti savo įgaliojimai[s] atlikti tyrimus pagal Reglamento [Nr. 1/2003] V skyrių“, patvirtina aiškinimą, kad minėtame skyriuje išvardytos nuostatos dėl Komisijos įgaliojimų atlikti tyrimą, įskaitant 19 straipsnį, gali būti taikomos iki oficialios tyrimo pradžios, priešingai, nei teigiama skundžiamo sprendimo 193 punkte.
Tiesa, skundžiamo sprendimo 194 punkte nurodytose bylose, kuriose priimti 2002 m. spalio 15 d. Sprendimas
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija
(C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 182 punktas) ir 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija
(C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 38 punktas), Teisingumo Teismas nustatė, kad konkurencijos srityje Komisijos inicijuoto preliminaraus tyrimo pradžia laikoma data, kai Komisija, pasinaudojusi Sąjungos teisės aktų leidėjo suteiktais įgaliojimais, imasi priemonių, kuriomis priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo ir dėl kurių daromas didelis poveikis įtariamų įmonių padėčiai.
Vis dėlto bylos, kuriose priimti šie sprendimai, buvo susijusios su administracinės procedūros pradžios momento nustatymu tikrinant, ar Komisija laikėsi protingo termino principo. Atliekant tokį patikrinimą reikia išnagrinėti, ar ši institucija nuo tos dienos, kai apie atliekamą tyrimą informavo įmonę, įtariamą padarius ES konkurencijos teisės pažeidimą, veikė rūpestingai.
Tačiau į šią datą negalima atsižvelgti nustatant momentą, nuo kurio Komisija privalo laikytis pareigos užfiksuoti apklausas, išplaukiančios iš kartu taikomų Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio nuostatų. Iš tiesų, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 150 punkte, įmonė gali būti paminėta trečiųjų šalių Komisijai pateiktuose pareiškimuose, bet gali apie tai nežinoti. Taigi jei į šią datą būtų atsižvelgta, pareigos užfiksuoti ir su šia pareiga susijusių procedūrinių garantijų, kurios pagal šias nuostatas yra numatytos apklaustiems tretiesiems asmenims ir įtariamai įmonei, taikymas būtų atidėtas iki momento, kai Komisija priims priemonę, kuria šiai įmonei pranešama apie jai reiškiamus įtarimus. Dėl šio atidėjimo iki tokios priemonės priėmimo atliktoms trečiųjų asmenų apklausoms nebūtų taikoma pareiga užfiksuoti apklausas ir joms skirtos procedūrinės garantijos.
Galiausiai dėl Reglamento Nr. 1/2003 tikslo iš šio reglamento 25 konstatuojamosios dalies matyti, kad nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimus tampa vis sunkiau, todėl Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalimi siekiama padidinti Komisijos tyrimo įgaliojimus, be kita ko, suteikiant jai teisę apklausti bet kurį asmenį, galintį turėti naudingos informacijos, ir užfiksuoti jo paaiškinimus (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 19 d. Sprendimo
Intel / Komisija
, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 85 punktą). Šioje konstatuojamojoje dalyje pavartotas žodžių junginys „nustatyti pažeidimus“ patvirtina aiškinimą, kad apklausoms, kurias Komisija atlieka per preliminarų etapą, siekdama surinkti su tyrimo dalyku susijusius duomenis, taip pat taikoma Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalis.
Be to, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalį Komisija turi galimybę įrašyti apklausas bet kokia forma. Taigi Komisija negali pagrįstai teigti, kad pareiga užfiksuoti užkirstų jai kelią rinkti ir naudoti duomenis, kai jie gali būti teikiami tik žodžiu, ir pakenktų tyrimų veiksmingumui, nes būtų nukelta patikrinimo data. Komisija taip pat negali teigti, kad tokia pareiga turi atgrasomąjį poveikį, nes ji turi galimybę apsaugoti apklaustų asmenų tapatybę.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 193 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad apklausos, kurių metu buvo surinkti duomenys, kuriais vėliau buvo grindžiamas sprendimas atlikti įmonės patikrinimą, nepatenka į Reglamento Nr. 1/2003 taikymo sritį, motyvuodamas tuo, kad tuo metu nebuvo pradėtas joks tyrimas pagal šio reglamento V skyrių, nes Komisija nebuvo priėmusi jokios priemonės, kuria šiai įmonei būtų priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo. Siekdamas nustatyti, ar šios apklausos patenka į minėtą taikymo sritį, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į jų turinį ir kontekstą, turėjo išnagrinėti, ar per jas buvo siekiama surinkti su tyrimo dalyku susijusią informaciją.
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 205 ir 206 punktų, nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nusprendė, kad per tiekėjų apklausas gauti duomenys negalėjo būti atmesti kaip neatitinkantys procedūrinių reikalavimų dėl to, kad nesilaikyta Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnyje ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnyje numatytos pareigos užfiksuoti, visų pirma dėl to, kad šios apklausos buvo surengtos iki tyrimo pagal Reglamentą Nr. 1/2003 pradžios ir, atliekant jas, nei apeliantėms, nei juo labiau tiekėjams nebuvo kaip nors priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo.
Kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 155 punkte, šiuo atžvilgiu pakanka nurodyti, kad Komisija, rengdama apklausas, kurių dalykas yra iš anksto apibrėžtas ir dėl kurių neslepiama, kad per jas norima gauti informacijos apie konkrečios rinkos veikimą ir šios rinkos dalyvių elgesį, siekiant nustatyti galimus neteisėtus veiksmus arba patvirtinti įtarimus dėl tokio elgesio, įgyvendina Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnyje numatytus įgaliojimus paimti paaiškinimus.
Todėl tiekėjų apklausos patenka į Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir Komisija privalėjo užfiksuoti šiuos pareiškimus pagal Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnį.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 206 punkte manė, kad Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnyje ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnyje numatyta pareiga užfiksuoti netaikoma tiekėjų apklausoms ir kad per šias apklausas gauti duomenys nėra neatitinkantys procedūrinių reikalavimų.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad trys trečiojo pagrindo dalys yra pagrįstos, todėl reikia patenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punktą tiek, kiek Bendrasis Teismas atmetė likusią ieškinio dėl ginčijamų sprendimų dalį, o dėl kitų apeliacinio skundo pagrindų sprendimo priimti nereikia. Vadinasi, taip pat reikia panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 punktą, susijusį su bylinėjimosi išlaidomis.

Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Būtent taip yra nagrinėjamu atveju.
Taigi reikia išnagrinėti prieštaravimą, kurį apeliantės Bendrajame Teisme pateikė dėstydamos pagrindą dėl teisės į būsto neliečiamybę pažeidimo, iš esmės grindžiamą tuo, kad į duomenis, gautus apklausiant tiekėjus, negalima atsižvelgti, nes Komisija nesilaikė Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio reikalavimų.
Grįsdamos šį prieštaravimą apeliantės teigia, kad tiekėjų apklausų ataskaitos nėra Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnį atitinkančios užfiksavimo priemonės, nes, be kita ko, jos nebuvo pateiktos apklaustiems asmenims patvirtinti.
Komisija teigia, kad įvykdė savo pareigą užfiksuoti, nes parengė išsamias ataskaitas, kuriose tiksliai atspindėtas tiekėjų pareiškimų turinys, ir, priskyrusi oficialų identifikavimo numerį, pridėjo jas prie bylos medžiagos. Tokio tipo ataskaita yra viena iš užfiksavimo formų, kurią pagal Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalį Komisija gali pasirinkti lygiai taip pat, kaip ir garso arba garso ir vaizdo įrašymą arba stenogramą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 773/2003 3 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys, kuriame nurodyta, kad Komisija „gali įrašyti apklausiamų asmenų pareiškimus bet kokia forma“, reiškia, kad jei Komisija, gavusi apklausiamojo asmens sutikimą, nusprendžia atlikti apklausą pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalį, ji privalo užfiksuoti visą apklausą, nesvarbu, kokią fiksavimo formą Komisija pasirinks (2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo
Intel / Komisija
, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 90 punktas).
Be to, iš Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalies antro ir trečio sakinių matyti, kad įrašo ar užrašų kopiją Komisija turi pateikti apklausiamam asmeniui patvirtinti, o kai būtina, turi nustatyti terminą, per kurį apklausiamas asmuo gali pranešti apie bet kokius pareiškimų pakeitimus.
Šiuo atveju Komisija netvirtino ir juo labiau neįrodė, kad pateikė tiekėjams patvirtinti jos parengtas ataskaitas.
Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnyje, siejamame su Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalimi, numatyta Komisijos pareiga pateikti apklausiamam asmeniui patvirtinti įrašo arba užrašo kopiją visų pirma siekiama užtikrinti apklausiamo asmens pateiktų pareiškimų autentiškumą, garantuojant, kad šie pareiškimai iš tikrųjų priskirtini jam ir kad jų turinys tiksliai ir išsamiai atspindi šiuos pareiškimus, o ne Komisijos pateiktą jų interpretaciją.
Vadinasi, kai nesilaikoma tokio Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnyje, siejamame su Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalimi, nustatyto reikalavimo, remiantis Komisijai pateiktu pareiškimu gauti duomenys turi būti laikomi nepriimtinais, taigi į juos negalima atsižvelgti.
Šios ataskaitos, kurios yra išimtinai vidaus pobūdžio, negali būti laikomos atitinkančiomis Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalies, taikomos į Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio taikymo sritį patenkančioms apklausoms, reikalavimus.
Šios išvados nepaneigia 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Infineon Technologies / Komisija
(C‑99/17 P, EU:C:2018:773) 65–69 punktai.
Tiesa, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Sąjungos teisėje vyrauja laisvo įrodymų vertinimo principas, pagal kurį vienintelis svarbus kriterijus vertinant teisėtai pateiktų įrodymų įrodomąją galią yra jų patikimumas, ir kad dėl šios priežasties įrodymo įrodomoji galia turi būti vertinama bendrai, todėl vien nepagrįstų abejonių dėl įrodymo autentiškumo nepakanka, kad būtų paneigtas jo patikimumas (2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo
Infineon Technologies / Komisija
, C‑99/17 P, EU:C:2018:773,
–
69 punktai
).
Vis dėlto byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, įrodymas, dėl kurio autentiškumo kilo abejonių, buvo įmonės vidaus elektroninis laiškas, o ne Komisijos gauto pareiškimo įrašas ar užrašas, prieštaraujantis Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsniui, siejamam su Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalimi.
Taigi laisvo įrodymų vertinimo principu negalima remtis siekiant nepaisyti procedūrinių normų, taikomų Komisijos surinktų pareiškimų užfiksavimui pagal Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnį. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad konstatavus duomenų rinkimo pažeidimą, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsniu, siejamu su Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnio 3 dalimi, vykstant procedūrai dėl pažeidimo Komisija negali naudoti taip surinktų duomenų (pagal analogiją žr. 2015 m. birželio 18 d. Sprendimo
Deutsche Bahn ir kt. / Komisija
, C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kadangi šioje byloje, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 208 punkte, per tiekėjų apklausas gauta informacija yra pagrindiniai duomenys, kuriais grindžiami ginčijami sprendimai, ir kadangi ji neatitinka procedūrinių reikalavimų, nes nesilaikyta Reglamento Nr. 773/2004 3 straipsnyje numatytos pareigos užfiksuoti, darytina išvada, kad priimdama ginčijamus sprendimus Komisija neturėjo pakankamai svarių duomenų, kuriais galėjo remtis ir kurie pateisino tų sprendimų 1 straipsnio a punkte išdėstytas prielaidas. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, tuos sprendimus reikia visiškai panaikinti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, kai apeliacinis skundas yra pagrįstas ir Teisingumo Teismas pats priima galutinį sprendimą byloje, jis turi priimti sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi apeliantės reikalavo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, o Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir apeliančių šiame apeliaciniame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas. Be to, kadangi ginčijami sprendimai panaikinami, iš Komisijos priteisiamos visos apeliančių pirmojoje instancijoje patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalį, jeigu apeliacinį skundą pateikia ne pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis, iš šios šalies gali būti priteistos bylinėjimosi apeliaciniame procese išlaidos tik tuo atveju, jeigu ji dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje. Jeigu tokia šalis dalyvauja procese, Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi Taryba, t. y. į bylą įstojusi šalis pirmojoje instancijoje, dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje ir žodinėje dalyse, ji turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas apeliaciniame procese ir pirmojoje instancijoje.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2020 m. spalio 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo
Les Mousquetaires ir ITM Entreprises / Komisija
(T
‑
255/17, EU:T:2020:460) rezoliucinės dalies 2 punktą tiek, kiek jame atmesta apeliančių ieškinio dėl 2017 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimo C(2017) 1057
final
, kuriuo
Intermarché
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms buvo nurodyta leisti atlikti patikrinimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (AT.40466 –
Tute 1
), ir 2017 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimo C(2017) 1361
final
, kuriuo
Les Mousquetaires
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms buvo nurodyta leisti atlikti patikrinimą pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (AT.40466 –
Tute 1
), likusi dalis.
2.
Panaikinti 2020 m. spalio 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo
Les Mousquetaires ir ITM Entreprises / Komisija
(T
‑
255/17, EU:T:2020:460) rezoliucinės dalies 3 punktą tiek, kiek jame nuspręsta dėl bylinėjimosi išlaidų.
3.
Panaikinti 2017 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1057
final
, kuriuo
Intermarché
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms nurodoma leisti atlikti patikrinimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (byla AT.40466 –
Tute 1
), ir 2017 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1361
final
, kuriuo
Mousquetaires
ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms nurodoma leisti atlikti patikrinimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio 1 ir 4 dalis (byla AT.40466 –
Tute 1
).
4.
Europos Komisija padengia savo,
Les Mousquetaires SAS
ir
ITM Entreprises SAS
pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese patirtas bylinėjimosi išlaidas.
5.
Europos Sąjungos Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.