CELEX: 62017CJ0174
Žalba
Tužba za naknadu štete
Članak 340. drugi stavak UFEU-a
Prekomjerno trajanje postupka u okviru dvaju predmeta pred Općim sudom Europske unije
Naknada štete koju su žalitelji navodno pretrpjeli
Imovinska šteta
Troškovi bankarske garancije
Uzročna veza
Zatezne kamate

Svojim žalbama Europska unija, s jedne strane, i Plásticos Españoles SA (ASPLA) (u daljnjem tekstu: ASPLA) i Armando Álvarez SA, s druge strane, zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 17. veljače 2017., ASPLA i Armando Álvarez SA/Europska unija (T‑40/15, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2017:105
), kojom je taj sud naložio Europskoj uniji da društvu ASPLA plati naknadu štete u iznosu od 44951,24 eura i društvu Armando Álvarez SA naknadu štete u iznosu od 111042,48 eura za imovinsku štetu koju je svako od tih društava pretrpjelo zbog povrede razumnog roka za suđenje u predmetima u kojima su donesene presude od 16. studenoga 2011., ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) i od 16. studenoga 2011., Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
) (u daljnjem tekstu: predmeti T‑76/06 i T‑78/06) te je odbio tužbu u preostalom dijelu.
Činjenična osnova spora
Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 24. veljače 2006. ASPLA, s jedne strane, i Armando Álvarez, s druge strane, pokrenuli su postupke protiv Odluke Komisije C(2005) 4634 od 30. studenoga 2005. o postupku primjene članka [101. UFEU‑a] (predmet COMP/F/38.354 –Industrijske vreće) (u daljnjem tekstu: Odluka C(2005) 4634)). Svojim tužbama u biti su zahtijevali od Općeg suda da poništi tu odluku u dijelu u kojem se primjenjuje na njih ili, podredno, da smanji iznos novčane kazne koja im je izrečena.
Presudama od 16. studenoga 2011., ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) i od 16. studenoga 2011., Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
) Opći sud odbio je te tužbe.
Zahtjevima podnesenima 24. siječnja 2012. ASPLA i Armando Álvarez podnijeli su žalbe protiv presuda od 16. studenoga 2011., ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) i Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
).
Presudama od 22. svibnja 2014., ASPLA/Komisija (
C‑35/12 P
,
EU:C:2014:348
) i Armando Álvarez/Komisija (
C‑36/12 P
,
EU:C:2014:349
) Sud je odbio predmetne žalbe.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. siječnja 2015. ASPLA i Armando Álvarez pokrenuli su postupak na temelju članka 268. UFEU‑a protiv Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, a kojim se zahtijeva naknada štete što su je ta društva pretrpjela zbog prekomjernog trajanja postupka pred Općim sudom u okviru predmeta T‑76/06 i T‑78/06.
Rješenjem od 4. ožujka 2016., ASPLA i Armando Álvarez/Europska unija (
T‑40/15
, neobjavljeno,
EU:T:2016:133
) Komisija je brisana iz tog predmeta kao zastupnik Unije, nakon djelomičnog odustanka tužiteljâ od tužbe.
Pobijanom presudom Opći sud proglasio je i presudio:
„1.
Nalaže se da Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, isplati naknadu u iznosu od 44951,24 eura društvu [ASPLA] i naknadu u iznosu od 111042,48 eura društvu [Armando Álvarez] na ime materijalne štete koju su oba društva pretrpjela zbog povrede razumnog roka za suđenje u predmetima [T‑76/06 i T‑78/06]. Svaki od tih iznosa naknade štete valja uvećati za kompenzacijske kamate koje počinju teći 27. siječnja 2015. sve do proglašenje ove presude, po godišnjoj stopi inflacije koju za dotično razdoblje utvrđuje Eurostat (Statistički ured Europske unije) u državi članici u kojoj ta društva imaju sjedište.
2.
Obje naknade štete navedene u točki 1. ove presude bit će uvećane za zatezne kamate, koje počinju teći od objave ove presude i sve do podmirenja u cijelosti, po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne operacije refinanciranja uvećanoj za dva postotna boda.
3.
Tužba se u preostalom dijelu odbija.
4.
Društva ASPLA i Armando Álvarez s jedne strane i [Europska unija], koju zastupa Sud Europske unije, s druge strane snosit će vlastite troškove.
5.
Europska komisija snosit će vlastite troškove.”
Zahtjevi stranaka
Svojom žalbom u predmetu C‑174/17 P Europska unija zahtijeva od Suda da:
–
ukine točku 1. izreke pobijane presude;
–
odbije kao neosnovan zahtjev društava ASPLA i Armando Álvarez podnesen u prvom stupnju, kojim se potražuje iznos od 3495038,66 eura na temelju štete koju su pretrpjeli zbog prekoračenja razumnog roka za suđenje i
–
naloži društvima ASPLA i Armando Álvarez snošenje troškova postupka.
ASPLA i Armando Álvarez zahtijevaju od Suda da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žalitelju snošenje troškova.
Komisija zahtijeva od Suda da u cijelosti prihvati žalbu.
Svojom žalbom u predmetu C‑222/17 P ASPLA i Armando Álvarez zahtijevaju od Suda da:
–
proglasi tužbu dopuštenom;
–
ukine pobijanu presudu;
–
naloži Europskoj uniji, koju zastupa Sud Europske unije, da isplati 3495038,66 eura (pri čemu 355118,67 eura za bankarske naknade i provizije, a 3139919,99 eura za dodatno plaćene kamate na novčanu kaznu) na temelju naknade štete zbog toga što je Opći sud povrijedio članak 47. drugi stavak Povelje temeljnih prava Europske unije, pri čemu taj iznos valja uvećati za kompenzacijske kamate za razdoblje od 27. siječnja 2015. do 17. veljače 2017., u skladu s godišnjom stopom inflacije u Španjolskoj koju za dotično razdoblje utvrđuje Eurostat (Statistički ured Europske unije), te za zatezne kamate po stopi koju je odredila Europska središnja banka (ESB) za glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za dva postotna boda, računajući od proglašenja tog datuma do stvarne isplate, i
–
naloži Europskoj uniji snošenje troškova.
Europska unija zahtijeva od Suda da:
–
odbaci žalbu kao djelomično nedopuštenu te je odbije kao djelomično neosnovanu ili neosnovanu i
–
naloži žaliteljima snošenje troškova postupka.
Odlukom predsjednika prvog vijeća od 17. travnja 2018. predmeti C‑174/17 P i C‑222/17 P spojeni su u svrhu donošenja mišljenja i presude.
O žalbama
U prilog svojoj žalbi u predmetu C‑174/17 P Europska unija ističe dva žalbena razloga.
U prilog svojoj žalbi u predmetu C‑222/17 P ASPLA i Armando Álvarez ističu pet žalbenih razloga.
Prvi žalbeni razlog u predmetu C‑174/17 P
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom Europska unija smatra da je Opći sud – ocijenivši da postoji dovoljno izravna uzročna veza između povrede razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 i gubitka koji su pretrpjela društva ASPLA i Armando Álvarez zbog plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju tog roka – počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja pojma „uzročna veza”.
Konkretno, Europska unija smatra da se Opći sud oslonio na pogrešnu pretpostavku prema kojoj se odluka o osiguranju bankarske garancije izvršava u jednom jedinom vremenskom trenutku, odnosno u trenutku „prvotne odluke” osiguranja takve garancije. Međutim, budući da je obveza plaćanja novčane kazne postojala tijekom cijelog postupka pred sudovima Unije, i čak izvan tog razdoblja jer novčana kazna nije bila poništena, tužitelji u prvom stupnju mogli su platiti novčanu kaznu i tako izvršiti obvezu koju su po tom pitanju imali. Budući da su u svakom trenutku mogli platiti novčanu kaznu, vlastita odluka tih tužitelja da zamijene to plaćanje bankarskom garancijom imala je kontinuiranu narav te su je oni primjenjivali tijekom cijelog postupka. Stoga odlučujući uzrok plaćanja troškova bankarske garancije nije bio u povredi razumnog roka za suđenje, već u vlastitoj odluci tih tužitelja da ne plate novčanu kaznu te da zamijene to plaćanje bankarskom garancijom.
Komisija podržava argumente koje je izložila Europska unija.
ASPLA i Armando Álvarez smatraju da Opći sud nije u točkama 110. do 119. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava i navode da odlučujući uzrok troškova bankarske garancije nije u njihovu „vlastitom izboru”, kako se na to poziva Sud Europske unije, već proizlazi iz primjene članka 85. Uredbe Komisije (EZ, Euratom) br. 2342/2002 od 23. prosinca 2002. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica, (
SL 2002., L 357, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 7.).
U tom pogledu druge stranke u postupku kao prvo navode da tekst te odredbe ne podrazumijeva da je mogućnost osiguranja plaćanja zamišljena kao iznimka od općeg pravila, već da, kako bi se zahtijevali dodatni rokovi za plaćanje, nužno moraju biti ispunjena dva uvjeta, odnosno, s jedne strane, osiguranje plaćanja i, s druge strane, plaćanje kamate. Kao drugo, trenutačno plaćanje ili osiguranje bankarske garancije jednako su dostupne mogućnosti podnositeljima zahtjeva, tako da odabir potonje ne može podrazumijevati prekid uzročne veze između štete i nezakonitosti. Kao treće, izbor koji proizlazi iz odredbe prava Unije kojim se pojedincu nudi izričito predviđena alternativna mogućnost ne može prekinuti uzročnu vezu.
Stoga ASPLA i Armando Álvarez zahtijevaju odbijanje tog žalbenog razloga.
Ocjena Suda
Valja podsjetiti na to da se, kao što je to Sud već istaknuo, uvjet u vezi s uzročnom vezom iz članka 340. drugog stavka UFEU‑a odnosi na postojanje dovoljno izravne uzročne veze između postupanja institucija Unije i štete, a koju mora dokazati tužitelj, tako da postupanje koje se stavlja na teret mora biti odlučujući uzrok štete (vidjeti rješenje od 31. ožujka 2011., Mauerhofer/Komisija,
C‑433/10 P
, neobjavljeno,
EU:C:2011:204
, t.
127.
i navedenu sudsku praksu).
Stoga valja ispitati je li povreda razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 odlučujući uzrok štete proizišle iz plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju navedenog roka, kako bi se utvrdilo postojanje izravne uzročne veze između postupanja koje se stavlja na teret Sudu Europske unije i navodne štete.
U tom pogledu valja primijetiti da je, u okviru tužbe za naknadu štete podnesene protiv Komisije – osobito u svrhu povrata troškova garancije koje su snosili tužitelji kako bi ishodili suspenziju odluka o povratu predmetnih subvencija, pri čemu su te odluke kasnije bile ukinute – Sud presudio da, kad uz odluku kojom se nalaže plaćanje novčane kazne postoji mogućnost polaganja jamčevine kojom se osigurava to plaćanje i plaćanje zateznih kamata, u iščekivanju ishoda tužbe podnesene protiv te odluke, šteta koja se sastoji od troškova garancije nije rezultat navedene odluke, već vlastitog izbora zainteresirane osobe da osigura garanciju, umjesto da odmah izvrši obvezu povrata. U tim okolnostima Sud je utvrdio da ne postoji nikakva izravna uzročna veza između postupanja koje se stavlja na teret Komisiji i navodne štete (vidjeti u tom smislu presudu od 28. veljače 2013., Inalca i Cremonini/Komisija,
C‑460/09 P
,
EU:C:2013:111
, t.
118.
i
120.
).
Međutim, Opći sud u točki 112. pobijane presude utvrdio je da se činjenice u predmetu o kojem odlučuje bitno razlikuju od onih u predmetima obuhvaćenima navedenom sudskom praksom, tako da se veza između prekoračenja razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 i plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara tom prekoračenju nije mogla prekinuti prvotnim izborom društava ASPLA i Armando Álvarez da ne plate odmah novčanu kaznu izrečenu Odlukom Komisije C(2005) 4634 i da osiguraju bankarsku garanciju.
Konkretnije, kao što to proizlazi iz točaka 110. i 111. pobijane presude, dvije okolnosti na koje se Opći sud oslonio kako bi došao do zaključka navedenog u točki 112. te presude su, s jedne strane, to da je u trenutku kad su društva ASPLA i Armando Álvarez osigurala bankarsku garanciju povreda razumnog roka za suđenje bila neočekivana te da su ta društva mogla legitimno očekivati da će se s navedenim tužbama postupati u razumnom roku i, s druge strane, to da je do prekoračenja razumnog roka za suđenje došlo nakon prvotne odluke društava ASPLA i Armando Álvarez da osiguraju navedenu garanciju.
Međutim, dvije okolnosti koje je Opći sud naveo u točkama 110. i 111. pobijane presude ne mogu biti relevantne za utvrđenje da uzročna veza između povrede razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 i štete koju su pretrpjela društva ASPLA i Armando Álvarez zbog plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovora prekoračenju navedenog roka nije mogla biti prekinuta odlukom navedenih društava da osiguraju navedenu garanciju.
Naime, to bi bilo tako samo kad bi zadržavanje bankarske garancije bilo obvezno, tako da poduzetnik koji je podnio tužbu protiv Komisijine odluke kojom mu se izriče novčana kazna i koji je odlučio osigurati bankarsku garanciju kako ne bi odmah izvršio tu odluku ne bi prije proglašenja presude u okviru tog postupka imao pravo platiti navedenu novčanu kaznu i otkazati bankarsku garanciju koju je osigurao (današnja presuda, C‑138/17 P i C‑146/17 P, Europska unija/Gascogne Sack Deutschland i Gascogne, t. 28.).
Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 37., 50. i 51. svojeg mišljenja i kao što je to Sud već utvrdio, zadržavanje bankarske garancije, baš kao i njezino osiguranje, spada u slobodnu ocjenu predmetnog poduzetnika s obzirom na njegove financijske interese. Naime, pravo Unije ni u čemu ne sprečava tog poduzetnika da u svakom trenutku otkaže bankarsku garanciju koju je osigurao i plati izrečenu novčanu kaznu kad, uzimajući u obzir razvoj okolnosti u odnosu na one koje su postojale na dan osiguranja te garancije, navedeni poduzetnik ocijeni da je ta mogućnost za njega povoljnija. To bi moglo biti tako osobito kad odvijanje postupka pred Općim sudom navede predmetnog poduzetnika na to da utvrdi da će se presuda donijeti na kasniji datum od očekivanog i da će, posljedično tomu, trošak bankarske garancije biti viši od troška koji je poduzetnik prvotno predvidio prilikom osiguranja te garancije (današnja presuda, C‑138/17 P i C‑146/17 P, Europska unija/Gascogne Sack Deutschland i Gascogne, t. 29.).
U predmetnom slučaju, uzimajući u obzir činjenicu da je, s jedne strane, usmeni dio postupka u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 otvoren 23. studenoga 2010., kao što to proizlazi iz zaključaka Općeg suda u točki 65. pobijane presude, i da, s druge strane, društva ASPLA i Armando Álvarez smatraju da je usmeni dio postupka trebao biti otvoren najkasnije u veljači 2009. kad je riječ o predmetu T‑76/06 i u listopadu 2008. kad je riječ o predmetu T‑78/06, kao što to proizlazi iz njihove tužbe u prvom stupnju, valja utvrditi da počevši od tih datuma ASLA i Armando Álvarez nisu mogli zanemariti da će trajanje postupaka u navedenim predmetima premašiti trajanje koje su prvotno predvidjeli i da su ta društva mogla ponovno razmotriti mogućnost zadržavanja bankarske garancije, s obzirom na dodatne troškove koje je njezino zadržavanje moglo uzrokovati.
U tim okolnostima povreda obveze suđenja u razumnom roku u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 ne može biti odlučujući uzrok štete koju su pretrpjela društva ASPLA i Armando Álvarez zbog plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju tog roka. Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 58. svojeg mišljenja, takva šteta rezultat je vlastitog izbora društava ASPLA i Armando Álvarez da zadrže bankarsku garanciju tijekom cijelih postupaka u tim predmetima, unatoč financijskim posljedicama koje je to podrazumijevalo.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je – ocijenivši da postoji dovoljno izravna uzročna veza između povrede razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 i gubitka koji su pretrpjela društva ASPLA i Armando Álvarez zbog plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju tog roka – Opći sud prilikom tumačenja pojma „uzročna veza” počinio pogrešku koja se tiče prava.
Posljedično tomu, budući da taj žalbeni razlog valja prihvatiti, treba ukinuti točku 1. izreke pobijane presude a da nije potrebno odlučivati o drugom žalbenom razlogu koji je Europska unija istaknula u prilog svojoj žalbi u predmetu C‑174/17 P.
Treći, četvrti i peti žalbeni razlog u predmetu C‑222/17 P
Treći, četvrti i peti žalbeni razlog temelje se na pogreški koja se tiče prava prilikom primjene načela zabrane odlučivanja
ultra petita
, povredi prava obrane društava ASPLA i Armando Álvarez te na kontradiktornom obrazloženju u pogledu razdoblja obeštećenja.
Budući da se ti razlozi odnose na iznos naknade štete koju je Opći sud dodijelio za imovinsku štetu što su je društva ASPLA i Armando Álvarez pretrpjela zbog plaćanja troškova bankarske garancije tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje i da je, kao što to proizlazi iz točke 34. ove presude, točka 1. izreke pobijane presude ukinuta, nije više potrebno razmatrati navedene razloge.
Drugi žalbeni razlog u predmetu C‑222/17 P
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom, koji valja ispitati prije prvoga, ASPLA i Armando Álvarez smatraju da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom utvrđivanja pretrpljene imovinske štete time što je odbio njihov zahtjev za obeštećenje na temelju te štete nastale zbog plaćanja dodatnih zateznih kamata na iznos izrečene novčane kazne jer žalitelji nisu podnijeli nikakav dokaz da je tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje iznos zateznih kamata bio viši od koristi koju su imali jer su tijekom tog razdoblja raspolagali iznosom novčane kazne uvećane za zatezne kamate i jer stoga žalitelji nisu dokazali da su zbog plaćanja navedenih kamata pretrpjeli stvaran i odrediv gubitak.
ASPLA i Armando Álvarez smatraju da to dokazivanje nije potrebno za utvrđivanje postojanja stvarne štete. Iznos koji je dodan novčanoj kazni, a koji čine zatezne kamate, poput naknada koje proizlaze iz dodjele bankarskih garancija, stvarno je pretrpljen financijski trošak koji ne bi postojao da nije bilo nezakonitog postupanja Općeg suda. U tim okolnostima nedosljedno je kvalificirati takve naknade kao „nadoknadivu štetu” a da se pritom ne zahtijeva nikakvo dokazivanje u smislu navedenom u točki 37. ove presude, dok se, s druge strane, ista kvalifikacija ne primjenjuje na financijski trošak koji čine zatezne kamate.
Europska unija, poput žalitelja, priznaje da je pobijana presuda nedosljedna u pogledu ocjene, s jedne strane, navodne štete koja proizlazi iz plaćanja kamata na iznos novčane kazne i, s druge strane, navodne štete koja proizlazi iz troškova bankarske garancije. Ipak, za razliku od žalitelja, Europska unija smatra da pobijana presuda sadržava pogrešku u pogledu prava samo kad je riječ o ocjeni potonje štete.
Ocjena Suda
Najprije valja podsjetiti na to da, kao što je to Opći sud već naveo u točki 84. pobijane presude, šteta za koju se traži naknada u okviru tužbe za utvrđivanje izvanugovorne odgovornosti Unije na temelju članka 340. drugog stavka UFEU‑a mora biti stvarna i odrediva (presuda od 30. svibnja 2017., Safa Nicu Sepahan/Vijeće,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, t.
61.
i navedena sudska praksa).
U tom kontekstu valja, poput nezavisnog odvjetnika u točki 65. svojeg mišljenja, navesti da, kada djelovanje ili propust institucije Unije može poduzetniku uzrokovati određene troškove, ali mu istodobno može donijeti određenu dobit, postojanje štete u smislu članka 340. UFEU‑a može se utvrditi samo kada je neto razlika između troškova i dobiti koji su rezultat postupanja koje se prigovara toj instituciji negativna.
Stoga, kad je riječ o navodnoj šteti zbog plaćanja zateznih kamata na iznos novčane kazne tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje, postojanje stvarne i odredive štete može se utvrditi samo ako su kamate koje su počele teći tijekom tog razdoblja više od koristi koju su žalitelji mogli imati od raspolaganja tijekom navedenog razdoblja iznosom koji je jednak novčanoj kazni uvećanoj za zatezne kamate (današnja presuda, C‑150/17 P, Europska unija/Kendrion, t. 88.).
Nadalje, Sud je pojasnio da je stranka koja se poziva na izvanugovornu odgovornost Unije dužna podnijeti uvjerljive dokaze o postojanju i o opsegu štete na koju se poziva (presuda od 30. svibnja 2017., Safa Nicu Sepahan/Vijeće,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, t.
62.
i navedena sudska praksa).
Međutim, u predmetnom slučaju Opći sud najprije je u točki 97. pobijane presude pojasnio da je upravo društvo Armando Álvarez platilo ukupan iznos zateznih kamata koje su dospjele tijekom postupka u predmetima T‑76/06 i T‑78/06.
Potom je u točki 100. pobijane presude Opći sud utvrdio da tijekom postupka u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 Armando Álvarez nije platio iznos novčane kazne ni zatezne kamate, tako da je tijekom tog postupka to društvo raspolagalo iznosom koji je odgovarao iznosu te novčane kazne uvećanom za zatezne kamate.
Naposljetku, u točki 101. pobijane presude Opći je sud presudio da žalitelji nisu dokazali da je tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 iznos zateznih kamata koji je kasnije Komisiji platilo društvo Armando Álvarez bio viši od koristi što ju je to društvo imalo zbog raspolaganja iznosom jednakim iznosu novčane kazne uvećanom za zatezne kamate.
U tim okolnostima, kao što to proizlazi iz točaka 40. do 43. ove presude, Opći je sud pravilno, s jedne strane, u točki 102. pobijane presude presudio da žalitelji nisu dokazali da je tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06 Armando Álvarez pretrpio stvarnu i odredivu štetu zbog plaćanja zateznih kamata na iznos neplaćene novčane kazne te stoga, s druge strane, u točki 103. odbio zahtjev za popravljanje štete pretrpljene na toj osnovi.
Nadalje, argumentacija žalitelja mora se odbaciti kao nedopuštena jer u dijelu u kojem oni u žalbi navode da su pretrpjeli odredivu imovinsku štetu – koja odgovara, u najmanju ruku, razlici između, s jedne strane, troška odgode plaćanja novčane kazne i plaćanja pripadajućih zateznih kamata i, s druge strane, troška neposrednog plaćanja novčane kazne omogućenog financiranjem na kreditnom tržištu – podrazumijeva ispitivanje novog razloga u postupku. Naime, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da bi dopustiti stranci da prvi put pred Sudom iznese neki razlog na koji se nije pozvala pred Općim sudom značilo omogućiti joj da pred Sudom vodi širi postupak od onoga koji se vodio pred Općim sudom. Stoga je u okviru žalbe nadležnost Suda ograničena na ispitivanje ocjene Općeg suda tužbenih razloga i argumenata o kojima se pred njim raspravljalo (presuda od 3. srpnja 2014., Electrabel/Komisija,
C‑84/13 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:2040
, t.
35.
i navedena sudska praksa).
Stoga drugi žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Prvi žalbeni razlog u predmetu C‑222/17 P
Argumentacija stranaka
Prvi žalbeni razlog podijeljen je u dva dijela.
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga ASPLA i Armando Álvarez prigovaraju Općem sudu da njegova presuda sadržava dvostruki nedostatak u obrazloženju – time što je taj sud u točkama 69. i 72. pobijane presude zaključio, s jedne strane, da je trajanje od 15 mjeseci između završetka pisanog dijela i otvaranja usmenog dijela postupka u načelu primjereno trajanje za postupanje u predmetima koji se odnose na primjenu prava tržišnog natjecanja i, s druge strane, da istodobno postupanje u povezanim predmetima može opravdati produljenje od jednog mjeseca po dodatnom povezanom predmetu razdoblja između završetka pisanog i otvaranja usmenog dijela postupka a da, međutim, nije pružio opravdanje ili konkretan podatak kojim bi potkrijepio te zaključke.
Drugim dijelom prvog žalbenog razloga ASPLA i Armando Álvarez Općem sudu prigovaraju, kao prvo, da je pružio kontradiktorno obrazloženje time što je u točki 72. pobijane presude presudio da povezanost između dvaju predmeta opravdava produljenje od jednog mjeseca te, kao drugo, da je u točki 80. pobijane presude zaključio da je „iznimno uska povezanost između predmeta T‑76/06 i T‑78/06 opravdala produljenje od četiri dodatna mjeseca između završetka pisanog dijela postupka i početka usmenog dijela postupka u predmetu T‑78/06”.
Europska unija osporava argumentaciju tužitelja.
Ocjena Suda
Valja navesti da su u svojoj tužbi u prvom stupnju ASPLA i Armando Álvarez od Općeg suda u biti zahtijevali da Sudu Europske unije naloži plaćanje naknade štete u iznosu od 3495038,66 eura – odnosno 355118,67 eura na temelju troškova bankarske garancije i 3139919,99 eura na temelju zateznih kamata – u svrhu popravljanja štete koja im je nanesena zbog povrede razumnog roka za suđenje u okviru predmeta T‑76/06 i T‑78/06.
U točki 1. izreke pobijane presude Opći sud naložio je Europskoj uniji, koju je zastupao Sud Europske unije, da društvu ASPLA isplati naknadu u iznosu od 44951,24 eura te društvu Armando Álvarez u iznosu od 111042,48 eura, na temelju imovinske štete koju su ta društva pretrpjela zbog navedene povrede. Iz točaka 129. do 134. pobijane presude proizlazi da te naknade štete odgovaraju upravo troškovima bankarske garancije koje su ta društva snosila tijekom razdoblja od 16. ožujka 2010. do 14. siječnja 2011.
Međutim, kao što je to navedeno u točki 34. ove presude, prvi je žalbeni razlog u predmetu C‑174/17 P prihvaćen, tako da je točka 1. izreke pobijane presude ukinuta.
Nadalje, drugi žalbeni razlog u predmetu C‑222/17 P, koji se odnosi na navodnu imovinsku štetu proizišlu iz plaćanja zateznih kamata tijekom razdoblja koje odgovara prekoračenju razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06, odbijen je u točki 49. ove presude kao neosnovan.
U tim okolnostima i kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 83. i 84. svojeg mišljenja, čak i pod pretpostavkom da su dva dijela prvog žalbenog razloga osnovana i da je stoga Opći sud prilikom utvrđivanja trajanja prekoračenja razumnog roka počinio pogrešku koja se tiče prava, iz toga ne proizlazi ni potreba ukidanja pobijane presude ni dodjele obeštećenja u većem iznosu na temelju imovinske štete koju su navodno pretrpjela društva ASPLA i Armando Álvarez, s obzirom na to da su se ti žalitelji pozvali samo na štetu koja je rezultat troškova bankarske garancije i kamata plaćenih na iznos novčane kazne.
Posljedično tomu, prvi žalbeni razlog valja u cijelosti odbaciti kao bespredmetan.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu u predmetu C‑222/17 P valja u cijelosti odbiti.
O tužbi pred Općim sudom
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. Može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
U predmetnom slučaju Sud ocjenjuje da valja konačno odlučiti o tužbi za naknadu štete koju su Općem sudu podnijela društva ASPLA i Armando Álvarez u dijelu u kojem se njome zahtijeva naknada štete proizišle iz plaćanja troškova bankarske garancije izvan razumnog roka za suđenje u predmetima T‑76/06 i T‑78/06.
S tim u vezi valja podsjetiti na to da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, uspostavljanje izvanugovorne odgovornosti Unije u smislu članka 340. drugog stavka UFEU‑a uvjetovano ispunjenjem skupine uvjeta, odnosno nezakonitošću ponašanja koje se predbacuje instituciji Unije, stvarnošću štete i postojanjem uzročne veze između postupanja institucije i navedene štete (presuda od 20. rujna 2016., Ledra Advertising i dr./Komisija i ESB,
C‑8/15 P do C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, t.
64.
i navedena sudska praksa).
Kao što je na to podsjetio Opći sud u točki 55. pobijane presude, ako jedan od tih uvjeta nije ispunjen, tužba se mora u cijelosti odbiti a da pritom nije potrebno ispitati ostale uvjete izvanugovorne odgovornosti Unije (presuda od 14. listopada 1999., Atlanta/Europska zajednica,
C‑104/97 P
,
EU:C:1999:498
, t.
65.
i navedena sudska praksa). Usto, sud Unije nije dužan ispitati te uvjete određenim redoslijedom (presuda od 18. ožujka 2010., Trubowest Handel i Makarov/Vijeće i Komisija,
C‑419/08 P
,
EU:C:2010:147
, t.
42.
i navedena sudska praksa).
Zbog razloga navedenih u točkama 23. do 33. ove presude, valja odbiti tužbu za naknadu štetu koju su podnijela društva ASPLA i Armando Álvarez u dijelu u kojem se njome zahtijeva obeštećenje u iznosu od 3495038,66 eura na temelju imovinske štete pretrpljene zbog prekoračenja razumnog roka za suđenje u okviru predmeta T‑76/06 i T‑78/06.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da je Europska unija zatražila da ASPLA i Armando Álvarez snose troškove i da oni nisu uspjeli u žalbenom postupku kako u predmetu C‑174/17 P tako ni u predmetu C‑222/17 P, tim društvima treba naložiti da, uz vlastite troškove, snose i ukupne troškove Europske unije u tim dvama žalbenim postupcima.
U skladu s člankom 138. stavkom 3. Poslovnika, Europska unija, s jedne strane, te društva ASPLA i Armando Álvarez, s druge srane, snosit će vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.
Članak 140. stavak 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, predviđa da države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Nadalje, na temelju članka 184. stavka 4. Poslovnika, kad je stranka koja je intervenirala u prvostupanjski postupak, a nije sama podnijela žalbu, sudjelovala u pisanom ili usmenom dijelu postupka pred Sudom, Sud može odlučiti da sama snosi vlastite troškove.
Komisija, koja je imala svojstvo intervenijenta u prvom stupnju i koja je sudjelovala u pisanom dijelu žalbenog postupka u predmetu C‑174/17 P, snosi vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku u predmetu C‑174/17 P.

Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Ukida se točka 1. izreke presude Općeg suda Europske unije od 17. veljače 2017., ASPLA i Armando Álvarez/Europska unija (
T‑40/15
,
EU:T:2017:105
).

2.
Odbija se žalba u predmetu C‑222/17 P koju su podnijeli Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA.

3.
Odbija se tužba za naknadu štete koju su podnijela društva Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA u dijelu u kojem se njome zahtijeva obeštećenje u iznosu od 3495038,66 eura na temelju imovinske štete pretrpljene zbog prekoračenja razumnog roka za suđenje u okviru predmeta u kojima su donesene presude od 16. studenoga 2011., ASPLA/Komisija (
T‑76/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:672
) i od 16. studenoga 2011., Álvarez/Komisija (
T‑78/06
, neobjavljena,
EU:T:2011:673
).

4.
Plásticos Españoles SA (ASPLA) i Armando Álvarez SA snosit će, osim vlastitih, i ukupne troškove Europske unije, koju zastupa Sud Europske unije, u okviru ovih žalbi te vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

5.
Europska unija, koju zastupa Sud Europske unije, snosi vlastite troškove u prvostupanjskom postupku.

6.
Europska komisija snosi vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku u predmetu C‑174/17 P.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski.