CELEX: 62017CJ0709
Överklagande
Dumpning
Genomförandeförordning (EU) 2015/776
Import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna
Utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som införts på import av cyklar med ursprung i Kina
Förordning (EG) nr 1225/2009
Artikel 13
Kringgående
Sammansättningsverksamhet
Cykeldelars härkomst och ursprung
Delar som avsänts från Kina till Sri Lanka, vilka bearbetats i Sri Lanka och därefter sänts till Pakistan för hopsättning

Europeiska kommissionen har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 10 oktober 2017, Kolachi Raj Industrial/kommissionen (
T–435/15
,
EU:T:2017:712
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom har tribunalen ogiltigförklarat kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/776 av den 18 maj 2015 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom rådets förordning (EU) nr 502/2013 om import av cyklar med ursprung i Folkrepubliken Kina till att även omfatta import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Kambodja, Pakistan eller Filippinerna eller inte (
EUT L 122, 2015, s. 4
) (nedan kallad den omtvistade förordningen), i den del den avser Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (nedan kallat Kolachi Raj).
Tillämpliga bestämmelser
De bestämmelser om Europeiska unionens tillämpning av antidumpningsåtgärder som var i kraft vid tiden för de faktiska omständigheterna i målet återfanns i rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (
EUT L 343, 2009, s. 51
, och rättelse i
EUT L 7, 2010, s. 22
), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 37/2014 av den 15 januari 2014 (
EUT L 18, 2014, s. 1
) (nedan kallad grundförordningen).
I skäl 19 i grundförordningen angavs följande:
”… Eftersom de multilaterala förhandlingarna hittills inte har lett till några resultat och i avvaktan på resultatet av att frågan hänskjutits till WTO:s antidumpningskommitté är det nödvändigt att i [unionslagstiftningen] ha bestämmelser för att reglera sådana tillvägagångssätt, inbegripet enkel ihopsättning av varor inom [unionen] eller i tredjeland, vars huvudsakliga syfte är att kringgå antidumpningsåtgärder.”
Artikel 13, med rubriken ”Kringgående”, i grundförordningen hade följande lydelse:
”1.   Om gällande åtgärder kringgås får de antidumpningstullar som införts i enlighet med denna förordning utvidgas till att omfatta import av den likadana produkten från tredjeländer, oavsett om den obetydligt ändrats, import av den obetydligt ändrade likadana produkten från det land som omfattas av åtgärder eller import av delar av denna produkt. Om gällande åtgärder kringgås får antidumpningstullar, som inte får överskrida den övriga antidumpningstull som införts i enlighet med artikel 9.5, utvidgas till att omfatta import från företag som omfattas av individuella tullsatser i de länder som omfattas av åtgärder. Kringgående ska definieras som en förändring i handelsmönstret mellan tredjeland och [unionen], eller mellan enskilda företag i det land som omfattas av åtgärder och [unionen], som härrör från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen, om det finns bevisning för skada eller för att verkningarna av denna tull undergrävs i fråga om priser på eller kvantiteter av den likadana produkten och om det finns bevisning för dumpning i förhållande till de normalvärden som tidigare, i förekommande fall i enlighet med bestämmelserna i artikel 2, fastställts för den likadana produkten.
Till det bruk, de processer eller den bearbetning som avses i första stycket hör bland annat obetydliga ändringar av den berörda produkten för att den ska omfattas av nomenklaturnummer som normalt inte omfattas av åtgärder, under förutsättning att dessa ändringar inte påverkar produktens grundläggande egenskaper, samt sändning av den produkt som omfattas av åtgärder via tredjeländer, exportörers omorganisation av sina försäljningsmönster eller försäljningskanaler i det land som omfattas av åtgärder i syfte att slutligen exportera sina produkter till [unionen] via producenter som omfattas av en individuell tullsats som är lägre än den som är tillämplig på producenternas produkter, och, under de omständigheter som anges i punkt 2, hopsättning av delar genom en hopsättningsverksamhet i [unionen] eller i ett tredjeland.
2.   En hopsättningsverksamhet i [unionen] eller i ett tredjeland ska anses utgöra kringgående av de gällande åtgärderna om
a)
verksamheten påbörjades eller väsentligt utvidgades efter det att antidumpningsundersökningen inleddes eller omedelbart dessförinnan och de berörda delarna kommer från det land som omfattas av åtgärderna,
b)
delarna utgör 60 % eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten; dock ska kringgående inte i något fall anses ske när ökningen av de införda delarnas värde genom sammansättningsverksamheten eller färdigställandet överstiger 25 % av tillverkningskostnaden, och
c)
tullens positiva verkningar undergrävs i fråga om priser eller kvantiteter av den hopsatta likadana produkten och det finns bevis för dumpning i förhållande till tidigare fastställda normalvärden för den likadana produkten eller liknande produkter.
3.   Undersökningar i enlighet med denna artikel ska inledas på kommissionens initiativ eller på begäran av en medlemsstat eller en berörd part och på grundval av tillräcklig bevisning avseende de faktorer som anges i punkt 1. Undersökningarna ska inledas genom en förordning från kommissionen, där tullmyndigheterna även får instrueras att antingen registrera importen i enlighet med artikel 14.5 eller kräva säkerheter. Kommissionen ska tillhandahålla medlemsstaterna information så snart en berörd part eller en medlemsstat har lämnat in en ansökan med motivering för varför en undersökning bör inledas och kommissionen har slutfört sin analys av denna, eller när kommissionen själv har fastställt att en undersökning behöver inledas.
Undersökningarna ska utföras av kommissionen. Kommissionen får bistås av tullmyndigheterna, och undersökningen ska slutföras inom nio månader.
Om det av de slutgiltigt fastställda omständigheterna framgår att en utvidgning av åtgärderna är berättigad, ska kommissionen fatta beslut om detta i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 15.3. Utvidgningen av åtgärderna ska börja gälla från och med den dag då registrering infördes i enlighet med artikel 14.5 eller från och med den dag då säkerheter krävdes. De relevanta bestämmelserna i denna förordning beträffande förfaranden vid inledande och utförande av undersökningar ska gälla i enlighet med denna artikel.
4.   Import från företag som omfattas av befrielse från tull ska inte omfattas av registrering i enlighet med artikel 14.5 eller av åtgärder. En väl underbyggd ansökan om befrielse från tull ska inges inom den tidsfrist som fastställs i kommissionens förordning om inledande av undersökningen. Om det bruk, den process eller den bearbetning som utgör kringgående äger rum utanför [unionen], får befrielse från tull beviljas sådana producenter av den berörda produkten vilka kan visa att de inte är någon producent som omfattas av åtgärder närstående och beträffande vilka det fastställs att de inte är involverade i kringgående i enlighet med definitionen i punkterna 1 och 2 i denna artikel. Om det bruk, den process eller den bearbetning som utgör kringgående äger rum inom [unionen], får befrielse från tull beviljas importörer som kan visa att de inte har något samband med en producent som omfattas av åtgärder.
Denna befrielse från tull ska beviljas genom ett beslut av kommissionen och ska vara giltig under den period och på de villkor som anges i beslutet. Kommissionen ska tillhandahålla medlemsstaterna information så snart den har slutfört sin analys.
Under förutsättning att villkoren i artikel 11.4 är uppfyllda får befrielse från tull även beviljas efter slutförandet av den undersökning som ledde till utvidgningen av åtgärderna.
Under förutsättning att det har gått minst ett år sedan åtgärderna utvidgades, och om antalet parter som ansöker eller kan tänkas ansöka om befrielse från tull är betydande, får kommissionen besluta att inleda en översyn av utvidgningen av åtgärderna. En sådan översyn ska utföras i enlighet med de bestämmelser i artikel 11.5 som är tillämpliga på översyner i enlighet med artikel 11.3.
5.   Bestämmelserna i denna artikel ska inte utesluta den normala tillämpningen av gällande tullbestämmelser.”
I artikel 16 i grundförordningen angavs följande:
”1.   Kommissionen ska, om den finner detta lämpligt, genomföra besök hos importörer, exportörer, handlare, agenter, producenter och branschföreningar och organisationer för att kontrollera bokföringen och de uppgifter som lämnats om dumpning och skada. Vid avsaknad av ett adekvat och i rätt tid inkommet svar kan kommissionen välja att inte genomföra ett kontrollbesök.
…
3.   De berörda företagen ska underrättas om vilka slags uppgifter som ska kontrolleras vid kontrollbesöket och om alla ytterligare uppgifter som kan komma att krävas vid sådana besök, vilket inte bör utesluta att det mot bakgrund av de uppgifter som framkommer vid kontrollbesöket kan krävas att ytterligare detaljuppgifter lämnas.
…”
I artikel 18 i grundförordningen angavs följande:
”1.   I sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt denna förordning eller väsentligen hindrar undersökningen kan preliminära eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. Om det framkommer att någon berörd part har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter ska dessa lämnas utan beaktande och tillgängliga uppgifter får användas. Berörda parter bör göras uppmärksamma på konsekvenserna av bristande samarbete.
…
3.   Även om de uppgifter som lämnas av en berörd part inte är fullkomliga i varje avseende bör de inte lämnas utan beaktande, under förutsättning att eventuella brister inte är sådana att de gör det orimligt svårt att komma fram till ett rimligt tillförlitligt avgörande, att uppgifterna lämnas på ett korrekt sätt i god tid och är kontrollerbara och att parten har handlat efter bästa förmåga.
…
6.   Om någon berörd part inte samarbetar eller endast delvis samarbetar så att relevanta uppgifter därigenom undanhålls, kan resultatet utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.”
Bakgrunden till tvisten och den omtvistade förordningen
Bakgrunden till tvisten beskrivs i punkterna 1‐27 i den överklagade domen. I de delar det är relevant för förevarande mål kan den sammanfattas enligt följande.
Under år 1993 införde rådet en slutlig antidumpningstull på 30,6 procent på import till unionen av cyklar med ursprung i Kina. Senare vidhölls denna antidumpningstull på samma nivå. Under år 2005 höjdes denna tull till 48,5 procent. Tullen vidhölls på sistnämnda nivå genom rådets förordning (EU) nr 502/2013 av den 29 maj 2013 om ändring av genomförandeförordningen (EU) nr 990/2011 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av cyklar med ursprung i Folkrepubliken Kina efter en interimsöversyn i enlighet med artikel 11.3 i förordning nr 1225/2009 (
EUT L 153, 2013, s. 17
).
Denna antidumpningstull utvidgades år 2013 till att omfatta import av cyklar som avsänts från bland annat Sri Lanka, oavsett om deras deklarerade ursprung är detta land eller inte, efter en undersökning om kringgående av åtgärder enligt artikel 13 i grundförordningen.
Efter det att ett nytt klagomål framförts till kommissionen under år 2014 inledde kommissionen en undersökning avseende ett eventuellt kringgående av de antidumpningsåtgärder som införts genom förordning nr 502/2013 avseende import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna.
Kolachi Raj, som är ett bolag bildat enligt pakistansk rätt, deltog i denna undersökning. Det framgick av de uppgifter som fanns i ett ”formulär för de bolag som ansöker om undantag från en eventuell utvidgning av antidumpningstullar”, vilket fyllts i av detta bolag, att det köpt cykeldelar från Sri Lanka och Kina, för att sedan sätta ihop cyklarna i Pakistan. Kolachi Raj utpekade fem bolag som sina leverantörer, däribland Great Cycles Pvt Ltd och Flying Horse Pvt Ltd Kolachi Raj angav att dess ägare och Great Cycles ägare var en enda och samma fysiska person.
Den 17 och den 18 februari 2015 gjorde kommissionen ett kontrollbesök i Great Cycles lokaler i Katunayake (Sri Lanka), för att i synnerhet avgöra huruvida andelen cykeldelar från Kina – såsom Kolachi Raj påstått – stod för mindre än 60 procent av värdet av samtliga delar i Kolachi Rajs sammansättningsverksamhet i Pakistan. Kommissionen koncentrerade sin undersökning till uppgifterna avseende Flying Horse, från vilket bolag Kolachi Raj hade köpt 93 procent av de cykeldelar som använts i dess sammansättningsverksamhet. Enligt uppgifter från Kolachi Raj var Flying Horse inte knutet till Kolachi Raj och var en mellanhand som köpte delar i nästan samma proportion – 46 respektive 47 procent av alla cykeldelar som använts i Kolachi Rajs sammansättningsverksamhet i Pakistan – i Kina och Sri Lanka och sålde dessa till Kolachi Raj.
Det framkom att Flying Horse köpte en betydande mängd cykelramar, cykelgafflar, legerade fälgar och plasthjul från Great Cycles, vilken är en tillverkare av cykeldelar i Sri Lanka och närstående Kolachi Raj. Däck och fälgtejp hade däremot köpts av Vechenson Limited, som är en tillverkare av cykeldelar och som också är etablerad i Sri Lanka och inte är närstående Kolachi Raj. Efter att ha konstaterat en rad avvikelser framförde kommissionen sina tvivel om förhållandet mellan Kolachi Raj och Flying Horse.
Kommissionen ansåg att de cykeldelar som, med Flying Horse som mellanhand, köptes från Vechenson hade sitt ursprung i Sri Lanka. Däremot bortsåg kommissionen från ursprungsintygen ”formulär A” som hade utfärdats av handelsministeriet i Demokratiska socialistiska republiken Sri Lanka och som ingetts av Kolachi Raj avseende de cykeldelar som, med Flying Horse som mellanhand, hade köpts från Flying Horse (nedan kallade ursprungsintygen).
Under dessa omständigheter beräknade kommissionen, på grundval av den bevisning som Kolachi Raj hade tillhandahållit avseende tillverkningskostnaderna för de cykeldelar som bearbetats av Great Cycles i Sri Lanka under referensperioden, att över 65 procent av samtliga råvaror som använts vid tillverkningen av cykeldelar i Sri Lanka kom från Kina, medan 31 procent kom från Sri Lanka, och att värdet på dessa råvaror under tillverkningsprocessen av dessa delar i Sri Lanka ökat med mindre än 25 procent. Kommissionen drog härav slutsatsen att Kolachi Raj deltagit i kringgåendet och informerade detta bolag därom den 13 mars 2015.
Kolachi Raj har i sitt skriftliga yttrande av den 27 mars 2015 angående kommissionens slutsatser gjort gällande att kommissionen inte hade några rättsliga befogenheter att ifrågasätta att de delar som levererats av Great Cycles kom från Sri Lanka.
Den 18 maj 2015 antog kommissionen den omtvistade förordningen.
I skäl 22 i denna förordning har kommissionen bland annat anfört att Kolachi Raj ansågs ha samarbetat under undersökningen.
I punkt 2.5.3 i skälen till nämnda förordning, med rubriken ”Pakistan”, handlar skälen 94–106 om kommissionens undersökning av Kolachi Raj. Kommissionen har, i skäl 94 i den angripna förordningen, inledningsvis riktat uppmärksamhet på att Kolachi Raj var ”närstående ett företag i Sri Lanka som var föremål för den tidigare undersökningen om kringgående och omfattas av de utvidgade åtgärderna”. Kommissionen har vidare angett att aktieägarna i det företaget dessutom startade ett företag i Kambodja som också exporterar cyklar till EU och att det kambodjanska företaget ”inte [var] samarbetsvilligt vid den nu aktuella undersökningen, trots att det exporterade den undersökta produkten till unionsmarknaden under 2013”. Kommissionen tillade i samma skäl att det kambodjanska bolaget hade upphört med sin verksamhet i Kambodja under referensperioden och överfört den till det närstående bolaget i Pakistan.
I skäl 96 i den omtvistade förordningen har kommissionen understrukit att undersökningen inte visade att det förekommit någon omlastning av varor av kinesiskt ursprung via Pakistan. I skälen 98 och 99 i samma förordning har kommissionen redovisat de avvikelser som den upptäckt i samband med nämnda undersökning. I skälen 100 och 101 i den omtvistade förordningen berör kommissionen dels bevisvärdet av ursprungsintyget formulär A, dels andelen råvaror från Kina och använda i tillverkningen av cykeldelar i Sri Lanka. Efter redogörelsen, i skäl 100 i förordningen, för Kolachi Rajs argument, angavs följande i skäl 101 i nämnda förordning:
”Såsom förklaras i skäl 98 betraktades [ursprungsintygen] inte som tillräcklig bevisning för att visa ursprunget för de cykeldelar som köpts från Sri Lanka, eftersom de inte utfärdats på grundval av faktiska tillverkningskostnader, utan utifrån en prognos för tillverkningskostnaderna för framtiden, vilket inte ger några garantier för att cykeldelarna faktiskt tillverkats i enlighet med de beräknade kostnaderna. Dessutom bör det göras klart att kommissionen inte generellt invänt mot metoden för utfärdande av formulären A/ursprungsintygen i Sri Lanka, vilket ligger utanför denna undersökning, utan att den bara bedömer om villkoren i artikel 13.2 i grundförordningen är uppfyllda i detta fall. Artikel 13.2 b i grundförordningen är visserligen inte i sig en ursprungsregel, men eftersom mer än 60 % av råvarorna vid tillverkningen av delarna kom från Kina och värdeökningen låg under 25 % av tillverkningskostnaderna hade kommissionen under dessa omständigheter fog för att dra slutsatsen att delarna i sig har sitt ursprung i Kina. Därför avvisades alla ovanstående invändningar.”
I skäl 104 i den omtvistade förordningen fann kommissionen att undersökningen inte kunde visa ”någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering för omlastningen och sammansättningsverksamheten än att man ville undvika de gällande åtgärderna för den berörda produkten”.
Kommissionen konstaterade dessutom, i skäl 147 i den omtvistade förordningen, att det fanns en ”betydande dumpning” i Pakistan och avfärdade, i skäl 163 i förordningen, möjligheten att undanta Kolachi Raj från eventuella utvidgade åtgärder.
Enligt artikel 1.1 i den omtvistade förordningen har den slutgiltiga antidumpningstullen på 48,5 procent som är tillämplig på import av cyklar med ursprung i Kina utvidgats till att omfatta import av cyklar som avsänts från Pakistan, oavsett om deras deklarerade ursprung är detta land eller inte.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 29 juli 2015 väckte Kolachi Raj talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i den del bolaget berörs.
Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 16 november 2015 ansökte European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) om att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden. Genom beslut av den 9 mars 2016 biföll ordföranden på tribunalens sjunde avdelning denna ansökan.
Till stöd för sin talan om ogiltigförklaring åberopade Kolachi Raj en enda grund, nämligen åsidosättande av artikel 13.2 b i grundförordningen. I denna grund hävdade Kolachi Raj bland annat att kommissionen felaktigt tillämpat denna bestämmelse som en ursprungsregel på tillverkningsprocesser av cykeldelar i Sri Lanka, trots att utredningen rörde ett eventuellt kringgående av de antidumpningsåtgärder som riktades mot Pakistan, och att denna institution varken hade visat att ursprungsintygen saknade tillräckligt bevisvärde eller vidtagit några åtgärder för att tillämpa de ursprungsregler som föreskrivs i unionens tullagstiftning.
Genom den överklagade domen biföll tribunalen Kolachi Rajs talan på den enda grund som åberopats av detta bolag, i den del denna grund gick ut på att kommissionen felaktigt ”genom analogi” tillämpat artikel 13.2 b i grundförordningen. Tribunalen avfärdade denna grund såvitt den avsåg bevisvärdet av ursprungsintygen.
I detta avseende ogiltigförklarade tribunalen den omtvistade förordningen i den del den avsåg Kolachi Raj.
Parternas yrkanden i målet om överklagande
Kommissionen har i sitt överklagande yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Kolachi Raj att ersätta rättegångskostnaderna, eller
–
i andra hand återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning och låta frågan om rättegångskostnaderna avseende förfarandena i målet i första instans och i målet om överklagande anstå.
Kolachi Raj har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet i dess helhet,
–
i andra hand rätta den överklagade domen och fastställa domslutet,
–
förplikta kommissionen att bära sina egna rättegångskostnader i målet om överklagande och de kostnader som uppkommit för Kolachi Raj, och
–
förplikta EBMA att bära sina egna rättegångskostnader i målet om överklagande.
EBMA har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Kolachi Raj att ersätta rättegångskostnaderna, eller
–
i andra hand återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning, förordna att frågan om rättegångskostnader avseende förfarandet i första instans anstår och förplikta Kolachi Raj att ersätta rättegångskostnaderna i målet om överklagande.
Prövning av överklagandet
Parternas argument
Till stöd för sitt överklagande har kommissionen åberopat en enda grund, som avser att tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av artikel 13 i grundförordningen. Denna grund, som är riktad mot punkterna 83–93 och 107–119 i den överklagade domen, består av två delar.
Den enda grundens första del
Kommissionen har i den första delen av sin enda grund hävdat att tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att grunda sig på ursprungsreglerna för att tolka och tillämpa artikel 13.2 b i grundförordningen.
Kommissionen har för det första hävdat att den aktuella tolkningen, nämligen att begreppet ”härkomst” grundar sig på ursprungsreglerna och att härkomsten för de delar som används för hopsättning endast kan styrkas genom tillämpning av dessa regler, saknar stöd i ordalydelsen i artikel 13 i grundförordningen.
I denna text hänvisas nämligen inte till ursprungsreglerna och denna text återspeglar unionslagstiftarens val att utesluta tillämpningen av dessa regler vid bedömningen av en sammansättningsverksamhet i enlighet med artikel 13.2 b i grundförordningen. Detta val framgår av de successiva ändringarna av bestämmelserna i det grundläggande regelverket om kringgående. I detta sammanhang har ursprungsreglerna visat sig vara allt mer olämpliga för att bedöma fall av uppenbart kringgående, varför tillämpningsområdet för bestämmelserna om kringgående, vilket inledningsvis var avgränsat till sammansättningen av delar som ”har sitt ursprung i det land som exporterar den med antidumpningstull belagda varan”, utvidgats till att även omfatta delar som kommer från ett land som omfattas av en sådan tull enligt rådets förordning (EG) nr 3283/94 av den 22 december 1994 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (
EGT L 349, 1994, s. 1
).
Artikel 13.2 b i grundförordningen inrättar sedan dess en särskild rättslig reglering som är fristående från ursprungsreglerna. Tullen är endast relevant om det i grundförordningen uttryckligen hänvisas till densamma.
För det andra har kommissionen hävdat att tribunalens tolkning på ett oberättigat sätt gör instrumentet för att motverka kringgående mindre effektivt. En analog tillämpning av artikel 13.2 b i grundförordningen på de delar som används i den aktuella sammansättningsverksamheten gör det däremot möjligt att bevara dess effektivitet.
För det första framgår det att medan det enligt artikel 13 i grundförordningen är möjligt att göra en helhetsbedömning som avser samtliga transaktioner under det aktuella referensåret som rör de aktuella delarna, måste de kriterier som fastställs i ursprungsreglerna kontrolleras för varje enskild del. En sådan kontroll skulle emellertid vara omöjlig inom ramen för en undersökning om kringgående av åtgärder, med hänsyn till de begränsningar som med nödvändighet kringgärdar en sådan utredning.
För det andra innehåller ursprungsreglerna inte någon bestämmelse som motsvarar artikel 18 i grundförordningen, och som gör det möjligt för kommissionen att grunda sin slutsats på en rad samstämmiga indicier för att visa att villkoren för att vidta åtgärder mot kringgående är uppfyllda, för det fall att de berörda parterna inte samarbetar.
För det tredje ändrar tribunalens tolkning de rättsregler som är tillämpliga på de delar som används vid sammansättningen, så snart ett ytterligare led av kringgående tillkommer mellan det land som omfattas av åtgärderna och det land där delarna sätts samman. En sådan tolkning skulle nämligen i ett sådant fall innebära att de regler som anges i artikel 13 i grundförordningen ersätts av de ursprungsregler som följer av tullrätten, och medföra att instrumentet för att motverka kringgående inte är tillämpligt.
För det fjärde innehåller den överklagade domen ingen uppgift som gör det möjligt att avgöra huruvida det, för att fastställa ursprunget för de delar som i förevarande fall köpts i Sri Lanka, är rimligt att analogt hänföra sig till unionens ursprungsregler eller till ursprungsreglerna i det land till vilket dessa delar exporteras, det vill säga Islamiska republiken Pakistan.
För det femte leder tribunalens tolkning, i förevarande fall, till att det uppstår ett rättsligt tomrum, i den meningen att delarna i fråga varken anses ha sitt ursprung i Sri Lanka eller i Kina, medan en analog tillämpning av artikel 13.2 b i grundförordningen gör det möjligt att fylla ett sådant tomrum.
För det sjätte ingick denna analoga tillämpning som en del av den utredning som genomfördes för att avgöra huruvida de av Kolachi Raj sammansatta cyklarna uppfyllde kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen.
EBMA, som stöder kommissionens argumentation, anser att den första delen av den enda grunden är välgrundad. Enligt EBMA har tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 84–86 i den överklagade domen slå fast att uttrycket ”kommer från”, som används i artikel 13.2 a i grundförordningen, ska förstås så, att det avser härkomst från det omedelbara exportlandet.
EBMA gör för det första gällande att eftersom artikel 13 i grundförordningen inte genomför bestämmelserna i avtalet om tillämpning av artikel VI i 1994 års Allmänna tull- och handelsavtal (
EGT L 336, 1994, s. 103
), kan formuleringen ”kommer från”, som återfinns i artikel 2 a i samma avtal, inte tolkas mot bakgrund av bestämmelserna i grundförordningen, såsom artiklarna 3.4, 9.5 och 9.6 i grundförordningen, vilka tribunalen har hänvisat till, och vilka genomför bestämmelserna i detta avtal. Detta gäller i än högre grad eftersom artikel 13.2 a i grundförordningen avsåg import av delar som monteras för att framställa slutprodukten, medan de bestämmelser som grundar sig på reglerna i detta avtal och artikel 13.1 i grundförordningen avsåg import av slutprodukten till unionen.
För det andra strider tribunalens restriktiva tolkning av uttrycket ”kommer från” mot det mål som eftersträvas med artikel 13 i grundförordningen, nämligen att säkerställa effektiviteten av unionens antidumpningsåtgärder och förhindra kringgående av desamma. Denna tolkning innebär dessutom ett ifrågasättande av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning i undersökningar som rör åtgärder mot kringgående och bortser från aktuella ekonomiska realiteter som kringgärdar världsomfattande leveranskedjor.
Det är nämligen tillräckligt att de ekonomiska aktörerna lägger till en bearbetning, även om den är begränsad, i ett ytterligare tredjeland vad avser de aktuella delarna för att undkomma åtgärderna för motverkande av kringgående. I förevarande fall gjorde tribunalens tolkning det möjligt för de ekonomiska aktörerna att ”tvätta” de delar som är monterade i Sri Lanka, och för vilka det visat sig att de använts i ett förfarande för kringgående av antidumpningsåtgärderna, genom att dessa delar sänts från detta land till Pakistan för fortsatt sammansättning, i stället för att exportera dem direkt till unionen.
För att komma till rätta med denna situation är det lämpligt att göra det möjligt för kommissionen att, vid prövningen av de villkor som fastställs i artikel 13.2 i grundförordningen, inkludera delar som kommer från det land som omfattas av de ursprungliga åtgärderna och som transporteras, via ett tredje land, till det tredjeland som är föremål för undersökningen om åtgärder mot kringgående, i synnerhet om bearbetningen eller omvandlingen av dessa delar inte uppfyller dessa villkor.
Kolachi Raj har genmält att överklagandet inte kan vinna bifall på den enda grundens första del.
För det första anser Kolachi Raj att kommissionens påstående att unionslagstiftaren avsiktligt har uteslutit att ursprungsreglerna tillämpas vid tillämpningen av artikel 13.2 b i grundförordningen är felaktig.
Unionslagstiftaren har nämligen inte angett några skäl till varför det var berättigat att först använda och sedan överge begreppet ”ursprung” i bestämmelserna om kringgående av åtgärder. I avsaknad av en definition av begreppet ”kommer från” i grundförordningen, kan detta begrepp inte betraktas som ett självständigt begrepp, utan ska tolkas i enlighet med dess normala betydelse och i förhållande till de liknande begrepp som föreskrivs i unionslagstiftningen. däribland begreppet ”ursprung”. Dessutom framgår det av artikel 13.5 i grundförordningen att denna artikel 13 inte utgör hinder för en normal tillämpning av unionens regler på tullområdet, som avser icke-förmånsberättigande ursprung.
För det andra har Kolachi Raj ifrågasatt kommissionens tolkning av den överklagade domen. Enligt detta bolag har tribunalen inte uttalat sig om bevisningen för härkomst och inte heller slagit fast att begreppet ”kommer från” grundar sig på ursprungsreglerna. Tribunalen har endast uttalat sig om kommissionens möjlighet att ”kontrollera” delarnas ursprung. Det rör sig om kommissionens kontroll av de delar som den berörda parten har tillhandahållit i enlighet med artikel 16 i grundförordningen. Tribunalen har följaktligen varken begränsat de medel som kommissionen förfogar över i detta hänseende eller uttryckligen uteslutit andra medel för att visa att delarna i förevarande fall ”kom” från Kina.
Kolachi Raj har emellertid gjort gällande att ursprunget är det enda relevanta och adekvata kriteriet för att fastställa att en del i själva verket inte kommer från det avsändande landet och att ursprungsreglerna, såsom de har fastställts i tullagstiftningen, i själva verket avgör var en del ursprungligen kommer från. En sådan tolkning stöds av unionens skyldigheter inom ramen för WTO, i synnerhet klausulen om mest gynnad nation.
Kolachi Raj har för det första understrukit att tröskelvärdena i artikel 13.2 b i grundförordningen är avsedda att användas för att bedöma om en sammansättningsverksamhet är att jämställa med ett kringgående av antidumpningsåtgärderna och inte för att fastställa varifrån en del kommer eller har sitt ursprung.
För det andra är det inte styrkt att tribunalens tolkning gör instrumentet för att motverka kringgående mindre effektivt eller gör att det inte kan tillämpas. Enbart den omständigheten att det kan vara enklare för de utredande myndigheterna att tillämpa de kriterier som föreskrivs i artikel 13.2 b i grundförordningen snarare än ursprungsreglerna kan inte beaktas vid tolkningen av uttrycket ”kommer från det land som omfattas av åtgärderna”.
För det tredje är det ostridigt att kommissionen kan tillämpa artikel 18 i grundförordningen vid bristande samarbete, inbegripet under de undersökningar som avses i artikel 13 i denna förordning. I förevarande fall har kommissionen emellertid inte dragit slutsatsen att ursprungsintygen i fråga var felaktiga eller vilseledande.
För det fjärde är det förenligt med unionsrätten att tillämpa unionens ursprungsregler. Detta framgår av kommissionens synsätt i dess beslut 2001/725/EG av den 28 september 2001 om avslutande av antidumpningsförfarandet beträffande import av färgtelevisionsmottagare med ursprung i Turkiet (
EGT L 272, 2001, s. 37
).
Vad för det femte rör förekomsten av ett påstått rättsligt tomrum, har Kolachi Raj understrukit dels att det inte framgår av den överklagade domen att de aktuella delarna inte har sitt ursprung i Kina, dels att tribunalen endast förklarat att kommissionen hade rätt när den fann att de aktuella ursprungsintygen inte utgjorde tillräcklig bevisning för att styrka ursprunget för nämnda delar. Frågan huruvida kommissionen under dessa omständigheter hade kunnat avfärda dessa intyg och i stället använda sig av tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18 i grundförordningen och, i förekommande fall, frågan vilka dessa uppgifter var, har varken tagits upp vid tribunalen eller avgjorts av densamma.
Kolachi Raj har för det sjätte påpekat att eftersom undersökningen avsåg ett eventuellt kringgående av antidumpningsåtgärder som skett genom att delarna satts ihop i Pakistan, och inte i Sri Lanka, kunde de kriterier som anges i artikel 13.2 b i grundförordningen endast tillämpas på den sammansättning som skett i Pakistan, efter det att de ifrågavarande delarnas härkomst hade fastställts. Kommissionen har tillämpat dessa kriterier på ett felaktigt sätt för att visa att dessa delar kommer från Kina.
Den enda grundens andra del
I den enda grundens andra del har kommissionen gjort gällande att tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att begränsa den typ av bevis som kommissionen kan använda sig av för att visa att de aktuella delarna ”kommer” från det land som omfattas av åtgärderna, i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen, genom att förbjuda kommissionen att lägga fram detta bevis på annat sätt än genom ursprungsreglerna.
För det första begränsar ordalydelsen i artikel 13 i denna förordning på intet sätt de bevis som kan användas. Unionslagstiftaren har genom att använda orden ”kommer från” gjort det möjligt att tillämpa de autonoma regler som föreskrivs i denna artikel, och detta inte enbart på den slutprodukt som är föremål för undersökningen avseende kringgående, utan även på de delar som används för att sätta ihop denna produkt.
Kommissionen anser för det andra att tribunalen gjort en felaktig tolkning av domen av den 26 september 2000, Starway/rådet (
T‑80/97
,
EU:T:2000:216
), och att den åsidosatt proportionalitetsprincipen.
Nämnda dom meddelades nämligen under mycket exceptionella omständigheter. Det framgår av denna dom att valet av bevisning för att styrka att villkoren i artikel 13.2 i grundförordningen är uppfyllda ska vara fritt och att unionsinstitutionerna inte är skyldiga att bevisa att delarna har sitt ursprung i det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna.
EBMA, som har instämt i kommissionens argumentation, har tillagt att tribunalen, genom att i punkterna 87, 92, 108 och 114 i den överklagade domen antyda att kommissionen är skyldig att kontrollera delarnas ursprung, åsidosatt domen av den 26 september 2000, Starway/rådet (
T‑80/97
,
EU:T:2000:216
), av vilken det framgår att unionsinstitutionerna inte är skyldiga att bevisa delarnas ursprung med tillämpning av artikel 13.2 b i grundförordningen och att bevisbördan för detta ursprung åvilar den berörda tillverkaren/exportören.
I förevarande fall är det allmänt känt och oomstritt att de delar som satts samman i Sri Lanka var av kinesiskt ursprung, varför det ankom på Kolachi Raj att visa att dessa delar numera ska anses ha ett srilankesiskt ursprung. Eftersom Kolachi Raj inte hade förebringat någon sådan bevisning, var kommissionen inte skyldig att göra en ytterligare analys för att kunna komma fram till att dessa delar kom från Kina, och detta oberoende av den omständigheten att kommissionen tillämpat artikel 13.2 b i grundförordningen analogt.
Kolachi Raj har genmält att överklagandet inte kan vinna bifall på den enda grundens andra del.
Kolachi Raj har för det första, samtidigt som man erinrar om att tribunalen inte har begränsat de bevismedel som kan användas för att visa varifrån en del kommer och att ursprungsreglerna utgör det enda relevanta kriteriet i detta avseende, understrukit att i avsaknad av en uttrycklig bestämmelse som hindrar eller tillåter användning av de kriterier som anges i artikel 13.2 b i grundförordningen för att fastställa delarnas ursprung eller härkomst ska sådan användning inte anses vara tillåten. Eftersom denna bestämmelse utgör ett undantag från de allmänna bestämmelserna om införande av antidumpningstullar, ska den nämligen tolkas restriktivt.
Kolachi Raj har anfört ett kompletterande argument avseende strukturen i artikel 13.2 i grundförordningen. Denna struktur talar för att det först ska fastställas vilka delar som kommer från det land som omfattas av åtgärderna i enlighet med led a i samma bestämmelse, varefter man i ett andra skede endast tillämpar de kriterier som anges i punkt b i densamma.
Kolachi Raj har dessutom påpekat att kommissionen måste använda sig av bevis, det vill säga de faktiska omständigheter som har ett logiskt samband med de rättsliga slutsatser som dras därav. Ett sådant samband kan emellertid inte fastställas mellan de kriterier som anges i artikel 13.2 b i grundförordningen och fastställandet av de aktuella delarnas härkomst.
Kolachi Raj har för det andra invänt mot kommissionens argument som grundar sig på domen av den 26 september 2000, Starway/rådet (
T‑80/97
,
EU:T:2000:216
), vilken meddelades under andra omständigheter än dem som är aktuella i förevarande mål. I den överklagade domen har tribunalen inte på något sätt avvikit från ovannämnda dom utan endast förklarat att kommissionen inte kunde använda artikel 13.2 b i grundförordningen som grund för att kontrollera ursprunget för de delar som tillverkats i Sri Lanka.
Vid förhandlingen har Kolachi Raj dessutom gjort gällande att EBMA:s argument avseende bevisbördan för delarnas ursprung inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det inte anknyter till kommissionens argumentation, som avser en analog tillämpning av artikel 13.2 b i grundförordningen.
Kolachi Raj har i andra hand, för det fall domstolen skulle finna att den överklagade domen bygger på en felaktig rättstillämpning, yrkat att domstolen ska ändra domskälen, genom att i den överklagade domen ersätta de referenser som rör delarnas ursprung med en hänvisning till deras härkomst.
Domstolens bedömning
Inledande synpunkter
De två delarna av den enda grunden, som är nära förbundna med varandra och som följaktligen ska prövas tillsammans, bygger på att tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av artikel 13.2 i grundförordningen. Kommissionen har, med stöd av EBMA, gjort gällande att tribunalen felaktigt likställt begreppet ”härkomst” med begreppet ursprung. EBMA har tillagt att tribunalen felaktigt likställt ”härkomst” med omedelbart exportland. Vidare har kommissionen, med stöd av EBMA, gjort gällande att tribunalen på ett otillbörligt sätt har begränsat möjligheten att visa att delarna kommer från det land som omfattas av de aktuella åtgärderna, genom att ålägga kommissionen att visa delarnas ursprung, i den mening som avses i tullrätten.
I enlighet med artikel 13.1 i grundförordningen får de antidumpningstullar som har införts enligt denna förordning utvidgas till att omfatta import av likadana produkter från tredje land, oavsett om produkten obetydligt ändrats eller inte, om gällande åtgärder kringgås.
Bevisbördan för ett kringgående av antidumpningsåtgärderna i ett tredje land åvilar, med hänsyn till artikel 13.3 i denna förordning, unionsinstitutionerna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co.,
C‑21/13
,
EU:C:2014:2154
, punkt
, och dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punkt
), och det ankommer sedan på varje enskild tillverkare/exportör att visa att dess specifika situation motiverar en befrielse med stöd av artikel 13.4 i förordningen (dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,
C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P
,
EU:C:2017:61
, punkt
).
Enligt artikel 13.2 i grundförordningen ska en sammansättningsverksamhet i ett tredjeland anses utgöra ett kringgående av de gällande åtgärderna när denna sammansättning uppfyller de villkor som anges i samma bestämmelse. Ett av dessa villkor är det som följer av en jämförelse av punkterna a och b i denna bestämmelse, enligt vilken delar som står för 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten ”[måste komma] från det land som omfattas av åtgärderna”.
I punkterna 79–85 i den överklagade domen har tribunalen tolkat denna bestämmelse så, att det i princip är tillräckligt att unionsinstitutionerna visar att de delar som står för 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten ”kommer” från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna, utan att dessa institutioner är skyldiga att visa att även dessa delar har sitt ursprung i detta land. Tribunalen har emellertid förklarat att det i tveksamma fall skulle kunna vara nödvändigt att kontrollera om de delar som kommer från ett land faktiskt har sitt ursprung i ett annat land. I detta sammanhang har tribunalen tolkat uttrycket ”kommer från” som en hänvisning till den berörda importen och således till det land från vilket de ifrågavarande delarna exporterats.
Med hänsyn till denna tolkning fann tribunalen i punkt 86 i den överklagade domen att de delar som hade köpts av Kolachi Raj i Sri Lanka hade importerats från detta land efter att ha bearbetats där och att de följaktligen kunde anses ”komma” från nämnda land. Tribunalen tillade, i punkterna 87 och 91 i den domen, att kommissionen ändå kunde kontrollera huruvida dessa delar i själva verket inte hade sitt ursprung i Kina och i detta syfte begära att Kolachi Raj skulle visa att nämnda delar verkligen hade sitt ursprung i Sri Lanka.
Närmare bestämt fann tribunalen, i punkterna 105 och 114 i den överklagade domen, att även om kommissionen, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning, kunde avfärda bevisvärdet av de ursprungsintyg som getts in av Kolachi Raj, så har denna institution däremot gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att tillämpa artikel 13.2 b i grundförordningen ”analogt” för att fastställa ”ursprunget” för de delar som bolaget hade köpt i Sri Lanka.
Det framgår av denna påminnelse från tribunalens sida att den valt en restriktiv tolkning av begreppet ”härkomst” från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna, i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen, genom att likställa detta begrepp med direkt import av de aktuella delarna från detta land och genom att, i avsaknad av sådan direkt import, kräva att kommissionen lägger fram bevis för att dessa delar faktiskt har sitt ursprung i nämnda land.
Under dessa omständigheter kommer domstolen, vid bedömningen av huruvida det förekommit felaktig rättstillämpning på det sätt som påstås, först att tolka artikel 13.2 a och b i grundförordningen, och närmare bestämt fastställa räckvidden av begreppet ”härkomst”, vilket återspeglas i orden ”kommer från” i artikel 13.2 a i grundförordningen, samt de krav som gäller för att styrka denna härkomst.
Tolkningen av artikel 13.2 i grundförordningen och tribunalens felaktiga rättstillämpning
Enligt fast rättspraxis ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (dom av den 12 oktober 2017, Tigers,
C‑156/16
,
EU:C:2017:754
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Såsom det har erinrats om i punkt 76 i förevarande dom framgår det av artikel 13.2 a och b i grundförordningen att, förutsatt att övriga villkor i artikel 13.2 i samma förordning är uppfyllda, ska sammansättning anses utgöra ett kringgående av de gällande antidumpningsåtgärderna, om de delar som står för 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten ”kommer från det land som omfattas av åtgärderna”. Mot bakgrund av övervägandena i punkt 75 i förevarande dom ankommer det på unionsinstitutionerna att visa att de aktuella delarna ”kommer” från detta land.
I grundförordningen definieras inte uttrycket ”kommer från” i artikel 13.2 a och inte heller begreppet ”ursprung”. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 64 i sitt förslag till avgörande kan det franska uttrycket ”provenir de”, såsom det normalt används, både betyda ”komma från” och ”ha sitt ursprung i”.
Parterna i det överklagade målet är oense om huruvida begreppet ”härkomst”, såsom kommissionen och EBMA har förordat, ska ges en extensiv tolkning som överskrider begreppen ”ursprung i tullhänseende” och ”direkt import”, eller, som Kolachi Raj har föreslagit, ges en restriktiv tolkning, i den meningen att härkomst endast åsyftar delarnas ursprung i tullhänseende.
Vad för det första gäller frågan huruvida begreppet ”härkomst” ska förstås som de ifrågavarande delarnas ursprung i tullhänseende, ska det, såsom generaladvokaten också har påpekat i punkt 66 i sitt förslag till avgörande, anmärkas att det vid undersökningen av de olika språkversionerna av artikel 13.2 i grundförordningen framgår att det föreligger skillnader.
Medan artikel 13.2 a i grundförordningen på spanska (”procedan del”), danska (”fra det”), grekiska (”προέρχονται από”), engelska (”are from”), franska (”proviennent du”), kroatiska (”iz”), lettiska (”nāk no”), litauiska (”ira iš”), nederländska (”afkomstig … uit”), portugisiska (”provenientes do”), rumänska (”provin din”), finska (”tulevat maasta”) och svenska (”från det”) hänvisas till delarnas ”härkomst”, hänvisas det nämligen på tyska (”Ursprung”) och italienska (”originari”) till delarnas ”ursprung”. Slutligen används i den tjeckiska språkversionen (”pochazeji”), den estniska (”pärinevad riigist”), den polska (”pochodzą z”), och den slovakiska (”pochádzajú z”) uttryck som kan hänföra sig både till delarnas ”härkomst” och deras ”ursprung”.
För att säkerställa en enhetlig tolkning och tillämpning av en och samma text, vars version på ett av unionens språk skiljer sig från andra språkversioner, ska den aktuella bestämmelsen tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår (dom av den 26 april 2012, DR och TV2 Danmark,
C‑510/10
,
EU:C:2012:244
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ska i detta hänseende påpekas att ordalydelsen i artikel 13.2 a i grundförordningen motsvarar lydelsen i artikel 13.2 i) i förordning nr 3283/94. Före antagandet av sistnämnda förordning föreskrevs det i motsvarande bestämmelser i de tillämpliga bestämmelserna om antidumpning, närmare bestämt, och i följande ordning, artikel 13.10 a i rådets förordning (EEG) nr 2176/84 av den 23 juli 1984 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (
EGT L 201, 1984, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1761/87 av den 22 juni 1987 (
EGT L 167, 1987, s. 9
), och därefter i dess lydelse enligt artikel 13.10 a i rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11 juli 1988 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (
EGT L 209, 1988, s. 1
; svensk specialutgåva, område 1, volym 14, s. 98), att utvidgningen av den gällande antidumpningstullen var underställd villkoret att värdet av de delar som används vid sammansättningen, och som ”har sitt ursprung i det land som exporterar den med antidumpningstull belagda varan”, med minst 50 procent överstiger värdet på alla andra delar som använts. Adjektivet ”originaire” (”med ursprung”) hänvisade således till begreppet ”ursprung”, i den mening som avses i tullrätten.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 81 i sitt förslag till avgörande innebär den ändring som gjorts genom förordning nr 3283/94, vilken, åtminstone i flera språkversioner av de aktuella bestämmelserna, använder ett uttryck som hänvisar till begreppet ”härkomst” snarare än till begreppet ”ursprung”, att unionslagstiftaren avsiktligt har valt att distansera sig från de ursprungsregler som följer av tullrätten, och att begreppet ”härkomst” således, vid tillämpningen av artikel 13.2 i grundförordningen, har ett självständigt innehåll som skiljer sig från begreppet ”ursprung”, i den mening som avses i tullrätten.
Härav följer att även om det ankommer på unionsinstitutionerna att visa att de delar som används i sammansättningen kommer från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna, är de likväl inte skyldiga att visa att dessa delar även har sitt ursprung i detta land, i den mening som avses i tullrätten.
Denna slutsats påverkar emellertid inte möjligheten för varje enskild tillverkare/exportör att visa att de aktuella delarna, även om de kommer från det land som omfattas av åtgärderna, i själva verket har sitt ursprung i ett annat land än det land som omfattas av åtgärderna, för att i enlighet med artikel 13.4 i grundförordningen undantas från den utvidgade antidumpningstullen. I ett sådant fall kan sammansättningen nämligen inte anses utgöra ett kringgående av de gällande antidumpningsåtgärderna, i den mening som avses i artikel 13 i grundförordningen.
För det andra ska det prövas huruvida begreppet ”härkomst” i artikel 13.2 a i grundförordningen ska förstås med hänvisning till importen av delarna och således med hänvisning till det omedelbara exportlandet.
Det ska i detta avseende, för det första, påpekas att unionsinstitutionerna, när det har fastställts att de delar som är föremål för hopsättning har importerats direkt från det land som omfattas av åtgärderna till ett annat tredje land eller till unionen för deras sammansättning, kan anse att dessa delar ”kommer” från det första av dessa länder, i den mening som avses i denna bestämmelse.
Denna tolkning överensstämmer nämligen med den vanliga betydelsen av verbet ”komma [från]”, såsom det erinrats om i punkt 84 i förevarande dom.
Den stöds även av syftet med och den allmänna systematiken i grundförordningen. Mot bakgrund av dessa bestämmelser, särskilt skäl 19 och artikel 13 i denna förordning, är det enda syftet med en förordning som utvidgar en antidumpningstull att säkerställa att åtgärden är effektiv och att undvika att den kringgås. En åtgärd som utvidgar en slutgiltig antidumpningstull är följaktligen endast accessorisk i förhållande till den ursprungliga rättsakt som inför denna tull till skydd för en verkningsfull tillämpning av de slutgiltiga åtgärderna (dom av den 6 juni 2013, Paltrade,
C‑667/11
,
EU:C:2013:368
, punkt
, och dom av den 17 december 2015, APEX,
C‑371/14
,
EU:C:2015:828
, punkterna
och
).
Genom att tillåta unionsinstitutionerna att tillämpa artikel 13.2 i grundförordningen på delar som direkt importerats till det land där de har satts ihop från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna, gör denna bestämmelse det dock möjligt att tillämpa ett enkelt kriterium, som är ägnat att säkerställa antidumpningstullens effektivitet. Institutionerna kan således, i stället för att vara tvungna att fastställa de aktuella delarnas ursprung i tullhänseende, i princip begränsa sig till att konstatera att dessa delar faktiskt importerats till hopsättningslandet från det land som omfattas av åtgärderna, utan att det påverkar den berörda tillverkarens/exportörens möjlighet att visa att nämnda delar faktiskt har sitt ursprung i ett annat land.
För det andra ska det tilläggas att begreppet ”härkomst” från det land som omfattas av åtgärderna, i motsats till vad tribunalen slagit fast i punkterna 84, 87 och 91 i den överklagade domen, inte kan anses endast omfatta situationen att de aktuella delarna direkt importerats från detta land.
Det ska nämligen till att börja med påpekas att artikel 13.2 i grundförordningen, med hänsyn till dess ordalydelse, inte innehåller någon indikation på att så är fallet.
När det vidare gäller det sammanhang som denna bestämmelse ingår i, är det riktigt, såsom tribunalen har angett i punkt 84 i den överklagade domen, att flera andra bestämmelser i grundförordningen också använder både begreppet ”härkomst” och begreppet ”import”.
Den omständigheten att artikel 13.2 a i grundförordningen, till skillnad från dessa andra bestämmelser, använder uttrycket ”kommer från” utan någon hänvisning till importen tyder emellertid på att unionslagstiftaren inte har haft för avsikt att begränsa begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i nämnda bestämmelse, till att endast omfatta direkt import av delar som kommer från det land som omfattas av åtgärderna.
En sådan tolkning gör sig även gällande mot bakgrund av syftet med och den allmänna systematiken i grundförordningen och de mål som eftersträvas med en förordning om utvidgning av en antidumpningstull, vilka det erinras om i punkterna 96 och 97 i förevarande dom.
För det fall att delar har importerats från det land som omfattas av åtgärderna till ett första tredje land för en första sammansättning, om än av ringa omfattning, innan de importeras till ett andra tredje land för en andra sammansättning av den slutprodukt som är avsedd för export till unionen, skulle nämligen ett perfekt likställande av begreppen ”härkomst” och ”import” leda till slutsatsen att dessa delar ska anses komma från det land där den första sammansättningen skett, vilket skulle innebära att det oavsett omständigheterna blir omöjligt att konstatera att ett kringgående ägt rum. Denna tolkning skulle således göra det möjligt för de ekonomiska aktörerna att enkelt undgå en utvidgning av den gällande slutgiltiga tullen genom att genomföra en rad på varandra följande sammansättningar i olika tredjeländer.
En sådan tolkning skulle kunna äventyra effektiviteten av unionens åtgärder för att förhindra kringgående i samtliga fall där unionsinstitutionerna ställs inför ett komplicerat upplägg för sammansättning som består i flera på varandra följande sammansättningar i olika tredjeländer (se, analogt, dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co.,
C‑21/13
,
EU:C:2014:2154
, punkt
).
Denna risk kan inte undanröjas genom den möjlighet som tribunalen uppmärksammat i punkterna 87 och 91 i den överklagade domen, nämligen att unionsinstitutionerna, i situationer där flera på varandra följande sammansättningar utförs i två tredjeländer, kontrollerar eller fastställer att de delar som har avsänts från det land där den första mellanliggande sammansättningen verkligen har sitt ursprung i det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna.
En sådan möjlighet skulle nämligen innebära att unionsinstitutionerna, i motsats till den linje som lagstiftaren har valt, vilken sammanfattas i punkterna 90 och 91 i förevarande dom, åläggs att förebringa bevisning, vilken inte längre ska avse delarnas härkomst, utan deras ursprung i tullhänseende. Detta skulle innebära att unionsinstitutionernas bevisbörda ökar, vilket strider mot syftet med och den allmänna systematiken i grundförordningen, såsom har beskrivits i punkterna 96 och 97 i förevarande dom.
Av detta följer att artikel 13.2 a i grundförordningen ska tolkas extensivt. Enligt denna extensiva tolkning måste delarna ”[komma] från det land som omfattas av åtgärderna”, och detta inte bara vid en sådan direkt import som avses i punkt 93 i förevarande dom, utan även i situationer där det, med hänsyn till en analys av samtliga relevanta omständigheter i det aktuella fallet, kan styrkas att dessa delar, vilka ursprungligen tillverkats i det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna, har importerats till sammansättningslandet från ett mellanliggande land, genom vilket de transiterats eller i vilket de har varit föremål för en mindre bearbetning.
Beviset för en sådan härkomst, som det åligger unionsinstitutionerna att lägga fram, kan följaktligen grunda sig på en rad samstämmiga indicier, vilka kan verifieras av unionsdomstolen. Såsom framgår av punkt 92 i förevarande dom har de berörda aktörerna emellertid möjlighet att visa att de aktuella delarna i själva verket har sitt ursprung i ett annat land än det som omfattas av nämnda åtgärder.
Slutsatsen att begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen, ska ges en extensiv tolkning stöds även av den omständigheten att lagstiftaren, såsom framgår av domstolens praxis, har avsett att ge unionens institutioner ett stort handlingsutrymme i fråga om definitionen av begreppet ”kringgående” (se, analogt, dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co.,
C‑21/13
,
EU:C:2014:2154
, punkt
).
Av det ovan anförda följer att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen, endast omfattar direkt import av de aktuella delarna, och genom att, under sådana omständigheter som i förevarande mål, ålägga unionsinstitutionerna att styrka de aktuella delarnas ursprung.
Till skillnad från vad Kolachi Raj har gjort gällande kan denna felaktiga rättstillämpning inte avhjälpas redan genom att domskälen i den överklagade domen ändras på så sätt att tribunalens hänvisning till begreppet ”ursprung” ersätts med en hänvisning till begreppet ”härkomst”. Tribunalen har nämligen slagit fast att det finns en klar skillnad mellan dessa båda begrepp, vilken direkt utesluter att kommissionen ges möjlighet att, genom en rad samstämmiga indicier, visa att de aktuella delarna kommer från ett visst land, i ett sådant fall som det förevarande.
Överklagandet ska följaktligen bifallas på den enda grunden, utan att det är nödvändigt att pröva kommissionens och EBMA:s övriga argument. Den överklagade domen ska följaktligen upphävas.
Prövning av talan vid tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen själv, när ett avgörande från tribunalen upphävs, slutligt avgöra målet om det är färdigt för avgörande. Så är fallet här.
Kolachi Raj hade i sin enda grund i målet vid tribunalen, vilken rörde åsidosättande av artikel 13.2 b i grundförordningen, för det första, gjort gällande att de aktuella delarna inte kunde anses komma från Kina, eftersom de hade bearbetats i Sri Lanka och avsänts från detta land till Pakistan, för det andra, gjort gällande att ursprungsintygen, som kommissionen felaktigt avfärdat, visade att dessa delar hade sitt ursprung i Sri Lanka, och, för det tredje, hävdat att kommissionen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att tillämpa artikel 13.2 b i grundförordningen på tillverkning av cykeldelar i Sri Lanka trots att föremålet för undersökningen var ett påstått kringgående av antidumpningsåtgärder i Pakistan och trots att denna bestämmelse inte är en ursprungsregel, vilket innebar att den således inte kunde beaktas för att dra slutsatsen att de delar som bearbetats i Sri Lanka kom från Kina. Enligt Kolachi Raj borde kommissionen tvärtom ha tillämpat ursprungsreglerna i unionens tullagstiftning.
Det ska i detta avseende erinras om att det, såsom framgår av punkterna 91, 92, 107 och 108 i denna dom, ankom på kommissionen att styrka att de aktuella delarna kom från Kina, utan att det påverkade Kolachi Rajs möjligheter att visa att dessa delar faktiskt hade sitt ursprung i Sri Lanka.
I förevarande fall framgår det, för det första, av skälen 98–101 i den omtvistade förordningen att kommissionen ansåg att de delar som hade köpts av Kolachi Raj i Sri Lanka kom från Kina. Kommissionen har särskilt påpekat att dessa delar främst tillverkats av kinesiska råvaror, varvid Kolachi Raj dessutom bekräftat denna omständighet vid förhandlingen vid domstolen. Kommissionen har dessutom angett att den srilankesiska producenten var ett bolag som var knutet till Kolachi Raj och bestritt vad som påståtts om förhållandet mellan Kolachi Raj och dess påstått oberoende leverantör. Slutligen har kommissionen, samtidigt som denna, i skäl 101 i den omtvistade förordningen, angett att artikel 13.2 b i grundförordningen inte utgör en ursprungsregel, anfört att de nämnda delarna till mer än 60 procent hade tillverkats av råvaror från Kina och eftersom mervärdet var mindre än 25 procent av tillverkningskostnaderna, ska dessa delar anses komma från Kina.
Vad gäller det sammanhang som förevarande mål ingår i ska det dessutom påpekas att det framgår av skäl 94 i den omtvistade förordningen att den Kolachi Raj närstående srilankesiska tillverkaren varit föremål för en tidigare undersökning om kringgående som rörde Sri Lanka och att Kolachi Raj även var närstående ett kambodjanskt bolag som hade upphört med sin export av cyklar till unionen under referensperioden från den 1 september 2013 till den 31 augusti 2014, varefter detta bolag hade överfört sin verksamhet till Kolachi Raj i Pakistan.
Dessa omständigheter utgör tillsammans en rad samstämmiga indicier som kommissionen, såsom har påpekats i punkt 108 i denna dom, kunde stödja sig på för att dra slutsatsen att de aktuella delarna ”kom” från Kina.
Det ska i detta avseende preciseras att de omständigheter som det redogörs för i punkt 117 i förevarande dom och den omständigheten, som kommissionen har redogjort för, att Kolachi Raj ingår i en koncern som tillhör samma fysiska person och som deltagit i ett kringgående av antidumpningsåtgärderna i olika tredjeländer, inte i sig kan motivera slutsatsen att de aktuella delarna kommer från Kina, vilket kommissionen för övrigt uttryckligen har medgett i sin duplik i målet vid tribunalen. Dessa omständigheter utgör emellertid relevanta omständigheter som stärker slutsatsen att de delar som tillverkats i Sri Lanka, i huvudsak från kinesiska råvaror, i motsats till vad Kolachi Raj har gjort gällande, kan anses komma från Kina, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen.
Kolachi Raj har inte anfört några konkreta argument för att ifrågasätta de indicier som kommissionen stött sig på.
Kommissionen har i detta sammanhang tillämpat artikel 13.2 b i grundförordningen ”analogt”. Samtidigt konstaterar domstolen att denna bestämmelse inte utgör en ursprungsregel, vilket parterna för övrigt är överens om. I förevarande mål utgjorde däremot denna analoga tillämpning endast ett indicium bland andra indicier som kommissionen stödde sig på när den fastställde varifrån de ifrågavarande delarna kommer. Den omständigheten att de delar som bearbetats i Sri Lanka huvudsakligen tillverkats av kinesiska råvaror och att de, i Sri Lanka, endast varit föremål för en begränsad bearbetning, utgör emellertid en relevant omständighet bland de samstämmiga indicier som visar att nämnda delar kommer från det land som omfattas av åtgärderna.
Slutligen har Kolachi Raj inte lyckats visa att de aktuella delarna hade sitt ursprung i Sri Lanka. I skälen 98–101 i den omtvistade förordningen har kommissionen nämligen förklarat att de ursprungsintyg som detta bolag ingett för detta ändamål saknar bevisvärde. Av de skäl som anges i punkterna 95–105 i den överklagade domen kan de argument som anförts av Kolachi Raj för att bestrida dessa skäl i den omtvistade förordningen inte godtas.
Talan i första instans kan således inte bifallas på den enda grund som åberopats av Kolachi Raj. Denna talan ska följaktligen ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen avgör målet slutligt. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler gäller i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen och EBMA har yrkat att Kolachi Raj ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Kolachi Raj har tappat målet och ska därför bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens och EBMA:s rättegångskostnader i målet i första instans och i målet om överklagande.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

1)
Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 10 oktober 2017, Kolachi Raj Industrial/kommissionen (
T‑435/15
,
EU:T:2017:712
) upphävs.

2)
Den talan om ogiltigförklaring som väckts av Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd ogillas.

3)
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd ska bära sina rättegångskostnader samt ersätta rättegångskostnaderna för Europeiska kommissionen och European Bicycle Manufacturers Association, i såväl förfarandet i första instans som i förfarandet för överklagande.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.