CELEX: 62020TJ0165
Rozhodcovská doložka
Medzinárodný zmluvný zamestnanec EUCAP Somalia
Misia v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky
Ukončenie pracovnej zmluvy na dobu určitú počas skúšobnej doby
Doručenie ukončenia zmluvy doporučeným listom s doručenkou
Zaslanie na neúplnú adresu
Začiatok plynutia lehoty na podanie interného opravného prostriedku pred podaním žaloby na súde
Určenie príslušného práva
Kogentné ustanovenia vnútroštátneho pracovného práva
Neplatnosť ustanovenia o skúšobnej dobe
Neúčinné doručenie výpovede
Odstupné
Retroaktívne vyplatenie odmeny
Vzájomná žaloba

)
JC, žalobca, v žalobe podanej podľa článku 272 ZFEÚ navrhuje na jednej strane zrušiť list zo 4. novembra 2019 (ďalej len „list zo 4. novembra 2019“) a list z 3. decembra 2019 (ďalej len „list z 3. decembra 2019“) (ďalej spoločne len „akty oznamujúce výpoveď“), ktorými mu EUCAP Somalia oznámila svoje rozhodnutie vypovedať jeho pracovnú zmluvu, a v prípade potreby aj rozhodnutie tohto orgánu z 24. januára 2020 o zamietnutí jeho interného opravného prostriedku, ktorý sa netýka disciplinárneho konania (ďalej len „rozhodnutie z 24. januára 2020“), namiereného proti rozhodnutiu o ukončení jeho pracovnej zmluvy a oznámeného listom z 3. decembra 2019, a na druhej strane uložiť EUCAP Somalia povinnosť vyplatiť mu retroaktívne mzdu až do úplného, riadneho a zákonného skončenia ich pracovnoprávneho vzťahu.
I.

Okolnosti predchádzajúce sporu
EUCAP Somalia, pôvodne EUCAP NESTOR, je misiou Európskej únie v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (ďalej len „SZBP“), ktorá bola založená rozhodnutím Rady 2012/389/SZBP zo 16. júla 2012 o misii Európskej únie na budovanie regionálnych námorných kapacít v [Somálsku (EUCAP Somalia)] (
Ú. v. EÚ L 187, 2012, s. 40
), ktoré bolo prijaté podľa kapitoly 2 hlavy V Zmluvy o EÚ upravujúcej SZBP. Podľa článku 2 rozhodnutia 2012/389, zmeneného rozhodnutím Rady (SZBP) 2020/663 z 18. mája 2020 (
Ú. v. EÚ L 157, 2020, s. 1
), má EUCAP Somalia za cieľ pomáhať Somálsku pri posilňovaní jeho kapacít v oblasti námornej bezpečnosti s cieľom umožniť mu účinnejšie presadzovať námorné právo.
Na základe pracovnej ponuky, ktorú pripravilo oddelenie ľudských zdrojov EUCAP Somalia a ktorá bola žalobcovi predložená 25. júla 2019, bol žalobca zamestnaný ako zodpovedný administratívny a finančný pracovník s pracovnou zmluvou na dobu určitú, ktorú 20. augusta 2019 podpísal vedúci misie EUCAP Somalia (ďalej len „vedúci misie“) a následne 21. augusta aj samotný žalobca (ďalej len „zmluva“).
Článok 17.1 zmluvy predpokladal nástup žalobcu do funkcie 8. septembra 2019 a upravoval dĺžku zmluvy v trvaní dvanásť mesiacov, ako aj možnosť jej automatického predĺženia. Okrem toho článok 17.2 zmluvy obsahoval ustanovenie o skúšobnej dobe v tomto znení:
„Skúšobná doba je tri mesiace. Počas tejto skúšobnej doby alebo po jej uplynutí sa pracovný pomer zamestnanca skončí výpoveďou, ak nepreukáže dostatočné odborné schopnosti. Ak zamestnanec vykonával rovnakú funkciu v čase podpisu zmluvy, skúšobná doba sa neuplatní.“
Článok 18.1 zmluvy stanovoval, že „zmluvu môže vypovedať zamestnávateľ alebo zamestnanec v písomnej podobe a s výpovednou dobou v dĺžke jedného mesiaca s uvedením dôvodu výpovede. Pred prijatím takéhoto rozhodnutia musí zástupca vedúceho misie uskutočniť so zamestnancom pohovor, pričom o tejto skutočnosti bezodkladne upovedomí vedúceho misie“.
Článok 21.1 zmluvy stanovoval, že „zamestnanec môže podať interný opravný prostriedok proti aktu, ktorý nepriaznivo ovplyvnil jeho záujmy, a to v lehote jedného mesiaca od vydania tohto aktu… Zamestnanca musí pred prijatím rozhodnutia vypočuť zástupca vedúceho misie, pričom o tejto skutočnosti bezodkladne upovedomí vedúceho misie“.
Článok 22.1 zmluvy stanovoval, že „spory vyplývajúce, resp. týkajúce sa zmluvy patria do právomoci Súdneho dvora Európskej únie v súlade s článkom 272 ZFEÚ“. Okrem toho článok 22.2 zmluvy stanovoval, že „pred podaním žaloby na Súdny dvor Európskej únie sa musí vyčerpať interný opravný prostriedok, ktorý sa netýka disciplinárneho konania, upravený v článku 21 zmluvy.“
V období pred prijatím žalobcu do zamestnania, predložil žalobca 9. augusta 2019 EUCAP Somalia lekárske potvrdenie o „dobrom zdravotnom stave“ a jeho spôsobilosti „pracovať kdekoľvek vo svete“, ktoré vydal jeho ošetrujúci lekár 31. júla 2019. Okrem toho predložil EUCAP Somalia 10. augusta 2019 rôzne ručne vyplnené administratívne tlačivá, z ktorých dve obsahovali osobné kontaktné údaje a informácie o zdravotnom stave.
Konkrétne, pokiaľ ide o tlačivo o zdravotnom stave, žalobca v dotazníku priloženom k tomuto tlačivu uviedol, že v roku 2016 podstúpil transplantáciu obličky a odvtedy sa musí podrobovať každé tri mesiace pravidelným lekárskym prehliadkam. Okrem toho uviedol, že jeho zdravotný stav je veľmi dobrý a užíva päť liekov. Následne potvrdil, že netrpel a ani netrpí ochorením obličiek a že má sekundárnu cukrovku pod lekárskym dohľadom. Žalobca potvrdil, že úplne, pravdivo a podľa svojich najlepších vedomostí odpovedal na dotazník o zdravotnom stave. Zaviazal sa, že bezodkladne upovedomí lekárske oddelenie o akejkoľvek prípadnej zmene zdravotných údajov, ktoré uviedol.
Vedúca oddelenia „Podpora misie“ zaslala 6. septembra 2019 žalobcovi list, v ktorom ho informovala o odložení dátumu jeho skutočného nástupu do zamestnania z dôvodu nepredvídaných okolností. V liste sa presnejšie uvádzalo, že sa zaručí vyplatenie jeho príslušnej mzdy za dohodnutú prácu.
Žalobca jej 7. septembra 2019 odpovedal e-mailom, v ktorom zdôraznil, že zdravotné dôvody neopodstatňujú takýto odklad. Žalobca uviedol, že v ten istý deň mu bolo doručené oznámenie poradného lekára EUCAP Somalia, v ktorom ho vyzval, aby doplnil povinné informácie potrebné pre zdravotnú prípravu predchádzajúcu jeho zamestnaniu, na ktoré odpovedal. Pripomenul, že už 10. augusta 2019 predložil riadne vyplnený dotazník o zdravotnom stave, ktorý bol prílohou k tlačivu týkajúcemu sa jeho zdravotného stavu. Spresnil, že počas náborového procesu, ktorý sa začal v marci 2019, predložil všetky informácie požadované EUCAP Somalia.
V e-maile z 15. septembra 2019 vedúca oddelenia „Podpora misie“ žalobcu informovala o tom, že mu nemôže poskytnúť podrobné vysvetlenia a zároveň uviedla, že vedúci misie mal v úmysle prehodnotiť jeho nástup do zamestnania v záujme splnenia si svojej povinnosti náležitej starostlivosti voči zamestnancom EUCAP Somalia.
Advokátka žalobcu 17. septembra 2019 zaslala EUCAP Somalia e-mail, v ktorom misiu požiadala o potvrdenie, že žalobcovi bude vyplácaná odmena a príslušné denné náhrady až do prijatia konečného rozhodnutia o jeho prijatí do zamestnania.
Znalec v oblasti zdravotníctva predložil 24. septembra 2019 poradnému lekárovi EUCAP Somalia posudok týkajúci sa podmienok v zdravotníctve a obmedzeného prístupu k zdravotnej starostlivosti v Somálsku, ktorý zahŕňal aj zdravotnú kontraindikáciu proti vyslaniu na územie Somálska a osobitne do oblasti Garowe (Somálsko) akejkoľvek osoby, ktorá potrebuje rozsiahlu farmaceutickú celoživotnú liečbu, vrátane imunosupresívnych liekov, každodenných injekcií inzulínu na liečbu cukrovky alebo ktorá trpí akýmkoľvek iným chronickým ochorením vyžadujúcim si pravidelné lekárske kontroly.
Zástupca vedúceho misie zaslal žalobcovi 25. septembra 2019 e-mailom list, v ktorom v zásade spresnil, že vedúci misie s ohľadom na informácie o všeobecnej situácii v zdravotníctve v Somálsku, ktoré mu boli predložené, a v súlade s jeho povinnosťou náležitej starostlivosti voči zamestnancom EUCAP Somalia vyjadril závažné obavy týkajúce sa splnenia tejto zmluvy vzhľadom na fyzický stav žalobcu opísaný v zdravotných dotazníkoch, ktoré vyplnil, ako s ohľadom na významne obmedzenú zdravotnú starostlivosť dostupnú na severe Somálska. Žalobcu požiadal, aby počas vzájomného rozhovoru prediskutovali podmienky predpokladaného uzavretia pracovného pomeru, ktorý by mohol predstavovať skutočné a závažné riziko pre jeho zdravie.
V ten istý deň predložil žalobca oddeleniu ľudských zdrojov EUCAP Somalia tlačivo obsahujúce informácie o jeho bankovom účte, aby mu mohlo vyplatiť odmenu, pričom toto tlačivo obsahovalo aj jeho adresu so súpisným číslom.
Dňa 14. októbra 2019 sa konalo stretnutie medzi žalobcom, advokátkou žalobcu, zástupcom vedúceho misie, poradným lekárom útvaru pre plánovanie a vedenie civilných operácií (ďalej len „CPCC“), právnym útvarom CPCC, právnym poradcom EUCAP Somalia s cieľom informovať žalobcu o situácii v zdravotnej infraštruktúre v Somálsku, ako aj s povinnosťou náležitej starostlivosti misie, a oznámiť mu prípadné dôvody, na ktorých by mohla byť založená výpoveď jeho zmluvy. Na konci stretnutia sa žalobcovi oznámilo, že EUCAP Somalia sa s ním skontaktuje v lehote jedného týždňa.
Listom zo 4. novembra 2019 odoslaným 8. novembra 2019, po ktorom nasledoval doporučený list s doručenkou, vedúci misie informoval žalobcu o jeho rozhodnutí ukončiť zmluvu s výpovednou dobou jedného týždňa, ktorá začala plynúť od pondelka, teda 18. novembra 2019. Tento list bol žalobcovi zaslaný na adresu, ktorú 10. augusta 2019 uviedol v tlačive obsahujúcom osobné kontaktné údaje. Táto adresa neobsahovala súpisné číslo.
Žalobca 19. novembra 2019 napísal e-mail zástupcovi vedúceho misie, vedúcej oddelenia „Podpora misie“ a oddeleniu ľudských zdrojov EUCAP Somalia, v ktorom žiadal, aby mu predložili potvrdenie o zamestnaní a výplatné pásky za dva predchádzajúce mesiace.
Žalobca 26. novembra 2019 prostredníctvom svojej advokátky upovedomil právneho poradcu EUCAP Somalia o tom, že EUCAP Somalia oznámil svoju celú adresu v tlačive obsahujúcom informácie o jeho bankovom spojení, ktoré predložil 25. septembra 2019.
Listom z 3. decembra 2019 odoslaným v ten istý deň doporučene s doručenkou, ktorý bol žalobcovi doručený 5. decembra 2019, vedúci misie žalobcu informoval o rozhodnutí EUCAP Somalia vypovedať jeho zmluvu v tomto znení:
„S cieľom zaručiť práva a záujmy EUCAP Somalia a pre prípad, že by ste mali v úmysle odvolať sa na neplatnosť výpovede obsiahnutej v liste z 8. novembra 2019, Vám týmto oznamujeme – so zachovaním všetkých výhrad a bez uznania akýchkoľvek skutočností, ktoré by mohli spôsobovať ujmu – o našom rozhodnutí skončiť pracovný pomer medzi EUCAP Somalia a Vami s výpovednou dobou v dĺžke jedného týždňa, ktorá začne plynúť v pondelok 9. decembra 2019.“
Právny poradca EUCAP Somalia 10. decembra 2019 odpovedal na e‑mail advokátky žalobcu z 26. novembra 2019. Táto odpoveď spresňovala, že na účely komunikácie medzi misiou a jej zamestnancami platili výlučne informácie uvedené v tlačive obsahujúcom osobné kontaktné informácie. Žalobcovi teda bolo oznámené, že EUCAP Somalia mala právo zaslať8. novembra 2019 list zo 4. novembra 2019 výlučne na základe týchto údajov, pričom na následne predložené bankové tlačivo nebolo potrebné na tento účel prihliadať. V uvedenom e-maile právny poradca EUCAP Somalia dodal, že ak chcel žalobca doplniť svoje údaje v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje, mal misii zaslať zmenené tlačivo. Preto sa v zmysle tohto e-mailu neúplná povaha uvedených údajov považuje za pochybenia na strane žalobcu.
Oddelenie ľudských zdrojov EUCAP Somalia predložilo 16. decembra 2019 žalobcovi potvrdenie o zamestnaní, pričom uviedlo, že zmluvný pracovnoprávny vzťah trval od 8. septembra do 25. novembra 2019, a zmluva nebola vykonávaná.
Žalobca 23. decembra 2019 prostredníctvom svojej advokátky namietol dobu zamestnania uvedenú v tomto potvrdení, pričom zdôraznil, že mu bol doručený iba list z 3. decembra 2019 stanovujúci výpovednú dobu v dĺžke jedného týždňa, ktorá začala plynúť 9. decembra 2019. Zdôraznil dôležitosť tejto informácie z hľadiska jej užitočnosti na účel ohlásenia správnej doby zamestnania v prípade poistenia v nezamestnanosti v Belgicku. Okrem toho žiadal, aby mu bola predložená kópia listu zo 4. novembra 2019, ktorý mu nebol doručený.
Dňa 2. januára 2020 žalobca podal prostredníctvom svojej advokátky e‑mailom, ktorý adresoval okrem iného vedúcemu zamestnancov konajúcemu ako zástupca vedúceho misie EUCAP Somalia, návrh v zmysle článku 21 zmluvy upravujúceho interný opravný prostriedok, ktorý sa netýka disciplinárneho konania (ďalej len „interný opravný prostriedok“) namierený proti rozhodnutiu EUCAP Somalia o ukončení zmluvy, ktoré mu bolo oznámené listom z 3. decembra 2019.
Listom z 24. januára 2020 doručeným odvolateľovi 31. januára 2020 vedúci zamestnancov EUCAP Somalia zamietol návrh žalobcu z 2. januára 2020, pretože ho okrem iného nepovažoval za interný opravný prostriedok z dôvodu, že nebol podaný v lehote jedného mesiaca od doručenia napadnutého aktu podľa článku 21.1 zmluvy. S odvolaním sa na „požiadavku riadnej správy“ však súhlasil s odpoveďou na návrh žalobcu. Vysvetlil, že jeho povinnosť konať s náležitou starostlivosťou ho viedla k vypovedaniu zmluvy, pretože fyzický stav žalobcu bol nevhodný na výkon danej pozície vzhľadom na stav zdravotníctva a zdravotníckej infraštruktúry v Somálsku.
II.

Návrhy účastníkov konania
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil list zo 4. novembra 2019,
–
zrušil list z 3. decembra 2019,
–
v prípade potreby zrušil rozhodnutie z 24. januára 2020,
–
uložil EUCAP Somalia povinnosť vyplatiť mu retroaktívne odmenu až do okamihu, keď bude zmluvný vzťah ukončený definitívne, riadne a v súlade so zákonom,
–
zvýšil sumy o úrok vo výške sadzby stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné operácie refinancovania zvýšenou o 3,5 percentného bodu,
–
uložil EUCAP Somalia povinnosť nahradiť trovy konania.
EUCAP Somalia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu v celom rozsahu ako neprípustnú alebo v každom prípade zjavne bez právneho základu,
–
subsidiárne a na základe vzájomnej žaloby rozhodol o neplatnosti zmluvy z dôvodu chýbajúceho prejavu vôle,
–
ešte subsidiárnejšie a na základe vzájomnej žaloby rozhodol o skončení zmluvy z dôvodov vyššej moci vyplývajúcej zo zdravotných dôvodov,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
III.

Právne posúdenie
Pred analýzou žaloby a vzájomnej žaloby, ktorú podala EUCAP Somalia, treba preskúmať právomoc Všeobecného súdu rozhodovať v tomto spore a určiť uplatniteľné právne predpisy.
[
omissis
]
A.

O rozhodnom práve
Vo svojich písomných podaniach a v odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu predloženú v tejto súvislosti žalobca zdôrazňuje, že v prípade, ak sa podáva opravný prostriedok na základe rozhodcovskej doložky, uplatní sa vnútroštátne právo uvedené v zmluve alebo označené zmluvnými stranami. Ďalej uvádza, že jeho návrh, v rozsahu, v akom sa týka rozhodnutia o ukončení pracovnej zmluvy, musí podliehať uplatniteľným hmotnoprávnym predpisom v oblasti pracovného práva. V tomto smere je potrebné uviesť, že EUCAP Somalia sa vo svojom rozhodnutí z 24. januára 2020 odvoláva na belgické právne predpisy. Dodáva, že nenamieta uplatnenie týchto právnych predpisov na sporný zmluvný vzťah v súlade s článkom 3 ods. 1 a článkom 8 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) (
Ú. v. EÚ L 177, 2008, s. 6
, ďalej len „nariadenie Rím I“), a prinajmenšom s článkom 3 ods. 2 a článkom 8 ods. 4 tohto nariadenia. Žalobca sa odvoláva v prvom rade na uplatnenie zmluvných ustanovení a na právo Únie a subsidiárne na belgické právo, konkrétne na loi relative aux contrats de travail du 3 juillet 1978 (zákon o pracovných zmluvách z 3. júla 1978) (
Moniteur belge
z 22. augusta 1978, s. 9277) (ďalej len „zákon o pracovných zmluvách“). Žalobca ďalej uvádza, že kogentné ustanovenia belgického práva majú prednosť pred zmluvnými ustanoveniami, ktoré im odporujú.
EUCAP Somalia zastáva názor, že sa v prvom rade uplatnia autonómne právne predpisy platné pre civilné misie Únie patriace do rámca SZBP, konkrétne zmluva, etický a disciplinárny kódex, ako aj štandardné procesné postupy v súlade s článkom 1.1 zmluvy. Taktiež sa odvoláva na uplatnenie práva Únie a subsidiárne na hmotnoprávne predpisy vnútroštátneho práva platné pre zmluvu, konkrétne v tomto konaní na belgické právo, ktoré je právnym poriadkom uplatniteľným v mieste trvalého bydliska žalobcu v súlade s nariadením Rím I, a najmä jeho článkom 8 ods. 4 Okrem toho EUCAP Somalia v zásade uviedla, že uplatnenie zmluvných ustanovení na situáciu upravenú v zmluve má absolútnu prednosť, a preto Všeobecný súd v prípade, ak jeho právomoc vyplýva z článku 272 ZFEÚ, nemôže upustiť od posúdenia na základe zmluvy, a to aj vtedy, ak by jej ustanovenia odporovali kogentným ustanoveniam vnútroštátneho práva, ktorým sa zmluva spravuje.
Účastníci konania potvrdili, že uplatniteľnými hmotnoprávnymi predpismi vnútroštátneho práva platného pre zmluvu boli ustanovenia belgického práva, že na účely preskúmania prípadnej zmluvnej zodpovednosti EUCAP Somalia bolo potrebné v prvom rade prihliadať na zmluvné ustanovenia a prílohy k zmluve a až subsidiárne na ustanovenia belgického práva v rozsahu, v akom upravujú otázky neupravené v zmluve. Účastníci konania však zopakovali ich rozdielne názory, pokiaľ ide o prednosť kogentných ustanovení rozhodného vnútroštátneho práva pre zmluvu pred zmluvnými ustanoveniami, ktoré im odporujú.
V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 340 ods. 1 ZFEÚ sa zmluvná zodpovednosť Únie spravuje právom, ktorým sa spravuje príslušná zmluva.
Spory, ktoré vzniknú počas plnenia zmluvy, sa musia v zásade rozhodnúť na základe zmluvných podmienok (pozri rozsudok z 18. novembra 2015, Synergy Hellas/Komisia,
T‑106/13
,
EU:T:2015:860
, bod
a citovanú judikatúru). Výklad zmluvy z hľadiska ustanovení vnútroštátneho práva, ktorým sa zmluva spravuje, je odôvodnený len v prípade, ak existujú pochybnosti o obsahu zmluvy, resp. o význame niektorých jej ustanovení, alebo ak s pomocou samotnej zmluvy nemožno vyriešiť všetky sporné otázky. Dôvodnosť žaloby je preto potrebné posúdiť výlučne z hľadiska zmluvných ustanovení a odvolať sa na ustanovenia vnútroštátneho práva, ktorým sa spravuje zmluva len vtedy, ak v spore nemožno rozhodnúť na základe týchto ustanovení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2017, Talanton/Komisia,
T‑65/15
, neuverejnený,
EU:T:2017:491
, bod
a citovanú judikatúru).
Táto zásada však nemôže viesť k tomu, aby uplatnenie zmluvných ustanovení umožnilo účastníkom konania vylúčiť kogentné ustanovenia hmotnoprávnych predpisov vnútroštátneho práva, od ktorých sa nemožno odchýliť a v súlade s ktorými sa majú splniť, resp. už boli splnené, zmluvné záväzky.
Okrem toho v prípade, že inštitúcie, orgány alebo subjekty Únie vykonávajú zmluvu, sú viazané povinnosťami, ktoré im vyplývajú z Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), a všeobecnými zásadami práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, ADR Center/Komisia,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
, bod
). Navyše, ak sa zmluvné strany vo svojej zmluve prostredníctvom rozhodcovskej doložky rozhodnú zveriť súdu Únie právomoc rozhodovať o sporoch týkajúcich sa tejto zmluvy, uvedený súd bude mať právomoc posúdiť prípadné porušenia Charty a všeobecných zásad práva Únie bez ohľadu na rozhodné právo zakotvené v zmluve (rozsudok zo 16. júla 2020, Inclusion Alliance for Europe/Komisia,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
, bod
).
Súd Únie v prípade mlčania zmluvy musí určiť rozhodné právo, vychádzajúc z pravidiel upravených v Dohovore Rím I (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. februára 2016, Calberson GE/Komisia,
T‑164/14
,
EU:T:2016:85
, bod
).
V tejto súvislosti článok 3 ods. 1 a 2 nariadenia Rím I stanovujú:
„1.   Zmluva sa spravuje právnym poriadkom, ktorý si zvolia zmluvné strany. Voľba musí byť urobená výslovne alebo jasne preukázaná ustanoveniami zmluvy alebo okolnosťami prípadu. Zmluvné strany si môžu zvoliť právny poriadok, ktorým sa bude spravovať celá zmluva alebo len jej časť.
2.   Zmluvné strany sa môžu kedykoľvek dohodnúť, že sa zmluva spravuje iným právnym poriadkom ako právnym poriadkom, ktorým sa na základe predchádzajúcej voľby uskutočnenej podľa tohto článku alebo iných ustanovení tohto nariadenia spravovala dovtedy. Žiadna zmena a doplnenie zvoleného rozhodného práva po uzatvorení zmluvy nemá vplyv na jej formálnu platnosť podľa článku 11, ani nemá nepriaznivý vplyv na práva tretích osôb.“
Článok 8 nariadenia Rím I, ktorý sa vzťahuje na individuálne pracovné zmluvy, znie:
„1.   Individuálna pracovná zmluva sa spravuje právnym poriadkom zvoleným zmluvnými stranami v súlade s článkom 3. Takáto voľba práva však nesmie zbaviť zamestnanca ochrany, ktorú mu poskytujú také ustanovenia, od ktorých sa nemožno odchýliť dohodou podľa práva, ktoré by v prípade absencie voľby bolo podľa odsekov 2, 3 a 4 tohto článku rozhodným.
2.   Pokiaľ si zmluvné strany nezvolili rozhodné právo pre individuálnu pracovnú zmluvu, zmluva sa spravuje právnym poriadkom krajiny, v ktorej zamestnanec obvykle vykonáva prácu na základe zmluvy, alebo ak tomu tak nie je, právnym poriadkom krajiny, z ktorej takúto prácu vykonáva. Za zmenu krajiny obvyklého miesta výkonu práce sa nepovažuje, ak zamestnanec dočasne pracuje v inej krajine.
3.   Ak rozhodné právo nemožno určiť podľa odseku 2, zmluva sa spravuje právnym poriadkom krajiny miesta podnikania, prostredníctvom ktorého bol zamestnanec zamestnaný.
4.   Ak z celkovej situácie vyplýva, že zmluva má užšiu väzbu s inou krajinou, než je krajina uvedená v odsekov 2 alebo 3, uplatní sa právny poriadok tejto inej krajiny.“
V prejednávanej veci zmluva nespresňuje rozhodné právo. Zmluvné strany sa však dohodli na voľbe belgického práva ako rozhodného vnútroštátneho práva pre zmluvu. Preto v súlade so zásadami vyplývajúcimi z článku 3 nariadenia Rím I, na ktorý odkazuje článok 8 ods. 1 tohto nariadenia, sa za rozhodné vnútroštátne právo pre zmluvu považuje belgické právo.
V každom prípade, ako správne poznamenáva EUCAP Somalia, a žalobca toto tvrdenie nespochybňuje, zo všetkých okolností konania vyplýva, že zmluva úzko súvisí s Belgickom. Je pravda, že miestom výkonu práce upraveným v článku 5.1 zmluvy bolo mesto Garowe. Je však zrejmé, že zmluva nebola podpísaná v mieste skutočného výkonu práce v Somálsku, že žalobca zostal v Belgicku počas doby jeho zamestnania, že má belgickú štátnu príslušnosť, ako aj trvalý pobyt v Belgicku, že náborový proces a podpis zmluvy sa uskutočnili v Belgicku, a napokon, že kritérium miesta trvalého pobytu, ktoré je relevantné na určenie rozhodného práva pre povinné sociálne zabezpečenie podľa článku 13 zmluvy, podporuje voľbu Belgicka. To znamená, že aj v prípade, že by sa uplatnil článok 8 ods. 4 nariadenia Rím I namiesto ustanovení tohto nariadenia uvedených v bode 43 vyššie, belgické právo by bolo pre zmluvu aj naďalej rozhodným vnútroštátnym právom.
Za týchto podmienok a v súlade s judikatúrou citovanou v bode 37 vyššie sa musí spor v prejednávanej veci preskúmať predovšetkým na základe zmluvy a subsidiárne na základe vnútroštátneho belgického práva, ak existujú pochybnosti o obsahu zmluvy alebo o význame niektorých jej ustanovení alebo ak len na základe samotnej zmluvy nie je možné rozhodnúť o všetkých sporných otázkach. Okrem toho uplatnenie zmluvných ustanovení nemôže zmluvným stranám poskytnúť príležitosť vylúčiť uplatnenie kogentných ustanovení belgického práva, od ktorých sa nemožno odchýliť a v súlade s ktorými sa majú splniť, alebo už boli splnené zmluvné záväzky.
B.

O žalobe
Žalobca navrhuje na jednej strane, aby sa akty oznamujúce výpoveď, a v prípade potreby aj rozhodnutie z 24. januára 2020, vyhlásili za neplatné, a na druhej strane si uplatňuje nárok na náhradu škody.
1.

O prípustnosti žaloby
EUCAP Somalia uvádza dve námietky neprípustnosti, z ktorých prvá je založená na nejasnej a nepresnej povahe žaloby a druhá sa týka nevyužitia konania o internom opravnom prostriedku upraveného v zmluve.
[
omissis
]
a)

O námietke neprípustnosti založenej na nevyužití konania o internom opravnom prostriedku
EUCAP Somalia zdôrazňuje neprípustnosť tejto žaloby z dôvodu, že žalobca najskôr nepodal v súlade s článkom 21.1. zmluvy interný opravný prostriedok v lehote jedného mesiaca, ktorá začína plynúť od odoslania listu zo 4. novembra 2019, teda od 8. novembra 2019. Žalobca preto nevyčerpal zmluvou upravené konanie o internom opravnom prostriedku podľa článku 22.2 zmluvy.
Treba pripomenúť, že článok 22.2 zmluvy podmieňuje predloženie veci súdu Únie predchádzajúcim vyčerpaním konania o internom opravnom prostriedku, ktoré upravuje článok 21.1 zmluvy a ktoré sa musí povinne začať v lehote jedného mesiaca od okamihu vydania aktu, ktorý negatívne ovplyvňuje záujmy žalobcu.
Prípustnosť tejto žaloby sa preto musí posudzovať z hľadiska spoločného výkladu článkov 21.1 a 22 zmluvy. Všeobecnému súdu prináleží, aby na základe týchto úvah overil, či žalobca dodržal požiadavku vyčerpania zmluvného konania o internom opravnom prostriedku. V prvom rade je potrebné určiť, či žalobca podal túto žalobu v lehote jedného mesiaca od okamihu prijatia rozhodnutia, ktorým boli nepriaznivo dotknuté jeho záujmy.
Ako už bolo uvedené v bode 39 vyššie, správne orgány Únie sú pri výkone zmluvy aj naďalej viazané povinnosťami, ktoré im vyplývajú z Charty.
V tomto ohľade sa musí zaručiť, že všetky pre spor relevantné skutkové a právne otázky budú preskúmané s cieľom zabezpečiť účinnú súdnu ochranu uvedenú v článku 47 Charty (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, Inclusion Alliance for Europe/Komisia,
C‑378/16 P
,
EU:C:2020:575
, bod
), v zmysle ktorého „každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola… prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom“.
Z uvedeného vyplýva, že ak zmluva obsahujúca rozhodcovskú doložku v prospech súdu Únie podľa článku 272 ZFEÚ zahŕňa ustanovenie, v zmysle ktorého musí zmluvná strana pred podaním žaloby na Všeobecný súd vyčerpať vnútroštátny prostriedok nápravy, musí sa zaručiť, že takýto prostriedok nápravy možno uplatniť za podmienok, ktoré dotknutú osobu nezbavujú jej práva na účinnú súdnu ochranu.
Okrem toho podľa judikatúry Súdneho dvora platí v právnom poriadku Únie základná zásada, v zmysle ktorej sa na akt vydaný orgánmi verejnej moci nemožno voči osobám podliehajúcim súdnej právomoci odvolávať skôr, ako sa s ním tieto osoby mohli riadne oboznámiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. januára 1979, Racke,
98/78
,
EU:C:1979:14
, bod
).
Odkaz na dátum dotknutého aktu upravený v článku 21.1 zmluvy je rozhodujúci pre začiatok plynutia lehoty jedného mesiaca, ktorá podmieňuje riadne podanie interného opravného prostriedku v zmysle zmluvy, a musí sa vykladať v tom zmysle, že sa týka okamihu, keď sa žalobca mohol skutočne dozvedieť o obsahu tohto aktu.
S cieľom určiť okamih, keď sa žalobca dozvedel o rozhodnutí vypovedať zmluvu, je potrebné pripomenúť, že ten účastník konania, ktorý sa odvoláva na oneskorené podanie opravného prostriedku, musí preukázať dátum oznámenia napadnutého rozhodnutia, a v každom prípade dátum, keď sa o ňom dotknutá osoba dozvedela, ak ide o individuálne opatrenie (pozri analogicky rozsudok z 29. novembra 2018, WL/ERCEA,
T‑493/17
, neuverejnený,
EU:T:2018:852
, bod
). V prejednávanej veci teda tento dôkaz musí predložiť EUCAP Somalia.
Listom z 2. januára 2020 podal žalobca na základe článku 21.1 zmluvy interný opravný prostriedok proti listu z 3. decembra 2019, ktorý sa považoval za oznámenie rozhodnutia o ukončení zmluvy a ktorom sa skutočne dozvedel 5. decembra 2019.
EUCAP Somalia sa však domnieva, že žalobca sa o rozhodnutí o ukončení zmluvy dozvedel už z listu zo 4. novembra 2019, ktorý sa mu zaslal doporučene s doručenkou na adresu jeho bydliska, a doručený 8. novembra 2019. Podľa článkov 21.1 a 22.2 zmluvy mal teda žalobca podať interný opravný prostriedok proti tomuto rozhodnutiu najneskôr 8. decembra 2019 a jeho list z 2. januára 2020 nemožno považovať za úkon, ktorým by podal riadny interný opravný prostriedok.
EUCAP Somalia v tomto smere uvádza, že zo spisu vyplývajú viaceré rozporuplné skutočnosti, ktoré sa týkajú žiadosti o súdnu pomoc, ktorú žalobca podal pred podaním tejto žaloby a ktorú Všeobecný súd zamietol uznesením z 9. septembra 2020. Tieto skutočnosti preukazujú, že žalobca vedel o rozhodnutí ukončiť zmluvu už v novembri a decembri 2019. Žalobca predovšetkým poberal dávky v nezamestnanosti od 1. decembra 2019, po tom, čo EUCAP Somalia 19. novembra 2019 požiadala o vydanie potvrdenia o zamestnaní. Podľa EUCAP Somalia sa na belgických úradoch príslušných v prípade nezamestnanosti treba v zásade zaregistrovať v lehote ôsmych dní od prvého dňa nezamestnanosti a v tejto súvislosti sa im musí predložiť dôkaz o rozhodnutí ukončiť zmluvu, čo predpokladá vedomosť o takomto rozhodnutí.
EUCAP Somalia ďalej spochybňuje možnosť žalobcu odvolávať sa na nedoručenie listu zo 4. novembra 2019 z dôvodu, že mu bol zaslaný na neúplnú adresu. Tento list mu bol totiž zaslaný na adresu, ktorú žalobca uviedol v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje, čo bolo jediné tlačivo, na ktoré bolo treba prihliadať v rámci poštovej komunikácie medzi zmluvnými stranami. Prípadné zaslanie na neúplnú adresu je teda dôsledkom neospravedlniteľného pochybenia žalobcu, ktoré nemožno pripísať EUCAP Somalia.
Po prvé, pokiaľ ide o to, že žalobca sa v novembri 2019 údajne dozvedel o obsahu listu zo 4. novembra 2019, treba zdôrazniť, že aj keď sa EUCAP Somalia rozhodla doručiť list zo 4. novembra 2019 zaslaním doporučeného listu 8. novembra 2019, nepredložila dôkaz o tomto doručení, a to najmä potvrdenie o doručení doporučeného listu riadne podpísané žalobcom alebo potvrdenie o uložení zásielky po poslednom pokuse o doručenie na poslednej adrese uvedenej žalobcom. Taktiež nemožno konštatovať, že list zo 4. novembra 2019 bol žalobcovi doručený v novembri 2019 a že sa v tento deň mohol účinne oboznámiť s rozhodnutím o ukončení zmluvy.
Okrem toho skutočnosti, že žalobca 23. decembra 2019 spochybnil dobu trvania zamestnania uvedenú v potvrdení o zamestnaní zo 16. decembra 2019 (pozri bod 24 vyššie), keďže sa v ňom uvádzal dátum skončenia zmluvy, konkrétne 25. november 2019, ktorý nezodpovedal dátumu konca výpovednej lehoty uvedenej v liste z 3. decembra 2019, a že žiadal, aby mu pri tejto príležitosti bola doručená kópia listu zo 4. novembra 2019, na ktorý sa odkazuje v liste z 3. decembra 2019, podporujú záver, že v decembri 2019 nevedel o obsahu tohto prvého listu.
Je pravda, že EUCAP Somalia zaslala uvedený list na adresu, ktorú žalobca uviedol v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje, a medzi účastníkmi konania je nesporné, že táto adresa bola neúplná, pretože žalobca opomenul uviesť súpisné číslo.
Na jednej strane však zo spisu vyplýva, že žalobca ešte pred zaslaním sporného listu oznámil EUCAP Somalia úplnú adresu vrátane súpisného čísla v dvoch ďalších tlačivách, z ktorých sa jedno týkalo informácií o totožnosti jeho oprávneného nástupcu v prípade smrti a bolo predložené spoločne s tlačivom o jeho osobných kontaktných údajoch, a druhé sa týkalo jeho bankového spojenia a bolo doručené e-mailom z 25. septembra 2019.
EUCAP Somalia teda mohla konať s náležitou starostlivosťou a žalobcovi umožniť, aby sa účinne oboznámil s obsahom listu zo 4. novembra 2019, keby bola vyhľadala jeho úplnú adresu v údajoch, ktoré jej už poskytol. Z konkrétnych okolností prejednávanej veci tak vyplýva, že EUCAP Somalia sa nemôže odvolávať na tú skutočnosť, že jej žalobca v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje oznámil adresu bez súpisného čísla.
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenia EUCAP Somalia v súvislosti so spisom žalobcu vo veci žiadosti o poskytnutie právnej pomoci, je pravda, že z tohto spisu vyplýva, že žalobcovi bola vyplatená dávka v nezamestnanosti príslušnými belgickými orgánmi za celý mesiac december. V dokumente, ktorý potvrdzuje vyplatenie dávky, sa však uvádza dátum 16. január 2020. Okrem toho z obsahu interného opravného prostriedku podaného žalobcom 2. januára 2020 vyplýva, že k tomuto dátumu uviedol, že nepoberal príspevky z dôvodu, že jeho administratívny spis nebol úplný. Nemožno preto vylúčiť, že dávka v nezamestnanosti mu bola vyplatená spätne od dátumu po 2. januári 2020 na základe potvrdenia o zamestnaní, ktoré EUCAP Somalia žalobcovi zaslala 16. decembra 2019 a v ktorom sa uvádzal dátum skončenia pracovného pomeru totožný s dátumom skončenia výpovednej doby uvedenom v liste zo 4. novembra 2019. Z takéhoto spätného vyplatenia preto nemožno s istotou vyvodiť záver, že žalobca mohol pred 16. alebo 23. decembrom 2019, alebo ešte pred 2. januárom 2020 informovať belgické orgány o rozhodnutí ukončiť zmluvu, ktoré mu bolo oznámené v liste zo 4. novembra 2019.
Ani skutočnosť, že žalobca oznámil úplné údaje EUCAP Somalia 26. novembra 2019 neodôvodňuje záver, že v tomto okamihu vedel o liste zo 4. novembra 2019. Skutočnosť, že sa žalobca pripomenul EUCAP Somalia s cieľom uistiť sa, že akékoľvek oznámenie mu bolo, resp. bude zaslané na správnu adresu, možno vysvetliť obsahom informácií, ktoré mu boli oznámené počas rozhovoru 14. októbra 2019 a viedli k tomu, že očakával, že mu bude následne doručené rozhodnutie EUCAP Somalia. Počas tohto rozhovoru totiž EUCAP Somalia žalobcu informovala o tom, že táto etapa z jej pohľadu nemala za cieľ bezodkladné prijatie rozhodnutia o zmluve, ale jej účelom bolo skôr umožniť mu získať vysvetlenia týkajúce sa životných podmienok v mieste výkonu práce, zozbierať prípadné pripomienky a otázky a informovať ho o tom, že EUCAP Somalia sa s ním opätovne skontaktuje v súvislosti s nasledujúcimi krokmi v lehote jedného týždňa. Táto komunikácia sama osebe nemôže byť dôkazom o tom, že žalobca 26. novembra 2019 vedel o liste zo 4. novembra 2019.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené skutočnosti treba konštatovať, že EUCAP Somalia nepreukázala, že by sa žalobca v novembri 2019 skutočne dozvedel o obsahu listu zo 4. novembra 2019. Zo spisu napokon vyplýva, že žalobca sa mohol oboznámiť s týmto listom 31. januára 2020, keď mu ho EUCAP Somalia skutočne doručila v prílohe k jej rozhodnutiu z 24. januára 2020.
Po druhé, pokiaľ ide o dátum, keď sa žalobca skutočne dozvedel o obsahu listu z 3. decembra 2019, medzi účastníkmi konania je nesporné, že rozhodnutie o ukončení zmluvy bolo žalobcovi doručené prostredníctvom listu zaslaného na úplnú adresu, ktorý bol riadne prevzatý a s ktorým sa zoznámil 5. decembra 2019.
To znamená, že rozhodnutie o ukončení zmluvy v podobe, v akej mu bolo oznámené listom z 3. decembra 2019, bolo individuálnym opatrením, ktoré nepriaznivo ovplyvnilo postavenie žalobcu, ktorý sa mohol odvolávať na článok 21.1 zmluvy a podať opravný prostriedok listom z 2. januára 2020, pričom tento opravný prostriedok sa musí považovať za interný opravný prostriedok namierený proti tomuto rozhodnutiu.
Keďže žalobca podal interný opravný prostriedok v lehote jedného mesiaca od okamihu, keď sa dozvedel o liste z 3. decembra 2019, ktorým bolo zasiahnuté do jeho práv v súlade s článkom 21.1 zmluvy, tento opravný prostriedok podaný v súlade s článkom 22.2 zmluvy je prípustný. Námietku neprípustnosti, ktorú v tomto smere vzniesla EUCAP Somalia, preto treba zamietnuť.
2.

O porušeniach týkajúcich sa aktov oznamujúcich výpoveď a rozhodnutia z 24. januára 2020
Žalobca vo svojej žalobe nespochybňuje rozhodnutie o ukončení zmluvy ako také alebo, inými slovami, právo EUCAP Somalia ukončiť pracovnoprávny vzťah.
Žalobca naopak žiada, aby sa akty oznamujúce výpoveď a v potrebnom rozsahu aj rozhodnutie z 24. januára 2020 vyhlásili za neplatné, pretože odporujú viacerým ustanoveniam zmluvy, ako aj právu Únie a prípadne aj uplatniteľným vnútroštátnym právnym predpisom.
a)

O aktoch oznamujúcich výpoveď
Na podporu svojho návrhu na vyhlásenie aktov oznamujúcich výpoveď za neplatné sa žalobca v zásade dovoláva po prvé porušenia povinnosti odôvodnenia, po druhé, najmä pokiaľ ide o list zo 4. novembra 2019, „neúčinnosti a neplatnosti“ tohto listu, ako aj porušenia článku 21 zmluvy a práva byť vypočutý v priebehu konania o internom opravnom prostriedku, po tretie porušenia článku 18.1 a článku 17.2 zmluvy a po štvrté porušenia zákona o pracovných zmluvách v prípade, že by sa uplatnilo belgické právo.
Všeobecný súd postupne preskúma prvé tri žalobné dôvody uvádzané žalobcom. Pokiaľ ide o štvrtý žalobný dôvod, v zásade bol uvedený na podporu druhého a tretieho žalobného dôvodu, a preto bude preskúmaný v tejto súvislosti.
[
omissis
]
1)

O neplatnosti a neúčinnosti oznámenia rozhodnutia o ukončení zmluvy listom zo 4. novembra 2019 a porušení práva byť vypočutý upraveného v článku 21 zmluvy
Žalobca sa domáha vyhlásenia neplatnosti listu zo 4. novembra 2019, pretože mu bol oznámený až prostredníctvom rozhodnutia o zamietnutí jeho interného opravného prostriedku. Na podporu tejto argumentácie uvádza na jednej strane, že tento list mu nebol riadne doručený a nespĺňa formálne podmienky platnosti stanovené v tomto ohľade belgickým právom. Na druhej strane tvrdí, že EUCAP Somalia porušila článok 21 zmluvy, ako aj jeho právo byť vypočutý v priebehu konania o internom opravnom prostriedku.
Pokiaľ ide o správnosť postupu pri doručovaní listu zo 4. novembra 2019, žalobca tvrdí, že tento list nebol riadne odoslaný, pretože bol odoslaný 8. novembra 2019 v podobe doporučeného listu, na ktorom bola uvedená neúplná adresa. Dodáva, že len samotný dôkaz o zaplatení doporučenej zásielky nepostačuje ako dôkaz o odoslaní, ale za relevantné sa v belgickom práve považuje až potvrdenie o doručení zásielky. Okrem toho následné oznámenie listu zo 4. novembra 2019 zo strany EUCAP Somalia v januári 2020 nemožno považovať za odstránenie nedostatkov pôvodného odoslania tohto listu na nesprávnu adresu, a preto nemôže odôvodňovať spätné uplatnenie výpovednej doby, ktorá sa v ňom uvádza.
Z uvedeného vyplýva, že list zo 4. novembra 2019 sa musí považovať za neplatný a doba jedného týždňa, ktorú tento list stanovuje, je absolútne neplatná, a preto v danom okamihu nemohla vyvolávať účinky podľa článku 37 ods. 1 štvrtého podoseku zákona o pracovných zmluvách. Žalobca ďalej spresňuje, že takáto neplatnosť sa dotýka výlučne oznámenia výpovede s výpovednou dobou bez toho, aby tým bola dotknutá existencia výpovede, a preto sa voči nemu nemožno odvolávať na list zo 4. novembra 2019 s cieľom spochybniť jeho žiadosť o vyplatenie odstupného.
EUCAP Somalia sa zasa domnieva, že žalobca bol formálne upovedomený o ukončení zmluvy, keď mu bol pravdepodobne doručený list zo 4. novembra 2019 po jeho odoslaní 8. novembra 2019. Okrem toho tvrdí, že tento list bol žalobcovi oznámený doporučene s doručenkou na adresu, ktorú sám uviedol v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje a ktoré vyplnil 10. augusta 2019. Podľa ustanovení belgického pracovného práva, a najmä článku 37 ods. 1 zákona o pracovných zmluvách je teda doručenie tohto listu platné, keďže neúplná povaha adresy, ktorá bola na tomto liste uvedená, je dôsledkom neospravedlniteľného pochybenia žalobcu. V každom prípade sa EUCAP Somalia domnieva, že odoslaním listu z 3. decembra 2019 odstránila v súlade s belgickým právom vady doručenia výpovede.
V prejednávanej veci zmluva neobsahuje osobitné ustanovenia, ktoré by priamo upravovali sporné otázky týkajúce sa pravidiel formálnej platnosti doručovania rozhodnutia o ukončení zmluvy žalobcovi zo strany EUCAP Somalia. Z toho vyplýva, že v zmysle judikatúry citovanej v bode 37 vyššie sa použijú pravidlá stanovené belgickým právnym poriadkom s cieľom posúdiť dôvodnosť tvrdení, ktoré žalobca uvádza v rámci tohto žalobného dôvodu.
Článok 40 ods. 2 druhý pododsek zákona o pracovných zmluvách vykladaný v spojení s článkom 37 ods. 1 tohto zákona predovšetkým stanovuje, že ak výpoveď dáva zamestnávateľ, môže ju pod hrozbou neplatnosti doručiť len formou doporučeného listu podaného na poštovú prepravu, ktorý vyvoláva právne účinky tretí pracovný deň po jeho odoslaní alebo prostredníctvom súdneho doručovateľa.
V tomto zmysle prináleží v prvom rade zamestnávateľovi, aby preukázal, že doporučený list bol riadne doručený jeho adresátovi. Ak sa oznámenie o výpovedi doručuje doporučeným listom podaným na poštovú prepravu, list musí byť odoslaný na presnú adresu. Odoslanie doporučeného listu na nesprávnu adresu nemôže vyvolávať právne účinky. Neúčinnosť doručenia nemožno napraviť odovzdaním kópie listu zamestnancovi. Doručenie výpovede formou doporučeného listu je neplatné, ak adresa uvedená na potvrdení o uložení zásielky nie je presná [Cour du travail de Bruxelles (Súd pre pracovnoprávne spory Brusel, Belgicko), rozsudok zo 7. novembra 2016, č. 2015/AB/742]. Okrem toho len samotné predloženie potvrdenia o zaplatení doporučenej zásielky zamestnávateľom nepostačuje [pozri v tomto zmysle Cour du travail de Bruxelles (Súd pre pracovnoprávne spory Brusel), rozsudok z 22. apríla 2016, č. 2014/AB/765].
Súčasne sa výpoveď musí doručiť na poslednej adrese, o ktorej sa zamestnávateľ dozvedel [Arbeidshof Brussel (Súd pre pracovnoprávne spory Brusel), rozsudok z 19. októbra 2012, č. 2011/AB/1014]. Inými slovami, ak sa výpoveď zaslala na nesprávnu adresu, hoci zamestnávateľ poznal alebo mal poznať novú adresu, takéto doručenie je vadné a zamestnávateľ je povinný zaplatiť odstupné [(Cour du travail de Gand (Súd pre pracovnoprávne spory Gent, Belgicko), rozsudok zo 14. novembra 2011, J.T.T. 2012, 1124, 1589]. Zamestnávateľovi však nemožno vytýkať, že si nesplnil svoju povinnosť doručiť výpoveď na správnu adresu, ak bola výpoveď na nesprávnu adresu zaslaná v dôsledku pochybenia alebo nedbanlivosti zamestnanca [(Cour du travail de Liège (Súd pre pracovnoprávne spory Liège, Belgicko), rozsudok z 2. marca 2005, J.T.T. 2005, 926, 383)]. V tomto zmysle je zamestnanec povinný informovať svojho zamestnávateľa v primeranom čase o zmene adresy. Bolo totiž rozhodnuté, že v prípade, ak pracovník nepredložil dôkaz o tom, že svojho zamestnávateľa informoval o zmene adresy, doručenie výpovede na predchádzajúcu adresu bolo platné, a preto mohla výpovedná lehota začať plynúť odo dňa stanoveného zamestnávateľom [Cour du travail de Liège (Súd pre pracovnoprávne spory Liège) rozsudok zo 14. januára 2004, č. 27.452‑98]. Nie je však vylúčené, že zamestnávateľ môže prihliadať na iné informácie alebo adresy oznámené zamestnancom v inej súvislosti [pozri v tomto zmysle Cour du travail de Liège (Súd pre pracovnoprávne spory Liège), rozsudok z 2. marca 2005, J.T.T. 2005, 926, 383].
Okrem toho dôsledkom, ktorý sa v belgickom práve spája s pochybením zamestnávateľa pri uvádzaní adresy zamestnanca pri odosielaní listu o ukončení pracovnej zmluvy, je absolútna neplatnosť výpovednej doby uvedenej v tomto liste, ktorú pracovník nemôže uznať. V takomto prípade sa pracovný pomer skončí okamžite, ibaže súd po uplynutí primeranej lehoty dospeje k záveru, že účastníci konania sa vzdali svojho práva na okamžité zrušenie [Cour de cassation (Kasačný súd), rozsudok z 28. januára 2008, R.G. č. S.07.0056.N, pozri tiež Cour du travail de Bruxelles (Súd pre pracovnoprávne spory Brusel), rozsudok zo 7. novembra 2016, č. 2015/AB/742]. Inými slovami, neplatnosť výpovednej doby nemá vplyv na existenciu výpovede [Cour de cassation (Kasačný súd), rozsudok zo 6. januára 1997, J.T.T. 1997, 119]. Pracovník, ktorého výpovedná doba je neplatná, môže v okamihu, keď sa dozvie o jej neplatnosti, žiadať o ukončenie pracovného pomeru a zároveň sa domáhať okamžitého vyplatenia odstupného, alebo pokračovať v plnení zmluvy až do skončenia výpovednej doby, ktorá mu nebola riadne oznámená, a po jej uplynutí si uplatniť právo na odstupné [Cour du travail de Liège (Súd pre pracovnoprávne spory Liège), rozsudok z 15. januára 2008, J.T.T. 2008, 1004, 160].
Napokon, pokiaľ pracovník nenamietol neplatnosť s cieľom požiadať o okamžité zrušenie, zamestnávateľ mu môže doručiť novú výpoveď v súlade so zákonnými požiadavkami [Cour du travail de Liège (Súd pre pracovnoprávne spory Liège), rozsudky z 15. januára 2008, R.G. č. 8356/2007, a zo 17. októbra 2013, č. 2012/AL/332]. V takomto prípade v súlade s článkom 37/1 zákona o pracovných zmluvách začína výpovedná lehota plynúť od pondelka, ktorý nasleduje po týždni, keď mu bola oznámená nová výpoveď.
V prejednávanej veci bolo v bodoch 67 až 78 vyššie uvedené na jednej strane, že EUCAP Somalia nepredložila dôkaz o skutočných účinkoch doručenia listu zo 4. novembra 2019, a to najmä v podobe potvrdenia o doručení, ktoré by bolo riadne podpísané žalobcom alebo uložením oznámenia o pokuse o doručenie na poslednej adrese uvedenej žalobcom, a na druhej strane, že nemožno preukázať, že by sa žalobca na základe takéhoto listu mohol 8. novembra 2019 riadne oboznámiť s rozhodnutím o ukončení zmluvy a o plynutí príslušnej určenej výpovednej doby.
Za týchto podmienok v súlade s judikatúrou citovanou v bode 105 vyššie je doručenie listu zo 4. novembra 2019, ktorý bol zaslaný na nesprávnu adresu, ako potvrdzuje potvrdenie o odoslaní, na ktorom sa uvádza neúplná adresa, postihnuté vadou spôsobujúcou absolútnu neplatnosť výpovednej doby uvedenej v tomto liste, ktorú nemožno napraviť neskorším odoslaním tohto listu žalobcovi, ku ktorému EUCAP Somalia pristúpila 24. januára 2020.
Po druhé z bodu 73 vyššie taktiež vyplýva, že EUCAP Somalia odoslala list zo 4. novembra 2019 na neúplnú adresu, pretože žalobca opomenul uviesť súpisné číslo v tlačive obsahujúcom jeho osobné kontaktné údaje.
Je pravda, že podľa belgických právnych predpisov uvedených v bode 106 vyššie by takéto opomenutie žalobcu mohlo zbaviť EUCAP Somalia jej zodpovednosti za nesplnenie si povinnosti oznámenia výpovede na presnej adrese žalobcu. Ako však už bolo uvedené v bode 74 vyššie, žalobca pred sporným odoslaním oznámil EUCAP Somalia jeho úplnú adresu v tlačive týkajúcom sa totožnosti jeho právneho nástupcu v prípade smrti, ktoré predložil v rovnakom čase, ako tlačivo obsahujúce jeho osobné kontaktné údaje, a tiež v tlačivách týkajúcich sa jeho bankového spojenia. Za týchto podmienok EUCAP Somalia, ktorá mala prístup k uvedeným informáciám, mohla vyhľadať úplnú adresu žalobcu medzi ostatnými informáciami, ktoré jej poskytol. Nedbanlivosť žalobcu preto za takýchto okolností nemôže EUCAP Somalia zbaviť jej zodpovednosti za vadné doručenie listu zo 4. novembra 2019, a teda zabrániť neplatnosti výpovednej doby uvedenej v tomto liste.
Po tretie treba zdôrazniť, že EUCAP Somalia zaslala žalobcovi druhý list 3. decembra 2019, ktorým ho informovala o rozhodnutí vypovedať zmluvu „s výpovednou lehotou v dĺžke jedného týždňa, ktorá začína plynúť 9. decembra 2019“. Žalobca nespochybňuje, že sa oboznámil s obsahom tohto listu, ktorý mu bol zaslaný doporučeným listom na jeho úplnú adresu. V súlade s judikatúrou citovanou v bode 108 vyššie je potrebné konštatovať, že listom z 3. decembra 2019 sa ku dňu jeho prevzatia žalobcom, teda 5. decembra 2019, odstránila vada, ktorej sa EUCAP Somalia dopustila pri oznamovaní výpovednej doby zo 4. novembra 2019.
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, ktoré uviedol v štádiu písomných odpovedí na otázky Všeobecného súdu a v ktorom namieta vady druhej výpovede z dôvodu jej podmienenej povahy, treba pripomenúť, že podľa článku 84 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu predkladanie nových žalobných dôvodov je v priebehu konania zakázané, ibaže sú tieto žalobné dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Podľa judikatúry platí toto ustanovenie aj na výhrady a tvrdenia (pozri rozsudok zo 14. júla 2021,AQ/eu‑LISA,
T‑164/19
, neuverejnený,
EU:T:2021:456
, bod
a citovanú judikatúru). Dôvod alebo tvrdenie, ktoré predstavujú doplnenie dôvodu uvedeného skôr, či už priamo alebo nepriamo, v pôvodnom návrhu na začatie konania a ktoré úzko súvisia s týmto dôvodom, však musia byť vyhlásené za prípustné (pozri rozsudok z 15. decembra 2021, Oltchim/Komisia,
T‑565/19
,
EU:T:2021:904
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci treba zdôrazniť na jednej strane, že vyššie uvedené tvrdenie nie je založené na skutočnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania, a na druhej strane, že nie je úzko spojené s tvrdením uvádzaným v žalobe. Navyše, ak bolo tvrdenie prednesené v rámci odpovede žalobcu na otázku Všeobecného súdu, je potrebné konštatovať, že presahuje rámec tejto otázky (pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok zo 7. februára 2019, RK/Rada,
T‑11/17
,
EU:T:2019:65
, bod
). Toto tvrdenie sa preto musí zamietnuť ako neprípustné.
Zo všetkých týchto skutočností vyplýva, že EUCAP Somalia list zo 4. novembra 2019 riadne nedoručila žalobcovi, pretože nedodržala formálne podmienky platnosti stanovené v tomto smere belgickým právom, s čím sa spája absolútna neplatnosť výpovednej doby, ktorú stanovuje. Z vyššie uvedeného však tiež vyplýva, že EUCAP Somalia túto vadu odstránila riadnym doručením listu z 3. decembra 2019, ktoré voči žalobcovi vyvoláva účinky v celom rozsahu.
V dôsledku toho treba vyhovieť výhrade žalobcu založenej na neplatnosti a neúčinnosti doručenia listu zo 4. novembra 2019 týkajúceho sa rozhodnutia o ukončení zmluvy, ktorá bola uvedená na podporu prvého žalobného návrhu, bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o jeho tvrdení založenom na porušení článku 21 zmluvy a jeho zmluvného práva byť vypočutý. Toto tvrdenie bolo totiž uvedené na podporu prvého žalobného návrhu, ktorému sa vyhovuje. Okrem toho sa s takýmto údajným porušením nespája nijaký nárok na náhradu škody.
2)

O porušení článkov 17.2 a 18.1 zmluvy
Na jednej strane sa žalobca domnieva, že keďže nemal možnosť skutočne vykonávať prácu, jeho pracovný výkon nemožno považovať za nedostatočný a nemožno konštatovať, že nepreukázal dostatočné odborné schopnosti na vykonávanie svojej funkcie v zmysle článku 17.2 zmluvy. EUCAP Somalia preto nemala uplatniť článok 17.2 zmluvy, ale jej článok 18.1, ktorý upravuje právo jednej alebo druhej zmluvnej strany ukončiť zmluvu kedykoľvek v rámci výpovednej doby jedného mesiaca. Rozhodnutím uplatniť výpovednú dobu v dĺžke jedného týždňa EUCAP Somalia porušila ustanovenia článku 17.2 zmluvy, ktorý neupravuje povinnú výpovednú dobu, a článku 18.1 tejto zmluvy, ktorý predpokladá výpovednú dobu v dĺžke jedného mesiaca.
Na druhej strane žalobca zdôrazňuje, že belgické právo od 1. januára 2014 pod hrozbou neplatnosti zakazuje odchýlenie sa od zákazu ustanovení o skúšobnej dobe v pracovných zmluvách. V prejednávanej veci vedie uplatnenie tejto zásady k neplatnosti článku 17. 2 zmluvy, na ktorom EUCAP Somalia založila výpoveď zmluvy. Z toho vyplýva, že ustanovenie o skúšobnej dobe upravené v článku 17.2 zmluvy je neúčinné a mal sa uplatniť výlučne článok 18.1 zmluvy, ktorý stanovuje výpovednú dobu v dĺžke jedného mesiaca. Žalobca okrem toho pripomína, že údajné vadné doručenie listu zo 4. novembra 2019 by podľa belgických právnych predpisov odôvodňovalo neplatnosť výpovednej doby v dĺžke jedného týždňa, ktorú stanovuje. Žalobca tvrdí, že v podobnom prípade vedie takéto právo k okamžitému skončeniu pracovnej zmluvy a ku vzniku povinnosti zaplatiť odstupné.
Rozhodnutie o ukončení zmluvy oznámené listami zo 4. novembra 2019 a 3. decembra 2019 je preto podľa neho neplatné z dôvodu porušenia jednak zmluvných ustanovení a jednak ustanovení belgického práva.
EUCAP Somalia pripomína, že v okamihu jej rozhodovania o vypovedaní zmluvy bol žalobca v skúšobnej dobe v dĺžke troch mesiacov, a to od 8. septembra 2019 do 8. decembra 2019. To znamená, že článok 17.2 bol jediným zmluvným základom rozhodnutia o ukončení zmluvy.
V tomto ohľade misia najprv síce uznáva, že belgické pracovné právo už neobsahuje ustanovenia týkajúce sa skúšobnej lehoty, napriek tomu sa domnieva, že Všeobecný súd by nemal dôvod, ak je jeho právomoc založená na článku 272 ZFEÚ, neuplatniť zmluvné ustanovenie, aj keby sa ukázalo, že toto ustanovenie je v rozpore s rozhodným vnútroštátnym právom pre zmluvu, keďže uplatnenie ustanovení slobodne dohodnutých medzi misiou a odvolateľom by malo mať prednosť. Preto sa aj napriek voľbe belgického právneho poriadku ako rozhodného práva pre zmluvu musí uplatniť článok 17.2 zmluvy.
EUCAP Somalia sa ďalej domnieva, že nepochybila, keď sa domnievala, že na základe tohto článku a z dôvodu zdravotných kontraindikácií žalobca nebol fyzicky spôsobilý na riadne plnenie zmluvy.
Napokon misia zdôrazňuje, že subsidiárne uplatnila aj predpisy belgického práva a v tomto rámci určila výpovednú dobu v dĺžke jedného týždňa v súlade s článkom 37 ods. 2 a článkom 40 ods. 2 zákona o pracovných zmluvách aj napriek tomu, že článok 17.2 zmluvy jej neukladal takúto povinnosť. EUCAP Somalia ďalej spresnila, že mechanizmus prijatý na základe článku 17.2 zmluvy, ktorý upravuje možnosť jednostranného ukončenia zmluvy počas prvých troch mesiacov zmluvného vzťahu, sa približuje ustanoveniam belgického práva, ktoré umožňujú jednostranné ukončenie pracovnej zmluvy na dobu určitú počas prvej polovice zmluvne dohodnutej doby v rozsahu prvých šiestich mesiacov.
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o rozhodné belgické právo pre zmluvu (pozri bod 45 vyššie), loi concernant l’introduction d’un statut unique entre ouvriers et employés en ce qui concerne les délais de préavis et le jour de carence ainsi que de mesures d’accompagnement du 26 décembre 2013 (zákon z 26. decembra 2013 o zavedení jednotného postavenia robotníkov a zamestnancov, pokiaľ ide o výpovedné doby a karenčné doby, ako aj sprievodných opatrení) (
Moniteur belge
z 31. decembra 2013, s. 104147) zrušil s účinnosťou od 1. januára 2014 skúšobnú dobu v pracovných zmluvách. Takéto zrušenie platí pod hrozbou neplatnosti akékoľvek odchylného ustanovenia na základe článku 6 zákona o pracovných zmluvách, ktorý stanovuje, že akékoľvek ustanovenie, ktoré odporuje ustanoveniam zákona a vykonávacím nariadeniam, je neplatné v rozsahu, v akom má za cieľ obmedziť práva pracovníkov alebo sprísniť ich povinnosti. Na druhej strane zavádza možnosť jednak na strane zamestnávateľa a jednak na strane zamestnanca vypovedať počas prvej polovice doby stanovenej v pracovnej zmluve na dobu určitú v rámci šiestich mesiacov zmluvu a v tejto súvislosti sa musia dodržať nové výpovedné doby upravené v článku 37/2 ods. 1 zákona o pracovných zmluvách.
Tieto ustanovenia belgického práva, ktoré upravujú a zaručujú ochranu pracovníkov, majú teda kogentnú povahu.
Po tretie je pravda, že zmluvné strany sa slobodne dohodli na existencii skúšobnej doby v dĺžke troch mesiacov od 8. septembra 2019 do 8. decembra 2019, ako aj na znení článku 17.2 zmluvy, ktorý v tomto ohľade upravoval skúšobnú dobu.
Treba však zdôrazniť, že toto ustanovenie o skúšobnej dobe dobrovoľne dohodnuté medzi zmluvnými stranami neupravuje výpovednú dobu v prípade ukončenia zmluvy počas dotknutej skúšobnej doby, čím sa obmedzujú práva žalobcu a sprísňujú jeho povinnosti v rozpore s článkami 6 a 37/2 zákona o pracovných zmluvách.
Ako teda vyplýva z bodu 45 vyššie, uvedené ustanovenie o skúšobnej dobe nemôže pod hrozbou neplatnosti odporovať kogentným ustanoveniam hmotnoprávnych belgických pracovnoprávnych predpisov platných pre zmluvu.
Preto tak ako v zásade žiada žalobca sa musí ustanovenie o skúšobnej dobe dohodnuté medzi zmluvnými stranami v článku 17.2 zmluvy vyhlásiť za neplatné a pri rozhodovaní v tomto spore naň nemožno prihliadať.
Je pravda, že uplatnenie článku 40 ods. 2 zákona o pracovných zmluvách na prejednávanú vec si v spojení s článkom 37 ods. 1 a článkami 37/1 a 37/2 tohto zákona vyžadovalo, aby EUCAP Somalia dodržala týždennú výpovednú dobu, keďže žalobca patril do kategórie pracovníkov, ktorí odpracovali menej ako tri mesiace.
Zo spoločného výkladu článkov 6, 37/2 a 40 zákona o pracovných zmluvách vyplýva, že zmluvné strany pracovnej zmluvy na dobu určitú sa môžu dohodnúť na ustanovení, podľa ktorého ukončenie zmluvy podlieha uplatneniu odchýlne dlhšej výpovednej doby, ako je výpovedná doba upravená v článku 37/2 tohto zákona, keďže takéto ustanovenie by posilnilo práva a zmiernilo povinnosti pracovníka.
O takýto prípad ide v prejednávanej veci. V skutočnosti treba pripomenúť, že článok 18.1 zmluvy, ktorého znenie je uvedené v bode 5 vyššie, stanovoval možnosť jednostranného ukončenia zmluvy, pri ktorom bolo potrebné dodržať výpovednú dobu jedného mesiaca.
Vzhľadom na už uvedené treba konštatovať, že EUCAP Somalia mala uplatniť výpovednú dobu upravenú v článku 18.1 zmluvy, keďže toto ustanovenie chráni žalobcu viac, ako výpovedná doba v trvaní jedného týždňa upravená v ustanoveniach zákona o pracovných zmluvách.
Vzhľadom na to je potrebné vyhovieť žalobnému dôvodu uvádzanému žalobcom založenému na porušení článkov 17.2 a 18.1 zmluvy bez toho, aby bolo potrebné sa vyjadriť k doplňujúcim tvrdeniam uvádzaným žalobcom v tejto súvislosti.
Čo sa týka dôsledkov tohto porušenia pre list z 3. decembra 2019, treba pripomenúť, že EUCAP Somalia riadne oznámila rozhodnutie o ukončení zmluvy zaslaním listu z 3. decembra 2019, ktorý bol žalobcovi doručený 5. decembra 2019 (pozri bod 113 vyššie). Rozhodnutie o ukončení zmluvy sa teda voči žalobcovi stalo zákonným a platným a bolo možné sa naň voči žalobcovi odvolávať od 5. decembra 2019, pričom definitívne nadobudlo účinnosť po uplynutí príslušnej výpovednej doby. Okrem toho z článku 40 ods. 2 zákona o pracovných zmluvách v zásade vyplýva, že podľa belgického práva, ak je výpoveď platne daná písomne s výpovednou lehotou, ale výpovedná lehota je nedostatočná, výpoveď nie je neplatná. Preto nedodržanie zmluvnej výpovednej lehoty vedie k uplatneniu zmluvnej výpovednej lehoty v trvaní jedného mesiaca stanovenej v článku 18.1 zmluvy namiesto zákonnej výpovednej lehoty v trvaní jedného týždňa stanovenej v tomto liste.
[
omissis
]
IV.

Záver týkajúci sa sporu ako celku
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je na jednej strane potrebné vyhovieť žalobným návrhom žalobcu týkajúcim sa neplatnosti a neúčinnosti doručenia rozhodnutia o ukončení zmluvy v liste zo 4. novembra 2019, ako aj porušenia článkov 17.2 a 18.1 zmluvy. Treba teda konštatovať, že žalobca má právo na odmenu za obdobie od 26. novembra 2019 do 8. decembra 2019 a z tohto dôvodu aj na odstupné. Žalobe sa preto vyhovuje, pokiaľ ide o prvý a štvrtý žalobný návrh, a vo zvyšnej časti sa zamieta. Vzájomný návrh, ktorý subsidiárne predložila EUCAP Somalia, sa zamieta.
V.

O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku, každý účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v konaní navrhnuté. Keďže EUCAP Somalia v zásade nemala úspech vo svojich návrhoch, je potrebné jej uložiť povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhmi žalobcu.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
rozhodol takto:

1.
Doručenie výpovede uvedenej v liste zo 4. novembra 2019 je neplatné.

2.
Ukončenie zmluvy uzatvorenej medzi EUCAP Somalia a JC 21. augusta 2019 je zákonné a platné a bolo možné sa naň voči žalobcovi odvolávať od 5. decembra 2019, pričom definitívne nadobudlo účinnosť po uplynutí výpovednej doby v dĺžke jedného mesiaca, ktorá začala plynúť 9. decembra 2019 v súlade s článkom 18.1 tejto zmluvy.

3.
EUCAP Somalia je povinná zaplatiť JC na jednej strane sumu zodpovedajúcu jeho odmene stanovenej v súlade s článkom 12.2. uvedenej zmluvy, okrem denných náhrad podľa článku 15 zmluvy, za obdobie od 26. novembra 2019 do 8. decembra 2019 (vrátane), a na druhej strane sumu zodpovedajúcu odstupnému za výpovednú dobu jedného mesiaca vo výške jeho mzdy za obdobie od 9. decembra 2019 do 9. januára 2020, pričom tieto sumy sa zvýšia o úroky vo výške zákonnej sadzby stanovenej belgickými právnymi predpismi.

4.
Žaloba sa vo zvyšnej časti zamieta.

5.
Vzájomná žaloba EUCAP Somalia sa zamieta.

6.
EUCAP Somalia je povinná nahradiť trovy konania.

Da Silva Passos
Truchot
Sampol Pucurull
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. júla 2022.
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
)	Uvádzajú sa len tie body rozsudku, ktoré Všeobecný súd považuje za potrebné zverejniť.