CELEX: 62016TJ0639
Odvolanie
Verejná služba
Úradníci
Hodnotenie
Správa o služobnom postupe
Hodnotené obdobie roku 2013
Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní
Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré vyhlásilo prvostupňový rozsudok
Postup vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu
Súd zriadený zákonom
Zásada zákonného sudcu

Vo svojom odvolaní podanom podľa článku 9 prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, odvolateľka, FV, navrhuje zrušenie rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 28. júna 2016, FV/Rada (F‑40/15, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:F:2016:137
), ktorým tento súd zamietol jej žalobu na zrušenie jej hodnotiacej správy vystavenej za obdobie od 1. januára do 31. decembra 2013.
Skutkové okolnosti
Dňa 14. apríla 2014 odvolateľka, FV, ktorá bola vtedy úradníčkou Rady Európskej únie, dostala návrh hodnotiacej správy za rok 2013, vypracovaný prvým hodnotiteľom. Odvolateľka v tejto súvislosti predložila 19. apríla 2014 pripomienky, pričom formálne napadla obsah tohto návrhu správy a požadovala jeho revíziu. Prvý hodnotiteľ odpovedal na pripomienky odvolateľky 20. mája 2014 a potvrdil svoje prvé posúdenie. Odvolateľka požadovala revíziu návrhu hodnotiacej správy. Po pohovore, ktorý mala odvolateľka 10. júna 2014 s druhým hodnotiteľom, jej tento hodnotiteľ 26. júna 2014 oznámil svoje rozhodnutie potvrdzujúce posúdenia prvého hodnotiteľa. Po stanovisku výboru pre správy, ktorému bola vec postúpená na žiadosť odvolateľky, druhý hodnotiteľ zmenil návrh hodnotiacej správy, o čom sa odvolateľka dozvedela 27. novembra 2014 (ďalej len „sporná hodnotiaca správa“).
Prvostupňové konanie, zostavenie rozhodovacieho zloženia a napadnutý rozsudok
Rozhodnutím Rady 2009/474/ES, Euratom z 9. júna 2009, ktorým sa vymenúva sudca Súdu pre verejnú službu Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 156, 2009, s. 56
), bola pani I. Rofes i Pujol vymenovaná za sudkyňu Súdu pre verejnú službu na obdobie šiestich rokov od 1. septembra 2009 do 31. augusta 2015.
Dňa 3. decembra 2013 bolo v
Úradnom vestníku Európskej únie
(
Ú. v. EÚ C 353, 2013, s. 11
) zverejnené verejné výberové konanie na vymenovanie dvoch sudcov Súdu pre verejnú službu na obdobie šiestich rokov od 1. októbra 2014 do 30. septembra 2020. Toto výberové konanie bolo začaté vzhľadom na ukončenie funkčného obdobia dvoch sudcov Súdu pre verejnú službu, ktorými boli páni sudcovia S. Van Raepenbusch a H. Kreppel, k 30. septembru 2014. Následne výbor uvedený v článku 3 ods. 3 prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore (ďalej len „výbor pre výberové konanie“), zostavil zoznam šiestich kandidátov (ďalej len „dotknutý zoznam kandidátov“).
Keďže Rada nevymenovala sudcov na miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, títo sudcovia zostali vo funkcii aj po ukončení svojho funkčného obdobia, teda po 30. septembri 2014, podľa článku 5 tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podľa ktorého zostáva sudca vo funkcii až dovtedy, keď funkciu prevezme jeho nástupca. Toto ustanovenie sa uplatňovalo na sudcov Súdu pre verejnú službu podľa článku 5 prvého odseku prílohy I tohto štatútu, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore.
Podaním podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 9. marca 2015 žalobkyňa podala žalobu na zrušenie spornej hodnotiacej správy, ktorá bola zapísaná do registra pod spisovou značkou F‑40/15.
Vec F‑40/15 bola pridelená druhej komore Súdu pre verejnú službu, ktorú tvorili pán sudca Kreppel, pani sudkyňa Rofes i Pujol a pán sudca K. Bradley.
Keďže vzhľadom na uplynutie funkčného obdobia pani sudkyne Rofes i Pujol 31. augusta 2015 nebolo zverejnené žiadne verejné výberové konanie, táto sudkyňa zostala vo svojej funkcii aj po tomto dni podľa ustanovení uvedených v bode 5 vyššie.
Prvé pojednávanie sa konalo 8. októbra 2015. V tento deň zasadali v druhej komore Súdu pre verejnú službu pán sudca Kreppel, pani sudkyňa Rofes i Pujol a pán sudca J. Svenningsen.
Rozhodnutím Rady z 8. decembra 2015 bolo žalobkyni nariadené pracovné voľno zo služobných dôvodov podľa článku 42c Služobného poriadku úradníkov Európskej únie. Po zamietnutí jej sťažnosti proti tomuto rozhodnutiu odvolateľka podala proti nemu žalobu o neplatnosť, ktorá je predmetom veci T‑750/16, FV/Rada (
Ú. v. EÚ C 6, 2017, s. 42
), v ktorej konanie v súčasnosti stále prebieha.
Dňa 22. marca 2016 prijala Rada rozhodnutie Rady (EÚ, Euratom) 2016/454, ktorým sa vymenúvajú traja sudcovia Súdu pre verejnú službu Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 79, 2016, s. 30
), a to pán Van Raepenbusch, s účinnosťou od 1. októbra 2014, a páni J. Sant’Anna a A. Kornezov, s účinnosťou od 1. apríla 2016. Odôvodnenia 1 až 6 tohto rozhodnutia znejú takto:
„(1)
Mandát dvoch sudcov Súdu pre verejnú službu… uplynul s účinnosťou od 30. septembra 2014 a mandát ďalšieho sudcu uplynul s účinnosťou od 31. augusta 2015. Podľa článku 2 a článku 3 ods. 1 prílohy I… [Š]tatút[u] Súdneho dvora Európskej únie… je preto potrebné vymenovať troch sudcov, ktorí by obsadili uvedené voľné miesta.
(2)
Po vyhlásení verejného výberového konania, ktoré bolo uverejnené v roku 2013… , s cieľom vymenovať dvoch sudcov Súdu pre verejnú službu, vydal výbor zriadený článkom 3 ods. 3 prílohy I [Štatútu Súdneho dvora Európskej únie] stanovisko k vhodnosti kandidátov na výkon funkcie sudcu Súdu pre verejnú službu. Výbor pre výberové konanie pripojil svojmu stanovisku zoznam šiestich kandidátov s najvhodnejšími skúsenosťami na vysokej úrovni.
(3)
V nadväznosti na politickú dohodu o reforme usporiadania súdneho systému Európskej únie, ktorá viedla k prijatiu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2015/2422… , predložil Súdny dvor [Európskej únie] 17. novembra 2015 návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni spory medzi Úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd… s účinnosťou od 1. septembra 2016.
(4)
V tejto situácii nie je z časových dôvodov vhodné vyhlásiť nové verejné výberové konanie, ale skôr využiť zoznam šiestich kandidátov s najvhodnejšími skúsenosťami na vysokej úrovni, ktorý zostavil výbor pre výberové konanie v nadväznosti na verejné výberové konanie uverejnené v roku 2013.
(5)
Je preto vhodné vymenovať tri z osôb, ktoré sa nachádzajú na uvedenom zozname, za sudcov Súdu pre verejnú službu a dbať pritom na vyvážené zloženie Súdu pre verejnú službu na čo možno najširšom zemepisnom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov a s ohľadom na zastúpenie vnútroštátnych právnych systémov. Tri osoby na uvedenom zozname, ktoré majú najvhodnejšiu prax, sú pán Sean VAN RAEPENBUSCH, pán João SANT'ANNA a pán Alexander KORNEZOV. Pán João SANT'ANNA a pán Alexander KORNEZOV by sa mali vymenovať s účinnosťou od dátumu nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia. Vzhľadom na to, že pán Sean VAN RAEPENBUSCH už bol sudcom Súdu pre verejnú službu do 30. septembra 2014 a naďalej vykonával funkciu do prijatia rozhodnutia Rady v súlade s článkom 5 [Štatútu Súdneho dvora Európskej únie], je vhodné udeliť mu nový mandát s účinnosťou odo dňa po dni ukončenia predchádzajúceho mandátu.
(6)
Z článku 2 prílohy I [Štatútu Súdneho dvora Európskej únie] vyplýva, že na každé uvoľnené miesto sa má vymenovať nový sudca na obdobie šiestich rokov. Avšak od začatia uplatňovania navrhovaného nariadenia o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni spory medzi Úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd Európskej únie, Súd pre verejnú službu prestane existovať a mandát uvedených troch sudcov vymenovaných týmto rozhodnutím sa teda
ipso facto
skončí dňom, ktorý predchádza deň, keď sa uvedené nariadenie začne uplatňovať.“
Páni Sant’Anna a Kornezov zložili prísahu 13. apríla 2016.
Rozhodnutím zo 14. apríla 2016 (
Ú. v. EÚ C 146, 2016, s. 11
) Súd pre verejnú službu rozhodol o tom, že sudcovia Bradley, Sant’Anna a Kornezov sa prideľujú k druhej komore Súdu pre verejnú službu na obdobie od 14. apríla do 31. augusta 2016.
Listom z 19. apríla 2016 Súd pre verejnú službu informoval účastníkov konania o tom, že z dôvodu odchodu dvoch členov rozhodovacieho zloženia, ktorí sa zúčastnili na pojednávaní 8. októbra 2015 (pozri bod 9 vyššie), ktorými boli pán sudca Kreppel a pani sudkyňa Rofes i Pujol, sa Súd pre verejnú službu rozhodol opätovne otvoriť ústnu časť konania a nariadiť nový dátum pojednávania na 12. mája 2016 podľa článku 27 ods. 3 druhej vety svojho rokovacieho poriadku.
Listom z 29. apríla 2016 kancelária Súdu pre verejnú službu informovala účastníkov konania o novom zložení komory.
Druhé pojednávanie sa konalo 12. mája 2016 pred druhou komorou Súdu pre verejnú službu, v ktorej zasadali páni sudcovia Bradley, Sant’Anna a Kornezov.
Odvolateľka v prvostupňovom konaní navrhovala, aby Súd pre verejnú službu:
–
zrušil spornú hodnotiacu správu,
–
zaviazal Radu na náhradu trov konania.
Rada v prvostupňovom konaní navrhovala, aby Súd pre verejnú službu:
–
zamietol žalobu,
–
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
V napadnutom rozsudku Súd pre verejnú službu zamietol žalobu podanú v prvostupňovom konaní a zaviazal odvolateľku, aby znášala svoje vlastné trovy konania a nahradila trovy konania, ktoré vynaložila Rada. V bodoch 53 až 98 napadnutého rozsudku tento súd preskúmal a zamietol prvý žalobný dôvod uplatnený v prvostupňovom konaní založený na zjavne nesprávnom posúdení a porušení povinnosti odôvodnenia. V bodoch 99 až 121 napadnutého rozsudku Súd pre verejnú službu preskúmal a zamietol druhý žalobný dôvod uplatnený v prvostupňovom konaní založený na porušení povinnosti starostlivosti.
Konanie pred Všeobecným súdom a návrhy účastníkov konania
Podaním podaným do kancelárie Všeobecného súdu 7. septembra 2016 odvolateľka podala odvolanie, na základe ktorého sa začalo toto konanie.
Rada podala 21. decembra 2016 vyjadrenie k odvolaniu.
Odvolateľka podala 20. januára 2017 žiadosť o podanie repliky, ktorej predseda odvolacej komory vyhovel. Odvolateľka podala repliku 27. marca 2017. Rada podala 10. mája 2017 dupliku.
Na základe návrhu odvolacej komory Všeobecný súd 15. novembra 2017 podľa článku 28 svojho rokovacieho poriadku rozhodol o postúpení prejednávanej veci rozšírenému rozhodovaciemu zloženiu.
V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 89 rokovacieho poriadku Všeobecný súd požiadal Radu, aby predložila dotknutý zoznam kandidátov. Rada vyhovela tejto žiadosti v stanovenej lehote.
Na základe návrhu sudcu spravodajcu a keďže účastníci konania nepožiadali, aby boli vypočutí na pojednávaní, Všeobecný súd (odvolacia komora), ktorý sa domnieva, že má na základe písomností v spise dostatok informácií, rozhodol v súlade s článkom 207 ods. 2 svojho rokovacieho poriadku, že o odvolaní rozhodne bez ústnej časti konania.
Odvolateľka navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
následne vyhovel jej návrhom v prvostupňovom konaní, a teda:
–
zrušil spornú hodnotiacu správu,
–
zaviazal Radu na náhradu trov konania,
–
zaviazal Radu na náhradu trov konania na oboch stupňoch.
Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol odvolanie ako nedôvodné,
–
zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
Právny stav
O odvolaní
Na podporu odvolania uvádza odvolateľka tri odvolacie dôvody. Prvý dôvod je založený na protiprávnom vytvorení rozhodovacieho zloženia. Druhý dôvod sa týka úvah Súdu pre verejnú službu, z ktorých tento súd vychádzal pri zamietnutí prvého žalobného dôvodu uplatneného v prvostupňovom konaní, ktorý sa zakladal jednak na zjavne nesprávnom posúdení a jednak na porušení povinnosti odôvodnenia. Tretí dôvod sa týka úvah Súdu pre verejnú službu, z ktorých tento súd vychádzal pri zamietnutí druhého žalobného dôvodu uplatneného v prvostupňovom konaní, ktorý sa zakladal na porušení povinnosti starostlivosti.
V rámci prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že rozhodovacie zloženie, ktoré vyhlásilo napadnutý rozsudok, nebolo vytvorené zákonným spôsobom. Rada nemohla pri vymenovaní sudcu na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, vyberať z dotknutého zoznamu kandidátov, ktorý výbor pre výberové konanie zostavil v nadväznosti na verejné výberové konanie začaté 3. decembra 2013. Toto verejné výberové konanie sa týkalo iba miest, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, ktorých funkčné obdobie uplynulo 30. septembra 2014, a nie miesta, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, ktorá bola vymenovaná na funkčné obdobie od 1. septembra 2009 do 31. augusta 2015. Tento zoznam nebol všeobecným rezervným zoznamom. Rada bola povinná dodržať právny rámec vymedzený verejným výberovým konaním. Sudca vymenovaný na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, bol vymenovaný bez predchádzajúceho zverejnenia verejného výberového konania, a teda nebol vymenovaný platne. Pani sudkyňa Rofes i Pujol preto naďalej zostala vo funkcii a vytvorenie rozhodovacieho zloženia, ktoré vyhlásilo napadnutý rozsudok, bolo protiprávne. Okrem toho neboli splnené podmienky stanovené v článku 27 ods. 3 druhej vete Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu. V tejto súvislosti odvolateľka tiež tvrdí, že prijatím rozhodnutia 2016/454 nemohla Rada zmeniť postup vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu, upravený v prílohe I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore. Tento postup mohol byť zmenený iba na základe článku 281 ZFEÚ, ktorý predpokladá účasť Európskeho parlamentu a Súdneho dvora Európskej únie.
Rada tieto tvrdenia popiera. Rozhodovacie zloženie bolo vytvorené zákonným spôsobom. Rozhodnutie 2016/454 nie je protiprávne. Na rozdiel od toho, čo uvádza odvolateľka, Rada bola oprávnená využiť dotknutý zoznam. Rada nebola povinná začať nové verejné výberové konanie vždy, keď sa uvoľnilo miesto na Súde pre verejnú službu. Ako je známou praxou na iných medzinárodných súdoch, je možné vytvoriť rezervný zoznam kandidátov, ktorých možno vymenovať, keď sa uvoľní miesto. Rada tak mohla pri vymenovaní sudcu na Súd pre verejnú službu vyberať z dotknutého zoznamu kandidátov bez prechádzajúceho zverejnenia nového oznámenia o voľnom mieste. Kým tento zoznam obsahoval dostatočný počet kandidátov, mohla sa rozhodnúť, či bude vyberať z tohto zoznamu alebo zverejní nové verejné výberové konanie. V tejto súvislosti mala voľnú úvahu. Ani rozhodnutie Rady 2004/752/ES, Euratom z 2. novembra 2004, ktorým sa zriaďuje Súd pre verejnú službu Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 333, 2004, s. 7
), ani jej predchádzajúca prax tomu nebránili. Na rozdiel od toho, čo uvádza odvolateľka, Rada ani neporušila, ani nezmenila prílohu I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore.
V rámci prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka v podstate tvrdí, že napadnutý rozsudok bol vyhlásený rozhodovacím zložením, ktoré bolo vytvorené protiprávne, vzhľadom na to, že postup vymenovania jedného zo sudcov, ktorí zasadali v tomto zložení, bol protiprávny. V tejto súvislosti odvolateľka tvrdí, že protiprávny bol postup vymenovania sudcu, ktorý bol vymenovaný na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol.
Vzhľadom na tieto tvrdenia treba v prvom rade preskúmať, či sudca, ktorého vymenovania sa týkajú tvrdenia odvolateľky (ďalej len „dotknutý sudca“), zasadal v komore, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok, v druhom rade či postup vymenovania tohto sudcu bol protiprávny a v treťom rade prípadne to, aký bol vplyv tejto protiprávnosti na zákonnosť zloženia uvedenej komory.
Po prvé treba preskúmať, či dotknutý sudca zasadal v druhej komore Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok.
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že v čase, keď druhá komora Súdu pre verejnú službu vyhlásila napadnutý rozsudok, zasadali v nej páni sudcovia Bradley, Sant’Anna a Kornezov (pozri body 13 a 16 vyššie).
V druhom rade treba uviesť, že pán sudca Bradley nebol vymenovaný za sudcu na Súd pre verejnú službu rozhodnutím 2016/454, a preto nemôže byť dotknutým sudcom. Páni sudcovia Sant’Anna a Kornezov boli naopak za sudcov Súdu pre verejnú službu vymenovaní týmto rozhodnutím.
V treťom rade treba pripomenúť, že tromi kandidátmi, ktorí boli vymenovaní za sudcov Súdu pre verejnú službu rozhodnutím 2016/454, sú páni Van Raepenbusch, Sant’Anna a Kornezov. Ako vyplýva z výroku a z odôvodnenia 5 rozhodnutia 2016/454, pán Van Raepenbusch bol prvým kandidátom, ktorý mal byť vymenovaný Radou a bol potvrdený na svojom mieste na nové funkčné obdobie s účinnosťou odo dňa po dni ukončenia predchádzajúceho funkčného obdobia, teda od 1. októbra 2014. Pán Van Raepenbusch teda nebol vymenovaný na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, a preto nie je dotknutým sudcom.
V štvrtom rade treba uviesť, že dvaja ďalší kandidáti, ktorí boli vymenovaní za sudcov Súdu pre verejnú službu rozhodnutím 2016/454, sú páni Sant’Anna a Kornezov, a že jeden z nich dvoch je teda dotknutým sudcom. Títo dvaja sudcovia však obaja zasadali v druhej komore Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok.
Treba preto dospieť k záveru, že dotknutý sudca zasadal v druhej komore Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok.
Po druhé treba preskúmať tvrdenia odvolateľky, ktoré majú preukázať, že postup vymenovania dotknutého sudcu bol protiprávny.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 257 štvrtého odseku ZFEÚ sa členovia osobitných súdov vyberajú spomedzi osôb, ktoré poskytujú záruku úplnej nezávislosti a ktoré spĺňajú predpoklady požadované na vymenovanie do sudcovskej funkcie. Týchto členov vymenováva Rada jednomyseľne.
Podľa článku 2 ods. 1 tretieho pododseku prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, sa na Súde pre verejnú službu na každé uvoľnené miesto vymenoval nový sudca na obdobie šiestich rokov.
Podľa článku 3 ods. 1 prvej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, boli sudcovia vymenovaní Radou, ktorá po porade s výborom pre výberové konanie rozhodovala v súlade so štvrtým odsekom článku 257 ZFEÚ. Podľa článku 3 ods. 1 druhej vety tejto prílohy pri vymenovaní sudcov Rada dbala na vyrovnané zloženie Súdu pre verejnú službu na čo možno najširšom zemepisnom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov a s ohľadom na zastúpenie vnútroštátnych právnych systémov.
Z článku 3 ods. 2 prvej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, vyplýva, že každá osoba, ktorá bola občanom Únie a spĺňala podmienky uvedené v štvrtom odseku článku 257 ZFEÚ, mohla predložiť svoju kandidatúru. Podľa článku 3 ods. 2 druhej vety tejto prílohy Rada na základe odporúčania Súdneho dvora Európskej únie stanovila podmienky a podrobnosti pre predkladanie a vybavovanie kandidatúr.
Podľa článku 3 ods. 4 prvej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, sa výbor pre výberové konanie vyjadroval ku vhodnosti kandidátov na výkon funkcie sudcu Súdu pre verejnú službu a k svojmu stanovisku pripojil zoznam kandidátov s najvhodnejšou skúsenosťou na vysokej úrovni. Podľa článku 3 ods. 4 tretej vety tejto prílohy musel tento zoznam obsahovať počet kandidátov zodpovedajúci najmenej dvojnásobku sudcov, ktorých mala Rada vymenovať.
S prihliadnutím na tieto ustanovenia treba preskúmať tvrdenie odvolateľky založené na tom, že postup vymenovania dotknutého sudcu bol protiprávny vzhľadom na to, že Rada vymenovala tohto sudcu na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, z dotknutého zoznamu kandidátov, hoci tento zoznam nebol zostavený na účely vymenovania sudcu na toto miesto.
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry platí, že aj keď inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri vymenovaní kandidáta, musí sa táto široká miera voľnej úvahy vykonať pri úplnom dodržaní celej relevantnej právnej úpravy, to znamená nielen oznámenia o voľnom pracovnom mieste, ale tiež prípadných procesných pravidiel, ktorými sa riadi dotknutá inštitúcia pri výkone svojej voľnej úvahy. Oznámenie o voľnom mieste a pravidlá, ktoré sa uplatňujú na postup vymenovania, tak predstavujú časť právneho rámca, ktorý musí inštitúcia dôsledne rešpektovať pri výkone svojej širokej miery voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. júla 2006, Tzirani/Komisia,
T‑88/04
,
EU:T:2006:186
, bod
, a z 11. júla 2007, Konidaris/Komisia,
T‑93/03
,
EU:T:2007:209
, bod
).
Táto zásada sa mala uplatniť aj v rámci postupu vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu, keď Rada vymenovala sudcu zo zoznamu kandidátov, ktorý bol zostavený v nadväznosti na verejné výberové konanie.
Rada bola teda povinná rešpektovať nielen právny rámec tvorený ustanoveniami uvedenými v bodoch 40 až 44 vyššie, ale aj právny rámec vyplývajúci z verejného výberového konania zverejneného 3. decembra 2013 (pozri bod 4 vyššie).
Z tohto verejného výberového konania tak vyplýva, že toto konanie bolo začaté s cieľom vymenovať dvoch sudcov na miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, a nie na vymenovanie tretieho sudcu na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol.
Zoznam zostavený v nadväznosti na verejné výberové konanie zverejnené 3. decembra 2013 tak bolo možné použiť iba na účely obsadenia voľných miest, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel.
Z toho vyplýva, že keď Rada použila tento zoznam na to, aby obsadila tretie voľné miesto, ktoré zastávala pani Rofes i Pujol, nerešpektovala tým právny rámec vymedzený verejným výberovým konaním zverejneným 3. decembra 2013. Treba totiž pripomenúť, že podľa výroku rozhodnutia 2016/454 a jeho odôvodnenia 5, boli Radou vymenovaní ako sudcovia Súdu pre verejnú službu v prvom rade pán Van Raepenbusch, v druhom rade pán Sant’Anna a v treťom rade pán Kornezov. Hoci však Rada bola oprávnená vyberať z tohto zoznamu v prípade prvých dvoch vymenovaní, nebola oprávnená urobiť tak v prípade tretieho vymenovania.
V druhom rade treba uviesť, že použitie dotknutého zoznamu kandidátov, ktorý výbor pre výberové konanie zostavil na účely vymenovania dvoch sudcov na miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, na obdobie šiestich rokov začínajúce 1. októbra 2014, na obsadenie voľného miesta, ktoré zastávala pani Rofes i Pujol, nebolo v súlade s pravidlami upravujúcimi postup vymenovania sudcov Súdu pre verejnú službu uvedenými v bodoch 40 až 44 vyššie.
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 4 tretej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, mal zoznam kandidátov obsahovať počet kandidátov zodpovedajúci najmenej dvojnásobku sudcov, ktorých mala Rada vymenovať. Z toho vyplýva, že verejné výberové konanie zverejnené na účely vytvorenia tohto zoznamu malo označovať voľné miesta. Verejné výberové konanie zverejnené 3. decembra 2013 sa však obmedzovalo na voľné miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, ale netýkalo sa miesta, ktoré zastávala pani Rofes i Pujol.
Na druhej strane treba pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 2 prvej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, každá osoba, ktorá bola občanom Únie a ktorá poskytovala záruku úplnej nezávislosti a spĺňala predpoklady požadované na vymenovanie do sudcovskej funkcie, mohla predložiť svoju kandidatúru. Okrem toho treba pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 4 druhej vety uvedenej prílohy mal zoznam vypracovaný výborom pre výberové konanie obsahovať kandidátov s najvhodnejšou skúsenosťou na vysokej úrovni. Z toho vyplýva, že jedným z cieľov sledovaných týmito ustanoveniami bolo umožniť všetkým oprávneným kandidátom, aby predložili svoju kandidatúru a tak zabezpečiť, aby kandidáti uvedení na zozname kandidátov vypracovanom výborom pre výberové konanie boli tými, ktorí mali najvhodnejšiu skúsenosť na vysokej úrovni.
Prístup, ktorý plne nezaručuje dosiahnutie tohto cieľa teda nemožno považovať za prístup, ktorý je v súlade s pravidlami upravujúcimi postup vymenovania sudcov Súdu pre verejnú službu.
Nemožno teda vylúčiť, že použitie dotknutého zoznamu kandidátov, ktorý bol vypracovaný s cieľom obsadiť voľné miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, malo za následok vylúčenie časti potenciálnych kandidátov, a to tých, ktorí sa nezúčastnili verejného výberového konania na tieto miesta, ale boli pripravení predložiť svoju kandidatúru na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol. Pokiaľ ide o týchto prípadných kandidátov, treba na jednej strane uviesť, že podľa článku 3 ods. 1 druhej vety prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, pri vymenovaní sudcov mala Rada dbať na vyvážené zloženie Súdu pre verejnú službu na čo možno najširšom zemepisnom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov a s ohľadom na zastúpenie vnútroštátnych právnych systémov. Vzhľadom na kritériá, ktoré mala Rada dodržať pri svojom výbere, nemožno vylúčiť, že so zreteľom na rešpektovanie zemepisnej rovnováhy, sa právnici niektorých členských štátov, napríklad španielski občania, mohli rozhodnúť nezúčastniť sa verejného výberového konania týkajúceho sa miest, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, pretože na Súde pre verejnú službu už bol španielsky člen, a to pani sudkyňa Rofes i Pujol. Na druhej strane nemožno vylúčiť, že z oprávnených dôvodov sa potenciálni oprávnení kandidáti s relevantnou praxou rozhodli nepredložiť svoju kandidatúru na funkčné obdobie začínajúce od 1. októbra 2014, ale boli pripravení ju predložiť na funkčné obdobie od 1. septembra 2015.
Napokon treba uviesť, že v čase, keď bolo začaté verejné výberové konanie zverejnené 3. decembra 2013 na vymenovanie dvoch sudcov na miesta, ktoré zastávali páni sudcovia Van Raepenbusch a Kreppel, prípadní kandidáti na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, nemohli očakávať, že zoznam vypracovaný výborom pre výberové konanie bude následne použitý na obsadenie voľného miesta, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol.
Vzhľadom na tieto úvahy treba dospieť k záveru, že postup vymenovania dotknutého sudcu bol protiprávny nielen preto, že Rada nerešpektovala právny rámec vymedzený verejným výberovým konaním zverejneným 3. decembra 2013, ale aj preto, že prístup Rady nebol v súlade s pravidlami upravujúcimi vymenovanie sudcu na Súd pre verejnú službu uvedenými v bodoch 40 až 44 vyššie.
Žiadne z tvrdení uvádzaných Radou nemôže spochybniť tento záver.
V prvom rade treba zamietnuť tvrdenie Rady založené na tom, že podmienka uvedená v článku 3 ods. 4 tretej vete prílohy I Štatútu Súdneho dvora, ktorá sa uplatňuje v prejednávanom spore, podľa ktorej mal zoznam upravovať počet kandidátov zodpovedajúci najmenej dvojnásobku sudcov, ktorých mala Rada vymenovať, bola splnená, pretože na tomto zozname sa nachádzali mená šiestich kandidátov. V tejto súvislosti stačí uviesť, že nešlo o jedinú podmienku, ktorá mala byť splnená v rámci postupu vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu.
V druhom rade, pokiaľ Rada uvádza, že mala širokú diskrečnú právomoc, stačí pripomenúť, že táto právomoc jej neumožňovala odchýliť sa ani od právneho rámca vyplývajúceho z verejného výberového konania zverejneného 3. decembra 2013, ani od ustanovení upravujúcich postup vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu uvedených v bodoch 40 až 44 vyššie.
V treťom rade treba zamietnuť tvrdenie Rady, že nebola viazaná svojou predchádzajúcou praxou. V tejto súvislosti stačí uviesť, že úvahy vysvetlené v bodoch 33 až 58 vyššie sa nezakladajú na porovnaní prístupu Rady k vymenovaniu dotknutého sudcu s jej predchádzajúcou praxou, ale na zistení, že tento prístup nebol v súlade s uplatniteľným právnym rámcom.
Vo štvrtom rade Rada uvádza tvrdenia, ktoré majú preukázať, že podľa príslušných ustanovení bola oprávnená vytvoriť rezervný zoznam, ktorý mohol byť použitý na obsadenie voľných miest sudcov na Súde pre verejnú službu. V tejto súvislosti stačí uviesť, že za daných okolností relevantnou otázkou nie je, či bola Rada oprávnená vytvoriť takýto rezervný zoznam, ale skôr to, či bola oprávnená obsadiť voľné miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, vymenovaním kandidáta zo zoznamu, ktorý nebol vypracovaný na tento účel. Toto tvrdenie treba preto tiež zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné odpovedať na otázku, či bola Rada oprávnená vytvoriť takýto rezervný zoznam.
Treba teda dospieť k záveru, že postup vymenovania dotknutého sudcu bol protiprávny a nemožno vylúčiť ani to, že ak by bolo začaté verejné výberové konanie na obsadenie voľného miesta, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol, predložili by svoju kandidatúru kandidáti, ktorí sa nezúčastnili verejného výberového konania zverejneného 3. decembra 2013, a že v tomto prípade by bol výber výboru pre výberové konanie odlišný. Za týchto okolností nemožno vylúčiť, že zistená protiprávnosť mohla mať vplyv na rozhodnutie o vymenovaní dotknutého sudcu na miesto, ktoré zastávala pani sudkyňa Rofes i Pujol.
Po tretie preto treba preskúmať, či protiprávnosť postupu vymenovania dotknutého sudcu môže spochybniť zákonnosť zloženia druhej komory Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora v prípade, keď vznikne pochybnosť o zákonnosti zloženia súdu, ktoré rozhodovalo v prvostupňovom konaní, ktorá nie je zjavné bezvýznamná, je odvolací súd povinný overiť zákonnosť tohto zloženia. Dôvod založený na nezákonnosti rozhodovacieho zloženia predstavuje totiž dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý musí byť preskúmaný
ex offo
, aj keď táto nezákonnosť nebola uplatnená v prvostupňovom konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. júla 2008, Chronopost a La Poste/UFEX a i.,
C‑341/06 P a C‑342/06 P
,
EU:C:2008:375
, body
až
).
Ako vyplýva z článku 47 druhého odseku prvej vety Charty základných práv Európskej únie, jednou z požiadaviek týkajúcich sa zostavenia rozhodovacieho zloženia je, že súdy musia byť nezávislé, nestranné a vopred zriadené zákonom.
Táto požiadavka, ktorú treba vykladať v tom zmysle, že zloženie súdu a jeho právomoci musia byť vopred upravené zákonom, vyplýva zo zásady zákonného sudcu, ktorej cieľom je zabezpečiť nezávislosť súdnej moci od výkonnej moci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2012, Strack/Komisia,
T‑199/11 P
,
EU:T:2012:691
, bod
).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 52 ods. 3 prvej vety Charty základných práv, v rozsahu, v akom táto Charta obsahuje práva, ktoré zodpovedajú právam zaručeným Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísanom v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), zmysel a rozsah týchto práv je rovnaký ako zmysel a rozsah práv ustanovených v uvedenom dohovore.
Treba tiež pripomenúť, že podľa článku 6 ods. 1 tretieho odseku ZEÚ a článku 52 ods. 7 Charty základných práv, pri výklade práv uvedených v Charte, súdy Únie náležite prihliadajú na vysvetlivky vypracované s cieľom poskytnúť usmernenia pri výklade tejto Charty (
Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17
). Pokiaľ ide o výklad článku 47 Charty základných práv, tieto vysvetlivky spresňujú:
„V práve Únie nie je právo na spravodlivý proces obmedzené len na spory, ktoré sa vzťahujú na práva a povinnosti občianskoprávneho charakteru. Toto je jeden z dôsledkov skutočnosti, že Únia je spoločenstvo založené na zásade právneho štátu, ako to bolo vyslovené Súdnym dvorom (rozsudok z 23. apríla 1986, vec č. 294/83, ‚Les Verts‘/Európsky parlament, Zb. 1986, s. 1339). Avšak s výnimkou rozsahu ich pôsobnosti sa záruky priznané EDĽP uplatňujú podobným spôsobom v rámci Únie.“
Z toho vyplýva, že pri výklade článku 47 druhého odseku prvej vety Charty základných práv treba zohľadniť záruku priznanú článkom 6 ods. 1 prvou vetou EDĽP, ktorý tiež upravuje zásadu zákonného sudcu.
Podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) je zásada zákonného sudcu zakotvená v článku 6 ods. 1 prvej vete EDĽP výrazom zásady právneho štátu, z ktorej vyplýva, že súdny orgán musí byť zriadený v súlade s vôľou zákonodarcu (pozri v tomto zmysle ESĽP z 27. októbra 2009, Pandjikidzé a i. v. Gruzínsko, CE:ECHR:2009:1027JUD 003032302, bod 103, a ESĽP z 20. októbra 2009, Gorguiladzé v. Gruzínsko, CE:ECHR:2009:1020JUD 000431304, bod 67).
Podľa ESĽP tak súd musí byť vytvorený v súlade s právnou úpravou týkajúcou sa zriadenia a právomoci súdnych orgánov a akýmkoľvek iným interným právnym ustanovením, ktorého nedodržanie má za následok nezákonnosť účasti jedného alebo viacerých sudcov na preskúmaní veci. Ide najmä o ustanovenia týkajúce sa funkčného obdobia, nezlučiteľnosti a vylúčenia sudcov (pozri v tomto zmysle ESĽP z 27. októbra 2009, Pandjikidzé a i. v. Gruzínsko, CE:ECHR:2009:1027JUD 003032302, bod 104, a ESĽP z 20. októbra 2009, Gorguiladzé v. Gruzínsko, CE:ECHR:2009:1020JUD 000431304, bod 68).
Ako vyplýva z judikatúry ESĽP, zásada zákonného sudcu vyžaduje, aby boli rešpektované ustanovenia upravujúce postup vymenovania sudcov (pozri v tomto zmysle ESĽP z 9. júla 2009, Ilatovskiy v. Rusko, CE:ECHR:2009:0709JUD 000694504, body 40 a 41).
Je totiž podstatné nielen to, aby sudcovia boli nezávislí a nestranní, ale aj to, aby postup ich vymenovania to vyjadroval. Z tohto dôvodu musia byť dôsledne rešpektované pravidlá pre vymenovanie sudcu. Inak hrozí, že bude narušená dôvera osôb podliehajúcich súdnej právomoci a verejnosti v nezávislosť a nestrannosť súdov (pozri v tomto zmysle rozhodnutie Súdneho dvora EZVO zo 14. februára 2017, Pascal Nobile/DAS Rechtsschutz‑Versicherungs, E‑21/16, bod 16).
S prihliadnutím na tieto zásady treba preskúmať, či protiprávnosť postupu vymenovania dotknutého sudcu môže mať vplyv na zákonnosť zloženia druhej komory Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok.
V tejto súvislosti treba uviesť, že z odôvodnení 1 až 6 rozhodnutia 2016/454, ktoré sú prevzaté do bodu 11 vyššie, vyplýva, že Rada si bola plne vedomá toho, že dotknutý zoznam kandidátov nebol vypracovaný na účely vymenovania sudcu na miesto, ktoré zastávala pani Rofes i Pujol. Napriek tomu sa však rozhodla použiť ho na tento účel. Zo samotného aktu vymenovania teda vyplýva, že Rada sa úmyselne odchýlila od právneho rámca vymedzeného verejným výberovým konaním uverejneným 3. decembra 2013 a pravidlami upravujúcimi vymenovanie sudcov na Súd pre verejnú službu.
Za týchto okolností vzhľadom na význam, ktorý má rešpektovanie pravidiel upravujúcich vymenovanie sudcu pre dôveru osôb podliehajúcich súdnej právomoci a verejnosti v nezávislosť a nestrannosť súdov, nemožno dotknutého sudcu považovať za zákonného sudcu v zmysle článku 47 druhého odseku prvej vety Charty základných práv.
Treba preto vyhovieť prvému odvolaciemu dôvodu založenému na tom, že druhá komora Súdu pre verejnú službu, ktorá vyhlásila napadnutý rozsudok, nebola vytvorená zákonným spôsobom.
Vzhľadom na tieto úvahy treba zrušiť napadnutý rozsudok v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý a tretí odvolací dôvod.
O žalobe v prvostupňovom konaní
Podľa článku 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2016/1192 zo 6. júla 2016 o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni v sporoch medzi Európskou úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd (
Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 137
), ak Všeobecný súd zruší rozhodnutie Súdu pre verejnú službu, ale súčasne dospeje k záveru, že stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci, postúpi vec inej komore, než je komora, ktorá rozhodovala o odvolaní.
V prejednávanej veci stav konania nedovoľuje rozhodnúť o prvostupňovej žalobe. Na jednej strane totiž Všeobecný súd nemôže vychádzať zo skutkových zistení, ktoré urobilo rozhodovacie zloženie Súdu pre verejnú službu, ktoré bolo vytvorené protiprávne a na druhej strane mu v rámci jeho úlohy odvolacieho súdu neprináleží, aby sám vykonal posúdenie skutkového stavu.
Treba preto postúpiť vec inej komore, než je komora, ktorá rozhodovala o prejednávanom odvolaní, aby Všeobecný súd v prvom stupni rozhodol o žalobe, ktorú odvolateľka podala na Súd pre verejnú službu.
O trovách
Vzhľadom na to, že vec sa postupuje inej komore Všeobecného súdu, o trovách tohto odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov,
VŠEOBECNÝ SÚD (odvolacia komora),
rozhodol takto:

1.
Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 28. júna 2016, FV/Rada (F‑40/15), sa zrušuje.

2.
Vec sa postupuje inej komore Všeobecného súdu, než je komora, ktorá rozhodovala o prejednávanom odvolaní.

3.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Jaeger
Prek
Gratsias
Papasavvas
Dittrich
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 23. januára 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.