CELEX: 62019CJ0563
Muutoksenhaku
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt
Auton akkujen kierrätysmarkkinat
Vuoden 2006 yhteistyötiedonanto
26 kohta
Osittainen vapautus sakoista
Muut tosiseikat, jotka vahvistavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa
Euroopan komission tiedossa olevat seikat
Sakon määrän alentaminen
Luokitteleminen alentamista varten
Kronologinen järjestys

Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA ja Harz-Metall GmbH vaativat valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 23.5.2019 antaman tuomion Recylex ym. v. komissio (
T-222/17
,
EU:T:2019:356
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden kanteen, jossa vaadittiin niille SEUT 101 artiklan mukaisesta menettelystä 8.2.2017 annetulla komission päätöksellä C(2017) 900 final (AT.40018 – Auton akkujen kierrätys) (jäljempänä riidanalainen päätös) määrätyn sakon määrän alentamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 1/2003
[SEUT 101 ja SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
EYVL 2003, L 1, s. 1
) 23 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta:
a)
rikkovat [SEUT 101] tai [SEUT 102] artiklan määräyksiä – –
– –
3.   Sakon suuruutta määrättäessä on otettava huomioon sekä rikkomisen vakavuus että sen kesto.”
Vuoden 2002 yhteistyötiedonanto
Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (
EYVL 2002, C 45, s. 3
; jäljempänä vuoden 2002 yhteistyötiedonanto) 23 kohdan b alakohdan viimeisessä alakohdassa todettiin seuraavaa:
”Jos yritys lisäksi toimittaa todisteita komissiolle aikaisemmin tuntemattomista tosiseikoista, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, komissio ei ota näitä tosiseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle.”
Vuoden 2006 yhteistyötiedonanto
Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (
EUVL 2006, C 298, s. 17
; jäljempänä vuoden 2006 yhteistyötiedonanto) II jaksoon, jonka otsikko on ”Vapautus sakoista”, kuuluvissa 8, 10 ja 11 kohdassa sekä 12 kohdan a alakohdassa todetaan seuraavaa:
”(8)
Komissio myöntää vapautuksen sakoista, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa yritykselle, joka paljastaa osallisuutensa [unioniin] vaikuttavaan väitettyyn kartelliin, jos tämä yritys toimittaa ensimmäisenä tietoja ja todisteita, joiden perusteella komissio katsoo pystyvänsä
(a)
suorittamaan kohdennetun, väitettyyn kartelliin liittyvän tarkastuksen – –, tai
(b)
toteamaan, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu väitetyn kartellin yhteydessä.
– –
(10)
Vapautusta sakoista 8 kohdan a alakohdan nojalla ei myönnetä, jos komissiolla tietojen toimittamishetkellä jo oli riittävät todisteet, joiden perusteella se pystyy tekemään päätöksen väitettyä kartellia koskevan tarkastuksen suorittamisesta tai oli jo suorittanut tällaisen tarkastuksen.
(11)
Vapautus sakoista 8 kohdan b alakohdan nojalla myönnetään ainoastaan seuraavien edellytysten täyttyessä samanaikaisesti: komissiolla ei tietojen toimittamishetkellä ollut riittäviä todisteita, joiden perusteella se olisi voinut todeta, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu väitetyn kartellin yhteydessä, ja millekään yritykselle ei ole myönnetty 8 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ehdollista vapautusta sakoista saman väitetyn kartellin yhteydessä. Voidakseen saada vapautuksen sakoista yrityksen on toimitettava ensimmäisenä väitetystä kartellista rikkomisen ajalta sekä raskauttavia todisteita että 9 kohdan a alakohdassa määriteltyjä tietoja sisältävä yrityslausunto, joiden avulla komissio pystyy toteamaan, että [SEUT 101] artiklaa on rikottu.
(12)
Edellä joko 8 kohdan a alakohdassa, 9 kohdassa ja 10 kohdassa tai 8 kohdan b alakohdassa ja 11 kohdassa esitettyjen edellytysten lisäksi seuraavien edellytysten on joka tapauksessa täytyttävä, jotta sakoista vapauttaminen tulee kysymykseen:
(a)
Yritys tekee todellista – –, kokonaisvaltaista, jatkuvaa ja nopeaa yhteistyötä hakemuksensa jättämisestä lähtien komissiossa toteutettavan koko hallintomenettelyn ajan. – –”
Vuoden 2006 yhteistyötiedonannon III jaksoon, jonka otsikko on ”Sakkojen lieventäminen”, 23–26 kohdassa todetaan seuraavaa:
”(23)
Yritykset, jotka paljastavat osallisuutensa [unioniin] vaikuttavaan väitettyyn kartelliin mutta eivät täytä edellä II jaksossa esitettyjä edellytyksiä, voivat saada lievennystä sakkoihin, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa.
(24)
Sakkojen lieventämiseksi yrityksen on toimitettava komissiolle väitetystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin, ja sen on täytettävä samanaikaisesti edellä 12 kohdan a–c alakohdassa esitetyt edellytykset.
(25)
Käsitteellä ’lisäarvo’ viitataan siihen, missä määrin toimitetut todisteet luonteensa ja/tai yksityiskohtaisuutensa vuoksi parantavat komission mahdollisuuksia vahvistaa väitetyn kartellin olemassaolo. Arvioidessaan tätä komissio katsoo yleensä kirjallisten todisteiden, jotka ovat peräisin ajankohdalta, jota tosiseikat koskevat, olevan arvokkaampina kuin jälkeenpäin tuotetut todisteet. Kyseisten tosiseikkojen kannalta suoraan raskauttavat todisteet katsotaan tavallisesti arvokkaammiksi kuin todisteet, joilla on vain välillistä merkitystä. Todisteiden arvoon vaikuttaa myös se, missä määrin vaaditaan toimitettujen tietojen vahvistamista muiden lähteiden avulla, jotta todisteisiin voitaisiin vedota asiaan liittyviä muita yrityksiä vastaan; pakottaville todisteille annetaan suurempi arvo kuin sellaisille todisteille kuten lausunnot, jotka edellyttävät vahvistamista, jos ne kiistetään.
(26)
Komissio määrittelee kaikissa hallintomenettelyn lopussa tekemissään lopullisissa päätöksissä yrityksen sakon lievennyksen tason suhteessa sakkoon, joka sille muussa tapauksessa määrättäisiin. Sakkoja lievennetään seuraavasti:
–
ensimmäinen yritys, joka toimittaa merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään 30–50 prosenttia,
–
toinen yritys, joka toimittaa merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään 20–30 prosenttia,
–
seuraavat yritykset, jotka toimittavat merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään enintään 20 prosenttia.
Sakkojen lievennyksen tason ratkaisemiseksi kussakin näistä ryhmistä komissio ottaa huomioon sen, minä ajankohtana 24 kohdan mukaiset edellytykset täyttävät todisteet toimitettiin ja missä määrin ne sisälsivät lisäarvoa.
Jos sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen tekijä toimittaa ensimmäisenä 25 kohdassa tarkoitettuja pakottavia todisteita, joita komissio käyttää vahvistaakseen lisäseikkoja, jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa, komissio ei ota näitä lisäseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle.”
Asian tausta ja riidanalainen päätös
Recylex, Fonderie et Manufacture de Métaux ja Harz-Metall (jäljempänä yhdessä Recylex) ovat yhtiöitä, joiden kotipaikka on Ranskassa, Belgiassa ja Saksassa ja jotka tuottavat kierrätettyä lyijyä ja muita tuotteita.
Sen jälkeen, kun Johnson Controls Inc., Johnson Controls Tolling GmbH & Co. KG ja Johnson Controls Recycling GmbH (jäljempänä yhdessä JCI) olivat 22.6.2012 esittäneet sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen vuoden 2006 yhteistyötiedonannon nojalla, aloitettiin tutkinta, joka kohdistui Recylexiin, JCI:hin ja kahteen muuhun yritysryhmään eli Campine NV:hen ja Campine Recycling NV:hen (jäljempänä yhdessä Campine) sekä Eco-Bat Technologies Ltd:hen, Berzelius Metall GmbH:hen ja Société de traitement chimique des métaux SAS:ään (jäljempänä yhdessä Eco-Bat) ja jossa oli kyse kartellista autojen akuista koostuvan jätteen ostomarkkinoilla. Komissio myönsi JCI:lle 13.9.2012 ehdollisen vapautuksen sakoista kyseisen tiedonannon 18 kohdan nojalla.
Komissio toteutti 26.–28.9.2012 yllätystarkastuksia kyseessä olevien eri yritysten tiloissa Belgiassa, Saksassa ja Ranskassa.
Eco-Bat toimitti 27.9.2012 ja Recylex toimitti 23.10.2012 hakemuksen sakoista vapauttamiseksi tai, jos tämä ei ole mahdollista, sakon määrän alentamiseksi, missä yhteydessä ne esittivät yritysten lausuntoja ja asiakirjatodisteita. Campine toimitti puolestaan sakon määrän alentamista koskevan hakemuksen 4.12.2012.
Komissio aloitti 24.6.2015 JCI:tä, Recylexiä, Eco-Batia ja Campinea koskevan hallinnollisen menettelyn ja toimitti yhtiöille siihen liittyvän väitetiedoksiannon. Samana päivänä päivätyllä kirjeellä komissio ilmoitti Eco-Batille ja Recylexille alustavan kantansa, jonka mukaan näiden yritysten sille toimittamilla todisteilla oli vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 24 ja 25 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa, ja ilmoitti niille aikomuksensa näin ollen alentaa niille määrättävän sakon määrää. Komissio ilmoitti niin ikään Campinelle aikomuksestaan olla alentamatta sille määrättävän sakon määrää.
Komissio totesi 8.2.2017 antamassaan riidanalaisessa päätöksessä, että Recylex, JCI, Campine ja Eco-Bat olivat osallistuneet SEUT 101 artiklan vastaisesti kartelliin, joka muodosti yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen autojen akuista koostuvan jätteen ostomarkkinoilla ajanjaksolla 23.9.2009–26.9.2012 ja joka muodostui sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tarkoituksena oli hintojen yhteensovittaminen.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio määräsi Recylexille yhteisvastuullisesti maksettavan 26739000 euron suuruisen sakon sen osallistumisesta ajanjaksolla 23.9.2009–26.9.2012 todettuun rikkomiseen, joka kattoi useiden jäsenvaltioiden alueen, joiden joukossa oli Ranska.
Tässä yhteydessä komissio otti kantaa siihen, miten vuoden 2006 yhteistyötiedonantoa sovelletaan kyseiseen rikkomiseen syyllistyneisiin yrityksiin.
Ensinnäkin komissio myönsi JCI:lle vapautuksen sakoista kyseisen tiedonannon 8 kohdan a alakohdan nojalla todettuaan, että kyseisen yrityksen tekemä yhteistyö täytti kyseisen tiedonannon 12 kohdassa määritetyt edellytykset.
Toiseksi komissio katsoi, että Eco-Bat oli ensimmäinen yritys, jonka toimittamilla todisteilla oli merkittävää lisäarvoa, ja myönsi sille vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun suurimman mahdollisen eli 50 prosentin sakon määrän alennuksen.
Kolmanneksi komissio myönsi Recylexille vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla 30 prosentin sakon määrän alennuksen sillä perusteella, että se katsoi Recylexin olleen toinen yritys, jonka toimittamilla todisteilla oli merkittävää lisäarvoa, mikä koski erityisesti kartellin syntymistä, useita kilpailunvastaisia yhteyksiä, joita muut yritykset eivät olleet tuoneet esiin, Windhagenissa syyskuussa 2009 järjestettyä monenkeskistä tapaamista (jäljempänä Windhagenin kokous), josta rikkominen alkoi, ja useita puhelinkeskusteluja ja viestinvaihtoja Recylexin ja sen kilpailijoiden välillä.
Komissio hylkäsi Recylexin argumentit, joilla Recylex vaati vaihteluvälillä 30–50 prosenttia olevan suuremman sakon määrän alennuksen myöntämistä. Vaikka komissio myönsi, että Recylex oli ensimmäisenä esittänyt selvitystä Windhagenin kokouksesta, se totesi, että kyseiset seikat koskivat ainoastaan organisatorisia kysymyksiä ja että se oli jo saanut Campinen tiloissa suoritetussa tarkastuksessa ”pakottavia todisteita” kokouksen esityslistasta ja sisällöstä. Komissio hylkäsi myös Recylexin väitteen, jonka mukaan se oli ensimmäinen yritys, joka esitti todisteita kartellin toiminnan maantieteellisestä laajuudesta, joka ulottui Ranskaan. Komissio totesi tältä osin erityisesti, että sillä oli jo tietoa kartellin maantieteellisestä ulottuvuudesta myös Ranskan osalta.
Neljänneksi komissio hylkäsi Campinen esittämän sakon määrän alentamista koskevan hakemuksen.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Recylex nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.4.2017 toimittamallaan kannekirjelmällä SEUT 263 artiklan mukaisesti kanteen, jossa se vaati sille riidanalaisella päätöksellä määrätyn sakon määrän alentamista. Tämän kanteen tueksi esitettiin kuusi kanneperustetta. Ensimmäisen ja toisen kanneperusteen mukaan vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa oli sovellettu virheellisesti. Tältä osin Recylex väitti lähinnä, että sille olisi tullut myöntää kyseisessä säännöksessä tarkoitettu osittainen vapautus sakoista, kun kyse on todisteista, jotka esitettiin yhtäältä siitä, että rikkominen oli alkanut Windhagenin kokouksen aikana (ensimmäinen kanneperuste), ja toisaalta siitä, että rikkominen ulottui alueellisesti Ranskaan (toinen kanneperuste). Neljännessä kanneperusteessaan Recylex väitti, että komissio oli tehnyt virheen soveltaessaan kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäistä alakohtaa, kun se ei myöntänyt sille 50 prosentin alennusta sakon määrästä. Kolmella muulla unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyllä kanneperusteella ei ole merkitystä valituksen tutkimisen kannalta.
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi siinä nostetun kanteen kokonaisuudessaan.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
Valituksessaan Recylex vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä pysytettiin sakko, joka sille määrättiin riidanalaisella päätöksellä, ja se velvoitettiin korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä määrättiin sille 26739000 euron suuruinen sakko
–
alentaa sille määrätyn sakon määrää hyväksyttyjen valitusperusteiden mukaisesti ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut mukaan lukien.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa Recylexin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen arviointi
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa ja toinen valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, joka koskee valituksenalaisen tuomion 79–99 kohtaa ja oikeudellista virhettä, Recylex väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely on epäjohdonmukaista ja epäselvää siltä osin kuin kyse on vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntämiseen sovellettavista oikeudellisista edellytyksistä.
Toisessa valitusperusteessa, joka koskee valituksenalaisen tuomion 100–108 kohtaa, Recylex väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen tulkitessaan ja soveltaessaan kyseisen tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntämisedellytyksiä, kun se katsoi, ettei Recylex voinut vaatia tällaista vapautusta, sillä perusteella, että komissio oli jo tietoinen tosiseikoista, joita tämän yrityksen toimittamat tiedot koskivat, eli yhtäältä Windhagenin kokouksen olemassaolosta ja toisaalta siitä, että kartellin alue ulottui Ranskaan. Recylex katsoo, että sillä oli oikeus vaatia tätä vapautusta, koska komissio ei pystynyt osoittamaan näitä tosiseikkoja oikeudellisesti riittävällä tavalla hallussaan jo olevien todisteiden avulla. Recylexin mukaan kysymys siitä, olivatko nämä tosiseikat aiemmin komission tiedossa vai ei, oli merkityksetön.
Recylex vetoaa näiden argumenttiensa tueksi siihen, että vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuoto eroaa vuoden 2002 yhteistyötiedonannon vastaavasta määräyksestä eli sen 23 kohdan b alakohdan viimeisestä alakohdasta, jossa viitattiin nimenomaisesti ”komissiolle aikaisemmin tuntemattomiin tosiseikkoihin”. Näin ollen edellytystä, joka koski sitä, että komissio tunsi kyseessä olevat tosiseikat, ja joka oli merkityksellinen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon yhteydessä, ei Recylexin mukaan voida enää soveltaa vuoden 2006 yhteistyötiedonannon nojalla. Tässä yhteydessä kyseessä olevan yrityksen toimittamien tietojen todistusarvoa on sen mukaan verrattava komission asiakirja-aineistoon jo sisältyneiden tietojen todistusarvoon.
Komissio katsoo, että nämä argumentit on hylättävä perusteettomina.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että vuoden 2002 yhteistyötiedonanto korvattiin vuoden 2006 yhteistyötiedonannolla siitä lukien, kun viimeksi mainittu julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 8.12.2006. Tällöin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeinen alakohta korvattiin vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannella alakohdalla.
Tältä osin on muistutettava, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisessä alakohdassa todettiin, että ”jos yritys – – toimittaa todisteita komissiolle aikaisemmin tuntemattomista tosiseikoista, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, komissio ei ota näitä tosiseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle”. Vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa todetaan, että ”jos sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen tekijä toimittaa ensimmäisenä – – pakottavia todisteita, joita komissio käyttää vahvistaakseen lisäseikkoja, jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa, komissio ei ota näitä lisäseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle”.
Vuoden 2002 yhteistyötiedonannossa viitattiin siis nimenomaisesti ”komissiolle aikaisemmin tuntemattomi[in] tosiseik[koihin]”, jotka ”liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon”, mutta vuoden 2006 yhteistyötiedonannossa viitataan ”lisäseikko[ihin,] jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa”.
Oikeuskäytännössään, joka koskee vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeistä alakohtaa, unionin tuomioistuin on katsonut, että siinä tarkoitettu osittainen sakoista vapauttaminen edellyttää kahden edellytyksen täyttymistä eli ensimmäiseksi sitä, että kyseinen yritys on ensimmäinen, joka näyttää toteen komissiolle aikaisemmin tuntemattomat tosiseikat, ja toiseksi sitä, että komissio voi kyseisten tosiseikkojen perusteella, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, tehdä rikkomisesta uusia johtopäätöksiä (tuomio 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin täsmensi, että ilmaisu ”komissiolle – – tuntemattomat tosiseikat” on yksiselitteinen ja sen perusteella vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeistä alakohtaa voidaan tulkita rajoittavasti ja rajoittaa sen soveltaminen tilanteisiin, joissa kartelliin kuuluva yhtiö toimittaa komissiolle uusia tietoja rikkomisen vakavuudesta tai kestosta (tuomio 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on myös todennut, että kyseiselle ilmaisulle annettavan merkityksen on oltava omiaan takaamaan mainitun tiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisellä alakohdalla tavoitellut päämäärät ja erityisesti vapautus- ja lievennysohjelman tehokkuus; tämän ohjelman tavoitteena on saada kilpailusääntöjen rikkomiseen syyllistyneet paljastamaan rikkominen, jotta se lopetettaisiin nopeasti ja kokonaan (ks. vastaavasti tuomio 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut, että kyseisen säännöksen – jolla pyritään silloin, kun yritys on toimittanut komissiolle ensimmäisenä vuoden 2002 yhteistyötiedonantoon perustuvan täyden sakoista vapauttamisen saadakseen todisteet, joiden nojalla komissio voi todeta SEUT 101 artiklan rikkomisen, mutta on jättänyt tuomatta esiin tietoja, joilla osoitetaan kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen kestäneen kauemmin kuin mitä näistä todisteista käy ilmi, kannustamaan kaikkia muita kyseiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneita yrityksiä osittaisen sakoista vapauttamisen myöntämisen kautta olemaan ensimmäinen, joka antaa tällaiset tiedot – tehokkuus on siis turvattava (tuomio 9.6.2016, Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On todettava, että vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan ja vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisen alakohdan sanamuodon väliset erot eivät viittaa siihen, ettei unionin tuomioistuimen viimeksi mainitusta säännöksestä omaksumaa suppeaa tulkintaa voitaisi soveltaa vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmanteen alakohtaan. Erityisesti on todettava, ettei sillä, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisessä alakohdassa olevaa ilmaisua ”aikaisemmin tuntemattomat tosiseikat” ei ole nimenomaisesti toistettu vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa, voida oikeuttaa kyseisen 26 kohdan kolmannen alakohdan toisenlaista tulkintaa.
Vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan nojalla on niin, että voidakseen vaatia osittaista vapautusta sakoista kyseessä olevan yrityksen on toimitettava komissiolle todisteita, jotka liittyvät lisäseikkoihin, jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa. Kyse on tosiseikoista, jotka täydentävät komission tiedossa jo olevia tosiseikkoja tai ovat niihin nähden lisäseikkoja ja jotka muuttavat rikkomisen aineellista tai ajallista ulottuvuutta, sellaisena kuin komissio on sen todennut. Osittaista vapautusta sakoista voidaan soveltaa ainoastaan suhteessa tällaisiin tosiseikkoihin, jotka ovat lisäseikkoja rikkomisen alkuperäiseen laajuuteen nähden.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan muotoilu ei muuta osittaisen vapautuksen logiikkaa, sellaisena kuin sitä oli tulkittu oikeuskäytännössä vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisen alakohdan muotoilun valossa.
Näissä olosuhteissa vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan on tulkittava koskevan tilanteita, joissa kartelliin osallistunut yritys toimittaa komissiolle ratkaisevia todisteita, joiden perusteella tämä voi vahvistaa uusia tosiseikkoja, jotka liittyvät rikkomisen vakavuuteen tai kestoon, mutta ei tilanteita, joissa kyseinen yritys toimittaa ainoastaan tietoja, joilla voidaan vahvistaa rikkomisen olemassaoloon liittyvää näyttöä.
Kuten julkisasiamies korosti lähinnä ratkaisuehdotuksensa 59–62 kohdassa, kyseisen tiedonannon 26 kohdan rakenne tukee tätä tulkintaa. Kun kyse on tosiseikoista, joista komissio oli jo tietoinen, sakon määrää voidaan mahdollisesti alentaa vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan, luettuna yhdessä sen 24 ja 25 kohdan kanssa, mukaisesti, jos yritys toimittaa todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa. Kyseisen 26 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetty osittainen vapautus sakoista on siis varattava yritykselle, joka esittää todisteita, jotka koskevat uusia tosiseikkoja, jotka ovat komissiolle aikaisemmin tuntemattomia.
Lopuksi on mainittava – kuten julkisasiamies korosti ratkaisuehdotuksensa 63 kohdassa –, että tämä tulkinta on myös vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa esitetyn osittaista vapautusta koskevan säännön sellaisen tavoitteen mukainen, joka on sama kuin aiemmin vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeisen alakohdan tavoite, sellaisena kuin se esitetään tämän tuomion 32 ja 33 kohdassa. Kyseisellä 26 kohdan kolmannella alakohdalla on tarkoitus kannustaa yrityksiä tekemään täysimääräistä yhteistyötä komission kanssa, vaikka niille ei ole myönnetty ehdollista vapautusta vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 8 kohdan mukaisesti. Jos vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettua sääntöä ei olisi, nämä yritykset saattaisivat nimittäin pelätä, että niille mahdollisesti määrättävien sakkojen määrää korotettaisiin, jos ne esittävät todisteita, jotka vaikuttavat rikkomisen kestoon tai vakavuuteen ja joista komissio ei aiemmin ollut tietoinen.
Tässä yhteydessä on muistutettava – kuten unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa –, että tulkitessaan vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 23 kohdan b alakohdan viimeistä alakohtaa unionin tuomioistuin on katsonut, että jos yrityksen toimittamat tiedot koskevat tosiseikkoja, jotka eivät olleet komissiolle aikaisemmin tuntemattomia, kyseisen yrityksen esittämä osittaista vapautusta koskeva hakemus on hylättävä ilman, että kyseisten tietojen todistusarvoa olisi verrattava muiden osapuolten aiemmin toimittamien tietojen todistusarvoon (ks. vastaavasti tuomio 23.4.2015, LG Display ja LG Display Taiwan v. komissio,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
,
kohta). Tämä toteamus pätee myös vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan yhteydessä, kun kyse on todisteista, jotka eivät koske siinä tarkoitettuja ”lisäseikkoja”.
Näin ollen on todettava, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä tulkitessaan ja soveltaessaan vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa säädettyjä vaatimuksia, koska komissio oli jo tietoinen Windhagenin kokouksen olemassaolosta ja kartellin alueellisesta ulottuvuudesta ennen kuin Recylex jätti osittaista vapautusta sakoista koskevan hakemuksensa.
Kun kyse on tämän tuomion 23 kohdassa olevasta Recylexin väitteestä, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 79–99 kohdassa esittämän päättelyn väitettyä epäjohdonmukaisuutta ja epäselvyyttä, on riittävää todeta, kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 46–56 kohdassa, että unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion mainituissa kohdissa oikeudellisesti riittävällä tavalla perustelut, jotka oikeuttivat riidanalaisen päätöksen pysyttämisen siltä osin kuin kyse oli kieltäytymisestä myöntää kyseisen yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettua osittaista vapautusta sakosta.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa ja toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomina.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen ja kolmas osa
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa Recylex väittää, että unionin yleinen tuomioistuin otti Campinen työntekijän käsinkirjoitetut muistiinpanot, jotka otettiin haltuun kyseisen yrityksen tiloissa toteutetun tarkastuksen aikana, luettuna niiden tietojen valossa, jotka JCI toimitti sakoista vapauttamista koskevan hakemuksensa yhteydessä 22.6.2012, huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla, koska se katsoi valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa, että komissio saattoi kyseisten todisteiden perusteella näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla Windhagenin kokouksen olemassaolon ja vahvistaa rikkomisen alkamisajankohdaksi kyseisen kokouksen pitämispäivän. Yhtäältä Recylex väittää, ettei JCI:n toimittamissa tiedoissa viitata lainkaan syyskuussa 2009 pidettyyn kilpailua rajoittavaan kokoukseen tai tietojenvaihtoon eikä niissä myöskään esitetä, että kartelli olisi alkanut kyseisenä ajankohtana. Toisaalta Recylex huomauttaa, että näissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa viitattiin päivämäärään, joka poikkeaa komission huomioon ottamasta päivämäärästä, eli päivämäärään 24.9.2009 eikä päivämäärään 23.9.2009, ettei kyseisissä muistiinpanoissa esitetä juurikaan tietoja tämän kokouksen osanottajista tai sen luonteesta ja lopuksi että Campine on kiistänyt jatkuvasti koko hallinnollisen menettelyn ajan, että nämä muistiinpanot olisivat olleet kilpailunvastaisia.
Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa Recylex väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon sitä, että rikkomisen tunnusmerkistön täyttävän tosiseikaston olemassaolon toteen näyttäminen on komission tehtävä. Campinen työntekijän laatimat käsinkirjoitetut muistiinpanot eivät – siinäkään tapauksessa, että niitä luetaan JCI:n toimittamien tietojen valossa – ole täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita sellaisen rikkomisen olemassaolosta, joka on toteutettu Windhagenin kokouksessa. Recylexin mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi todistustaakkaa koskevia sääntöjä katsoessaan, että komissio kykeni näiden muistiinpanojen perusteella näyttämään toteen kyseisen kokouksen olemassaolon oikeudellisesti riittävällä tavalla.
Komissio väittää, että Recylexin tässä yhteydessä esittämiä argumentteja ei osittain voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin ne merkitsevät todisteiden uudelleentarkastelua koskevaa pyyntöä ja että ne ovat osittain perusteettomia.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ilman, että olisi tarpeen tutkia sitä, merkitsevätkö Recylexin väitteet todisteiden uudelleentarkastelua koskevaa pyyntöä vai eivät, ja tältä osin lausua tällaisen pyynnön tutkittavaksi ottamisesta, on todettava, että Recylex nojautuu valituksenalaisen tuomion ja erityisesti sen 85–97 kohdan ilmeisen virheelliseen tulkintaan siltä osin kuin se olettaa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut kantaa siihen, olivatko Campinen tiloissa toteutetun tarkastuksen aikana haltuun otetut käsinkirjoitetut muistiinpanot, luettuna yhdessä JCI:n aiemmin toimittamien tietojen kanssa, sellaisenaan riittävät, jotta Windhagenin kokouksen päivämäärä ja sisältö voitiin näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla ja katsoa sen näin muodostaneen rikkomisen alkamisajankohdan.
Kuten julkisasiamies totesi lähinnä ratkaisuehdotuksensa 81–84 kohdassa, valituksenalaisen tuomion 93–97 kohdasta ilmenee selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin totesi ainoastaan, että näiden käsinkirjoitettujen muistiinpanojen perusteella, kun niitä luetaan JCI:n toimittamien tietojen valossa, komissio sai tietoonsa Windhagenin kokouksen olemassaolon ja sen kilpailunvastaisen luonteen. Toisin kuin Recylex väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei lausunut lainkaan siitä, oliko jo pelkästään niiden perusteella mahdollista näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla kyseisen kokouksen päivämäärä ja sisältö.
Tältä osin on korostettava, ettei Recylex valituksessaan kiistä sitä, että komissio sai tietää Windhagenin kokouksen pitämisestä käsinkirjoitettujen muistiinpanojen ja JCI:n toimittamien tietojen perusteella.
Vaikka Recylex väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt verrata komission hallussa jo olleita todisteita Recylexin toimittamiin todisteisiin, minkä perusteella sen olisi pitänyt todeta, että komissio ei olisi Recylexin osittaista sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen tekohetkellä hallussaan olleiden tietojen perusteella voinut näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla kyseisen kokouksen pitämistä ja sisältöä, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa, että Recylexin tältä osin esittämät argumentit olivat tehottomia. Tämän tuomion 40 kohdassa esitetyistä syistä tämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamus on perusteltu, koska tällaista vertailua ei vaadittu.
Näin ollen on todettava, että ensimmäisen valitusperusteen toinen ja kolmas osa ovat selvästi perusteettomia, joten tämän tuomion 43 kohdassa esitetyt seikat huomioon ottaen ensimmäinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Kolmas valitusperuste
Asianosaisten lausumat
Kolmannella valitusperusteellaan, joka koskee valituksenalaisen tuomion 136–154 kohtaa, Recylex väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen soveltaessaan vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäistä alakohtaa, kun se katsoi, ettei kyseisen tiedonannon sanamuoto eikä sen logiikka tukenut tulkintaa, jonka mukaan silloin, kun kaksi yritystä on toimittanut todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa, todisteet toiseksi toimittanut tulee ensimmäisen sijaan, jos käy ilmi, ettei ensimmäisen yrityksen yhteistyö täytä vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 12 kohdan vaatimuksia. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin teki sen mukaan oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 153 kohdassa, että komissio oli perustellusti kieltäytynyt myöntämästä Recylexille 30–50 prosentin suuruista sakon alennusta kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla, vaikka Eco-Bat oli Recylexin mukaan laiminlyönyt yhteistyövelvoitettaan, koska se oli antanut ainoastaan puutteellisia ja harhaanjohtavia tietoja niistä alueista, joita todettu kilpailusääntöjen rikkominen koskee.
Recylexin mukaan vuoden 2006 yhteistyötiedonannon sanamuodosta, rakenteesta ja tavoitteista käy ilmi, että yritys, jonka tekemä yhteistyö ei täytä tiedonannon 12 kohdassa esitettyjä vaatimuksia, on jätettävä huomiotta saman tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisessa luokittelussa eikä kysymystä siitä, mikä kyseisen yrityksen asema kyseisessä luokittelussa on, ole tarpeen lainkaan tutkia.
Komission mukaan tämä kolmas valitusperuste on perusteeton.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 24 kohdan mukaan on niin, että voidakseen vaatia kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua sakon määrän alentamista yrityksen on toimitettava komissiolle väitetystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin, ja sen on täytettävä samanaikaisesti kyseisen tiedonannon 12 kohdassa esitetyt edellytykset, mikä edellyttää muun muassa todellista, kokonaisvaltaista, jatkuvaa ja nopeaa yhteistyötä hakemuksensa koko hallintomenettelyn ajan.
Yritykselle voidaan siis olla myöntämättä sakon määrän alennusta, jos se ei toimi tiedonannon 12 kohdan vaatimusten mukaisesti. Se, että kyseiselle yritykselle ei myönnetä alennusta, ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että yritykset, jotka ovat myöhemmin toimittaneet todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa, voisivat tulla sen sijaan kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määritetyssä kronologisessa luokittelussa.
Tältä osin on todettava, ettei missään vuoden 2006 yhteistyötiedonannon kohdassa määrätä uudelleenluokittelusta, johon Recylex haluaa vedota nyt käsiteltävässä asiassa. Kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa esitetään ainoastaan kronologinen kriteeri vahvistamalla sakon määrän alennusten vaihteluvälit, jotka riippuvat yksinomaan siitä järjestyksestä, jossa kyseessä olevat yritykset ovat toimittaneet komissiolle todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa. Myöskään missään kyseisen tiedonannon 23, 24, 29 ja 30 kohdassa mainituista seikoista ei määrätä tällaisesta uudelleenluokittelusta. Tältä osin on todettava, ettei näiden kohtien sanamuodossa tai vuoden 2006 yhteistyötiedonannon yleisessä rakenteessa anneta luokittelun toisella sijalla olevalle yritykselle eli Recylexille oikeutta tulla luokittelun ensimmäisellä sijalla olevan yrityksen eli Eco-Batin sijaan sillä perusteella, ettei Eco-Bat ole väitteen mukaan noudattanut kyseisen tiedonannon 12 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä.
Recylexin kannattamaa vastakkaista tulkintaa ei voida oikeuttaa myöskään sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä koskevan järjestelmän tavoitteen valossa, joka on – kuten unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 148 kohdassa – synnyttää kartelleissa epävarmuuden leimaaman ilmapiirin kannustamalla kartellien ilmiantamista komissiolle (ks. vastaavasti tuomio 20.1.2016, DHL Express (Italy) ja DHL Global Forwarding (Italy),
C‑428/14
,
EU:C:2016:27
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi yrityksiä on nimittäin kannustettava tekemään mahdollisimman nopeasti ja mahdollisimman tehokkaasti yhteistyötä komission kanssa tämän suorittaessa tutkintaansa. Se, että hyväksyttäisiin sellaisten yritysten uudelleenluokittelu, jotka eivät ole olleet kaikkein nopeimpia tekemään yhteistyötä, sen vuoksi, ettei toinen yritys ole noudattanut vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 12 kohdassa esitettyjä vaatimuksia, vaarantaisi kartellien purkamisen nopeuttamista koskevan tavoitteen, johon kyseisellä tiedonannolla pyritään.
Näin ollen on todettava, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 136–154 kohdassa, ettei Recylex voinut vaatia korkeammantasoista sakon määrän alennuksen vaihteluväliä eli 30–50 prosentin alennusta, koska riidanalaisen päätöksen mukaan se oli vasta toinen yritys, joka toimitti merkittävää lisäarvoa vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan ensimmäisen kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Edellä esitetyn perusteella kolmas valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Koska yhtäkään Recylexin valituksensa tueksi esittämästä kolmesta valitusperusteesta ei voida hyväksyä, valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan sen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska komissio on vaatinut Recylexin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja Recylex on hävinnyt asian, Recylex on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Valitus hylätään.

2)
Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA ja Harz-Metall GmbH velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.