CELEX: 62019TJ0235
Šķīrējklauzula
Informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) politikas atbalsta programmā noslēgti dotāciju nolīgumi
Revīzijas ziņojums
Komisijas izdoti paziņojumi par parādu
OLAF izmeklēšana
Atcelšanas prasība
Pretprasība
Dotāciju pilnīga atmaksāšana
Zaudējumu atlīdzība

)
Tiesvedības priekšvēsture
[..]
Prasītāja ietilpst divos konsorcijos, kuru sastāvā ir divu informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) politikas atbalsta programmā noslēgtu dotāciju nolīgumu saņēmēji; šī programma ir paredzēta konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammā (2007. līdz 2013. gads), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1639/2006/EK (2006. gada 24. oktobris) (
OV 2006, L 310, 15. lpp.
; turpmāk tekstā – “KI pamatprogramma”).
Pirmo nolīgumu – nolīgumu Nr. 225023 – 2008. gada 10. oktobrī noslēdza Eiropas Kopiena, ko pārstāvēja Eiropas Komisija, un
Tesan Televita Srl
, kas rīkojās kā projekta
ElDeRly‑friEndly Alarm handling and MonitorING (Dreaming)
(turpmāk tekstā attiecīgi – “nolīgums
Dreaming
” un “projekts
Dreaming
”) koordinatore. Otro nolīgumu – nolīgumu Nr. 250449 – 2010. gada 31. maijā noslēdza Kopiena, ko pārstāvēja Komisija, un
Digipolis SCRL
, kas rīkojās kā projekta
HOME SWEET HOME: Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME
(turpmāk tekstā attiecīgi – “nolīgums
HOME SWEET HOME
” un “projekts
HOME SWEET HOME
”) koordinatore.
Projektu
Dreaming
un
HOME SWEET HOME
mērķis bija ļaut veciem ļaudīm, kas zaudējuši patstāvību, palikt savā mājoklī, pateicoties noteiktam tehnoloģisku ierīču un sistēmu kopumam, kurā ietilpst pielāgots mobilais tālrunis un viegli lietojama videokonferenču sistēma, kas savienoti ar sociāli medicīniskās palīdzības centriem.
[..]
Šo abu projektu īstenošanas laikā Komisija lūdza auditoru biroju
PKF Littlejohn LLP
veikt revīziju, un tā tika veikta no 2014. gada 18. aprīļa līdz 2015. gada 27. maijam.
Tikmēr – 2015. gada 30. aprīlī –
OLAF
bija sācis izmeklēšanu it īpaši attiecībā uz apgalvojumiem par krāpnieciskām darbībām, ko veikusi prasītāja strīdīgo nolīgumu izpildes laikā.
[..]
2018. gada 20. septembra iepriekšējās informācijas vēstulē Komisija norādīja, ka, lai īstenotu revīzijas ziņojuma secinājumus, ir jāatgūst summa 94445 EUR par projektu
Dreaming
un summa 121517 EUR par projektu
HOME SWEET HOME
, kuras atbilst neatlīdzināmajiem izdevumiem, ciktāl Komisija tos bija finansējusi un pārskaitījusi prasītājai. Komisija aicināja prasītāju paust nostāju 30 dienu laikā pēc minētās vēstules saņemšanas, jo pretējā gadījumā tā izdos paziņojumus par parādu, lai sāktu minēto summu atgūšanas procesu.
[..]
OLAF
ziņojums tika pabeigts 2018. gada 13. novembrī. Šā ziņojuma secinājumos
OLAF
būtībā uzskatīja, ka laikā no 2008. līdz 2014. gadam prasītāja bija pieļāvusi vairākus pārkāpumus, it īpaši projektos
Dreaming
un
HOME SWEET HOME
. Tika konstatēti triju veidu pārkāpumi. Pirmais veids būtībā attiecās uz interešu konfliktu, kas saistīts ar prasītāju, jo tā esot ietekmējusi savus par minēto projektu īstenošanu atbildīgos konsorcija partnerus (turpmāk tekstā – “konsorcija partneri”), lai par piegādātāju tiktu izraudzīta ar prasītāju saistīta sabiedrība, un esot saņēmusi pārdošanas komisijas maksu no šīs sabiedrības. Otrajā pārkāpumu veidā, kas bija minēts ziņojumā, prasītājai tika pārmests tas, ka tā norādījusi pārāk augstas darbinieku izmaksas. Trešais pārkāpumu veids būtībā izpaudās kā pārāk augstas cenas norādīšana par dažiem aplūkojamo projektu īstenošanai nepieciešamajiem produktiem.
[..]
2019. gada 4. februārī Komisija nosūtīja prasītājai divus paziņojumus par parādu, ar ko tiecās atgūt Savienības finansiālā ieguldījuma daļu, kura tika uzskatīta par nepamatotu attiecībā uz projektiem
Dreaming
un
HOME SWEET HOME
, proti, attiecīgi paziņojumu par parādu Nr. 3241901815 par summu 94445 EUR un paziņojumu par parādu Nr. 3241901886 par summu 121517 EUR. Abos paziņojumos par parādu Komisija kā galīgo apmaksas termiņu bija noteikusi 2019. gada 18. martu.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 4. aprīlī, prasītāja cēla šo prasību.
2019. gada 12. jūlijā Komisija iesniedza Vispārējās tiesas kancelejā iebildumu rakstu, kurā bija ietverta pretprasība.
2019. gada 5. septembrī prasītāja iesniedza replikas rakstu.
2019. gada 7. novembrī prasītāja iesniedza papildu rakstu, kurā bija ietverta jauna prasība, ar ko tiecās panākt, lai Komisijai tiktu noteikts pienākums svītrot prasītājas nosaukumu no Ātrās reaģēšanas un izslēgšanas sistēmas (
EDES
).
2020. gada 6. janvārī Komisija iesniedza atbildes rakstu uz repliku, kurā bija ietverti tās apsvērumi par prasītājas papildu rakstu.
Atbilstoši procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kas noteikti 2020. gada 9. jūnijā un 4. augustā, pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 89. panta 3. punktu, šī tiesa uzdeva jautājumus lietas dalībniekiem, kuri uz tiem sniedza atbildes noteiktajos termiņos.
Tā kā viens no desmitās palātas locekļiem nevarēja piedalīties, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs saskaņā ar Reglamenta 17. panta 2. punktu 2020. gada 10. augustā norīkoja citu tiesnesi, lai papildinātu palātu.
Tā kā lietas dalībnieki trīs nedēļu laikā pēc tam, kad bija izsniegts dokuments par tiesvedības rakstveida daļas pabeigšanu, šajā ziņā nebija iesnieguši pieteikumu, Vispārējā tiesa, uzskatot, ka ir guvusi pietiekamu informāciju no lietas materiāliem, saskaņā ar Reglamenta 106. panta 3. punktu nolēma izskatīt lietu bez tiesvedības mutvārdu daļas.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
nospriest, ka tai nav jānomaksā 2019. gada 4. februārī izdotie paziņojumi par parādu Nr. 3241901815 un Nr. 3241901886;
–
ciktāl nepieciešams, atzīt šos paziņojumus par parādu par spēkā neesošiem;
–
noteikt Komisijai pienākumu svītrot prasītājas nosaukumu no
EDES
datubāzes;
–
noraidīt pretprasību kā nepieņemamu vai – pakārtoti – kā nepamatotu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt kā nepamatotu prasītājas galveno prasību, ar ko tiecas konstatēt prasījumu neesamību attiecībā uz to;
–
noraidīt kā nepieņemamu prasītājas papildu prasību, ar ko tiecas panākt, lai par spēkā neesošiem tiktu pasludināti 2019. gada 4. februārī izdotie paziņojumi par parādu Nr. 3241901815 un Nr. 3241901886;
–
noraidīt kā nepieņemamu prasītājas 2019. gada 7. novembra papildu rakstā izteikto prasību, ar ko tiecas panākt, lai Komisijai tiktu noteikts pienākums svītrot prasītājas nosaukumu no
EDES
datubāzes;
–
nospriest, ka pretprasībā uz prasītāju attiecinātajiem līguma pārkāpumiem ir pārkāpumu raksturs;
–
piespriest prasītājai atmaksāt Komisijai visas saņemtās dotācijas 230348 EUR par projektu
Dreaming
un 282451 EUR par projektu
HOME SWEET HOME
;
–
piespriest prasītājai samaksāt summu 58876,50 EUR kā zaudējumu atlīdzību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par Vispārējās tiesas kompetenci un par prasības un pretprasības pieņemamību
Par Vispārējās tiesas kompetenci
Ir jākonstatē, ka Vispārējā tiesa ir kompetenta lemt par šo prasību, kas celta atbilstoši LESD 272. pantam, saskaņā ar šķīrējklauzulu, kura minēta abu strīdīgo nolīgumu 10. panta trešajā daļā un kurā Vispārējai tiesai ir noteikta kompetence lemt par visiem strīdiem attiecībā uz šo nolīgumu interpretāciju, izpildi vai spēkā esamību.
Tāpat Vispārējā tiesa ir kompetenta lemt par Komisijas celto pretprasību. Proti, saskaņā ar judikatūru Vispārējās tiesas kompetence prasības celšanas dienā izskatīt prasību, kas iesniegta saskaņā ar šķīrējklauzulu, nepieciešami ietver kompetenci izskatīt pretprasību, kuru iestāde iesniegusi tās pašas prasības ietvaros un kura izriet no līgumsaistībām vai fakta, kas ir pamatprasības pamatā, vai kurai ir tieša saikne ar saistībām, kas izriet no šī līguma (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 16. jūlijs, Isotis/Komisija,
T‑59/11
,
EU:T:2014:679
,
265.
punkts un tajā minētā judikatūra). Tāpat kā prasītājas prasība, Komisijas celtā pretprasība izriet no līgumattiecībām, kas starp lietas dalībniekiem ir nodibinātas ar strīdīgajiem nolīgumiem. Turklāt šī pretprasība attiecas uz visu to summu atgūšanu, kuras prasītājai pārskaitītas atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem, lai tādējādi tiktu atgūtas summas, kas ir prasītājas celtajā prasībā minēto paziņojumu par parādu priekšmets.
[..]
Par lietas būtību
Par pretprasību
Vispirms ir jāvērtē pretprasība, ņemot vērā, ka ar to tiecas atgūt visas summas, kuras prasītājai pārskaitītas atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem, lai tādējādi tiktu atgūtas summas, kas ir prasītājas celtajā prasībā minēto paziņojumu par parādu priekšmets.
Pretprasības mērķis ir panākt, lai prasītājai tiktu piespriests samaksāt summu 571675,5 EUR atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem. Šī prasība ir pamatota ar
OLAF
ziņojuma secinājumiem.
Saistībā ar minēto ziņojumu Komisija norāda, ka pārkāpumi attiecībā uz prasītāju tika konstatēti saistībā ar projektu
Dreaming
un
HOME SWEET HOME
īstenošanu. Komisija uzsver divus, tās ieskatā – visnopietnākos, pārkāpumus, proti, pirmkārt, interešu konflikta esamību un, otrkārt, pārāk augstu iekārtu cenu norādīšanu rēķinos un pārdošanas komisijas maksas iekasēšanu.
Par pirmo apgalvoto pārkāpumu Komisija norāda, ka prasītājai pieder 25 % sabiedrības
XJ
akciju. Šajā kontekstā Komisija prasītājai pārmet, ka tā ir mudinājusi savus konsorcija partnerus saistībā ar minētajiem projektiem iegādāties šo projektu īstenošanai nepieciešamās iekārtas no
XJ
. Turklāt tā prasītājai pārmet, ka tā nav paziņojusi par interešu konflikta risku ne Komisijai, ne saviem konsorcija partneriem. Vēl vairāk, prasītāja esot iesniegusi nepatiesus paziņojumus, pieminot interešu konflikta neesamību, pirms tā tika atzīta par dotāciju saņēmēju abos aplūkojamajos projektos.
Attiecībā uz otro pārkāpumu, kas prasītājai tiek pārmests, Komisija it īpaši norāda, ka prasītāja ir saņēmusi no
XJ
pārdošanas komisijas maksu 5–10 % apmērā kā atlīdzību par to, ka ar prasītājas starpniecību iekārtas saistībā ar minētajiem projektiem tika pārdotas tās konsorcija partneriem. Turklāt prasītāja esot sekmējusi noteiktu iekārtu cenas mākslīgu paaugstināšanu. Šajā ziņā Komisija konstatē, ka attiecībā uz šiem projektiem mobilā tālruņa modeļa Z iegāde bija paredzēta par cenu 1018 EUR par vienību. Tomēr vēlāk minētais modelis tika aizvietots ar lētāku modeli, proti, modeli Y, kura cena ir 616 EUR par vienību. Komisija min vēstuļu apmaiņu, no kuras izriet, ka šajā kontekstā prasītāja,
XJ
un kāda trešā sabiedrība bija nolēmušas mākslīgi palielināt citu aplūkojamajiem projektiem paredzēto iekārtu cenu, lai savstarpēji sadalītu izmaksu starpību 70350 EUR apmērā. Tādējādi konsoles cena esot tikusi palielināta no 438,5 EUR līdz 577 EUR un telekonferenču programmatūras cena – no 200 EUR līdz 422 EUR.
[..]
Par apgalvotajiem pārkāpumiem
Komisija pārmet prasītājai, ka tā it īpaši ir pārkāpusi līgumsaistības, kas paredzētas abu strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) un i) apakšpunktā, kā arī principu par līgumu izpildi labā ticībā, kurš ir paredzēts Beļģijas tiesībās un ir pakārtoti piemērojams strīdīgajiem nolīgumiem. Šajā ziņā tā apgalvo, ka pastāv interešu konflikts, kas ir saistīts ar dažu iekārtu piegādātāja dalību akcionāru sastāvā, kā arī ar pārdošanas komisijas maksas iekasēšanu un ar pārāk lielu rēķinu izrakstīšanu.
[..]
Vispirms ir jāatgādina, ka saistībā ar līgumu, kurā ir ietverta šķīrējklauzula LESD 272. panta izpratnē, pusei, kura ir deklarējusi Komisijai izmaksas Savienības finansiālā ieguldījuma saņemšanai, ir jāsniedz pierādījumi par to, ka minētās izmaksas ir faktiskas izmaksas, kas faktiski bija nepieciešamas un tika segtas projekta īstenošanai tā darbības laikā. Tomēr gadījumā, ja Komisija lūdz atmaksāt parādu pēc finanšu revīzijas, tai ir jāpierāda – ar nosacījumu, ka saņēmējs ir iesniedzis izdevumu sarakstus un citu atbilstošo informāciju –, ka līguma izpilde nav pilnīga vai ka izmaksu saraksti nav precīzi vai ticami (skat. spriedumu, 2017. gada 13. jūlijs, Talanton/Komisija,
T‑65/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:491
,
54.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā, ņemot vērā to, ka prasītāja iesniedza izdevumu sarakstus un pārējo atbilstošo informāciju, Komisijai ir jāsniedz konkrēti pierādījumi tam, ka līgumu izpilde no prasītājas puses nebija pilnīga attiecībā uz saistībām, kuras tā bija uzņēmusies atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem.
Vispirms ir jānorāda, ka no strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) apakšpunkta izriet, ka interešu konflikta risks nozīmē ekonomisko interešu, politiskās vai nacionālās piederības, ģimenes vai jūtu dzīves saišu vai jebkāda cita veida interešu konverģences esamību. Šī konverģence, piederība vai saites tādējādi ir faktiski jākonstatē, veicot konkrētu vērtējumu par līguma priekšmetu un attiecīgo pušu situāciju (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 22. janvāris, EKETA/Komisija,
T‑166/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:26
,
100.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Savukārt, ciktāl minētajā vispārējo nosacījumu punktā ir runa par interešu konflikta “risku”, kas “var” ietekmēt projekta neatkarīgu un objektīvu izpildi, tas neprasa, lai tiktu sniegti pierādījumi tam, ka šim konfliktam pierādītā veidā ir vai bija ietekme uz līguma izpildi vai tā izmaksām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 22. janvāris, EKETA/Komisija,
T‑166/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:26
,
100.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā apgalvotās interešu konflikta situācijas pamatā ir divi elementi, proti, apstāklis, ka prasītāja saņēma pārdošanas komisijas maksu no
XJ
, un apstāklis, ka prasītāja bija šīs sabiedrības mazākuma akcionāre.
–
Par apgalvojumiem par interešu konfliktu saistībā ar prasītājas dalību piegādātāja akcionāru sastāvā
Vispirms – nav strīda par to, ka prasītājai piederēja 25 %
XJ
akciju un ka tā to nebija paziņojusi Komisijai.
Turpinot – Komisija ir pierādījusi, ka prasītājas konkrētā rīcība saistībā ar abu aplūkojamo projektu izpildi bija tāda, kas var ietekmēt šo projektu neatkarīgu un objektīvu izpildi strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) apakšpunkta izpratnē.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka
XJ
piedāvāto produktu un risinājumu izvēle pēc prasītājas iniciatīvas jau bija veikta pirms nolīguma
Dreaming
parakstīšanas, kā izriet no projekta apraksta, kas minēts minētā nolīguma I pielikumā. Kā norādīja Komisija iebildumu raksta 72. punktā – ņemot vērā to, ka projekts
HOME SWEET HOME
bija projekta
Dreaming
turpinājums, tika izmantoti tie paši produkti.
Turklāt ir jānorāda pārredzamības trūkums attiecībā uz prasītājas saiknēm ar
XJ
. Kā tika norādīts šā sprieduma 108. un 109. punktā, ir pierādīts, ka vismaz daži konsorcija partneri nebija informēti par šo saikņu raksturu. Turklāt prasītāja neinformēja Komisiju par savām saiknēm ar projekta
Dreaming
aprakstā jau minēto iekārtu piegādātāju un pat sniedza nepatiesus paziņojumus par interešu konflikta neesamību, kā jau tika norādīts šā sprieduma 121. punktā.
Visbeidzot – prasītāja uzstājīgi lūdza savus konsorcija partnerus iegādāties iekārtas no
J
it īpaši ar pamatojumu, ka tirgū nav citu attiecīgo projektu īstenošanai piemērotu iekārtu. Proti, no B.20. pielikumā minētās elektroniskā pasta vēstuļu apmaiņas, it īpaši no 2010. gada 10. augusta elektroniskā pasta vēstules, ko prasītāja nosūtīja saviem par projektu
HOME SWEET HOME
atbildīgajiem konsorcija partneriem, izriet, ka prasītāja, vienojoties ar
XJ
, centās panākt minēto partneru pasūtījumus šīs sabiedrības produktu iepirkumam, tostarp – nosūtot šiem partneriem iepriekš sagatavotas pasūtījuma veidlapas.
Līdz ar to ir jākonstatē, ka Komisija ir sniegusi konkrētus pierādījumus tam, ka prasītāja bija iesaistīta interešu konfliktā, kas varēja ietekmēt nolīgumu neatkarīgu un objektīvu izpildi, pārkāpjot abu strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) apakšpunktu, atbilstoši šā sprieduma 124.–127. punktā atgādinātajai judikatūrai.
Prasītājas apgalvojumi nevar atspēkot iepriekš minēto.
Prasītāja būtībā norāda, ka tās saiknes ar
XJ
neesot radījušas kaitējumu projektu budžetam un ka tādējādi tā neesot pārkāpusi savas līgumsaistības attiecībā uz interešu konflikta esamību. Tā it īpaši norāda, ka
XJ
piegādātās iekārtas bija vienīgie produkti, kas ļāva īstenot projektus.
Ir jānorāda, ka apgalvotā
XJ
iekārtu ekskluzīvā piemērotība nav juridiski pietiekami pierādīta, it īpaši, ņemot vērā to, ka – atbilstoši tam, kas izriet no Komisijas iebildumu raksta 76. punkta un no B.25. pielikuma, –
XL
rīkotajā iepirkumā bija iesniegti vismaz četri tādu produktu piedāvājumi, kuri konkurēja ar
XJ
produktu attiecībā uz projektu
HOME SWEET HOME
. Turklāt, kā pamatoti norādījusi Komisija, prasītāja aizvietoja sākotnēji izmantoto tālruņa modeli ar citu modeli, un tas nozīmē, ka vismaz dažas no abos projektos izmantotajām ierīcēm bija aizstājamas. Turklāt, pieņemot, ka
XJ
piedāvātais risinājums patiešām bija vienīgais iespējamais, prasītāja nepaskaidro, kāda iemesla dēļ tā sociāli medicīniskās jomas partneriem, kas atbildīgi par iekārtu iepirkumu, nosūtīja vēstules, tos uzstājīgi lūdzot veikt tādas procedūras, kuru rezultātā tiktu iegādāti minētās sabiedrības produkti (skat. šā sprieduma 133. punktu). Proti, ja nepastāvētu ar
XJ
risinājumu konkurējoši risinājumi, tam būtu vajadzējis nodrošināt šai sabiedrībai privileģētu pozīciju sarunās. Prasītājas iejaukšanās minētajās iepirkuma procedūrās tādējādi neatbilst nevienam citam paskaidrojumam, izņemot Komisijas izvirzīto paskaidrojumu.
Arī pārējie prasītājas izvirzītie argumenti nav tādi, ar kuriem var atspēkot Komisijas sniegtos konkrētos pierādījumus.
Tādējādi, lai arī ir taisnība, ka Komisijai bija zināms nodoms iegādāties iekārtas no
XJ
, pirms tā uzņēmās projektu finansēšanas saistības, kā norāda prasītāja, tomēr Komisijai nebija zināmas saiknes starp prasītāju un
XJ
pirms
OLAF
izmeklēšanas.
Turklāt prasītājas arguments, saskaņā ar kuru tas, ka tā bija mazākuma akcionāre vienā no abu aplūkojamo projektu piegādātājiem, nerada interešu konflikta risku, arī nav atbalstāms. Proti, tas, ka sabiedrība ir akcionāre – lai arī mazākuma – galvenajā iekārtu piegādātājā minētajos projektos, ietver ekonomisko interešu konverģences risku, kas ietilpst strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) apakšpunktā paredzētajā.
Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka prasītāja nav juridiski pietiekami atspēkojusi Komisijas sniegtos pierādījumus par tāda interešu konflikta esamību attiecībā uz prasītāju, kas varēja ietekmēt aplūkojamo projektu īstenošanu un tādu dotāciju summu, kas tiek segtas no Savienības pārvaldīta budžeta, ņemot vērā to, ka, būdama dalībniece
XJ
akcionāru sastāvā, prasītāja nav pierādījusi, ka šīs sabiedrības tirgoto iekārtu iegāde bija vienīgā iespēja un ka gadījumā, ja tas tā nebija, šīs izvēles pamatā ir bijusi vienīgi minēto produktu cenas un kvalitātes attiecība.
Līdz ar to no visiem šiem apsvērumiem izriet, ka ir pierādīti Komisijas apgalvojumi par nepaziņota interešu konflikta esamību attiecībā uz prasītājas dalību piegādātāja akcionāru sastāvā.
–
Par apgalvojumiem attiecībā uz interešu konfliktu saistībā ar to, ka prasītāja ir iekasējusi pārdošanas komisijas maksu par piegādātāja veiktajiem pārdošanas darījumiem, un par apgalvoto pārāk lielu rēķinu izrakstīšanu
Pirmkārt, par pārdošanas komisijas maksu, ko prasītāja esot iekasējusi, ir jākonstatē, ka nav apstrīdēts, ka šī pēdējā minētā izrakstīja rēķinu
XJ
par pārdošanas komisijas maksu 45991 EUR saistībā ar projektu
Dreaming
2008. un 2009. gadam. Šajā ziņā
XJ
apstiprināja, ka tā ir maksājusi pārdošanas komisijas maksas 5–10 % apmērā par pārdošanas darījumiem ar prasītājas iesaistīšanos. Komisija atsaucas uz prasītājas vēstuli, no kuras izrietot, ka tā atzīst, ka ir saņēmusi pārdošanas komisijas maksu it īpaši par pārdošanas darījumiem, kas veikti saistībā ar projektu
Dreaming
, un ka tai esot vajadzējis deklarēt šos ienākumus.
Komisija norāda, ka pārdošanas komisijas maksas iekasēšana ir vairāku šajā gadījumā piemērojamu noteikumu – proti, strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) un i) apakšpunkta un principa par līgumu izpildi labā ticībā un tātad Beļģijas Civilkodeksa 1134. panta – pārkāpums. Aplūkojamā rīcība esot arī jākvalificē par pārkāpumiem minēto vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē.
Prasītāja atbild, ka neviens likuma, regulējuma vai līguma noteikums nav pārkāpts ar to, ka tā ir saņēmusi pārdošanas komisijas maksu saistībā ar projektu
Dreaming
. Tā esot ierasta komercprakse. Katrā ziņā neesot pierādīts, ka šādas komisijas maksas saņemšana būtu radījusi šā projekta īstenošanai iegādāto preču cenas pieaugumu.
Ir jāatgādina – apstāklis, ka prasītāja saņēma pārdošanas komisijas maksu, iekļaujas ar prasītāju saistīta interešu konflikta esamības kontekstā, kas izriet no tās saiknēm ar
XJ
, kuras tika konstatētas šā sprieduma 126.–140. punktā. Pirmām kārtām, kā tika izklāstīts šā sprieduma 137. punktā, prasītāja nav pierādījusi, ka pamatā izvēlei iegādāties šīs sabiedrības tirgotās iekārtas bija attiecīgo iekārtu cenas un kvalitātes attiecība, nevis tikai tās ekonomiskās intereses. Tādējādi tas, ka prasītāja iekasēja pārdošanas komisijas maksu, vismaz varēja ietekmēt izvēli par labu minētajām iekārtām. Otrām kārtām,
XJ
veiktais pārdošanas komisijas maksas maksājums prasītājai varēja palielināt iekārtu kopējās izmaksas un tādējādi kaitēt aplūkojamajiem projektiem piešķirtajam budžetam.
Prasītāja vienīgi apgalvo – tas, ka
XJ
varēja pārdot noteiktu skaitu produktu, pateicoties tam, ka iesaistījās prasītāja, radīja cenas par vienību samazinājumu. Tomēr šis apgalvojums nav pamatots ne ar vienu konkrētu pierādījumu. It īpaši nekādi nav pierādīts, ka pārdošanas komisijas maksas iekasēšanai būtu bijusi pozitīva ietekme uz aplūkojamajiem projektiem piešķirto budžetu.
No tā izriet, ka prasītāja nav atspēkojusi secinājumu, ka pārdošanas komisijas maksas iekasēšana varēja ietekmēt aplūkojamo projektu neatkarīgu un objektīvu īstenošanu.
Otrkārt, par apgalvoto pārāk lielo rēķinu izrakstīšanu Komisija norāda, ka projektā
Dreaming
sākotnēji bija ietverta mobilā tālruņa modeļa Z ierīkošana vecāka gadagājuma personu mājokļos, ņemot vērā to, ka šī ierīce tiek pārdota par cenu 1018 EUR par vienību. Minētā projekta īstenošanas gaitā šis modelis esot ticis aizvietots ar lētāku modeli, proti, modeli Y, kura cena ir 616 EUR par vienību.
Komisija prasītājai pārmet, ka tā nav likusi šim izmaksu samazinājumam atspoguļoties projektā, samazinot tehnoloģisko iekārtu izmaksas katram dalībniekam, bet gan, gluži pretēji, ar
XJ
un sabiedrības
XM
līdzdalību tā ir paturējusi no izmaksu starpības izrietošo ieguvumu, kas kvalificēts kā negaidīts un kas esot ticis sadalīts vienādās daļās starp prasītāju un šīm abām sabiedrībām. Šajā ziņā Komisija it īpaši min 2008. gada 17. novembra elektroniskā pasta vēstuli, ko
XJ
nosūtījusi prasītājai un
XM
.
Šajā nolūkā prasītāja un abas iepriekš minētās sabiedrības esot mākslīgi palielinājušas pārējo projekta īstenošanai nepieciešamo iekārtu cenas, kā to pierādot iebildumu raksta 90. punktā sniegtā tabula. Tādējādi bez objektīva iemesla konsoles cena esot palielināta no 438,50 EUR līdz 577 EUR un telekonferenču programmatūras cena – no 200 EUR līdz 400 EUR.
Lai aprēķinātu apgalvotās pārmaksāšanas summu, Komisija aprēķināja pārmaksāto vienību skaitu, pamatojoties uz to rēķinu analīzi, kuri minēti Komisijas sniegtajos lietas materiālos. Pārmaksāšana attiecoties uz summu 45697,50 EUR projektā
Dreaming
un uz summu 26064,50 EUR projektā
HOME SWEET HOME
jeb uz kopējo summu 71762 EUR.
Pēc prasītājas domām, Komisijas apgalvojumi neatbilst faktiem. Īstenojot projektu
Dreaming
, esot izrādījies, ka tālrunis Z vairs netiek tirgots. Būdama tehnisko ierīču piegādātāja,
XJ
līdz ar to esot piedāvājusi izmantot citu produktu, proti, tālruni Y, kas tiek tirgots par 616 EUR. Starplaikā citu iekārtu izmaksas esot augušas. Katrā ziņā darījums kopumā
XJ
esot radījis lielus zaudējumus.
Turklāt prasītāja atzīst, ka cenu izmaiņas tika apspriestas ar
XM
, kura arī ir dotāciju saņēmēja saistībā ar projektu
Dreaming
, un
XJ
, it īpaši 2008. gada 16. decembra elektroniskā pasta vēstulē. Tomēr šajā elektroniskā pasta vēstulē izteiktie priekšlikumi viena produkta cenas samazinājumu kompensēt, paaugstinot citu produktu cenas, neesot tikuši īstenoti. Turklāt prasītājas mērķis neesot bijis gūt peļņu. Tās ieskatā, neviens līguma, likuma vai regulējuma noteikums, kā arī godīga komercprakse vai līgumu izpilde labā ticībā neliek piegādātājam samazināt viņa piedāvājuma izmaksas gadījumā, ja samazinās cena kādam no piegādājamajiem elementiem. Tas tā vēl jo vairāk esot tad, ja citu produktu cena savukārt aug un kopējās izmaksas saglabājas tādas pašas.
Vispārējā tiesa uzskata – Komisija to, ka prasītāja, cieši saskaņojot darbību ar
XJ
un
XM
, mākslīgi ir palielinājusi cenu konsolēm un programmatūrai pēc tam, kad tālruņa Z modelis tika aizvietots ar modeli Y, kura cena ir zemāka, ir juridiski pietiekami pierādījusi ar dokumentiem, kuri it īpaši sagatavoti, pamatojoties uz vēstuļu apmaiņu starp attiecīgo triju sabiedrību vadītājiem, un kuri veido B.21. pielikumu. Proti, it īpaši no šīs vēstuļu apmaiņas izriet, ka “tad, kad modelis Z tika aizvietots ar Y, cenas starpība 402 EUR apmērā tika pārnesta uz sabiedrības
XM
budžetu par programmatūru un konsolēm” un ka “ir pareizi atlikušo summu 402 EUR apmērā sadalīt vienādās daļās starp [
XJ
,
XM
un prasītāju]”.
Prasītājas apgalvojumu, saskaņā ar kuru šis priekšlikums par atlikušās summas sadalīšanu nekad nav ticis īstenots, nevar pieņemt, ņemot vērā Komisijas iesniegtos pierādījumus. Tādējādi no elektroniskā pasta vēstulēm, ar kurām apmainījās prasītāja,
XM
un
XJ
, pievienotās tabulas (B.21. pielikums, 1124. lpp.) izriet, ka konsoļu un telekonferenču programmatūras cena pieauga. Turpinot – no rēķiniem Nr. 151, Nr. 157, Nr. 158, Nr. 165 un Nr. 179, kurus
XJ
sūtīja attiecīgo iekārtu pircējiem, izriet, ka paaugstinātās cenas faktiski bija norādītas rēķinos. Prasītājas apgalvojumu, ka programmatūras un konsoļu cenu pieaugums atbilst faktiskajam šo preču cenu pieaugumam tirgū, neapstiprina neviens pierādījums.
Līdz ar to Komisija pamatoti pārmet prasītājai, ka tā ir pārkāpusi vispārējo nosacījumu II.3. punkta g) un i) apakšpunktu, kā arī principu par līgumu izpildi labā ticībā.
Par līgumsaistību pārkāpumu kvalificēšanu par pārkāpumiem strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē
Ar trešo prasījumu Komisija lūdz Vispārējo tiesu nospriest, ka uz prasītāju attiecinātajiem līgumsaistību pārkāpumiem ir pārkāpumu raksturs strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē.
Saskaņā ar minēto II.1. punktu pārkāpuma jēdziens atbilst šādai definīcijai:
“Pārkāpums: jebkurš [Savienības] tiesību normas vai šā dotāciju nolīguma normas pārkāpums līgumslēdzēja vai līgumslēdzēju darbības vai bezdarbības dēļ, kā rezultātā ir radīti vai var tikt radīti zaudējumi [Savienības] budžetam.”
Ir jākonstatē, ka pārkāpuma jēdzienu tādējādi definē divi kumulatīvi kritēriji: tiesību normas vai līguma noteikuma pārkāpums un apstāklis, ka šis pārkāpums izraisa vai var izraisīt finansiālas sekas, liekot no Savienības pārvaldītiem budžetiem segt nepamatotus izdevumus. Šāda definīcija turpretī neietver nekādu slieksni attiecībā uz pārkāpuma smagumu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 2. oktobris, ELE.SI.A/Komisija,
T‑312/10
, nav publicēts,
EU:T:2012:512
,
107.
punkts).
Šajā ziņā Komisija ir juridiski pietiekami pierādījusi, ka prasītājai pārmestā rīcība varēja radīt negatīvas sekas attiecībā uz Savienības pārvaldītiem budžetiem. Proti, ar prasītāju saistītā interešu konflikta dēļ un tādēļ, ka tika iekasēta komisijas maksa par dažu tādu iekārtu pārdošanu, ko konsorcija partneri iegādājās aplūkojamo projektu īstenošanai, pastāvēja nopietns risks, ka minēto iekārtu cenas un kvalitātes attiecība nebija līdzvērtīga tai, kādu varētu panākt pārredzamā sarunu procedūrā. Turpinot – attiecībā uz pārāk augstas cenas norādīšanu rēķinos par programmatūru un konsoli ir acīmredzams, ka tas radīja nepamatotas izmaksas, jo tā sekas bija tādas, ka tālruņu cenas samazināšanās netika izmantota par labu projekta budžetam.
Tāpēc Vispārējā tiesa konstatē, ka prasītāja ar savu rīcību ir pārkāpusi savas līgumsaistības tādā veidā, kas var radīt finansiālas sekas attiecībā uz Savienības pārvaldītiem budžetiem. Tādējādi attiecīgā rīcība ir jākvalificē kā pārkāpumi abu strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē.
Līdz ar to ir jānospriež, ka uz prasītāju attiecinātie līguma pārkāpumi saistībā ar interešu konflikta esamību, pārdošanas komisijas maksas iekasēšanu un pārāk lielu rēķinu izrakstīšanu ir pārkāpumi minētā līguma noteikuma izpratnē.
Par samaksāto summu pilnīgu atmaksāšanu
Pirmkārt, Komisija prasa atmaksāt visas summas, kas samaksātas prasītājai, tostarp – pamatojoties uz Finanšu regulas 119. pantu un Komisijas Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1605/2002 (
OV 2002, L 357, 1. lpp.
), 183. pantu, tos lasot kopsakarā ar strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.26. punkta 6. apakšpunktu un II.28. punkta 5. apakšpunktu, kā arī Lēmuma Nr. 1639/2006 9. panta 1. punktu.
[..]
Prasītāja būtībā apgalvo – pieņemot, ka interešu konflikta esamība būtu pierādīta, šis fakts nepamato dotāciju pilnīgu atmaksāšanu, jo, prasītājas ieskatā, šai situācijai nebija nelabvēlīgas ietekmes uz aplūkojamo projektu budžetu. Tā arī norāda, ka šie projekti tika pabeigti un sasniegtie rezultāti esot kvalificējami kā pietiekami. Turklāt prasītāja uzsver, ka dotāciju atmaksāšana izraisītu tās bankrotu.
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar abu strīdīgo nolīgumu 10. panta pirmo daļu abus šos nolīgumus un tātad to dotāciju piešķiršanu, kuras ir šo nolīgumu priekšmets, regulēja minēto nolīgumu noteikumi, Savienības tiesību akti attiecībā uz KI pamatprogrammu, Finanšu regula un tās īstenošanas noteikumi, kā arī pārējās Savienības tiesību normas un – pakārtoti – Beļģijas tiesību akti.
Pirmkārt, attiecībā uz atbilstīgajiem līgumu noteikumiem ir jānorāda, ka saskaņā ar strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.26. punkta 6. apakšpunktu ikvienu maksājumu var revidēt vai pārbaudīt un grozīt vai atgūt, pamatojoties uz revīzijas vai pārbaudes rezultātiem. Saskaņā ar minēto vispārējo nosacījumu II.28. punkta 5. apakšpunktu Komisija, pamatojoties uz revīzijas secinājumiem, veic atbilstošus pasākumus, tostarp izdod rīkojumu par visu vai daļas veikto maksājumu atmaksāšanu un piemēro sankcijas.
Šie noteikumi tātad neizslēdz iespēju, ka Komisija pilnīgi atgūst samaksātās summas atbilstoši minētajiem nolīgumiem. Gluži pretēji, no tiem skaidri izriet, ka visi maksājumi var tikt atgūti.
Otrkārt, Finanšu regulas 119. pantā ir noteikts:
“1.   Neskarot turpmākas pārbaudes, ko veic iestāde, dotācijas summa nav galīga, kamēr iestāde nav pieņēmusi gala ziņojumus un pārskatus.
2.   Ja saņēmējs nepilda savas saistības, dotāciju aptur vai samazina, vai izbeidz īstenošanas noteikumos paredzētajos gadījumos pēc tam, kad saņēmējam bijusi dota iespēja izteikt savus apsvērumus.”
Jēdziena “izbeidz” izmantošana minētā 119. panta 2. punktā tādējādi attiecas uz visu saņemto summu atgūšanas iespēju.
Šis secinājums arī atbilst LESD 317. pantā paredzētajam principam par Savienības līdzekļu labu finanšu vadību. Tādējādi gadījumā, ja nav ievēroti dotācijas nolīgumā paredzētie nosacījumi, Savienības iestādei vai struktūrai ir pienākums atgūt izmaksāto dotāciju tādu summu apmērā, kuras tiek uzskatītas par neuzticamām vai nepārbaudāmām.
Turklāt Savienības tiesa jau ir nospriedusi, ka Savienības finansiālā atbalsta sniegšanas sistēmā šī finansējuma izmantošanai ir piemērojami noteikumi, kuru rezultātā jau piešķirtais finansējums var būt pilnībā vai daļēji jāatmaksā (spriedumi, 2010. gada 7. jūlijs, Komisija/Hellenic Ventures u.c.,
T‑44/06
, nav publicēts,
EU:T:2010:284
,
85.
punkts, un 2010. gada 16. decembris, Komisija/Arci Nuova associazione comitato di Cagliari un Gessa,
T‑259/09
, nav publicēts,
EU:T:2010:536
,
61.
punkts).
Tāpat no judikatūras izriet, ka dotācijas saņēmējs nesaņem nekādas galīgas tiesības uz visu šīs dotācijas maksājumu, ja viņš neievēro nosacījumus, kas atbalstam ir noteikti (skat. spriedumu, 2019. gada 10. oktobris, Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisija,
T‑335/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:736
,
200.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka līgumu noteikumi un atbilstošie Finanšu regulas noteikumi neliedz Komisijai atgūt visas prasītājai atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem samaksātās summas.
Turpinot – ir jāpārbauda, vai šīs lietas apstākļos Komisijai ir pamats panākt minēto summu pilnīgu atmaksāšanu.
Šajā ziņā ir jānorāda – kā tika pierādīts šā sprieduma 162. punktā –, ka prasītājai pārmestos faktus var kvalificēt kā “pārkāpumus” strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē.
Turklāt attiecībā uz kontekstu, kurā šis līguma noteikums iekļaujas, ir jānorāda, ka no minēto vispārējo nosacījumu II.10. punkta 3. apakšpunkta f) punkta izriet, ka pārkāpuma izdarīšana ir tik smaga darbība vai bezdarbība, ka tā var pamatot aplūkojamā nolīguma tūlītēju izbeigšanu. Turklāt šo vispārējo nosacījumu II.5. punkta 3. apakšpunkta d) punkta ceturtajā ievilkumā ir paredzēts, ka Komisija jebkurā brīdī var pilnībā vai daļēji atcelt attiecīgajam saņēmējam paredzēto summu izmaksu gadījumā, ja ir aizdomas par viena vai vairāku saņēmēju pieļautu pārkāpumu.
Šajā gadījumā ir jāuzskata, ka prasītāja, nepaziņojot par interešu konflikta risku, iekasējot pārdošanas komisijas maksu un piedaloties pārāk lielu rēķinu izrakstīšanā par noteiktām iekārtām, nav ievērojusi principu par līgumu izpildi labā ticībā, kā tas Beļģijas tiesībās noteikts ar Civilkodeksa 1134. panta trešo daļu un 1135. pantu.
Proti, šā sprieduma 128. un 129. punktā tika pierādīts, ka prasītāja bija interešu konflikta situācijā attiecībā pret
XJ
, un tas bija pamatā šīs pēdējās izvēlei par iekārtu piegādi. Kā Komisija pamatoti ir norādījusi, nav iespējams izteikt skaitļos šī interešu konflikta ietekmi uz aplūkojamo projektu budžetu, jo nevarot noteikt cenu un pat nepieciešamību pēc šo iekārtu iegādes, neesot šim interešu konfliktam. Turpinot – no šā sprieduma 141. punkta izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka tās rīcība nebija nelabvēlīgi ietekmējusi minēto projektu budžetu. Tādējādi tā nav pierādījusi, ka vienīgi
XJ
produkti bija tādi, kas ļāva īstenot šos projektus, un ka līdz ar to šo produktu izvēli pamatoja objektīvi apsvērumi. Tāpat tā nav pierādījusi, ka apstāklis, ka tā iekasēja pārdošanas komisijas maksu, neietekmēja aplūkojamo produktu cenu. Ņemot vērā minēto interešu konfliktu, nav pierādīts, ka iegādātās iekārtas atbilda labākajai cenas un kvalitātes attiecībai. Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka šis interešu konflikts ir ietekmējis visas līgumiskās attiecības starp prasītāju un Komisiju.
Turklāt ir jāuzsver, ka prasītājas pieļautie līgumsaistību pārkāpumi bija tik smagi, ka tie pamato dotāciju pilnīgu atmaksāšanu. Proti, prasītāja nodarīja nopietnu kaitējumu savām līgumiskajām attiecībām ar Komisiju, nepaziņojot par interešu konflikta esamību, kā arī par pārdošanas komisijas maksas iekasēšanu un norādot rēķinos pārāk augstu cenu noteiktiem produktiem.
Šajos apstākļos atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem izmaksāto summu pilnīga atgūšana nav nesamērīga.
Šo secinājumu neietekmē ne tas, ka prasītāja faktiski ir īstenojusi aplūkojamos projektus, ne sasniegtie rezultāti.
Proti, lai attaisnotu konkrētas dotācijas piešķiršanu, nav pietiekami pierādīt, ka projekts ir izpildīts. Dotācijas saņēmējam ir turklāt jāsniedz pierādījumi, ka tas ir norādījis tādas izmaksas, kas atbilst attiecīgās dotācijas piešķiršanai paredzētajiem nosacījumiem. Tā pienākums ievērot paredzētos finanšu noteikumus ir viena no būtiskām tā saistībām, un tādējādi tas ir Savienības dotāciju piešķiršanas nosacījums (spriedums, 2019. gada 10. oktobris, Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisija,
T‑335/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:736
,
201.
punkts).
Līdz ar to prasība atmaksāt visas summas, kas samaksātas atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem, ir pamatota, un tādējādi ir jāapmierina šī Komisijas pretprasības prasījumu daļa.
Par prasību atlīdzināt zaudējumus
Papildus dotāciju atmaksāšanai Komisija prasa samaksāt zaudējumu atlīdzību 58876,50 EUR apmērā.
Komisijas ieskatā, ir izpildīti visi trīs nosacījumi tam, lai iestātos prasītājas līgumiskā atbildība, proti, viena vai vairāku līguma noteikumu pārkāpums, kaitējuma esamība un cēloņsakarība starp aplūkojamo rīcību un minēto kaitējumu.
Komisija norāda – ir pierādīts, ka prasītāja ir iekasējusi pārdošanas komisijas maksu 45991 EUR. Tā pamatojas uz premisu, ka
XJ
būtu samazinājusi savu cenu vismaz par šo summu, ja šādu komisijas maksu nebūtu vajadzējis maksāt. Katrā ziņā līguma pareizas un lojālas izpildes gadījumā prasītājai būtu vajadzējis deklarēt šo atlaidi un to atmaksāt par labu konsorcija partneriem, kas ir atbildīgi par attiecīgā projekta īstenošanu.
Attiecībā uz pārāk lielu rēķinu izrakstīšanu par konsolēm un programmatūru Komisija no
OLAF
ziņojumā minētajiem faktiem secina, ka projektā
Dreaming
tika pārdotas 135 konsoļu un programmatūras vienības. Rēķinu summa esot tikusi paaugstināta par 338,50 EUR par vienību, tas ir, kopā par summu 45697,50 EUR. Projektā
HOME SWEET HOME
esot pārdotas 77 vienības, un tas radījis papildu izmaksas 26064,50 EUR.
Tā kā Komisija finansēja tikai pusi no šiem projektiem, tā esot cietusi kopējos zaudējumus 58876,50 EUR.
Prasītājas ieskatā, pieņemot, ka tā būtu pieļāvusi tai pārmestos tiesību normu vai līgumsaistību pārkāpumus, ko tā noliedz, kaitējuma esamība un cēloņsakarība starp tās rīcību un šo apgalvoto kaitējumu neesot pierādītas. Šajā ziņā tā norāda, ka attiecīgo produktu cena nebūtu zemāka, ja prasītāja nebūtu rīkojusies kā starpniece, ņemot vērā to, ka, pateicoties prasītājai,
XJ
esot varējusi pārdot lielāku skaitu produktu par zemāku cenu par vienību. Attiecībā uz konsoļu un programmatūras cenas paaugstināšanu – šo iekārtu cena tirgū faktiski esot paaugstinājusies, un tādējādi neesot notikusi lielāku rēķinu izrakstīšana.
Vispirms ir jānorāda, ka aplūkojamās prasības priekšmets ir prasītājas līgumiskās atbildības iestāšanās. Proti, Komisija apgalvo, ka zaudējumus, kuru kompensācija tiek prasīta, izraisīja prasītājas līgumsaistību pārkāpums. Līdz ar to Vispārējā tiesa, pamatojoties uz LESD 272. pantu, ir kompetenta skatīt šo prasību, kas izriet no tām pašām līgumattiecībām kā tās, kuras ir pretprasības pamatā.
Turpinot – ir jākonstatē, ka tad, ja tiesvedība sākta saskaņā ar šķīrējklauzulu LESD 272. panta izpratnē, Vispārējā tiesa strīda izskatīšanā pamatojas uz līgumam piemērojamajām materiālo tiesību normām (skat. spriedumus, 2016. gada 29. novembris, ANKO/REA,
T‑270/15
, nav publicēts,
EU:T:2016:681
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra, un 2017. gada 1. marts, Universiteit Antwerpen/REA,
T‑208/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:136
,
53.
punkts un tajā minētā judikatūra). Līgumam piemērojamās tiesību normas ir tās, kas ir skaidri paredzētas līgumā, jo ar līguma noteikumiem tiek izteikta kopīga pušu griba, kurai ir jābūt prioritārai pār jebkuru citu kritēriju, kas izmantojams vienīgi tad, ja līgumā attiecīgais aspekts nav paredzēts (skat. spriedumu, 2015. gada 8. septembris, Amitié/Komisija,
T‑234/12
, nav publicēts,
EU:T:2015:601
,
74.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar abu strīdīgo nolīgumu 10. pantu tos regulē pašu šo nolīgumu noteikumi, Savienības atbilstīgās tiesību normas un – pakārtoti – Beļģijas tiesību normas.
Ir jākonstatē, ka Komisija nemin nevienu minēto nolīgumu noteikumu, kurā būtu paredzēta prasītājas līgumiskā atbildība.
Turklāt ir jānorāda, ka Savienības tiesībās nav ietverta neviena materiālo tiesību norma, kas regulētu līgumisko atbildību par kaitējumu, kuru radījis kāds Savienības līgumpartneris.
Šajā ziņā Komisija iebildumu raksta 99. punktā atsaucas uz 2018. gada 12. aprīļa spriedumu PY/EUCAP Sahel Niger (
T‑763/16
,
EU:T:2018:181
), kas attiecas uz Savienības līgumisko atbildību saskaņā ar LESD 340. pantu un tādā situācijā piemērojamo tiesisko regulējumu. Minētā sprieduma 66. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka jautājums par līgumisko atbildību var tikt izskatīts, “pamatojoties vienīgi uz aplūkojamajiem darba līgumiem [..], ņemot vērā Savienības tiesību vispārējos principus līgumiskās atbildības iestāšanās jomā”, un ka “saskaņā ar šiem principiem, lai prasība par līgumisko atbildību tiktu apmierināta, ir jābūt izpildītiem trim nosacījumiem, proti, vispirms, ka aplūkojamā iestāde nav izpildījusi savas līgumsaistības, pēc tam – ka prasītājs ir cietis kaitējumu, un visbeidzot – ka pastāv cēloņsakarība starp minētās iestādes rīcību un šo kaitējumu”.
Komisija vadās pēc principa, ka šī judikatūra pēc analoģijas ir piemērojama Savienības iestādes līgumpartnera – šajā gadījumā prasītājas – līgumiskajai atbildībai. Tomēr situācija lietā, kurā tika pasludināts 2018. gada 12. aprīļa spriedums PY/EUCAP Sahel Niger (
T‑763/16
,
EU:T:2018:181
), ir atšķirīga no šajā lietā aplūkojamās situācijas. Proti, no minētā sprieduma 62. punkta izriet, ka minētajā lietā aplūkojamajos darba līgumos nebija konkrēti norādītas tiem piemērojamās tiesību normas, savukārt šajā lietā strīdīgajos nolīgumos ir ietverts noteikums par piemērojamajām tiesību normām.
Līdz ar to šajā lietā nosacījumi tam, lai iestātos prasītājas līgumiskā atbildība, ir jāmeklē Beļģijas tiesību normās, kas ir pakārtoti piemērojamas strīdīgajiem nolīgumiem.
Attiecībā uz līgumisko atbildību Beļģijas Civilkodeksa 1142. pantā, kurš ietilpst III grāmatas III sadaļā “Vispārēji noteikumi par līgumiem vai līgumiskām saistībām”, ir noteikts, ka “jebkuras saistības darīt vai nedarīt neizpildes gadījumā rodas parādnieka pienākums atlīdzināt zaudējumus”.
Turklāt saskaņā ar Beļģijas Civilkodeksa 1147. pantu “kreditoram attiecīgā gadījumā ir jāatlīdzina zaudējumi vai nu saistības neizpildes, vai izpildes nokavējuma dēļ, ja viņš nepierāda, ka neizpilde ir radusies no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ un viņu tajā nevar vainot, ja vien parādnieks nav rīkojies ļaunticīgi”.
No Beļģijas Civilkodeksa 1147. panta izriet, ka, lai tiktu atlīdzināti no līguma izrietoši zaudējumi, ir jābūt izpildītiem trim nosacījumiem, un tie ir: līguma pilnīga vai daļēja neizpilde, kaitējums un cēloņsakarība starp neizpildi un kaitējumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 4. maijs, Meta Group/Komisija,
T‑744/14
, nav publicēts,
EU:T:2017:304
,
271.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispārējā tiesa uzskata, ka šajā lietā Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi pietiekami tiešas cēloņsakarības esamību starp līgumsaistību neizpildi, kas attiecināta uz prasītāju, un apgalvoto kaitējumu, pieņemot, ka tas tiktu apstiprināts.
Pirmkārt, nav strīda par to, ka prasītāja nepārdeva iekārtas attiecīgajiem konsorcija partneriem atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem, kā arī nelūdza atmaksāt izdevumus, kas saistīti ar iekārtu iegādi. Proti, iekārtas, par kurām tika izrakstīti pārāk lieli rēķini vai kurām tika piemērota pārdošanas komisijas maksa, iegādājās nevis prasītāja, bet citas struktūras, kas nebija saistītas ar prasītāju, un Komisija tām atmaksāja izdevumus, kuri bija radušies saistībā ar minēto iegādi.
Otrkārt, tāpat nav strīda par to, ka atbildība par tādu iekārtu iegādi, par kurām tika izrakstīti pārāk lieli rēķini un kurām tika piemērota pārdošanas komisija maksa, attiecās nevis uz prasītāju, bet gan uz konsorcija locekļiem, kas veica minēto iegādi. To apstiprina Komisijas atbilde uz jautājumu, ko Vispārējā tiesa uzdeva saistībā ar procesa organizatorisku pasākumu; šajā atbildē Komisija apstiprināja, ka “par saņēmēja projektā izmantoto produktu vai materiālu izvēli pilnībā atbildīgs ir saņēmējs, pat ja nolīguma I pielikumā ir sniegts iekārtas apraksts”.
Komisija, kurai saskaņā ar principu
actori incumbit probatio
ir pienākums pierādīt, ka visi trīs šā sprieduma 202. punktā minētie nosacījumi ir izpildīti, nav pierādījusi tiešas cēloņsakarības esamību. Proti, tā šajā ziņā vienīgi apgalvo – vienā teikumā un bez jebkāda konkrēta pierādījuma –, ka šī cēloņsakarība esot “skaidra”, jo prasītāja esot “aktīvi” piedalījusies aplūkojamajos līgumu pārkāpumos, bez kuriem nebūtu radies izvirzītais kaitējums.
Tomēr ar šādiem vispārīgiem apgalvojumiem nepietiek, lai juridiski pietiekami pierādītu tiešas cēloņsakarības esamību starp apgalvoto kaitējumu un aplūkojamajiem līgumu pārkāpumiem situācijā, ko raksturo vairāku trešo personu starpniecība, kā aprakstīts šā sprieduma 204. un 205. punktā.
Turklāt katrā ziņā ir jānorāda, ka līgumsaistību izpildes kontekstā samērīguma principa ievērošana ir daļa no līguma pušu vispārīgāka pienākuma izpildīt to labā ticībā. Turklāt saskaņā ar Beļģijas tiesībām pienākums labā ticībā izpildīt līgumus, kas paredzēts Civilkodeksa 1134. pantā, liedz vienai no pusēm izmantot tiesības veidā, kurš acīmredzami pārsniedz robežas, kādās šīs tiesības parasti izmantotu piesardzīga un rūpīga persona (
Cass
., 2007. gada 16. novembris, AR Nr. C.06.0349.F.1) (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 24. oktobris, Nova/Komisija,
T‑299/15
, nav publicēts,
EU:T:2018:713
,
140.
punkts).
Ņemot vērā, pirmām kārtām, to, ka projekti, kuri ir strīdīgo nolīgumu priekšmets, tika īstenoti bez kavēšanās un atbilstoši minēto projektu mērķiem, kas nav apstrīdēts, un, otrām kārtām, īpaši smagās sekas, kādas attiecībā uz prasītāju izrietētu no dotāciju pilnīgas atmaksāšanas, Vispārējā tiesa uzskata, ka prasība par zaudējumu atlīdzību, kas papildinātu minēto pilnīgo atmaksāšanu, acīmredzami pārsniegtu aplūkojamo tiesību parastas izmantošanas robežas.
No tā izriet, ka prasība par kaitējuma atlīdzību ir jānoraida kā nepamatota.
Secinājumi
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītājai ir jāatmaksā visas tai atbilstoši strīdīgajiem nolīgumiem samaksātās summas sakarā ar tās pieļautajiem pārkāpumiem. Līdz ar to prasītājas prasījumi, ar ko tā lūdz nospriest, ka tai nav jāapmaksā paziņojumi par parādu Nr. 3241901815 un Nr. 3241901886, ir kļuvuši neiedarbīgi.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, pirmām kārtām, ir jānoraida galvenā prasība un, otrām kārtām, ir jāapmierina Komisijas pretprasība, ciktāl Komisija lūdz nospriest, ka uz prasītāju attiecinātie līguma pārkāpumi ir pārkāpumi strīdīgo nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē, un tiecas panākt prasītājai saistībā ar minētajiem nolīgumiem samaksāto summu atmaksāšanu. Pretprasība pārējā daļā ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (desmitā palāta)
nospriež:

1)
Galveno prasību noraidīt.

2)
Health Information Management
(
HIM
) pieļautie dotāciju nolīguma Nr. 225023 par projekta
ElDeRly‑friEndly Alarm handling and monitorING
(
Dreaming
) īstenošanu un dotāciju nolīguma Nr. 250449 par projekta
Health monitoring and sOcial integration environMEnt for Supporting WidE ExTension of independent life at HOME
(
HOME SWEET HOME
) īstenošanu pārkāpumi ir pārkāpumi minēto nolīgumu vispārējo nosacījumu II.1. punkta izpratnē.

3)
HIM
atmaksā Eiropas Komisijai summu 512799 EUR.

4)
Komisijas pretprasību pārējā daļā noraidīt.

5)
HIM
sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

Kornezov
Buttigieg
Hesse
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2021. gada 9. jūnijā.
[Paraksti]
(
*1
)
Tiesvedības valoda –
franču.
(
)	Ietverti tikai tie šā sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.