CELEX: 62020CJ0422
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Perimys
Asetus (EU) N:o 650/2012
6 artiklan a alakohta
Toimivallan puuttumisen toteaminen
7 artiklan a alakohta
Tuomioistuimen toimivalta
Tuomioistuimen, jossa asia on myöhemmin pantu vireille, suorittama tarkistus
22 artikla
Sovellettavan lain valinta
39 artikla
Vastavuoroinen tunnustaminen
83 artiklan 4 kohta
Siirtymäsäännökset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (
EUVL 2012, L 201, s. 107
ja oikaisut
EUVL 2012, L 344, s. 3
ja
EUVL 2013, L 60, s. 140
) (jäljempänä asetus N:o 650/2012) 6 artiklan a alakohdan, 7 artiklan a alakohdan, 22 artiklan ja 83 artiklan 4 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat RK ja CR ja jossa on kyse hakemuksesta, jonka CR on tehnyt saadakseen kansallisen perintötodistuksen ja eurooppalaisen perintötodistuksen aviomiehensä kuoltua.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 27 ja 59 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(27)
Tämän asetuksen sääntöjen tavoitteena on varmistaa, että perintöasiaa käsittelevä viranomainen soveltaa useimmissa tilanteissa omaa lainsäädäntöään. Sen vuoksi tässä asetuksessa säädetään mekanismeista, jotka otettaisiin käyttöön silloin, kun perittävä oli valinnut perimykseensä sovellettavaksi laiksi sen jäsenvaltion lain, jonka kansalainen hän oli.
– –
(59)
Kun otetaan huomioon, että tämän asetuksen yleinen tavoite on jäsenvaltioissa perintöasioissa tehtyjen päätösten vastavuoroinen tunnustaminen – –, tässä asetuksessa olisi oltava päätösten tunnustamista, täytäntöönpanokelpoisuutta ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä – –”
Asetuksen N:o 650/2012 3 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
g)
’päätöksellä’ perintöasiaa koskevaa jäsenvaltion tuomioistuimen päätöstä riippumatta siitä, miksi päätöstä kutsutaan, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen virkamiehen päätöstä;
– –”
Saman asetuksen 4 artiklassa, joka otsikko on ”Yleinen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan.”
Kyseisen asetuksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivallan puuttumisen toteaminen lainvalinnan yhteydessä”, säädetään seuraavaa:
”Jos laki, jonka perittävä oli 22 artiklan nojalla valinnut perimykseensä sovellettavaksi, on jonkin jäsenvaltion laki, tuomioistuimen, jossa asia on vireillä 4 tai 10 artiklan mukaisesti, osalta sovelletaan seuraavaa:
a)
tuomioistuin voi jonkin asianosaisen pyynnöstä todeta, ettei se ole toimivaltainen, katsoessaan, että sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka laki oli valittu, on paremmat edellytykset ratkaista perintöasia, kun otetaan huomioon perimykseen liittyvät käytännön olosuhteet, kuten asianosaisten asuinpaikka ja omaisuuden sijainti, – –
– –”
Kyseisen asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Toimivalta lainvalinnan yhteydessä”, säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka lain perittävä oli 22 artiklan nojalla valinnut, on toimivalta tehdä ratkaisu perintöasiassa, jos
a)
tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on todennut, ettei se ole toimivaltainen kyseisessä asiassa 6 artiklan nojalla,
– –”
Saman asetuksen 10 artiklassa, joka otsikko on ”Toissijainen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”1.   Kun perittävän asuinpaikka hänen kuollessaan ei sijaitse missään jäsenvaltiossa, sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa jäämistöomaisuutta sijaitsee, ovat kuitenkin toimivaltaisia tekemään ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan, jos
a)
perittävä oli kuollessaan kyseisen jäsenvaltion kansalainen; tai
b)
perittävän edellinen asuinpaikka oli tuossa jäsenvaltiossa edellyttäen, että ajankohtana, jona asia tuli tuomioistuimessa vireille, ei ole kulunut yli viittä vuotta siitä, kun tuo asuinpaikka muuttui.
2.   Jollei minkään jäsenvaltion tuomioistuin ole toimivaltainen 1 kohdan nojalla, sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa jäämistöomaisuutta sijaitsee, ovat kuitenkin toimivaltaisia tekemään ratkaisun kyseisestä omaisuudesta.”
Saman asetuksen 22 artiklan, jonka otsikko on ”Lainvalinta”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan.
Henkilö, joka on usean valtion kansalainen, voi valita minkä tahansa sellaisen valtion lain, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan.
2.   Valinta on tehtävä nimenomaisesti kuolemanvaraismääräyksessä annettavalla ilmoituksella tai sen on käytävä ilmi kyseisen määräyksen ehdoista.”
Asetuksen N:o 650/2012 IV lukuun, jonka otsikko on ”Päätösten tunnustaminen, täytäntöönpanokelpoisuus ja täytäntöönpano”, sisältyvät asetuksen 39–58 artikla.
Asetuksen 39 artiklan, jonka otsikko on ”Tunnustaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiossa tehty päätös tunnustetaan toisissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä.”
Mainitun asetuksen 40 artiklassa, jonka otsikko on ”Tunnustamatta jättämisen perusteet”, säädetään seuraavaa:
”Päätöstä ei tunnusteta, jos
a)
tunnustaminen on selvästi vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public), jossa tunnustamista pyydetään;
b)
päätös on tehty vastaajan poissa ollessa eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu tiedoksi vastaajalle niin hyvissä ajoin ja siten, että vastaaja olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, paitsi jos vastaaja ei ole riitauttanut päätöstä, vaikka olisi voinut niin tehdä;
c)
päätös on ristiriidassa sellaisen päätöksen kanssa, joka on annettu oikeudenkäynnissä samojen asianosaisten välillä siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään;
d)
päätös on ristiriidassa samaa asiaa koskevassa ja samojen asianosaisten välisessä oikeudenkäynnissä toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa valtiossa annetun aiemman päätöksen kanssa ja aiemmin tehty päätös täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään.”
Asetuksen N:o 650/2012 41 artiklassa, jonka otsikko on ”Asiaratkaisun uudelleen tutkinnan kielto”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen asiaratkaisua ei saa missään tapauksessa tutkia uudelleen.”
Mainitun asetuksen 83 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan 17 päivänä elokuuta 2015 tai sen jälkeen kuolleiden henkilöiden perimykseen.
– –
4.   Jos kuolemanvaraismääräys on tehty ennen 17 päivää elokuuta 2015 sen lain mukaisesti, jonka perittävä olisi voinut valita tämän asetuksen mukaisesti, katsotaan, että kyseinen laki on valittu perimykseen sovellettavaksi laiksi.”
Asetuksen 84 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 17 päivästä elokuuta 2015, lukuun ottamatta 77 ja 78 artiklaa, joita sovelletaan 16 päivästä marraskuuta 2014, ja 79, 80 ja 81 artiklaa, joita sovelletaan 5 päivästä heinäkuuta 2012. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
CR haki aviomiehensä, joka oli Saksan kansalainen, 9.3.2017 tapahtuneen kuoleman jälkeen Amtsgericht Dürenissä (Dürenin alioikeus, Saksa) kansallista perintötodistusta ja eurooppalaista perintötodistusta saksan kielellä 14.6.1990 laaditun holografisen testamentin, jolla aviopuolisot olivat määränneet toinen toisensa ainoiksi perillisiksi, perusteella.
Perittävän veli RK riitautti saksalaisten tuomioistuinten toimivallan ratkaista hakemus sillä perusteella, että perittävän asuinpaikka oli hänen kuolinhetkellään Espanjassa ja että testamentissa ei ole tehty nimenomaista lainvalintaa perimystä sääntelevän lain osalta.
Amtsgericht Düren katsoi 20.12.2017 tekemällään päätöksellä, että pyydettyjen todistusten antamiseksi tarvittavat tosiseikat oli näytetty toteen.
RK:n tekemän valituksen johdosta Oberlandesgericht Köln (osavaltion ylioikeus, Köln, Saksa) totesi 4.7.2018 antamallaan päätöksellä, että Amtsgericht Düren ei ollut toimivaltainen ratkaisemaan hakemusasiaa siitä syystä, että ainoastaan espanjalaiset tuomioistuimet olivat asetuksen N:o 650/2012 4 artiklassa tarkoitetun perittävän asuinpaikkaa kuolinhetkellä koskevan arviointiperusteen mukaan toimivaltaisia.
Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n
o
3 de Estepona (Esteponan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja tutkintatuomioistuin nro 3, Espanja), jonka käsiteltäväksi CR oli saattanut asian, päätti 29.4.2019 antamallaan päätöksellä ”luopua ratkaisemasta asiaa [tässä tuomioistuimessa vireillä olevassa perintöä koskevassa menettelyssä], koska saksalaisilla tuomioistuimilla on paremmat edellytykset ratkaista perintöasia, ja käytännön syistä, jotka liittyvät siihen, että tämän asian kyseessä olevan asianosaisen asuinpaikka on Saksassa ja olennainen osa jäämistöstä sijaitsee siellä”.
CR teki 29.8.2019 notaarin vahvistamalla asiakirjalla Amtsgericht Dürenissä uuden hakemuksen kansallisen perintötodistuksen ja eurooppalaisen perintötodistuksen myöntämiseksi vedoten espanjalaisen tuomioistuimen päätökseen. Amtsgericht Düren totesi 19.2.2020 antamassaan päätöksessä olevansa toimivaltainen ratkaisemaan CR:n tekemän hakemuksen katsoen, että espanjalaisen tuomioistuimen päätös merkitsi asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettua toimivallan puuttumisen toteamista.
RK valitti Amtsgericht Dürenin päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimeen väittäen, että on olemassa useita syitä sille, että saksalaisilla tuomioistuimilla ei ole kansainvälistä toimivaltaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa 21.6.2018 annettuun tuomioon Oberle (
C-20/17
,
EU:C:2018:485
) ja ilmaisee epäilyksensä eräiden asetuksen N:o 650/2012 säännösten soveltamisesta ja tulkinnasta.
Tässä tilanteessa Oberlandesgericht Köln päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Edellyttääkö se, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, toteaa, ettei se ole toimivaltainen, asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohdan mukaan sitä, että kyseinen tuomioistuin toteaa nimenomaisesti, ettei se ole toimivaltainen, vai voiko myös muu kuin nimenomainen toteamus riittää, jos siitä voidaan tulkinnan avulla päätellä, että kyseinen tuomioistuin on todennut, ettei se ole toimivaltainen?
2)
Onko jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka toimivalta perustuu siihen, että toisen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on todennut, ettei se ole toimivaltainen, oikeus tutkia, oliko tuomioistuimen, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, ratkaisulle asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan ja 7 artiklan a alakohdan mukaiset edellytykset? Missä määrin tuomioistuimen, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, ratkaisu on sitova?
Erityisesti:
a)
Onko jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka toimivalta perustuu siihen, että toisen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, toteaa, ettei se ole toimivaltainen, oikeus tutkia, onko perittävä valinnut jäsenvaltion lain asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan mukaan pätevästi?
b)
Onko jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka toimivalta perustuu siihen, että toisen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, toteaa, ettei se ole toimivaltainen, oikeus tutkia, oliko jokin asianosainen asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan mukaisesti pyytänyt tuomioistuinta, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, toteamaan, ettei se ole toimivaltainen?
c)
Onko jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka toimivalta perustuu siihen, että toisen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, toteaa, ettei se ole toimivaltainen, oikeus tutkia, onko tuomioistuimella, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, ollut perusteet katsoa, että sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka laki oli valittu, on paremmat edellytykset ratkaista perintöasia?
3)
Sovelletaanko asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa, joiden mukaan laki on valittava ’22 artiklan nojalla’, myös silloin, kun perinnönjättäjä ei ole tehnyt nimenomaista tai implisiittistä lainvalintaa testamenttimääräyksellä, joka on tehty ennen 17.8.2015, vaan perimykseen sovellettava laki voi perustua ainoastaan asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 4 kohtaan?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että jotta kyseessä on tämän asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettu toimivallan puuttumisen toteaminen sen jäsenvaltion tuomioistuinten hyväksi, jonka lain perittävä on valinnut, on tarpeen, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on nimenomaisesti todennut, ettei sillä ole toimivaltaa.
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tältä osin esittämät epäilykset liittyvät siihen, että nyt käsiteltävässä asiassa espanjalainen tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, ei ole nimenomaisesti todennut, ettei se ole toimivaltainen.
Kuten Espanjan hallitus on todennut kirjallisissa huomautuksissaan, asetuksen N:o 650/2012 espanjankielisen version 6 artiklan a alakohdan ja 7 artiklan a alakohdan sanamuodot ovat erilaisia, toisin kuin voidaan todeta muiden kieliversioiden osalta.
Espanjankielisessä versiossa asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa käytetään näet ilmaisua ”abstenerse de conocer”, kun taas kyseisen asetuksen 7 artiklan a alakohdassa käytetään verbiä ”inhibirse”. Muissa kieliversioissa sitä vastoin molemmissa säännöksissä käytetään ilmaisuja, joissa viitataan nimenomaisesti toimivallan puuttumisen toteamiseen. Niinpä esimerkkeinä voidaan mainita, että näiden molempien säännösten saksankielisessä versiossa käytetään sanoja ”für unzuständig erklären”, englanninkielisessä ”decline jurisdiction”, ranskankielisessä ”décliner sa compétence”, italiankielisessä ”dichiarare la propria incompetenza” ja romaniankielisessä versiossa ”decline competența”.
Nyt käsiteltävässä asiassa tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, käytti asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan espanjankielisen version sanamuotoa toteamalla, että se ”luopuu ratkaisemasta asiaa”. Sillä, että kyseisen säännöksen espanjankielisessä versiossa käytetään eri sanoja kuin mainitun asetuksen 7 artiklan a alakohdassa ja että espanjalainen tuomioistuin on käyttänyt säännöksistä ensin mainittuun sisältyviä sanoja, ei kuitenkaan ole vaikutusta mainituissa säännöksissä tarkoitetun toimivallan puuttumisen toteamisen pätevyyteen.
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeussääntöjä on tulkittava ja sovellettava yhtenäisesti ottaen huomioon kaikilla Euroopan unionin kielillä laaditut versiot. Erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä tai määräystä on tulkittava sen säännöstön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 8.10.2020, United Biscuits (Pensions Trustees) ja United Biscuits Pension Investments,
C‑235/19
,
EU:C:2020:801
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan sanamuodosta ilmenee, että toimivallan puuttumisen toteamisen edellytyksenä on tässä säännöksessä lueteltujen useiden edellytysten täyttyminen ja se perustuu tuomioistuimen, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, tekemään arviointiin perimykseen liittyvistä tosiseikoista sen ratkaisemiseksi, onko sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka laki on valittu kyseisen asetuksen 22 artiklan nojalla, parhaat edellytykset ratkaista perintöasia. Tällä säännöksellä voidaan varmistaa yhtäältä se, että perintöasiaa käsittelevä viranomainen soveltaa omaa lainsäädäntöään, kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan, ja toisaalta se, että saavutetaan asetuksen tavoite, joka on toimivallan antaminen tuomioistuimille, joilla saattaa olla läheinen liittymä asianosaisiin tai perittävään omaisuuteen.
Asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohta puolestaan koskee sen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaa, jonka laki on valittu, ja siinä säädetään, että ne ovat toimivaltaisia sillä edellytyksellä, että tuomioistuin, jossa asia on aikaisemmin pantu vireille, on niiden hyväksi tämän asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitetuin tavoin todennut toimivaltansa puuttumisen.
Asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan ja 7 artiklan sanamuodossa ei kuitenkaan millään tavoin viitata siihen, millä tavoin tuomioistuimen, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on todettava toimivaltansa puuttuminen, eikä näin ollen siihen, että tämän tuomioistuimen olisi tarpeen tehdä tästä nimenomainen toteamus, vaikka onkin niin, että oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että toimivallan puuttumisen toteaminen ilmenee yksiselitteisesti mainitun tuomioistuimen toteamuksesta, jotta vältetään toimivaltaristiriita tämän tuomioistuimen ja sen tuomioistuimen välillä, joka olisi asetuksen 7 artiklan a alakohdan nojalla toimivaltainen.
Näin ollen nimenomainen toimivallan puuttumisen toteaminen ei ole tarpeen, kunhan – kuten tilanne on pääasiassa – siitä, että saman asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettu tuomioistuin, jossa asia on aikaisemmin pantu vireille, luopuu ratkaisemasta asiaa, ilmenee yksiselitteisesti, että se on todennut, ettei sillä ole toimivaltaa, sen jäsenvaltion, jonka lain perittävä on valinnut, tuomioistuinten hyväksi, joilla se katsoo olevan paremmat edellytykset ratkaista tietty perintöasia.
Tällainen tulkinta on nimittäin yhdenmukainen sen tavoitteen kanssa, joka koskee oikeuden saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa helpottamista ja joka taataan muun muassa asetuksen N:o 650/2012 säännösten soveltamisen taustalla olevalla tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisen tunnustamisen periaatteella, joka vahvistetaan tämän asetuksen 39 artiklassa ja jolla pyritään siis siviili- ja kauppaoikeuden yhteistyön alalla vahvistamaan lainvalintasääntöjen ja sellaisessa perintöasiassa, jolla on rajatylittäviä vaikutuksia, annettujen tuomioistuinratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen yksinkertaistettua ja tehokkaampaa järjestelmää, jotta myötävaikutetaan sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että jotta kyseessä on tämän asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettu toimivallan puuttumisen toteaminen sen jäsenvaltion tuomioistuinten hyväksi, jonka lain perittävä on valinnut, ei ole tarpeen, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on nimenomaisesti todennut, ettei sillä ole toimivaltaa, mutta tämän tarkoituksen on käytävä yksiselitteisesti ilmi sen tältä osin tekemästä päätöksestä.
Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa asia on pantu vireille toimivallan puuttumista koskevan päätöksen vuoksi, oikeus tarkistaa, täyttyivätkö näissä säännöksissä vahvistetut edellytykset, jotta tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, voi todeta, ettei sillä ole toimivaltaa.
Tarkemmin sanoen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voiko tuomioistuin, jossa asia on myöhemmin pantu vireille, tarkistaa, täyttyvätkö asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa vaaditut toimivallan puuttumisen toteamisen kolme edellytystä, nimittäin ensiksi se, että perittävä on pätevästi valinnut perimykseensä sovellettavan lain asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan nojalla, toiseksi se, että joku asianosaisista on pyytänyt toimivallan puuttumisen toteamista, ja kolmanneksi se, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on oikein katsonut, että sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jonka laki oli valittu, on paremmat edellytykset ratkaista perintöasia.
Tältä osin asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan mukaan tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille tämän asetuksen 4 tai 10 artiklan nojalla, voi todeta, ettei se ole toimivaltainen, sen jäsenvaltion tuomioistuimen hyväksi, jonka laki on valittu asetuksen 22 artiklan mukaisesti, kun näistä säännöksistä ensimmäisessä säädetyt edellytykset täyttyvät.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, se, että tällaisen päätöksen tekeminen perustuu tuomioistuimen, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, mahdollisuuteen eikä velvollisuuteen, on vahva osoitus siitä, että tuomioistuinten, joiden hyväksi tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on todennut toimivaltansa puuttumisen, ei tulisi tarkistaa kyseistä päätöstä.
Asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohdan mukaan sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jonka laki on valittu kyseisen asetuksen 22 artiklan nojalla, ovat toimivaltaisia ratkaisemaan perintöasian, jos tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on todennut, ettei se ole toimivaltainen kyseisessä perintöasiassa 6 artiklan a alakohdan nojalla. Näin ollen nämä tuomioistuimet tulevat toimivaltaisiksi jo pelkästään siksi, että on todettu toimivallan puuttuminen kyseisen asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitetuin tavoin.
On myös korostettava, että toimivallan puuttumisen toteaminen on saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettu päätös, joten tämän asetuksen päätösten tunnustamista, täytäntöönpanokelpoisuutta ja täytäntöönpanoa koskevan IV luvun säännöksiä eli 3958 artiklaa sovelletaan.
Asetuksen N:o 650/2012 39 artiklan mukaan jäsenvaltiossa tehty päätös tunnustetaan toisissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä, ja asetuksen 41 artiklan mukaan tällaisen päätöksen asiaratkaisua ei saa missään tapauksessa tutkia uudelleen. Siltä osin kuin kyse on saman asetuksen 40 artiklassa mainituista tunnustamatta jättämisen perusteista, niistä mikään ei koske sitä tilannetta, että tuomioistuin, jossa asia on myöhemmin pantu vireille, katsoo, että päätöksessä toimivallan puuttumisesta on sovellettu virheellisesti kyseisen asetuksen 6 artiklan a alakohtaa.
Näin ollen päätös, jolla jäsenvaltion tuomioistuin on todennut, ettei se ole toimivaltainen, sitoo muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimia sekä sen asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan nojalla tehdyn päätöksen osalta, että asian ratkaisemisesta kyseisessä tuomioistuimessa luovutaan, että sen toteamuksen osalta, että tässä säännöksessä luetellut edellytykset täyttyvät (ks. analogisesti tuomio 15.11.2012, Gothaer Allgemeine Versicherung ym.,
C‑456/11
,
EU:C:2012:719
,
kohta).
Toisenlainen tulkinta olisi omiaan loukkaamaan vastavuoroisen tunnustamisen ja keskinäisen luottamuksen periaatteita, jotka ovat asetuksella N:o 650/2012 käyttöön otetun järjestelmän taustalla.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kyseisen asetuksen yleisenä tavoitteena on, kuten sen johdanto-osan 59 perustelukappaleesta ilmenee, jäsenvaltioissa perintöasioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, tehtyjen päätösten vastavuoroinen tunnustaminen (tuomio 17.1.2019, Brisch,
C-102/18
,
EU:C:2019:34
,
kohta).
Se, että jäsenvaltion tuomioistuin nimittäin voisi tutkia, täyttyvätkö asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa säädetyt edellytykset, ja mahdollisesti kieltäytyä tunnustamasta päätöstä, jolla toisen jäsenvaltion tuomioistuin on todennut toimivaltansa puuttumisen, olisi vastoin asetuksella N:o 650/2012 käyttöön otettua järjestelmää, koska tällainen kieltäytyminen voisi vaarantaa asetuksen IV luvussa vahvistettujen sääntöjen sekä, kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 59 kohdassa, tämän asetuksen 6 artiklan a alakohdassa ja 7 artiklan a alakohdassa säädetyn mekanismin tehokkaan toiminnan.
Tämän tuomion 44 kohdassa omaksuttu tulkinta mahdollistaa lisäksi sen, että vältetään negatiivinen toimivaltaristiriita, joka voisi johtaa vaaraan oikeussuojan epäämisestä, kuten julkisasiamies on myös todennut ratkaisuehdotuksensa 60 kohdassa.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa, 7 artiklan a alakohtaa ja 39 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa asia on pantu vireille toimivallan puuttumista koskevan päätöksen vuoksi, ei ole toimivaltaa tarkistaa, täyttyivätkö näissä säännöksissä säädetyt edellytykset sille, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, voi todeta, ettei sillä ole toimivaltaa.
Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, sovelletaanko asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa ja 7 artiklan a alakohdassa säädettyjä toimivaltasääntöjä myös silloin, kun perittävä ei ennen 17.8.2015 tekemässään testamentissa ollut valinnut perimykseen sovellettavaa lakia ja tämä laki määräytyy yksinomaan kyseisen asetuksen 83 artiklan 4 kohdan perusteella.
Tältä osin on ensiksi muistutettava, että vaikka unionin tuomioistuimella on SEUT 267 artiklan nojalla toimivalta tulkita asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa, kansallisen tuomioistuimen tehtäväksi jää näin tulkittujen säännösten soveltaminen yksittäistapauksessa (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2018, Profi Credit Polska,
C-176/17
,
EU:C:2018:711
,
kohta).
Asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 4 kohdasta ilmenee, että jos kuolemanvaraismääräys on tehty ennen 17.8.2015 sen lain mukaisesti, jonka perittävä olisi voinut valita tämän asetuksen mukaisesti, katsotaan, että kyseinen laki on valittu perimykseen sovellettavaksi laiksi.
Kyseisessä säännöksessä otetaan siten käyttöön tämän asetuksen voimaantuloa edeltävän ajanjakson osalta perimykseen sovellettavan lain valintaa koskeva olettama, jolla on sama vaikutus kuin kyseisen asetuksen säännösten nojalla tehdyllä valinnalla.
Kuten Euroopan komissio on korostanut unionin tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa ja kuten tämän tuomion 31 kohdasta ilmenee, asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdan ja 7 artiklan a alakohdan tavoitteena on erityisesti ottaa käyttöön toimivallan ja sovellettavan lain välinen rinnakkaisuus.
Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut 21.6.2018 antamassaan tuomiossa Oberle (
C-20/17
,
EU:C:2018:485
,
ja
kohta), että kuten asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa korostetaan, tämän asetuksen sääntöjen tavoitteena on varmistaa, että perintöasiaa käsittelevä viranomainen soveltaa useimmissa tilanteissa omaa lainsäädäntöään; tällä tavoitteella on tarkoitus varmistaa toimivaltasäännösten ja alalla sovellettavaa lakia koskevien säännösten välinen johdonmukaisuus.
Lisäksi kuten tämän tuomion 31 kohdassa on todettu, asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohdassa ja 7 artiklan a alakohdassa säädetyllä toimivallan puuttumisen toteamisella pyritään mahdollistamaan se, että jäsenvaltion tuomioistuin voi luopua ratkaisemasta asiaa sen jäsenvaltion tuomioistuinten hyväksi, jonka laki on valittu asetuksen N:o 65/2012 22 artiklan nojalla, kun ensiksi mainittu katsoo, että viimeksi mainituilla on paremmat edellytykset ratkaista asia, sen mahdollistamiseksi, että tuomioistuimet, joilla on läheisin liittymä kyseiseen perintöön, ratkaisevat siihen liittyvän riita-asian.
Tulkinta, jonka mukaan perimystä sääntelevän lain soveltaminen asetuksen N:o 650/2012 83 artiklan 4 kohdan nojalla ei mahdollistaisi mainitun asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettua toimivallan puuttumisen toteamista, vaarantaisi tällaiset tavoitteet.
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että näissä säännöksissä säädettyjä toimivaltasääntöjä sovelletaan myös silloin, kun perittävä ei ole ennen 17.8.2015 tehdyssä testamentissa valinnut perimykseen sovellettavaa lakia ja tämä laki määräytyy yksinomaan kyseisen asetuksen 83 artiklan 4 kohdan perusteella.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 650/2012 7 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että jotta kyseessä on tämän asetuksen 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettu toimivallan puuttumisen toteaminen sen jäsenvaltion tuomioistuinten hyväksi, jonka lain perittävä on valinnut, ei ole tarpeen, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, on nimenomaisesti todennut, ettei sillä ole toimivaltaa, mutta tämän tarkoituksen on käytävä yksiselitteisesti ilmi sen tältä osin tekemästä päätöksestä.

2)
Asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa, 7 artiklan a alakohtaa ja 39 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa asia on pantu vireille toimivallan puuttumista koskevan päätöksen vuoksi, ei ole toimivaltaa tarkistaa, täyttyivätkö näissä säännöksissä säädetyt edellytykset sille, että tuomioistuin, jossa asia oli aikaisemmin pantu vireille, voi todeta, ettei sillä ole toimivaltaa.

3)
Asetuksen N:o 650/2012 6 artiklan a alakohtaa ja 7 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että näissä säännöksissä säädettyjä toimivaltasääntöjä sovelletaan myös silloin, kun perittävä ei ole ennen 17.8.2015 tehdyssä testamentissa valinnut perimykseen sovellettavaa lakia ja tämä laki määräytyy yksinomaan kyseisen asetuksen 83 artiklan 4 kohdan perusteella.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.