CELEX: 62019CJ0938
Преюдициално запитване
Околна среда
Директива 2003/87/ЕО
Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове
Член 2, параграф 1
Приложно поле
Член 3, буква д)
Понятие „инсталация“
Въздействие върху емисиите и замърсяването
Спомагателни съоръжения, които като такива не отделят емисии на парникови газове
Член 10а
Преходни правила за безплатното разпределяне на квоти
Образец за събиране на данни
Коригирана квота за допустимост
Метод за изчисление
Решение 2011/278/ЕС
Член 6, параграф 1, трета алинея
Подаване на охладителна енергия към обект в отрасъл, изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (
ОВ L 275, 2003 г., стр. 32
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78), изменена с Директива 2009/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. (
ОВ L 140, 2009 г., стр. 63
) (наричана по-нататък „Директива 2003/87“), и по-специално на член 2, параграф 1 и член 3, буква д) от нея, на израза „corrected eligibility ratio“ (коригирана квота за допустимост), посочен в Data Collection Template (образец за събиране на данни), достъпен на сайта на Европейската комисия, както и на Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 130, 2011 г., стр. 1
), и по-специално член 6, параграф 1 от него.
Запитването е отправено в рамките на спор между Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „EDW“) и Bundesrepublik Deutschland (Федерална република Германия) относно заявление за безплатно разпределяне на квоти за емисии на парникови газове (наричани по-нататък „квоти за емисии“) на промишлена централа за комбинирано производство на енергия посредством газови двигатели, включваща като спомагателни съоръжения абсорбционни хладилни машини.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2003/87
Съображение 20 от Директива 2003/87 гласи следното:
„Настоящата директива ще стимулира използването на технологии с по-висока енергийна ефективност, включително технологиите за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, при които се отделят по-малко емисии на единица продукция, докато бъдещата директива на Европейския парламент и на Съвета за стимулиране на комбинираното производство въз основа на търсенето на полезна топлина на вътрешния енергиен пазар ще насърчи прилагането на технологии за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия“.
Член 2 от тази директива, озаглавен „Обхват“, предвижда в параграф 1:
„Настоящата директива следва да се прилага спрямо емисии от дейностите, изброени в приложение I, и парниковите газове, изброени в приложение II“.
Член 3 от посочената директива, озаглавен „Определения“, гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
б)
„емисии“ означава отделянето на парникови газове в атмосферата от източници в инсталация или отделянето от въздухоплавателни средства, извършващи авиационна дейност, включена в списъка в приложение I, на определените по отношение на тази дейност газове;
[…]
д)
„инсталация“ означава стационарно техническо съоръжение за осъществяване на една или повече от дейностите, изброени в приложение I, както и всякакви други дейности, пряко отнасящи се до тях, които имат техническа връзка с дейностите, осъществявани на този обект и които биха могли да повлияят върху емисиите и замърсяването;
[…]
ф)
„генератор на електроенергия“ означава инсталация, която към 1 януари 2005 г. или след това е произвела електроенергия, предназначена за продажба на трети лица, и в която не се извършва друга дейност, посочена в приложение I, освен „изгарянето на горива“.
Член 8 от Директива 2003/87, озаглавен „Съгласуване с Директива 96/61/ЕО“, предвижда:
„Държавите членки трябва да предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато в инсталациите се извършват дейности, които са включени в приложение I към Директива 96/61/ЕО [на Съвета от 24 септември 1996 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (
ОВ L 257, 1996 г., стр. 26
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 183)], условията и процедурата за издаване на разрешително за емисии на парникови газове са съгласувани с тези за разрешителното, предвидено в тази директива. Изискванията, установени в членове 5, 6 и 7 от настоящата директива могат да бъдат интегрирани в процедурите, предвидени в Директива [96/61]“.
Съгласно член 10а от тази директива, озаглавен „Преходни общностни правила за хармонизирано безплатно разпределение на квоти“:
„1.   До 31 декември 2010 г. Комисията приема напълно хармонизирани мерки по изпълнението на общностно равнище за разпределението на квоти […]
[…]
Доколкото е възможно, посочените в първа алинея мерки определят ex ante параметри, валидни за цялата Общност, за да се осигури провеждането на разпределението по начин, който да насърчи намаляването на емисиите на парникови газове и енергийноефективните техники, като се вземат предвид най-ефективните техники, заместителите, алтернативните производствени процеси, високоефективното комбинирано производство на енергия, ефикасното в енергийно отношение използване на отпадни газове, използването на биомаса и улавянето и съхранението на CO
, когато са налице съответни съоръжения, и не предвижда стимули за повишаване на емисиите. […]
[…]
3.   При спазване на разпоредбите на параграфи 4 и 8 и независимо от член 10в, генераторите на електроенергия, инсталациите за улавяне на CO
, тръбопроводите за пренос на CO
или местата за съхранение на CO
не могат да се ползват от безплатно разпределение на квоти.
4.   От безплатно разпределение на квоти се ползват топлофикационните мрежи, както и високоефективното комбинирано производство на енергия, както това е посочено в Директива 2004/8/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно насърчаване на комбинираното производство на енергия, основаващо се на търсенето на полезна топлоенергия във вътрешния енергиен пазар и за изменение на Директива 92/42/ЕИО (
ОВ L 52, 2004 г., стр. 50
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 107)], за икономически оправдано търсене, по отношение на производството на топлоенергия или енергия за охлаждане. […]
[…]
11.   При спазване на член 10б, през 2013 г. количеството безплатно разпределени в съответствие с параграфи 4—7 от настоящия член квоти представлява 80 % от количеството, определено в съответствие с мерките, посочени в параграф 1. След това количеството безплатно разпределени квоти започва ежегодно да намалява с еднаква стойност до достигане на 30 % безплатно разпределени квоти през 2020 г., с цел през 2027 г. да се постигне прекратяване на безплатното разпределение на квоти.
12.   При условията на член 10б през 2013 г. и всяка следваща година до 2020 г. на инсталациите в отрасли или подотрасли, изложени на съществен риск от „изтичане на въглерод“, съгласно параграф 1 се разпределят безплатно квоти в размер на 100 % от количеството, определено в съответствие с мерките, посочени в параграф 1.
[…]“.
Съгласно член 13, параграф 1 от посочената директива третият период на търговия продължава 8 години, от 2013 г. до 2020 г. (наричан по-нататък „третият период на търговия“).
Решение 2011/278
Член 3 от Решение 2011/278, озаглавен „Определения“, гласи:
„За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
a)
„работеща инсталация“ („incumbent installation“) означава всяка инсталация, извършваща една или повече от дейностите, посочени в приложение I към Директива [2003/87], или дейност, обхваната за пръв път от Европейската схема за търговия с емисии съгласно член 24 от цитираната директива, която:
i)
е получила разрешително за емисии на парникови газове преди 30 юни 2011 г.; или
ii)
реално се експлоатира, получила е преди 30 юни 2011 г. всички съответни екологични разрешителни, включително, ако е необходимо, комплексно разрешително по Директива 2008/1/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (
ОВ L 24, 2008 г., стр. 8
)], и е постигнала преди 30 юни 2011 г. съответствие с всички останали критерии, определени в националната нормативна уредба на съответната държава членка, въз основа на които инсталацията е получила разрешително за емисии на парникови газове;
[…]
в)
„подинсталация с топлинен показател“ („heat benchmark sub-installation“) се определя от входящите и изходящите потоци и съответните емисии, които не са обхванати от подинсталация с продуктов показател и са свързани с производство или получаване от друга инсталация или обект, попадаща/попадащ в обхвата на Европейската схема за търговия с емисии (или и производство, и получаване) на измерима топлинна енергия в границите на инсталацията, ако тази измерима топлинна енергия:
–
се използва за производството на продукти, за получаване на механична енергия (но не и механична енергия, използвана за електропроизводство), за отопление или охлаждане (но не и за електропроизводство), или
–
се подава на друга инсталация или обект, която/който е извън рамките на Европейската схема за търговия с емисии, но не и ако топлинната енергия се подава за производство на електроенергия;
[…]“.
Член 6 от това решение, озаглавен „Разделяне на подинсталации“, гласи в параграф 1:
„За целите на настоящото решение държавите членки трябва да разделят условно всяка инсталация, отговаряща на условията за безплатно разпределяне на квоти за емисии по член 10а от Директива [2003/87], на една или повече от следните видове подинсталации, както е необходимо в съответния случай:
a)
подинсталация с продуктов показател;
б)
подинсталация с топлинен показател;
в)
подинсталация с горивен показател;
г)
подинсталация с технологични емисии.
Тези подинсталации трябва да отговарят, доколкото е възможно, на реални физически части от инсталацията.
По отношение на подинсталациите с топлинен показател, горивен показател и технологични емисии държавите членки трябва да правят ясно разграничение, въз основа на кодовете на NACE и Prodcom, по въпроса дали съответният процес е в отрасъл или подотрасъл, за който се смята, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии съгласно посоченото в Решение 2010/2/ЕС [на Комисията от 24 декември 2009 г. за определяне, съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, на списък с отрасли и подотрасли, за които сe смята, че са изложени на съществен риск от изтичане на въглерод (
ОВ L 1, 2010 г., стр. 10
)].
Когато дадена включена в Европейската схема за търговия с емисии инсталация е произвела и подала измерима топлинна енергия на инсталация или друга инсталация или обект, които не са включени в тази схема, държавите членки ще считат, че съответният процес в подинсталацията с топлинен показател, водещ до производството на тази топлинна енергия, не обслужва отрасъл или подотрасъл, за който се смята, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии съгласно посоченото в Решение [2010/2], освен ако компетентният орган е убеден, че потребителят на измеримата топлинна енергия принадлежи към отрасъл или подотрасъл, за който се смята, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии съгласно посоченото в Решение [2010/2]“.
Член 7 от посоченото решение, озаглавен „Събиране на базови данни“, гласи:
„1.   За всяка работеща инсталация, отговаряща на условията за безплатно разпределяне на квоти по член 10а от Директива [2003/87], включително инсталациите, които се експлоатират само в отделни случаи, по-специално инсталациите които се държат в резерв или в готовност за включване, и инсталациите, работещи по сезонен график, държавите членки трябва да съберат от съответния оператор цялата съответна информация и данни относно посочените в приложение IV параметри за периода, през който инсталацията е работила от 1 януари 2005 г. до 31 декември 2008 г. или съответно, в случаите, когато това е приложимо — от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2010 г.
[…]
5.   Държавите членки трябва да получават, съхраняват и документират данни по начин, позволяващ тяхното съответно използване от компетентния орган.
Държавите членки могат да поискат от оператора да използва електронен образец за попълване на данните или да специфицират файловия формат за подаване на данните. Държавите членки са длъжни обаче да приемат ползването от оператора на всякакъв електронен образец или всякаква спецификация на файлов формат, публикувани от Комисията за целите на събирането на данни по настоящия член, освен ако съответният образец или спецификация на файлов формат на държавата членка не изискват попълването поне на същите данни.
[…]“.
Член 9 от Решение 2011/278, озаглавен „Историческо равнище на активност“, гласи в параграф 3:
„Топлинното историческо равнище на активност се определя от статистическата медиана за базовия период на историческото годишно количество получена измерима топлинна енергия (идваща от инсталация, влизаща в Европейската схема за търговия с емисии) или произведена измерима топлинна енергия, или и двете, използвана в рамките на границите на инсталацията за производство на продукти, на механична енергия (но не и механична енергия, използвана за електропроизводство), за отопление или охлаждане (но не и за електропроизводство), или подадена на друга инсталация или обект, която/който е извън Европейската схема за търговия с емисии (но не и ако подадената топлинна енергия се използва за електропроизводство), като така определеното количество измерима топлинна енергия се изразява в тераджаули/година“.
Съгласно член 10 от това решение, озаглавен „Разпределяне на квоти за емисии на ниво инсталация“:
„1.   Въз основа на данните, събрани съгласно член 7, държавите членки трябва да изчисляват за всяка година броя на квотите за емисии, разпределяни безплатно в периода от 2013 г. нататък на всяка работеща инсталация на тяхна територия, в съответствие с посоченото в параграфи 2—8.
2.   За целите на това изчисляване държавите членки трябва първо да определят предварителния годишен брой на безплатните квоти за емисии поотделно за всяка подинсталация, както следва:
[…]
б)
съответно за останалите видове подинсталации:
i)
за подинсталация с топлинен показател — предварителният годишен брой на безплатните квоти за емисии за дадена година се определя от стойността на топлинния показател за измерима топлинна енергия, посочена в приложение I, умножена по съответното историческо равнище на активност на консумацията на измерима топлинна енергия;
[…]“.
Решения 2010/2 и 2014/746/ЕС
В точка 1.4 от приложението към Решение 2010/2 сред отраслите, изложени на съществен риск от изтичане на въглерод, се посочва производството на […] електронни елементи, отговарящо на код 3210 от Общата класификация на икономическите дейности в Европейските общности (NACE).
В точка 1.1 от приложението към Решение 2014/746/ЕС на Комисията от 27 октомври 2014 година за определяне, съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, на списък с отрасли и подотрасли, за които се смята, че са изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии, за периода 2015—2019 година (
ОВ L 308, 2014 г., стр. 114
), което отменя Решение 2010/2, сред отраслите, изложени на такъв риск, се споменава и производството на електронни елементи, което вече съответства на код 2611 от NACE.
Делегиран регламент (ЕС) 2019/331
В Делегиран регламент (ЕС) 2019/331 на Комисията от 19 декември 2018 година за определяне на валидни за целия Съюз преходни правила за хармонизирано безплатно разпределяне на квоти за емисии в съответствие с член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 59, 2019 г., стр. 8
) се съдържа приложение VII, озаглавено „Методи за мониторинг на данните“. В точка 7 от това приложение, озаглавена „Правила за определяне на нетната измерима топлинна енергия“, се съдържа точка 7.1, която от своя страна е озаглавена „Принципи“, и в четвърта алинея предвижда:
„Когато се използва топлинна енергия за охлаждане чрез процес на абсорбция, този процес на охлаждане се счита за процес на потребление на топлинна енергия“.
Директива 96/61
Член 2 от Директива 96/61, която е отменена и заменена с Директива 2008/1, е озаглавен „Определения“ и предвижда следното:
„По смисъла на настоящата директива:
[…]
2)
„замърсяване“ е всяко пряко или косвено в резултат от човешка дейност постъпване във въздуха, водите или земята на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове, които са в състояние да окажат определено вредно въздействие върху здравето на човека или качеството на околната среда, да предизвикат увреждане на материалните ценности, да ограничат или предотвратят възможностите за използване на полезните качества на околната среда и останалите нейни законосъобразни ползвания;
3)
„инсталация“ е всяко неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I дейности или други такива, които имат техническа връзка и са непосредствено свързани с тях, и са в състояние да окажат определено въздействие върху емисиите и замърсяването;
[…]
5)
„емисия“ е прякото или непрякото изпускане на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове във въздуха, водите или земята от съответните, в това число организирани и неорганизирани, източници в рамките на дадена инсталация;
[…]“.
Директива 2010/75/ЕС
От съображение 1 от Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (
ОВ L 334, 2010 г., стр. 17
) е видно, че с нея се преработват седем директиви, сред които е и Директива 2008/1.
Член 3 от Директива 2010/75, озаглавен „Определения“, гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
2.
„замърсяване“ означава всяко пряко или косвено постъпване във въздуха, водите или земята на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове в резултат от човешка дейност, които могат да окажат вредно въздействие върху човешкото здраве или качеството на околната среда, да предизвикат увреждане на материалните блага, да ограничат или предотвратят възможностите за използване на полезните качества на околната среда и останалите нейни законосъобразни ползвания;
3.
„инсталация“ означава всяко неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I или в част 1 от приложение VII, дейности или други такива дейности, извършвани на същата площадка, които са непосредствено свързани с тях и имат техническа връзка с дейностите, изброени в същите приложения, и могат да окажат въздействие върху емисиите и замърсяването;
4.
„емисия“ означава прякото или непрякото изпускане на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове във въздуха, водите или земята от организирани или неорганизирани източници в рамките на дадена инсталация;
[…]“.
Германското право
Член 4 от Bundes-Immissionsschutzgesetz (Федерален закон за контрол върху емисиите) от 15 март 1974 г.(BGBl. 1974 I, стр. 721), в редакцията му от 17 май 2013 г. (BGBl. 2013 I, стр. 1274) (наричан по-нататък „BImSchG“), озаглавен „Разрешително“, в параграф 1 гласи:
„За изграждането и експлоатацията на инсталации, които поради присъщите си особености или поради използването си могат да окажат особено вредно въздействие върху околната среда, да застрашат, значително да увредят или съществено да затруднят населението или околността […], се изисква разрешително […]“.
Член 2 от Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz (Закон за търговията с квоти за емисии на парникови газове) от 21 юли 2011 г. (BGBl. 2011 I, стр. 1475, наричан по-нататък „TEHG“) е озаглавен, „Приложно поле“ и гласи:
„(1)   Този закон се прилага за посочените в част 2 от приложение 1 емисии на парникови газове, отделяни при извършването на посочените в същата разпоредба дейности. Настоящият закон се прилага за посочените в част 2 от приложение 1 инсталации и когато същите са подинсталации или спомагателни съоръжения към инсталация, която не е включена в част 2 от приложение 1.
(2)   За инсталациите, посочени в част 2, точки 2—31 от приложение 1, приложното поле на настоящия закон се разпростира върху всички:
1. подинсталации и етапи на технологичния процес, необходими за експлоатацията; и
2. спомагателни съоръжения, които са пространствено и оперативно свързани с подинсталациите и етапите на технологичния процес, посочени в точка 1, и които могат да бъдат от значение за генерирането на парниковите газове по част 2 от приложение 1.
Изречение 1 се прилага mutatis mutandis за горивните съоръжения, посочени в част 2, точка 1 от приложение 1.
[…]
(4)   Ако съгласно член 4, параграф 1, изречение 3 от BImSchG за инсталациите, посочени в част 2, точки 2—30 от приложение 1, се изисква разрешително, спецификациите, включени в разрешителното, издадено за инсталацията съгласно BImSchG, са определящи за очертаването на границите ѝ по параграфи 2 и 3. Изречение 1 се прилага mutatis mutandis за горивните съоръжения, посочени в част 2, точка 1 от приложение 1. В случаите по параграф 1, изречение 2 изречение 1 се прилага mutatis mutandis за спецификациите в разрешителното, издадено за подинсталациите или спомагателните съоръжения съгласно BImSchG“.
Член 4 от TEHG, озаглавен „Разрешително за емисии“, гласи:
„(1)   Операторът на инсталацията трябва да получи разрешително за емисиите на парникови газове, генерирани от дейност, посочена в част 2, точки 1—32 от приложение 1. Разрешителното се предоставя от компетентния орган след подаване на заявление от оператора на инсталацията, когато този орган е в състояние да потвърди информацията по параграф 3 въз основа на документацията към заявлението.
[…]
(4)   За инсталациите, получили разрешително преди 1 януари 2013 г. съгласно разпоредбите на BImSchG, разрешителното по закона за контрол върху емисиите е това по параграф 1. В случая по изречение 1 обаче операторът на инсталацията може да поиска и отделно разрешително съгласно параграф 1. В този случай изречение 1 се прилага само до издаването на отделното разрешително“.
Член 9 от TEHG, озаглавен „Разпределяне на безплатни квоти за емисии на операторите на инсталации“, предвижда в параграф 2:
„Разпределянето на безплатни квоти за емисии става с подаване на заявление до компетентния орган. […]“.
Член 34 от TEHG в редакцията му от 18 януари 2019 г. (BGBl. 2019 I, стр. 37), озаглавен „Преходни разпоредби за операторите на инсталации“, предвижда в параграф 1 следното:
„(1)   Членове 1—36, в редакцията им в сила до 24 януари 2019 г. включително, продължават да се прилагат за отделянето на парникови газове при извършване на дейности по смисъла на приложение 1 през периода на търговия 2013—2020 г.“.
Член 2 от Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Наредба за разпределянето на квоти за емисии на парникови газове през периода на търговия 2013—2020 г.) от 26 септември 2011 г. (BGBl. 2011 I, стр. 1921), озаглавен „Определения“, гласи следното в точка 30, озаглавена „Релевантен за разпределянето на квоти компонент с топлинен показател“:
„Съвкупността от входящи и изходящи потоци и съответните им емисии, които не са обхванати от релевантния за разпределянето на квоти компонент по смисъла на точка 28, свързани с производството на измерима топлинна енергия или с получаването ѝ от инсталация, попадаща в приложното поле [на TEHG], при условие че топлинната енергия нито е получена от електроенергия, нито при производството на азотна киселина, и не е била потребена нито за производството на електроенергия, нито е подадена за производството на електроенергия, при условие че посочената топлинна енергия
a)
се потребява в инсталацията, извън релевантния за разпределянето на квоти компонент по смисъла на точка 28, за целите на производството на продукти, производство на механична енергия или за отопление или за охлаждане; или
b)
се връща на инсталации и други съоръжения, които не попадат в приложното поле [на TEHG]“.
Член 3 от Наредбата за разпределянето на квоти за емисии на парникови газове през периода на търговия 2013—2020 г., озаглавен „Съставяне на релевантни за разпределянето на квоти компоненти“, гласи:
„[…]
(2)   За целите на определението за релевантен за разпределянето на квоти компонент, посочен в параграф 1, точка 2, доставянето на измерима топлинна енергия към топлоразпределителна мрежа се счита за доставяне на друго съоръжение по смисъла на член 2, точка 30, буква b). […]
(3)   Що се отнася до релевантните за разпределянето на квоти компоненти, посочени в параграф 1, точки 2—4, заявителят трябва да установи отделни релевантни за разпределянето на квоти компоненти за процеса на производство на продукти, отнасящи се до отраслите, изложени на риск от изместване на емисии, както и за другите процеси. […]
(4)   Що се отнася до релевантните за разпределянето на квоти компоненти с топлинен показател, при отнасянето на отделните релевантни за разпределянето на квоти компоненти по смисъла на параграф 3 следва да се прилага следният подход:
1. При директна доставка на топлинна енергия на клиент, който не попада в приложното поле на TEHG, тази топлинна енергия трябва да се отнесе към отраслите, изложени на риск от изместване на емисии, ако операторът докаже, че клиентът принадлежи към отрасъл, изложен на риск от изместване на емисии; за останалата част топлинната енергия трябва да се отнесе към отраслите, които не са изложени на риск от изместване на емисии;
2. При доставка на топлинна енергия към топлоразпределителни мрежи, към отраслите, изложени на риск от изместване на емисии, следва да се отнесе частта от общото количество доставена топлинна енергия, която съответства на дела на доставената топлинна енергия на клиенти от отрасли, изложени на риск от изместване на емисии, от общата топлинна енергия, доставена от оператора на мрежата през релевантния период на доставка в съответствие с член 8, параграф 1; за останалата част тази топлинна енергия трябва да се отнесе към отраслите, които не са изложени на риск от изместване на емисии.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
EDW, жалбоподател в главното производство, експлоатира промишлена централа за комбинирано производство на енергия от високоефективни газови двигатели, за която се прилага схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове на равнището на Европейския съюз (наричана по-нататък „СТЕ“). Тази централа за комбинирано производство на енергия включва като спомагателни съоръжения хладилни машини, и по-специално абсорбционни хладилни машини (наричани по-нататък „хладилните машини“), които преобразуват топлинната енергия в охладителна. Тези хладилни машини не отделят парникови газове.
Посочената централа за комбинирано производство на енергия снабдява само завода за производство на полупроводници на Global Foundries, който не принадлежи на EDW. Дейността на Global Foundries, спрямо която не се прилага СТЕ, е част от отрасъл, изложен на съществен риск от изместване на въглеродни емисии по силата на решения 2010/2 и 2014/746.
По-специално централата за комбинирано производство на енергия произвежда гореща вода с температура 80 °C и пара. От котлите горещата вода с температура 80 °C, от една страна, се подава директно към Global Foundries и от друга страна, се доставя заедно с парата към хладилните машини на централата за комбинирано производство на енергия. Тези хладилни машини снабдяват Global Foundries с охладителна енергия под формата на вода с температура 5 °C или 11 °C за производството на полупроводници. Произвежда се също така топла вода с температура 32 °C с топлинната енергия, отделяна от хладилните машини, както и чрез използване на топлината енергия, която под формата на вода с температура 11 °C или 17 °C постъпва обратно в охладителната система на Global Foundries към тези машини.
За предоставянето на разрешението, което се изисква съгласно BImSchG, централата за комбинирано производство на енергия и нейните спомагателни съоръжения се считат, че представляват една и съща инсталация поради шумовите емисии, които последните отделят при експлоатацията им.
На 19 януари 2012 г. EDW подава до Deutsche Emissionshandelsstelle (Германски орган за търговия с квоти за емисии, наричан по-нататък „DEHSt“) заявление за безплатно разпределяне на квоти за емисии, като съгласно разпоредбите относно подинсталации с топлинен показател този орган му предоставя безплатно 63770 квоти за емисии с решение от 17 февруари 2014 г. и 14497 допълнителни квоти с решение по административно обжалване от 28 април 2017 г.
По-специално в решението за разпределяне на квоти и в решението по административно обжалване DEHSt приема, че абсорбционните хладилни машини са част от инсталацията на EDW, за която се прилага СТЕ. Освен това той отказва ползването от схемата за отраслите или подотраслите, за които се счита, че са изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии във връзка с охладителната енергия, доставяна от хладилните машини на Global Foundries. Освен това DEHSt отказва да предостави права за топлинния поток, съставен от топла вода с температура 32 °C, тъй като топлинната енергия е резултат от енергията, отделяна при функционирането на хладилните машини. Освен това той приспада от заявените от EDW количества топлинна енергия получаваната топлинна енергия от инсталацията, за която не се прилага СТЕ.
С жалбата, подадена на 1 юни 2017 г. пред Verwaltungsgericht Berlin (Административен съд Берлин, Германия), EDW поддържа заявлението си за безплатно разпределяне на 121013 допълнителни квоти за емисии.
Запитващата юрисдикция счита, че разрешаването на спора, с който е сезирана, зависи най-напред от това дали е съвместима с Директива 2003/87, и по-специално с член 2, параграф 1 и член 3, буква д) от нея, национална правна уредба, която предвижда, че за да се определят границите на инсталациите, за които се прилага СТЕ, следва при необходимост да се вземат предвид спецификациите на тези инсталации, така както са посочени в разрешение, издадено въз основа на друга национална правна уредба относно замърсяването, което евентуално може да доведе до включване в границите на посочените инсталации на спомагателни съоръжения като разглежданите в главното производство хладилни машини, които не отделят парникови газове. Запитващата юрисдикция посочва, че въпросът дали тези хладилни машини се намират във или извън границите на разглежданата по главното производство инсталация, за която се прилага СТЕ, има отражение върху количеството квоти за емисии, които трябва да бъдат безплатно разпределени на EDW.
След това запитващата юрисдикция иска да установи, ако е необходимо, какви са условията, при които се определя количеството квоти за емисии, разпределяни безплатно на подинсталациите с топлинен показател. Тя си задава по-специално въпроса по какъв начин, предвид получаваната топлинна енергия от инсталации, за които не се прилага СТЕ, следва да се изчисли и приложи коригираната квота за допустимост, посочена в образеца за събиране на данни, и по-специално дали следва да се възприеме общ подход към топлинните потоци на съответната инсталация, или е възможно за целите на отнасянето на получената топлинна енергия да се направи разграничение между тези различни потоци.
Накрая, запитващата юрисдикция иска да се установят условията за привеждане в действие на схемата за отраслите или подотраслите, за които се счита, че са изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, съгласно член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278, що се отнася до охладителната енергия, произведена в хладилните машини на EDW и доставена на Global Foundries.
При това условия Verwaltungsgericht Berlin (Административен съд Берлин) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 2, параграф 1 от Директива 2003/87/ЕО да се тълкува в смисъл, че допуска разпоредба като член 2, параграф 4, изречение 1 от [TEHG], в съответствие с която и спрямо инсталация, получила разрешително съгласно [BImSchG], се прилага [СТЕ], доколкото това разрешително се отнася и за спомагателни съоръжения, които не отделят емисии на парникови газове?
2)
Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен:
Следва ли от предвидените в изготвения от Комисията [образец за събиране на данни] и зададени на държавите членки критерии за изчисляване на коригираната квота […] за топлинна енергия, внасяна от инсталации, за които не се прилага схемата за търговия с квоти за емисии, че същата тази квота следва да се прилага към общата топлинна енергия, произведена в инсталацията, за която се прилага [СТЕ], дори когато ясно може да се установи, че внасяната топлинна енергия е от един или няколко отделно отчитани топлинни потоци, които могат да бъдат идентифицирани, и/или от вътрешно потребление на топлинна енергия в инсталацията?
3)
Трябва ли член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278/ЕО да се тълкува в смисъл, че определящият топлинен процес на подинсталацията с топлинен показател се отнася до отрасъл или подотрасъл, за който в съответствие с Решение 2010/2/ЕС се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, когато тази топлинна енергия се използва за производството на охладителна енергия, а охладителната енергия се потребява от инсталация, за която не се прилага схемата за търговия с квоти за емисии, в отрасъл или подотрасъл, който е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии?
Зависи ли приложимостта на член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278/ЕС на Комисията от това дали охладителната енергия се произвежда в границите на инсталацията, за която се прилага схемата за търговия с квоти за емисии?“.
Производството пред Съда
Запитващата юрисдикция иска от Съда да разгледа настоящото дело по реда на бързото производство съгласно член 105, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
В подкрепа на искането си тя изтъква, че съгласно практиката на германските съдилища правата на безплатни квоти за емисии ще бъдат изгубени, ако не са предмет на решение за разпределяне на квоти преди 30 април на годината след изтичането на третия период на търговия, тъй като липсват разпоредби, които да допускат тяхното прехвърляне към четвъртия период на търговия. При това положение, доколкото такова тълкуване е в съответствие с правото на Съюза, при липса на решение, което има сила на пресъдено нещо преди 30 април 2021 г., EDW би могло да загуби допълнителните безплатни квоти за емисии, за които претендира. Освен това запитващата юрисдикция изтъква факта, че този въпрос се поставя в доста голям брой висящи пред нея дела.
От член 105, параграф 1 от Процедурния правилник следва, че по искане на запитващата юрисдикция или, по изключение, служебно, след изслушване на съдията докладчик и генералния адвокат председателят на Съда може да реши определено преюдициално запитване да бъде разгледано по реда на бързото производство, в отклонение от разпоредбите на посочения процедурен правилник, когато естеството на делото изисква то да бъде разгледано в кратки срокове.
На 22 януари 2020 г. след изслушване на съдията докладчик и генералния адвокат председателят на Съда решава да отхвърли искането на запитващата юрисдикция за разглеждане на настоящото дело по реда на бързото производство.
Това решение е мотивирано с факта, че изтъкнатите от запитващата юрисдикция съображения не могат да докажат, че в рамките на настоящото дело са изпълнени условията по член 105, параграф 1 от Процедурния правилник (вж. по аналогия решение от 25 февруари 2021 г., Gmina Wrocław (Преобразуване на правото на ползване),
C‑604/19
,
EU:C:2021:132
, т.
и цитираната съдебна практика).
Всъщност от практиката на Съда следва, че самият интерес на правните субекти, който разбира се е легитимен, възможно най-бързо да се установи обхватът на правата, които черпят от правото на Съюза, не може да докаже наличието на изключително обстоятелство по смисъла на член 105, параграф 1 от Процедурния правилник (определение на председателя на Съда от 18 януари 2019 г., VW (Право на достъп до адвокат в случай на неявяване),
C‑659/18
, непубликувано,
EU:C:2019:45
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение обстоятелството, че EDW подава жалба по съдебен ред на 1 юни 2017 г., а именно повече от две години и половина преди запитващата юрисдикция да реши да сезира Съда с настоящото преюдициално запитване, съответно намалява неотложността на спора в главното производство (вж. по аналогия определение на председателя на Съда от 18 януари 2019 г., Adusbef и др.,
C‑686/18
, непубликувано,
EU:C:2019:68
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно постоянната съдебна практика чисто икономическите интереси, колкото и да са важни и легитимни, не могат сами по себе си да обосноват провеждането на бързо производство (вж. в този смисъл решение от 25 февруари 2021 г., Gmina Wrocław (Преобразуване на правото на ползване),
C‑604/19
,
EU:C:2021:132
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това следва да се отбележи, че големият брой лица или правни положения, потенциално засегнати от акта, който запитващата юрисдикция трябва да постанови, след като е сезирала Съда с преюдициално запитване, сам по себе си не може да представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове прибягването до бързо производство (вж. в този смисъл решение от 8 декември 2020 г., Staatsanwaltschaft Wien (Фалшифицирани нареждания за банков превод),
C‑584/19
,
EU:C:2020:1002
, т.
и цитираната съдебна практика).
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, параграф 1 и член 3, буква д) от Директива 2003/87 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която разрешава да бъдат включени в границите на инсталация, за която се прилага СТЕ, спомагателни съоръжения, които не отделят парникови газове.
В случая разглежданата в главното производство национална правна уредба предвижда, че границите на дадена инсталация, що се отнася до прилагането на СТЕ, се определят в съответствие със спецификациите, включени в разрешителното, издадено на тази инсталация съгласно друга национална правна уредба относно замърсяването. Разглежданите в главното производство хладилни машини, които не отделят парникови газове, са били включени на това основание в границите на инсталацията за целите на посоченото разрешително поради отделяните от тях шумови емисии.
Следва да се припомни, че в член 3, буква д) от посочената директива се дава определение на понятието „инсталация“ като стационарно техническо съоръжение за осъществяване на една или повече от дейностите, изброени в приложение I, както и всякакви други дейности, пряко отнасящи се до тях, които имат техническа връзка с дейностите, осъществявани на този обект и които биха могли да повлияят върху емисиите и замърсяването.
Следователно, тъй като в тях не се извършва никаква дейност, посочена в приложение I, съоръжения като разглежданите в главното производство хладилни машини могат да бъдат включени в инсталация, попадаща в обхвата на СТЕ, само ако, най-напред, дейността им се отнася пряко до дейност, изброена в посоченото приложение I, която се извършва в инсталацията, и ако тази пряка връзка се обективира чрез наличието на техническа връзка, така че връзката между съответните дейности да допринася за целостта на общия технически процес на дейността, попадаща в обхвата на приложение I към същата директива (вж. в този смисъл решение от 29 април 2021 г., Granarolo,
C‑617/19
,
EU:C:2021:338
, т.
и
).
По-нататък, при положение че тези критерии са изпълнени, следва да се отбележи, що се отнася до третия критерий, свързан с факта, че съответната дейност трябва да може да повлияе върху емисиите и замърсяването, че по силата на член 2, параграф 1 от Директива 2003/87, който определя приложното ѝ поле, тя се прилага спрямо „емисиите“ на парникови газове, изброени в приложение II към тази директива, сред които е CO
, „получен от дейностите, посочени в приложение I“ към същата директива (решение от 20 юни 2019 г.ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така Съдът е постановил, че дейностите, посочени в приложение I, попадат в приложното ѝ поле, а следователно и на СТЕ само ако отделят „емисии“ от парникови газове, изброени в посоченото приложение II (решение от 28 февруари 2018 г., Trinseo Deutschland,
C‑577/16
,
EU:C:2018:127
, т.
).
В това отношение следва да се отбележи, че като предвижда, че в дадена инсталация могат да бъдат включени извършваните в нея дейности, които се отнасят пряко до дейност, изброена в приложение I към Директива 2003/87, безспорно законодателят на Съюза е предвидил, че в обхвата на СТЕ могат да попадат дейности, които не отговарят на условията, ограничаващи приложното поле на тази директива, и по-конкретно които не са изброени в посоченото приложение I (вж. в този смисъл решение от 9 юни 2016 г., Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ,
C‑158/15
,
EU:C:2016:422
, т.
и
).
От това обаче не може да се направи извод, че третият критерий, предвиден в член 3, буква д) от посочената директива, е изпълнен, когато при съответната дейност, макар и тя да води до отделяне на емисии и до замърсяване, не се отделят парникови газове, изброени в приложение II към същата директива.
Всъщност съгласно член 3, буква б) от Директива 2003/87 за целите на последната директива „емисии“ означава отделянето на парникови газове в атмосферата от източници в инсталация. Така от самия текст на тази разпоредба следва, че емисия по смисъла на същата разпоредба предполага отделянето на парников газ в атмосферата (определение от 6 февруари 2019 г., Solvay Chemicals,
C‑561/18
,
EU:C:2019:101
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно именно в светлината на това определение трябва да се тълкуват посочените в член 3, буква д) от тази директива емисии, както и замърсяването, които следователно могат да се отнасят само до парниковите газове, изброени в приложение II към посочената директива.
От това следва, че шумовите емисии, причинени от функционирането на разглежданите в главното производство хладилни машини, не отговарят на третия критерий, свързан с повлияването върху емисиите и замърсяването, както се изисква в посочения член 3, буква д) от Директива 2003/87. Следователно не може да се приеме, че поради тази причина хладилните машини и централата за комбинирано производство на енергия на EDW могат да се считат, че представляват една и съща инсталация за целите на прилагането на СТЕ.
Следователно такива хладилни машини не могат да се считат за включени в инсталацията, за която се прилага СТЕ, само поради факта, че съгласно предвиденото в разглежданата в главното производство национална правна уредба за тях се приема, що се отнася до разрешителното, издадено съгласно друга национална правна уредба относно замърсяването, че те се намират в границите на инсталацията поради наличието на такива шумови емисии.
Следва да се уточни, че този извод не може да се оспори от изложения от германското правителство довод, че с оглед на волята на законодателя на Съюза в член 3, буква д) от Директива 2003/87 по същество да се възприеме същото определение на понятието „инсталация“ съгласно посочената Директива 2003/87 като това, което вече е било в сила в законодателството на Съюза за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването, и по-специално в Директива 96/61 и Директива 2010/75, за целите на прилагането на СТЕ е възможно да се възприеме определянето на границите на разглежданата инсталация, което вече е извършено въз основа на националното законодателство, с което се прилагат последно посочените директиви.
Първо, следва да се констатира, че член 8 от Директива 2003/87 наистина предвижда, че държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато в инсталациите се извършват дейности, които са включени в приложение I към Директива 96/61, последно заменена с Директива 2010/75, условията и процедурата за издаване на разрешително за емисии на парникови газове са съгласувани с тези, предвидени в Директива 96/61.
Тази процесуална разпоредба обаче не може да измени материалноправните условия, уреждащи прилагането на СТЕ, по-специално що се отнася до определянето на инсталациите, които попадат в нейния обхват.
Второ, в това отношение следва да се отбележи, че като предвиждат съответно в член 2, точки 2 и 5 от Директива 96/61 и в член 3, параграфи 2 и 4 от Директива 2010/75, от една страна, че понятието „замърсяване означава всяко пряко или косвено постъпване във въздуха, водите или земята на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове в резултат от човешка дейност, които могат да окажат вредно въздействие върху човешкото здраве или качеството на околната среда, да предизвикат увреждане на материалните блага, да ограничат или предотвратят възможностите за използване на полезните качества на околната среда и останалите нейни законосъобразни ползвания, и от друга страна, че понятието „емисии“ означава прякото или непрякото изпускане на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове във въздуха, водите или земята от организирани или неорганизирани източници в рамките на дадена инсталация, тези директива се основават на по-широк подход към тези понятия в сравнение с подхода, който се използва в Директива 2003/87.
Следователно да се приеме доводът на германското правителство, изложен в точка 59 от настоящото решение, би лишило от полезно действие границите на СТЕ, доколкото в настоящия случай тя се отнася до емисиите на парникови газове, определени от законодателя на Съюза, и следователно, както посочва генералният адвокат в точка 49 от заключението си, би означавало незачитане на различните цели, които се преследват с нея на основание, от една страна, Директива 2003/87, и от друга страна, директиви 96/61 и 2010/75.
При това положение следва да се уточни, че при спазване на това ограничение относно емисиите и замърсяването, свързани с парниковите газове, изброени в приложение II към Директива 2003/87, от текста на член 3, буква д) от тази директива следва, че не трябва да се тълкуват стриктно условията, при които посоченият в този член трети критерий може да се счита за изпълнен.
Всъщност, от една страна, с тази разпоредба не се изисква да се отделят парникови газове при самите разглеждани дейности, а само се изисква те да повлияват. От друга страна, доколкото дейността трябва само да може да повлияе по такъв начин, този критерий изисква не да се установи наличието на действително повлияване върху емисиите и замърсяването, а само възможност за установяване на такова повлияване.
От това следва, че доколкото са изпълнени другите критерии, предвидени в член 3, буква д) от Директива 2003/87, дадена дейност, която може да повлияе върху нивото на емисиите на парникови газове от дейност, попадаща в обхвата на приложение I към тази директива, може да бъде включена в границите на същата инсталация, в която се извършва последно посочената дейност.
Такова тълкуване се потвърждава също така и от целите на СТЕ. Във връзка с това следва да се припомни, че предмет на Директива 2003/87 е въвеждането на схема за търговия с квоти за емисии, за да се намалят емисиите на парникови газове в атмосферата до равнище, което да предотврати всякаква опасна антропогенна намеса в климатичната система и чиято крайна цел е опазването на околната среда (решение от 3 декември 2020 г., Ingredion Germany,
C‑320/19
,
EU:C:2020:983
, т.
и цитираната съдебна практика).
Тази схема се основава на икономическа логика, която мотивира всеки участник в схемата да изпуска количество парникови газове, по-малко от квотите, които първоначално са му били отпуснати, за да прехвърли остатъка от тях на друг участник, изпуснал количество емисии, по-голямо от отпуснатите му квоти (решение от 3 декември 2020 г., Ingredion Germany,
C‑320/19
,
EU:C:2020:983
, т.
и цитираната съдебна практика).
В контекста на постигането на тези цели следва да се отбележи, че както следва от съображение 20 и член 10а, параграф 1 от Директива 2003/87, тя има за цел да насърчи намаляването на емисиите на парникови газове и енергийноефективните техники, като се вземат предвид най-ефективните техники (вж. в този смисъл решения от 18 януари 2018 г., INEOS,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
, т.
и цитираната съдебна практика, от 12 април 2018 г., PPC Power,
C‑302/17
,
EU:C:2018:245
, т.
и от 1 юни 2018 г., Полша/Парламент и Съвет,
C‑5/16
,
EU:C:2018:483
, т.
).
При обстоятелства обаче, при които равнището, на което даден оператор извършва дейност, посочена в приложение I към тази директива, и следователно равнището на произтичащите от нея емисии на парникови газове, зависи от дейност, която не попада в обхвата на това приложение и в съответствие с другите критерии по член 3, буква д) от посочената директива, припомнени в точка 50 от настоящото решение, се отнася пряко до дейността и поради наличието на техническа връзка е интегрирана в свързания с нея общ технически процес, не може да се изключи възможността, макар и самата дейност, която не попада в обхвата на посоченото приложение, да не води до отделяне на парникови газове, даден участник в СТЕ да бъде насърчен да подобри енергийната си ефективност с цел намаляване на нуждите, свързани с дейността, попадаща в обхвата на посоченото приложение I, и съответно отделяните от тази последно посочена дейност емисии.
В случая от информацията, с която разполага Съдът, е видно, че част от производството на топлинна енергия в промишлената централа за комбинирано производство на енергия на EDW се осъществява, за да се удовлетворят нуждите на хладилните му машини, така че тези нужди обуславят мащаба на дейност на посочената централа и следователно равнището на емисиите на парникови газове, които се отделят в резултат на нея.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 65 от заключението си, е възможно да се приеме, че хладилните машини могат да повлияят върху емисиите и замърсяването и следователно, доколкото са изпълнени другите критерии, установени в член 3, буква д) от Директива 2003/87, че тези хладилни машини и топлоелектрическата централа на EDW представляват една и съща инсталация, което запитващата юрисдикция следва евентуално да провери.
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 1 и член 3, буква д) от Директива 2003/87 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която разрешава да бъдат включени в границите на инсталация, за която се прилага СТЕ, спомагателни съоръжения, които не отделят парникови газове, при положение че те отговарят на критериите, предвидени в член 3, буква д) от посочената директива, и по-специално че могат да повлияят върху емисиите и замърсяването с парникови газове, изброени в приложение II към същата директива.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали коригираната квота за допустимост, посочена в образеца за събиране на данни, изготвен от Комисията по силата на член 7, параграф 5 от Решение 2011/278, представлява единна квота дори когато измеримата топлинна енергия, получена от инсталация, за която не се прилага СТЕ, може да се отнесе към конкретен поток на топлинна енергия, която единна квота за целите по-специално на изчисляването на броя на квотите за емисии, безплатно разпределени на подинсталация с топлинен показател, трябва да бъде изчислена и приложена в зависимост от общ подход към топлинните потоци на тази подинсталация.
По-специално тази юрисдикция иска да се установи дали, доколкото разглежданите в главното производство хладилни машини са включени в границите на инсталацията, следва да се възприеме подобен общ подход, въпреки че получаването на топлинна енергия под формата на вода при температура 11 °C или 17 °C с произход от Global Foundries може да се отнесе към потока на топлинна енергия от топла вода с температура 32 °C, произведена от хладилните машини в централата за комбинирано производство на енергия.
В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 10а, параграф 3 от Директива 2003/87, при спазване по-специално на параграф 4 от този член, на производителите на електроенергия не се разпределят безплатно квоти по смисъла на член 3, буква ф) от тази директива. Съгласно текста на посочения параграф 4 от безплатно разпределение на квоти се ползва високоефективното комбинирано производство на енергия, както това е посочено в Директива 2004/8, за икономически оправдано търсене, по отношение на производството на топлоенергия или енергия за охлаждане.
От предоставената от запитващата юрисдикция информация е видно, че EDW експлоатира високоефективна промишлена централа за комбинирано производство на енергия, така че при всички случаи спрямо нея се прилагат разпоредбите на член 10а, параграф 4 от Директива 2003/87, като запитващата юрисдикция трябва да провери това.
След тези предварителни бележки следва да се констатира, че член 7, параграф 1 от Решение 2011/278 предвижда, че за всяка работеща инсталация, отговаряща на условията за безплатно разпределяне на квоти по член 10а от тази директива, държавите членки трябва да съберат от съответния оператор цялата съответна информация и данни относно посочените в приложение IV от това решение параметри за периода, през който инсталацията е работила от 1 януари 2005 г. до 31 декември 2008 г. или съответно, в случаите, когато това е приложимо — от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2010 г.
Освен това съгласно член 7, параграф 5, втора алинея посочените държави членки могат да поискат от оператора да използва електронен образец за попълване на данните или да специфицират файловия формат за подаване на данните. Държавите членки са длъжни обаче да приемат ползването от оператора на всякакъв електронен образец или всякаква спецификация на файлов формат, публикувани от Комисията за целите на събирането на данни по посочения член, освен ако съответният образец или спецификация на файлов формат на държавата членка не изискват попълването поне на същите данни.
В случая от информацията, с което разполага Съдът, е видно, че DEHSt е приел публикувания от Комисията образец за събиране на данни, който се отнася до коригираната квота за допустимост по буква j) от раздел II.2, озаглавен „Complete balance of measurable heat at the installation“ („Пълен баланс на измеримата топлинна енергия в инсталацията“), работен лист Е, самият той озаглавен „EnergyFlows” — Data on Energy Input, Measurable Heat and Electricity“ („Енергийни потоци“ — Данни за вложената енергия, измеримата топлинна енергия и електроенергията).
За да се отговори на втория въпрос, следва да се отбележи, първо, че член 6, параграф 1, първа алинея от Решение 2011/278 предвижда, че за целите на това решение държавите членки трябва да разделят условно всяка инсталация, отговаряща на условията за безплатно разпределяне на квоти за емисии по член 10а от Директива 2003/87, на една или повече подинсталации, посочени в тази разпоредба, в зависимост от нуждите, сред които е посочена подинсталацията с топлинен показател, на която е било извършено безплатното разпределение на квота за емисии, предмет на спора по главното производство.
В това отношение член 3, буква в) от посоченото решение определя понятието „подинсталация с топлинен показател“ като обхващащо входящите и изходящите потоци и съответните емисии, които не са обхванати от подинсталация с продуктов показател и са свързани с производство или получаване от друга инсталация или обект, попадаща/попадащ в обхвата на Европейската схема за търговия с емисии или и производство, и получаване на измерима топлинна енергия в границите на инсталацията, ако тази измерима топлинна енергия се използва за производството на продукти, за получаване на механична енергия, но не и механична енергия, използвана за електропроизводство, за отопление или охлаждане, но не и за електропроизводство, или се подава на друга инсталация или обект, която/който е извън рамките на Европейската схема за търговия с емисии, но не и ако топлинната енергия се подава за производство на електроенергия.
Също така, освен ако при проверката на запитващата юрисдикция не се установи друго, разглежданата в главното производство инсталация е „работеща инсталация“ по смисъла на член 3, буква а) от Решение 2011/278, както тя трябва да се разбира в светлината на член 3, буква д) от Директива 2003/87.
На това основание съгласно член 10, параграф 1 и параграф 2, буква б), подточка i) от това решение изчислението на предварителния годишен брой на безплатно разпределените квоти за емисии на дадена подинсталация, извършено въз основа на данните, събрани съгласно член 7 от посоченото решение, се равнява на стойността на топлинния показател за измерима топлинна енергия, посочена в приложение I, умножена по съответното историческо равнище на активност на консумацията на измерима топлинна енергия.
Съгласно член 9, параграф 3 от същото решение посоченото историческо равнище на активност по принцип се определя от статистическата медиана за базовия период на историческото годишно количество получена измерима топлинна енергия, идваща от инсталация, влизаща в Европейската схема за търговия с емисии, или произведена измерима топлинна енергия, или и двете, използвана в рамките на границите на инсталацията за производство на продукти, на механична енергия, но не и механична енергия, използвана за електропроизводство, за отопление или охлаждане, но не и за електропроизводство, или подадена на друга инсталация или обект, която/който е извън Европейската схема за търговия с емисии, но не и ако подадената топлинна енергия се използва за електропроизводство.
Следователно трябва да се констатира, че по силата на тази разпоредба при безплатното разпределяне на квоти за емисии в съответствие с критериите, които се съдържат в понятието „подинсталация с топлинен показател“ по смисъла на член 3, буква в) от Решение 2011/278, се извършва обща, а не отделна преценка на топлинните потоци на съответната инсталация.
Второ, с оглед на изложените по-горе съображения следва да се отбележи, че публикуваният от Комисията образец за събиране на данни е в съответствие с предвидените в това решение изисквания с цел определяне на количеството безплатни квоти за емисии, за които операторът на подинсталация с топлинен показател може да претендира.
Всъщност в този образец за събиране на данни се изисква на първо място, в съответствие с букви a)—e) от раздел II. 2 от работен лист Е, от една страна, да се изчисли цялата налична в инсталацията измерима топлинна енергия, и от друга страна, да се определи „ratio of „ETS heat” to „Total heat“ (наричано по-нататък „съотношението „топлинна енергия по СТЕ“ спрямо „общо топлинна енергия“), което съответства на съотношението на частта от тази измерима топлинна енергия, отговаряща на изискванията за безплатно разпределяне на квоти за емисии, спрямо общата налична топлинна енергия.
Всъщност съгласно посоченото решение за целите на това разпределение може да се използва само измеримата топлинна енергия, произведена в съответната инсталация, и тази, която се получава в инсталация, попадаща в обхвата на СТЕ, с изключение на измеримата топлинна енергия, получена от обект, който е извън нейния обхват. В случая тази квота се определя, за да се вземе предвид количеството топлинна енергия, получена от Global Foundries, което не може да се отчете за целите на изчисляването на безплатното разпределение на квоти за емисии, тъй като Global Foundries не попада в обхвата на СТЕ.
Тази квота обаче следва да се коригира, тъй като в зависимост от употребата, за която са предназначени, някои количества от тази измерима топлинна енергия, която може да бъде използвана за изчисляване на безплатно разпределяните квоти за емисии, съгласно разпоредбите на Решение 2011/278, следва да бъдат изключени. Така в букви f)—h) от посочения раздел II.2 от работен лист Е от образеца за събиране на данни е предвидено да се изчисли частта от измеримата топлинна енергия, която е използвана в инсталацията за производство на електроенергия, която е използвана в рамките на подинсталация с продуктов показател, и която е подадена към инсталация, попадаща в обхвата на СТЕ.
Важно е също така при необходимост да се определи до каква степен измеримата топлинна енергия, която е изключена в зависимост от предназначението на нейната употреба, е част или не е част от количество топлинна енергия, което дава право на безплатно разпределяне на квоти за емисии.
За тази цел, ако такова определяне не може да се извърши въз основа на ефективна оценка на топлинните потоци, следва да се използва квотата за „топлинна енергия по СТЕ“ спрямо „общо топлинна енергия“, изчислена съгласно буква e) от раздел II.2, работен лист E от образеца за събиране на данни, както по-специално е предвидено в буква f) от посочения раздел II.2 по отношение на частта на измеримата топлинна енергия, използвана в инсталацията за производство на електроенергия.
Въз основа на данните, изчислени в букви f)—h) от посочения раздел II.2, коригираната квота за допустимост по буква j) от него позволява, като се вземат предвид количествата измерима топлинна енергия, които следва да се изключат според предназначението на тяхната употреба, съгласно буква i) от посочения раздел II.2, да се претегли квотата за измерима топлинна енергия, която е допустима в зависимост от произхода си, спрямо общата измерима топлинна енергия, налична в инсталацията.
От това следва, че коригираната квота за допустимост представлява единна квота, изчислена и прилагана в зависимост от общ подход към топлинните потоци на подинсталацията с топлинен показател.
Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 82 от заключението си, образецът за събиране на данни предвижда в буква o) от раздел II.2 от работен лист E, че в крайна сметка, за да се определи количеството топлинна енергия, която може да се отнесе към подинсталацията с топлинен показател, коригираната квота за допустимост се прилага към общото количество топлинна енергия, която потенциално е част от подинсталацията с топлинен показател, съответстваща на сбора от измеримата топлинна енергия, консумирана в инсталацията и допустима за безплатно разпределяне, от една страна, и измеримата топлинна енергия, подавана към инсталации или обекти извън обхвата на СТЕ, от друга страна.
Противно на твърдяното от EDW подобен извод не може да бъде опроверган от „Guidance Document n
o
3 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Data collection guidance)“ [Ръководен документ № 3 относно хармонизираната методология за безплатно разпределение на квоти за емисии на парникови газове в Европейския съюз след 2012 г. (насоки за събиране на данните)] от 14 април и 29 юни 2011 г., достъпен на сайта на Комисията.
Всъщност, както следва от точки 91 и 92 от настоящото решение, един от етапите от пълния баланс на измеримата топлинна енергия в инсталацията се състои в това да се определи до каква степен количествата измерима топлинна енергия, които са изключени в зависимост от предназначението на тяхната употреба, са част или не са част от количество топлинна енергия, което дава право на безплатно разпределяне на квоти за емисии. В рамките на този етап следва да се извърши ефективна оценка на топлинните потоци или, ако липсва такава възможност, да се приложи квотата за „топлинна енергия по СТЕ“ спрямо „общо топлинна енергия“, изчислена съгласно буква e) от раздел II.2 от работен лист E от образеца за събиране на данни.
Именно с оглед на тази операция следва да се разбира указанието, изложено на страница 46 от „Guidance Document n
o
3 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Data collection guidance)“ [Ръководен документ № 3 относно хармонизираната методология за безплатно разпределение на квоти за емисии на парникови газове в Европейския съюз след 2012 г. (насоки за събиране на данните)], съгласно което тази квота е необходима само в случай че не е възможно да се определи ясно кои части от различните топлинни потоци, взети поотделно, са произведени в границите или извън границите на инсталациите, за които се прилага СТЕ.
Следователно това указание се отнася до общия подход към топлинните потоци от съответната подинсталация с топлинен показател и от това не може да се направи извод, че то позволява безплатно разпределяне на квоти за емисии в зависимост от отделна преценка на тези различни топлинни потоци, която освен това би била в нарушение на изискванията на Решение 2011/278, припомнени в точка 86 от настоящото решение.
С оглед на изложените по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори, че коригираната квота за допустимост, посочена в образеца за събиране на данни, изготвен от Комисията по силата на член 7, параграф 5 от Решение 2011/278, представлява единна квота дори когато измеримата топлинна енергия, получена от инсталация, за която не се прилага СТЕ, може да се отнесе към конкретен поток на топлинна енергия, която единна квота за целите по-специално на изчисляването на броя на квотите за емисии, безплатно разпределени на подинсталация с топлинен показател, трябва да бъде изчислена и приложена в зависимост от общ подход към топлинните потоци на тази подинсталация.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278 трябва да се тълкува в смисъл, че даден процес в подинсталация с топлинен показател обслужва отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, когато този процес се отнася до потреблението на топлинна енергия за производство на охладителна енергия, подадена и потребена в рамките на обект, за който не се прилага СТЕ, като този обект принадлежи към отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии.
Следва да се припомни, че съгласно член 10а, параграф 11 от Директива 2003/87 през 2013 г. количеството безплатно разпределени в съответствие с параграфи 4—7 от посочения член квоти представлявало 80 % от количеството, определено в съответствие с мерките, посочени в параграф 1 същия член. След това количеството безплатно разпределени квоти е започнало ежегодно да намалява с еднаква стойност до достигане на 30 % безплатно разпределени квоти през 2020 г. с цел през 2027 г. да се постигне прекратяване на безплатното разпределение на квоти.
Член 10а, параграф 12 от посочената директива предвижда изключение от това правило. Така през 2013 г. и всяка следваща година до 2020 г. на инсталациите в отрасли или подотрасли, изложени на съществен риск от „изтичане на въглерод“, съгласно параграф 1 от този член се разпределят безплатно квоти в размер на 100 % от количеството, определено в съответствие с мерките, посочени в параграф 1 от посочения член.
На това основание член 6, параграф 1, втора алинея от Решение 2011/278 предвижда, че по отношение на подинсталациите с топлинен показател държавите членки трябва да правят ясно разграничение дали съответният процес е в отрасъл или подотрасъл, за който се смята, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии съгласно посоченото в Решение 2010/2. Освен това съгласно трета алинея от същата разпоредба, когато включена в СТЕ инсталация е произвела и подала измерима топлинна енергия на инсталация или друга инсталация или обект, които не са включени в тази схема, държавите членки ще считат, че съответният процес в подинсталацията с топлинен показател, водещ до производството на тази топлинна енергия, не обслужва отрасъл или подотрасъл, за който се смята, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, освен ако компетентният орган е убеден, че потребителят на измеримата топлинна енергия принадлежи към такъв отрасъл или подотрасъл.
От това следва, че при всички положения ползването от разпоредбите относно отраслите или подотраслите, изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, изисква подаваната измерима топлинна енергия да се потребява от обект, който принадлежи към отрасъл или подотрасъл, изложен на такъв риск.
Съгласно определението на понятието „подинсталация с топлинен показател“, предвидено в член 3, буква в) от Решение 2011/278, обаче към такава подинсталация спада потреблението на измерима топлинна енергия, използвана за охлаждане.
Така, противно на поддържаното от EDW и както отбелязва генералният адвокат в точки 91 и 92 от заключението си, от това следва, че потреблението на охладителна енергия от обект, който принадлежи към отрасъл или подотрасъл, изложен на такъв риск, не е еквивалентно на потреблението на топлинна енергия. Това потребление на топлинна енергия се извършва в инсталацията, в която се произвежда охладителна енергия, за да бъде подадена на такъв обект. При това положение не може да се приеме, че процесът относно това потребление на топлинна енергия, обслужва отрасъл или подотрасъл, изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии по смисъла на член 6, параграф 1, трета алинея от посоченото решение.
В случая се налага констатацията, че именно в хладилните машини на EDW се потребява измеримата топлинна енергия, необходима за производството на охладителна енергия, която се подава към завода на Global Foundries, така че разпоредбите относно отраслите или подотраслите, изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, не се прилагат поради това потребление.
Противно на поддържаното от EDW документът на Комисията, озаглавен „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020“ (Често задавани въпроси относно правилата за безплатно разпределяне на квоти в Европейския съюз след 2020 г.), не може да постави под съмнение този извод. Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точки 95—97 от заключението си, освен факта, че този документ няма никаква задължителна сила и че се отнася за период на търговия, който следва разглеждания в главното производство период на търговия, се налага изводът, че като препраща към раздел 7.1. от приложение VII към Делегиран регламент № 2019/331, посоченият документ трябва да се тълкува в смисъл, че използването на топлинна енергия за производството на охладителна енергия в рамките на процес на охлаждане чрез абсорбция, като разглеждания по отношение на хладилните машини на EDW, представлява процес, при които се потребява топлинна енергия.
С оглед на изложените по-горе съображения на третия въпрос следва да се отговори, че член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278 трябва да се тълкува в смисъл, че даден процес в подинсталация с топлинен показател не обслужва отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, когато този процес се отнася до потреблението на топлинна енергия за производство на охладителна енергия, подадена и потребена в рамките на обект, за който не се прилага СТЕ, като този обект принадлежи към отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, при положение че посоченият обект не е потребителят на топлинната енергия.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Член 2, параграф 1 и член 3, буква д) от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, изменена с Директива 2009/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която разрешава да бъдат включени в границите на инсталация, за която се прилага схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове на равнището на Европейския съюз, спомагателни съоръжения, които не отделят парникови газове, при положение че те отговарят на критериите, предвидени в член 3, буква д) от посочената директива, така както е изменена, и по-специално че могат да повлияят върху емисиите и замърсяването с парникови газове, изброени в приложение II към същата директива, така както е изменена.

2)
Коригираната квота за допустимост, посочена в образеца за събиране на данни, изготвен от Комисията по силата на член 7, параграф 5 от Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, представлява единна квота дори когато измеримата топлинна енергия, получена от инсталация, за която не се прилага схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове на равнището на Европейския съюз, може да се отнесе към конкретен поток на топлинна енергия, която единна квота за целите по-специално на изчисляването на броя на квотите за емисии, безплатно разпределени на подинсталация с топлинен показател, трябва да бъде изчислена и приложена в зависимост от общ подход към топлинните потоци на тази подинсталация.

3)
Член 6, параграф 1, трета алинея от Решение 2011/278 трябва да се тълкува в смисъл, че даден процес в подинсталация с топлинен показател не обслужва отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, когато този процес се отнася до потреблението на топлинна енергия за производство на охладителна енергия, подадена и потребена в рамките на инсталация, за която не се прилага схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове на равнището на Европейския съюз, като тази инсталация принадлежи към отрасъл или подотрасъл, за който се счита, че е изложен на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, при положение че посоченият обект не е потребителят на топлинната енергия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.