CELEX: 62016TJ0586
Funcție publică
Funcționari
Promovare
Exercițiul de promovare 2015
Lipsa rapoartelor de evaluare din cauza concediului medical
Dispoziții generale de punere în aplicare a articolului 45 din statut

Istoricul cauzei
Reclamantul, domnul Guillaume Vincenti, este funcționar la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), în gradul AST 7. Acesta a obținut acest grad la data de 1 aprilie 2009. Acesta a fost în concediu medical de la data de 10 iunie 2013.
Evaluarea sa în ansamblul rapoartelor de evaluare pentru exercițiile 2009, 2010, 2011 și 2012 a arătat că, „în general, randamentul, competențele și elementele de conduită evaluate au corespuns nivelului impus de postul ocupat”. Din cauza lipsei sale justificate, rapoartele sale de evaluare pentru exercițiile 2013 și 2014, care acopereau perioadele 1 ianuarie-31 decembrie 2013 și 1 ianuarie-31 decembrie 2014, nu au fost însă finalizate.
Pragul de promovare în grad al reclamantului este de 9 puncte. Prin scrisoarea din 21 iulie 2014, autoritatea împuternicită să facă numiri (denumită în continuare „AIPN”) din cadrul EUIPO l‑a informat pe reclamant că numărul de puncte de promovare de care a beneficiat până în anul 2014 s‑a oprit definitiv la 9,25 puncte.
Printr‑un comunicat adresat personalului din 27 aprilie 2015, EUIPO a lansat exercițiul de promovare 2015 și a informat personalul că aplică prin analogie – conform articolului 110 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) – Decizia C(2013) 8968 final a Comisiei din 16 decembrie 2013 privind dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 45 din statut (denumite în continuare „DGE privind articolul 45”) în ceea ce îi privește pe funcționari. Prin acest comunicat, a informat de asemenea personalul că au fost întocmite ordine de serviciu pentru a defini modalitățile de promovare în cadrul EUIPO (denumite în continuare „ordine de serviciu”).
În cadrul exercițiului de promovare 2015, comitetul consultativ de administrare al EUIPO nu a inclus numele reclamantului pe lista funcționarilor propuși pentru promovare. Respectiva listă a fost publicată pe site‑ul intranet al EUIPO la data de 25 iunie 2015.
La 2 iulie 2015, reclamantul a contestat această decizie a comitetului consultativ administrativ la comitetul paritar pentru promovare (denumit în continuare „CPP”) și a solicitat ca numele său să fie inclus pe lista funcționarilor propuși pentru promovare.
La data de 24 iulie 2015, după ce a examinat cazul reclamantului, CPP a adoptat recomandarea sa către AIPN. În aceasta, CPP a recomandat să nu fie admisă cererea reclamantului. Acesta a recomandat, întemeindu‑se pe ordinele de serviciu, ca, atunci când funcționarul s‑ar reintegra pe post, să se întocmească un raport de evaluare și de atribuire retroactivă a punctelor de promovare, precum și să se procedeze la o comparare a meritelor. Această recomandare nu a fost adoptată în unanimitate. Astfel, cei doi membri ai CPP desemnați de comitetul pentru personal au indicat că nicio bază juridică nu permite înlăturarea conținutului clar al DGE privind articolul 45 și că interpretarea ordinelor de serviciu pe care se întemeia recomandarea menționată se îndepărta, în opinia lor, de sensul clar al articolului 3 din aceste DGE.
La data de 24 iulie 2015, AIPN a publicat lista funcționarilor promovați în exercițiul de promovare 2015 în care nu figura numele reclamantului.
Prin reclamația introdusă la 18 august 2015 în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut, reclamantul a contestat Decizia EUIPO din 24 iulie 2015 de stabilire a listei funcționarilor promovați în exercițiul de promovare 2015 (denumită în continuare „decizia atacată”).
Prin decizia din 8 decembrie 2015, AIPN a respins reclamația (denumită în continuare „decizia de respingere a reclamației”).
Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului Funcției Publice la 18 martie 2016, reclamantul a introdus prezenta acțiune. Această acțiune a fost înregistrată sub numărul F‑16/16.
În temeiul articolului 3 din Regulamentul (UE, Euratom) 2016/1192 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 iulie 2016 privind transferul către Tribunal al competenței de a se pronunța în primă instanță asupra litigiilor dintre Uniunea Europeană și agenții acesteia (
JO 2016, L 200, p. 137
), prezenta cauză a fost transferată Tribunalului în starea în care se afla la data de 31 august 2016. Aceasta a fost înregistrată cu numărul T‑585/16 și a fost atribuită Camerei a treia.
La data de 8 martie 2017, printr‑o măsură de organizare a procedurii, Tribunalul a invitat EUIPO să răspundă mai multor întrebări. La 28 martie 2017, EUIPO s‑a supus acestei măsuri.
Reclamantul solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei EUIPO din 24 iulie 2015 de nepromovare a reclamantului în gradul superior (AST 8) în temeiul procedurii de promovare 2015 prin neînscrierea numelui său pe lista funcționarilor promovați în exercițiul de promovare 2015,
–
obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO solicită Tribunalului:
–
respingerea în totalitate a acțiunii,
–
obligarea reclamantului la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
În susținerea acțiunii formulate, reclamantul invocă trei motive, dezvoltate împreună în cererea introductivă și întemeiate, primul, pe încălcarea articolului 45 din statut, a articolului 3 din DGE privind articolul 45 și a articolului 13 din Decizia ADM-05-09 a EUIPO, al doilea, pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, a principiului bunei administrări și a dreptului la apărare, precum și pe denaturarea faptelor care au stat la baza deciziei atacate și, al treilea, pe o eroare vădită de apreciere săvârșită de AIPN, cu titlu principal, din cauza refuzului său de a-și exercita puterea de apreciere referitoare la promovarea sa și, în subsidiar, din cauza refuzului său de a‑l promova în măsura în care un asemenea refuz ar exceda puterea sa de apreciere.
Cu titlu introductiv, astfel cum s‑a arătat la punctul 4 de mai sus, dispozițiile aplicabile, care au fost de altfel aplicate de EUIPO funcționarilor în cursul exercițiului de promovare 2015, erau prin analogie DGE privind articolul 45. Întrebat în ședință cu privire la relevanța Deciziei ADM-05-09 a EUIPO în prezenta cauză, reclamantul, recunoscând că decizia atacată nu se întemeia pe această decizie a EUIPO, a renunțat la argumentele sale întemeiate pe încălcarea deciziei menționate, aspect de care s‑a luat act în procesul‑verbal de ședință.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 45 din statut și a articolului 3 din DGE privind articolul 45
Reclamantul susține că AIPN a încălcat articolul 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45. În opinia sa, rapoartele sale nu au fost finalizate din cauza unui fapt care nu îi este imputabil, și anume concediul medical. Textul acestei dispoziții nu ar permite excluderea cazului său de la procedura de promovare 2015. AIPN ar fi considerat în mod greșit că amânarea procedurilor de evaluare și de promovare care îl privesc până la reluarea atribuțiilor nu l‑ar priva de drepturile sale conform articolelor 43 și 45 din statut. O astfel de abordare ar implica mai multe inconveniente, printre altele în caz de deces sau de invaliditate permanentă a funcționarului în cauză. De asemenea, AIPN nu ar putea justifica faptul că reclamantul nu a putut participa la procedura de promovare în cauza neevaluării comparative a meritelor sale întrucât această împrejurare nu îi poate fi imputată. Astfel, în opinia reclamantului, AIPN putea utiliza în acest scop alte informații de care dispunea. Așadar, încălcând articolul 3 din DGE privind articolul 45, AIPN ar fi încălcat articolul 45 din statut.
EUIPO replică în esență că articolul 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45 nu se referă la cazul reclamantului, ci, cu titlu de exemplu, la cazul în care notatorul lipsește atunci când funcționarul vizat este prezent la momentul exercițiului de promovare, în conformitate cu ordinele de serviciu. Această interpretare ar fi susținută de faptul că rapoartele de evaluare ar fi necesare pentru a asigura în mod legal examinarea comparativă a meritelor funcționarilor promovabili, aspect ce ar rezulta și din articolul 3 din DGE privind articolul 45, lucru care impune, ca regulă generală, ca aceste rapoarte să fi devenit definitive. Potrivit EUIPO, dat fiind că o persoană aflată în concediu medical nu este în general considerată în măsură să conteste raportul său de evaluare și să respecte termenele procedurale, acesta era obligat să suspende procedurile de evaluare a reclamantului și, potrivit aceluiași principiu, să suspende în privința sa și procedura de promovare pentru a‑i garanta drepturile procedurale. Pe de altă parte, EUIPO consideră că examinarea comparativă a meritelor pe baza altor informații decât cele cuprinse în rapoartele de evaluare nu trebuie să se facă decât în ultimă instanță și nu s‑ar putea justifica decât dacă ar rezulta în mod clar că niciun raport întocmit corespunzător cerințelor legale nu ar fi disponibil întrucât funcționarul vizat nu s‑ar fi reintegrat pe post. EUIPO ar avea obligația să se asigure, din nevoia de prudență, că decizia referitoare la promovarea reclamantului a fost adoptată după ce i s‑a oferit acestuia posibilitatea de a-și formula opinia în legătură cu meritele sale. Pe de altă parte, EUIPO susține, ca răspuns la măsura de organizare a procedurii adoptată de Tribunal, că este în interesul reclamantului mai curând să poată participa la o întrevedere de evaluare și să urmeze procedura de evaluare în totalitate decât o procedură în care EUIPO ar invoca alte elemente de informare valabile întrucât acesta face obiectul unei anchete a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) care, deși a fost deschisă după adoptarea deciziei atacate, privește perioada exercițiului de evaluare relevant. Acesta adaugă că rapoartele de evaluare asigură protecția drepturilor membrilor personalului prin dialog și printr‑o procedură de apel, ceea ce nu este cazul în speță dacă examenul comparativ al meritelor se întemeiază pe alte informații disponibile.
În speță, este necesar mai întâi să se arate că motivarea pertinentă pentru a aprecia legalitatea deciziei atacate este cea care figurează în decizia de respingere a reclamației. Rezultă în esență din această decizie că AIPN a considerat că articolul 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45 vizează situațiile în care raportul de evaluare a funcționarului nu era finalizat, de exemplu din cauza lipsei notatorului sau a notatorului de apel în momentul în care aceștia trebuiau să intervină în procedura de evaluare. Aceasta a apreciat, prin urmare, că dispoziția menționată nu îi era aplicabilă reclamantului. AIPN a indicat în continuare că, din cauza concediului său medical, reclamantul nu dispunea de rapoarte de evaluare pentru anii 2013 și 2014 și că procedurile de evaluare și de promovare care îl vizau erau suspendate până la reluarea atribuțiilor sale. Aceasta a precizat că, dat fiind că procedura de promovare a reclamantului fusese suspendată din cauza absenței sale justificate, în mod corect meritele sale comparative nu au fost luate în considerare pentru exercițiul de promovare 2015. În sfârșit, AIPN a concluzionat din considerațiile de mai sus că numele reclamantului nu a fost în mod întemeiat înscris pe lista funcționarilor promovați în anul 2015.
În această privință, conform articolului 110 din statut, în lipsa unei derogări, Decizia C(2013) 8985 final a Comisiei Europene din 16 decembrie 2013 privind dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 43 din statut (denumite în continuare „DGE privind articolul 43”) și DGE privind articolul 45 se aplică EUIPO prin analogie.
Trebuie amintit că, potrivit articolului 2 din DGE privind articolul 45, exercițiul de promovare este anual.
În cursul acestui exercițiu organizat anual, un funcționar poate face obiectul unei decizii de promovare, adică să fie promovabil dacă îndeplinește cinci condiții cumulative, conform articolului 3 din DGE privind articolul 45. A cincea dintre aceste condiții este, după cum a arătat EUIPO, ca rapoartele de evaluare ale funcționarului să fi devenit definitive în temeiul DGE privind articolul 43. Cu toate acestea, articolul 3 menționat prevede în mod expres că, „în cazurile în care un raport de evaluare nu a fost finalizat din cauza unei întârzieri care nu îi este imputabilă titularului unui post, acesta din urmă participă la procedura de promovare pe baza altor elemente de informare valabile care suplinesc lipsa unui raport de evaluare și poate, așadar, să facă obiectul unei decizii de promovare”.
Din această dispoziție rezultă că funcționarul care îndeplinește primele patru condiții prevăzute de articolul 3 din DGE privind articolul 45, dar unul dintre rapoartele sale de evaluare nu a devenit definitiv, este totuși considerat promovabil în momentul în care respectivul raport nu a putut să fie finalizat din cauza unei întârzieri care nu îi este imputabilă. Funcționarul vizat participă în acest caz la procedura de promovare pe baza altor elemente de informare valabile care suplinesc lipsa raportului de evaluare.
În speță, din dosar reiese că nu se contestă că lipsa rapoartelor de evaluare ale reclamantului pentru anii 2013 și 2014 era cauzată de concediul său medical, nici că acest concediu medical constituia o lipsă justificată.
Se impune, așadar, constatarea faptului că, în măsura în care concediul medical al reclamantului ar fi o lipsă justificată, imposibilitatea de a finaliza rapoartele sale de evaluare pentru anii 2013 și 2014 și, prin urmare, lipsa lor nu i‑ar fi imputabile. Pe de altă parte, EUIPO a recunoscut în ședință că concediul medical al reclamantului nu era o circumstanță care să îi poată fi imputată acestuia din urmă.
Or, într‑o astfel de situație, articolul 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45 precizează că funcționarul este promovabil și dispune de dreptul de a participa la procedura anuală de promovare pe baza altor elemente de informare disponibile. În consecință, prin refuzul de a‑i recunoaște reclamantului dreptul de a participa la procedura de promovare 2015 pentru motivul că lipsa sa justificată pentru concediul medical nu a permis întocmirea câtorva dintre rapoartele sale de evaluare, AIPN a încălcat respectiva dispoziție și a săvârșit o eroare de drept.
Interpretarea dată de EUIPO articolului 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45, potrivit căreia această dispoziție nu se aplică în situația reclamantului, este, în consecință, incorectă.
În această privință, nu poate fi primită argumentația EUIPO potrivit căreia, după cum se arată în secțiunea III litera (a) din ordinele de serviciu, ar fi obligat să suspende procedura de evaluare și, pe cale de consecință, procedura de promovare a reclamantului pe durata concediului său medical pentru a garanta drepturile sale procedurale care îi sunt conferite cu ocazia respectivei proceduri de evaluare. Astfel, în situația reclamantului, adică atunci când întocmirea unor rapoarte de evaluare în cadrul procedurii prevăzute în acest scop nu poate fi realizată în timp util pentru a fi luată în considerare cu titlu de procedură de promovare relevantă, reclamantul beneficia, în temeiul DGE privind articolul 45, de dreptul de a fi considerat promovabil, de a participa la această procedură de promovare și, prin urmare, de a participa la examinarea comparativă a meritelor funcționarilor promovabili în temeiul exercițiului de promovare pentru anul 2015 în lumina altor elemente de informare valabile care suplinesc lipsa rapoartelor de evaluare.
În fond, este necesar să se observe că ordinele de serviciu reprezintă o directivă internă, fiind o decizie a unei agenții comunicată întregului personal și care urmărește să garanteze funcționarilor vizați un tratament identic în ceea ce privește promovările. Nimic nu împiedică în principiu ca AIPN să stabilească, printr‑o decizie internă cu caracter general, norme pentru exercitarea puterii largi de apreciere care îi este conferită prin statut. Totuși, posibilitatea de a recurge la astfel de directive interne este supusă anumitor limite și în special obligației de respectare a principiului ierarhiei normelor juridice. O directivă internă precum ordinele de serviciu este o normă inferioară statutului și reglementării adoptate pentru aplicarea acestuia (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 30 ianuarie 2008, Strack/Comisia,
T‑85/04
,
EU:T:2008:18
, punctele
-
și jurisprudența citată). În consecință, ordinele de serviciu ale EUIPO nu pot în mod legal impune norme derogatorii de la dispozițiile din statut sau din DGE privind articolul 45.
De asemenea, nu poate fi convingătoare argumentația EUIPO potrivit căreia participarea unui funcționar la procedura de promovare pe baza altor informații decât cele cuprinse în rapoartele de evaluare nu ar trebui să se facă decât în ultimă instanță. Pe de o parte, trebuie să se constate că EUIPO nu precizează de ce situația reclamantului nu era o situație de „ultimă instanță” care să justifice utilizarea altor informații care suplinesc lipsa rapoartelor sale de evaluare pentru anii 2013 și 2014. În plus, întrebat în ședință, EUIPO a recunoscut că interpretarea sa privind articolul 3 a cincea liniuță a doua teză din DGE privind articolul 45, ilustrată tocmai prin ordinele de serviciu, nu era în sensul că viza un caz precum cel al reclamantului, ci o absență justificată mai mare de un an. Astfel, această interpretare prin care EUIPO refuză participarea funcționarului vizat la procedura de promovare relevantă, pe baza unor informații care suplinesc rapoartele sale de evaluare, și o condiționează de reluarea atribuțiilor sale nu ține cont de situațiile în care acesta nu și‑ar relua atribuțiile în timp util sau chiar în care nu și‑ar relua niciodată atribuțiile.
Pe de altă parte, AIPN este obligată să efectueze exercițiul anual de promovare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 decembrie 2002, Morello/Comisia,
T‑338/00 și T‑376/00
,
EU:T:2002:314
, punctul
), și nu poate întârzia în speță mai mulți ani participarea unui funcționar la procedura de promovare în temeiul acestui exercițiu atunci când acesta este promovabil conform DGE privind articolul 45.
În ceea ce privește obligația pe care ar avea‑o EUIPO, din nevoia de prudență, de a se asigura că persoanei i se oferă posibilitatea de a-și preciza opinia cu privire la meritele sale, este necesar să se constate în speță că în niciun moment EUIPO nu a căutat să pună reclamantul într‑o situație în care să fi avut posibilitatea să își precizeze poziția cu privire la meritele sale. Astfel, EUIPO s‑a limitat să întârzie în mod greșit, din cauza concediului medical, participarea reclamantului la procedura de promovare în temeiul exercițiului de promovare 2015, așteptând o eventuală reluare a atribuțiilor sale. Or, EUIPO nu poate prezuma în toate cazurile că un funcționar în concediu medical nu este capabil să își prezinte în mod util opinia cu privire la meritele sale. În plus, deși întocmirea rapoartelor de evaluare ar asigura, după cum susține EUIPO, protecția drepturilor membrilor personalului prin dialog și printr‑o procedură de apel, ceea ce ar putea să nu se întâmple în cazul unei evaluări comparative a meritelor, trebuie amintit că o decizie precum decizia atacată poate face obiectul unei reclamații și apoi, dacă este necesar, al unei acțiuni.
În speță, deși era în concediu medical, reclamantul a contestat mai întâi prin e‑mail la CPP faptul că numele său nu figura pe lista funcționarilor propuși pentru promovare, conform articolului 5 alineatul (7) din DGE privind articolul 45 și, ulterior, a introdus în mod regulamentar o reclamație împotriva deciziei atacate în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut, iar apoi prezenta acțiune la Tribunal, ceea ce înlătură și argumentul EUIPO potrivit căruia era obligat să suspende procedura de promovare a reclamantului deoarece un funcționar în concediu medical este în general considerat ca nefiind în măsură „să reflecteze și să își prezinte argumentele sau să conteste deciziile referitoare la evoluția sa în carieră într‑un mod adecvat”.
În sfârșit, argumentul EUIPO întemeiat pe faptul că reclamantul face obiectul unei anchete a OLAF nu este relevant în speță. Astfel, trebuie remarcat, pe de o parte, că, astfel cum recunoaște chiar EUIPO, deschiderea acestei anchete este ulterioară deciziei atacate. Pe de altă parte, niciun element din decizia de respingere a reclamației nu indică faptul că conduita reclamantului a fost motivul adoptării deciziei atacate, EUIPO limitându‑se să întârzie participarea reclamantului la procedura de promovare pentru exercițiul de promovare 2015, așteptând eventuala sa reluare a atribuțiilor.
În consecință, încălcarea articolului 3 din DGE privind articolul 45 în cadrul procedurii de promovare 2015 în ceea ce îl privește reclamant a avut clar o incidență decisivă asupra derulării acestei proceduri și asupra deciziei de a nu îl promova, prin faptul că nu s‑a admis participarea sa la respectiva procedură de promovare.
În consecință, decizia atacată trebuie să fie anulată în măsura în care reclamantul nu a fost luat în considerare pentru exercițiul de promovare 2015.
Cu titlu suplimentar, Tribunalul consideră că, pentru repunerea reclamantului în drepturile sale, posibilitatea ca acesta să participe la procedura de promovare 2015 trebuie să fie reexaminată. Numai după ce va fi făcut obiectul unei astfel de reexaminări, AIPN va putea să ia în mod valabil o decizie în privința sa și să aprecieze dacă este sau nu este necesar să îl înscrie retroactiv și în plus pe lista funcționarilor promovați în exercițiul de promovare 2015. În această privință, EUIPO a precizat, ca răspuns la o măsură de organizare a procedurii adoptată de Tribunal, precum și în ședință, că nimic nu ar împiedica din punct de vedere bugetar ca reclamantul să fie promovat eventual retroactiv și în plus pe lângă funcționarii promovați în exercițiul de promovare 2015.
Cu privire la celelalte motive și argumente invocate de reclamant
Având în vedere anularea deciziei atacate, care se impune în lumina primului motiv, nu este necesar să se analizeze al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, a principiului bunei administrări și a dreptului la apărare, precum și pe denaturarea situației de fapt și nici al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere săvârșită de EUIPO ca urmare a refuzului de a-și exercita puterea sa de apreciere. Nu este necesară în plus nici examinarea argumentației formulate de reclamant cu titlu subsidiar prin care se invocă faptul că ar fi necesar să fie promovat în exercițiul de promovare 2015 și să fie deci înscris pe lista funcționarilor promovați în exercițiul de promovare 2015.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât EUIPO a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor reclamantului.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a treia)
declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 24 iulie 2015 de stabilire a listei funcționarilor promovați pentru exercițiul de promovare 2015 în măsura în care domnul Guillaume Vincenti nu a fost luat în considerare pentru exercițiul de promovare 2015.

2)
Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 14 noiembrie 2017.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.
(
)	Punctele 19 și 25 din prezentul text au făcut obiectul unei modificări de ordin lingvistic ulterior primei publicări.