CELEX: 62015CJ0644
Fellebbezés
1234/2007/EK rendelet
A mezőgazdasági piacok közös szervezése
Gyümölcs‑ és zöldségágazat
103e. cikk
A gyümölcs‑ és zöldségágazatban a termelői szervezeteknek nyújtott nemzeti pénzügyi támogatás
1580/2007/EK rendelet
97. cikk
Magyarország által a termelői szervezeteknek nyújtott nemzeti pénzügyi támogatás Európai Unió általi visszatérítéséről szóló bizottsági határozat

Fellebbezésével Magyarország az Európai Unió Törvényszéke 2015. szeptember 15‑i Magyarország kontra Bizottság ítéletének (T‑346/12, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2015:638) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék elutasította Magyarországnak a termelői szervezeteknek nyújtott nemzeti pénzügyi támogatásról szóló, 2012. május 25‑i C(2012) 3324 bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítése iránti keresetét.

Jogi háttér

Az 1234/2007 rendelet
A mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendeletet („az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet”) (HL 2007. L 299., 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L 63., 30. o.; HL 2013. L 97., 4. o.) többször módosították. Konkrétan a 2008. április 14‑i 361/2008/EK tanácsi rendelet (HL 2008. L 121, 1. o.; helyesbítés: HL 2011. L 276., 63. o.) 2008. július 1‑jei hatállyal beiktatta az 1234/2007 rendelet II. része I. címének IV. fejezetébe a „Támogatások a gyümölcs‑ és zöldségágazatban” című IVa. szakaszt, amely a 103a–103h. cikket tartalmazza. A 361/2008 rendelet így beillesztette az 1234/2007 rendeletbe a gyümölcs‑ és zöldségágazat tekintetében különleges szabályok megállapításáról, a 2001/112/EK és a 2001/113/EK irányelv, valamint a 827/68/EGK, a 2200/96/EK, a 2201/96/EK, a 2826/2000/EK, az 1782/2003/EK és a 318/2006/EK rendelet módosításáról, továbbá a 2202/96/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. szeptember 26‑i 1182/2007/EK tanácsi rendelet (HL 2007. L 273., 1. o.; helyesbítés: HL 2008. L 307., 22. o.) rendelkezéseit, és egyben hatályon kívül helyezte ez utóbbi rendeletet.
A 361/2008 rendelettel módosított 1234/2007 rendelet 202. cikkének és a XXII. mellékletében szereplő megfelelési táblázat 46. pontjának, valamint a 361/2008 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezéséből következik, hogy az 1182/2007 rendelet 8. és 11. cikkében szereplő rendelkezésekre történő hivatkozást az 1234/2007 rendelet 103b. és 103e. cikkében szereplő rendelkezésekre történő hivatkozásnak kell tekinteni.
A jelen ügyben szereplő tényállásra alkalmazandó szabályozás a 2009. január 19‑i 72/2009/EK tanácsi rendelettel (HL 2009. L 30., 1. o.; helyesbítés: HL 2009. L 230., 6. o.; HL 2010. L 220., 76. o.) módosított 1234/2007 rendelet (a továbbiakban: az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet). Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet „Működési alapok” című 103b. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A gyümölcs‑ és zöldségágazat termelői szervezetei működési alapot hozhatnak létre. Az alapot a következőkből finanszírozzák:
a)      a tagoknak vagy magának a termelői szervezetnek a pénzügyi hozzájárulása;
b)      a termelői szervezeteknek nyújtható [uniós] pénzügyi támogatás.”
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet „[Uniós] pénzügyi támogatás” című 103d. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A[z uniós] pénzügyi támogatás megegyezik a 103b. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulások ténylegesen befizetett összegével, de legfeljebb a felmerült tényleges kiadások 50%‑áig terjedhet.”
E rendelet „Nemzeti pénzügyi támogatás” című 103e. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok olyan régióiban, ahol a termelők szervezettségének foka a gyümölcs‑ és zöldségágazatban különösen alacsony, a Bizottság – kellően indokolt kérésre – engedélyezheti a tagállamoknak, hogy a termelői szervezetek számára a 103b. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulás legfeljebb 80%‑át kitevő nemzeti pénzügyi támogatást fizessenek. Ez a támogatás a működési alapot egészíti ki. A tagállamok olyan régiói számára, amelyekben a termelői szervezetek a gyümölcs‑ és zöldségtermelés mennyiségének kevesebb mint 15%‑át értékesítik, és amelyekben a gyümölcs‑ és zöldségtermelés részesedése a teljes mezőgazdasági termelésből legalább 15%, az első albekezdésben említett támogatást a[z Unió] az érintett tagállam kérésére megtérítheti.”
Ugyanezen rendelet „Végrehajtási szabályok” című 103h. cikke értelmében:
„A Bizottság megállapítja az e szakasz alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat, különösen a következőket:
[...]
b)      a 103e. cikk (1) bekezdésében említett intézkedések visszatérítésének mértékét és szabályait;
[...]”
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet „A[z EUMSZ 107., EUMSZ 108. és EUMSZ 109. cikk] alkalmazása” című 180. cikkének a jelen ügyben alkalmazandó szövegét a 72/2009 rendelet iktatta be. Ez utóbbi rendelet (20) preambulumbekezdése szerint:
„A jogbiztonság és az egyszerűség érdekében célszerű egyértelművé tenni és összehangolni azokat a rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik a[z EUMSZ 107., EUMSZ 108. és EUMSZ 109. cikk] alkalmazásától való eltérést olyan tagállami kifizetések vonatkozásában, amelyeket a tagállamok az [egységes közös piacszervezésről szóló] rendelettel összhangban [...] teljesítenek. Ebben az összefüggésben a fent említett rendeleteknek azon rendelkezéseit, amelyek bizonyos körülmények között a[z EUMSZ 107. cikk] (1) bekezdése szerinti állami támogatás fogalmába tartoznának vagy tartozhatnának, ki kell zárni az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazási köréből. Az érintett rendelkezések a támogatás nyújtásához megfelelő feltételeket támasztanak ahhoz, hogy elkerülhető legyen a versenyhelyzet torzítása.”
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 180. cikke a következőképpen szól:
„Az e rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a)–k) és m)–u) pontjában, valamint ugyanezen cikk (3) bekezdésében említett termékek előállítására és kereskedelmére a[z EUMSZ 107., EUMSZ 108. és EUMSZ 109. cikket] kell alkalmazni.
Mindazonáltal a[z EUMSZ 107., EUMSZ 108. és EUMSZ 109. cikk] nem alkalmazandó az e rendelet [...] 103b., 103e. [...] cikke alapján, e rendeletnek megfelelően történő tagállami kifizetésekre.”

Az 1580/2007 rendelet
A 2008. június 23‑i 590/2008/EK bizottsági rendelettel (HL 2008. L 163., 24. o.) módosított, a gyümölcs‑ és zöldségágazatban a 2200/96/EK, a 2201/96/EK és az [1182/2007] rendeletre vonatkozó végrehajtási szabályok megállapításáról szóló, 2007. december 21‑i 1580/2007/EK tanácsi rendeletnek (HL 2007. L 350., 1. o.; a továbbiakban: 1580/2007 rendelet) a „Működési programok módosítása év közben” című 67. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)      A tagállamok engedélyezhetik a működési programok év közbeni módosítását az általuk meghatározandó feltételekkel.
(2)      Az illetékes nemzeti hatóság a termelői szervezeteket az év során felhatalmazhatja arra, hogy:
[...]
c)      az eredetileg jóváhagyott összeg legfeljebb 25%‑ával növeljék, illetve a tagállamok által meghatározott százalékos arányban csökkentsék a működési alap összegét, feltéve hogy a működési program általános célkitűzései nem változnak. [...]
[...]”
Az 1580/2007 rendelet „Felhatalmazás nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésére” című 94. cikke a következőképpen szólt:
„(1)      A tagállamok az adott naptári évben végrehajtandó működési programokra vonatkozóan az adott év január 31‑ig felhatalmazási kérelmet nyújtanak be a Bizottsághoz az [1182/2007] rendelet 11. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerinti nemzeti pénzügyi támogatás nyújtására.
A kérelemhez bizonyítékot csatolnak arról, hogy az érintett régióban a termelők szervezettségi foka […] különösen alacsony, valamint megadják az érintett termelői szervezetek adatait, a vonatkozó támogatás arányát [helyesen: a vonatkozó támogatás összegét] és az [1182/2007] rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján nyújtott pénzügyi hozzájárulás nagyságát [helyesen: pénzügyi hozzájárulás mértékét].
(2)      A Bizottság a kérelmet a benyújtástól számított három hónapon belül jóváhagyja vagy elutasítja. Amennyiben a Bizottság ezen az időtartamon belül nem válaszol, a kérelem jóváhagyottnak tekintendő.”
E rendeletnek „A működési program módosításai” című 94a. cikke előírta:
„A nemzeti pénzügyi támogatást kérelmezni kívánó termelői szervezet szükség esetén a 67. cikk szerint módosíthatja működési programját.”
Az említett rendeletnek „A nemzeti pénzügyi támogatáshoz nyújtott [uniós] visszatérítés maximális mértéke” című 96. cikke értelmében:
„A nemzeti pénzügyi támogatáshoz nyújtott [uniós] visszatérítés mértéke a termelői szervezetnek nyújtott nemzeti pénzügyi támogatás 60%‑a.”
Ugyanezen rendeletnek a „Nemzeti pénzügyi támogatáshoz nyújtott [uniós] visszatérítés” című 97. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)      A tagállamok a jóváhagyott, a termelői szervezetek számára ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás [uniós] visszatérítését a programok éves végrehajtását követő második év január 1‑jéig kérhetik.
A kéréshez bizonyítékot csatolnak arról, hogy a megelőző négy év közül legalább három évben teljesültek az [1182/2007] rendelet 11. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében meghatározott feltételek, valamint megadják az érintett termelői szervezetek adatait, a ténylegesen kifizetett támogatás összegét és a működési alap leírását, a teljes összeget a[z uniós] és a tagállami (nemzeti pénzügyi támogatás), valamint a termelői szervezetektől és tagjaiktól származó hozzájárulásra lebontva.
(2)      A Bizottság határozatot hoz a kérés jóváhagyásáról vagy elutasításáról.
[...]”

Az 543/2011/EU végrehajtási rendelet
Az [egységes közös piacszervezésről szóló rendeletnek] a gyümölcs‑ és zöldség‑, valamint a feldolgozottgyümölcs‑ és feldolgozottzöldség‑ágazatra alkalmazandó részletes szabályainak a megállapításáról szóló, 2011. június 7‑i 543/2011/EU végrehajtási rendelet (HL 2011. L 157., 1. o.) 149. cikke hatályon kívül helyezte az 1580/2007 rendeletet. E rendelkezés előírja, hogy az ezen, hatályon kívül helyezett rendeletre való hivatkozásokat az 543/2011 végrehajtási rendeletre való hivatkozásoknak kell tekinteni, adott esetben az utóbbi rendelet XIX. mellékletében foglalt megfelelési táblázattal összhangban.
Az 543/2011 végrehajtási rendelet 95. cikkének (1) bekezdése lényegében megfelel az 1580/2007 rendelet 97. cikke (1) bekezdésének. Az 543/2011 végrehajtási rendelet 95. cikkének (2) bekezdése mindazonáltal többek között pontosítja, hogy „[a visszatérítés iránti] kérelmet a Bizottság elutasítja abban az esetben, ha a kérelmező tagállam nem tartotta be a nemzeti pénzügyi támogatás engedélyezésére és visszatérítésére vonatkozó szabályokat”.

A jogvita előzményei
A jogvitának a megtámadott ítélet 26–44. pontjában ismertetett előzményei a következőképpen foglalhatók össze.
2009. január 30‑i levelében Magyarország az 1580/2007 rendelet 94. cikkének megfelelően engedélykérelmet nyújtott be az Európai Bizottsághoz a 2009‑ben végrehajtandó működési programokhoz 29 termelői szervezet részére nyújtott nemzeti pénzügyi támogatás kifizetése iránt. E kérelemben jelezte, hogy a nemzeti pénzügyi támogatás legnagyobb becsült összege várhatóan összesen 3 487 518 euró lesz.
2009. március 11‑i levelében Magyarország tájékoztatta a Bizottságot bizonyos, a kérelméhez fűzendő módosításokról, és emellett megismételte a nemzeti pénzügyi támogatás 2009. január 30‑i engedélykérelmében közölt, legnagyobb becsült összegét.
A Bizottság kérését követően Magyarország 2009. március 12‑i levelében megküldte a Bizottságnak a támogatás termelői szervezetenkénti lebontását. Magyarország jelezte, hogy csupán arra a feltevésre alapított becslésekről van szó, hogy az állami költségvetésből ezen intézkedések finanszírozására legfeljebb 3,5 millió euró lesz felhasználható.
2009. április 3‑án a Bizottság levelet intézett Magyarországhoz, amelyben többek között kifejtette, hogy a nemzeti támogatás érintett termelői szervezeteknek történő nyújtására vonatkozó engedélykérelem megalapozott az 1580/2007 rendelet 94. cikke alapján.
A 2010. december 7‑i levélben Magyarország kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz a 2009. március 11‑i levélben megjelölt két régió egyikében ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás részleges uniós visszatérítése iránt. Kérelmében e tagállam előadta, hogy 2009‑ben az említett régió termelői szervezetei számára összesen 891 847 925 forint (HUF) (hozzávetőleg 3,2 millió euró) nemzeti pénzügyi támogatást fizetett ki, és kérte ezen összeg 60%‑ának, azaz 535 108 755 HUF (hozzávetőleg 1,9 millió euró) Unió általi visszatérítését.
E kérelmet követően a Bizottság 2011. június 27‑i és 2011. november 21‑i levelében egyfelől további adatok megadását kérte Magyarországtól, többek között a Bizottsággal az engedélykérelemben közölt nemzeti pénzügyi támogatási összegek és a ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatási összegek közötti különbségeket összesítő, termelői szervezetenként lebontott adatokét, másfelől e különbség okának közlését kérte.
2011. június 30‑i és 2011. november 29‑i levelében Magyarország közölte a kért adatokat, és kifejtette, hogy az említett különbség oka az, hogy az engedélykérelmében szereplő adatok a termelői szervezetek által 2008 novemberében közölt becslésen alapultak, amelyek módosíthatók voltak év közben, például olyan esetekben, amikor a tényleges árbevétel meghaladta a tervezettet. E tagállam rámutatott arra, hogy a ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás összege ugyanakkor nem haladta meg a termelői szervezetek által a működési alapok számára ténylegesen kifizetett pénzügyi hozzájárulás 80%‑át.
A 2012. március 9‑i levelében a Bizottság tájékoztatta Magyarországot azon szándékáról, hogy termelői szervezetenként csak azon nemzeti pénzügyi támogatási összeg mértékéig fogja a kifizetett összegek részleges visszatérítését biztosítani, amely megfelel a Magyarország által az engedélykérelmében bejelentett adatoknak. A Bizottság pontosította, hogy mivel az ezen összegeken felül nyújtott nemzeti pénzügyi támogatásra már nem vonatkozik az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 180. cikkében foglalt, az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazása alóli kivétel, a termelői szervezeteknek a bejelentett és a Bizottság által engedélyezett összegeken felül fizetett összegek minden egyes termelői szervezet vonatkozásában jogellenes támogatásnak minősíthetők, amelyeknek a belső piaccal való összeegyeztethetőségét az EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikk alapján kell majd elemezni.
2012. április 16‑i levelében Magyarország értesítette a Bizottságot arról, hogy megítélése szerint a pénzügyi hozzájárulások tényleges összege eltérhetett attól, amelyet az engedélykérelemben a Bizottsággal közölt, mivel a termelői szervezeteknek lehetőségük van a működési program évközi módosítására, valamint a tagi hozzájárulás összegének módosítására. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet nem a termelői szervezetek adatközlésén alapuló, bejelentett támogatási összeghez köti a nemzeti pénzügyi támogatás nyújtását, hanem a tagok vagy a termelői szervezet pénzügyi hozzájárulásának 80%‑ához. Márpedig e felső határt nem lépték túl. A 2009. április 3‑i levél a nemzeti pénzügyi támogatás nyújtását engedélyezte, és nem e támogatás pontos összegét.
2012. május 25‑én a Bizottság többek között az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkére tekintettel elfogadta a vitatott határozatot. E határozat (13)–(15) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(13) Az 543/2011 végrehajtási rendelet 95. cikkének (2) bekezdése értelmében a kérelmet a Bizottság elutasítja abban az esetben, ha a kérelmező tagállam nem tartotta be a nemzeti pénzügyi támogatás engedélyezésére és visszatérítésére vonatkozó szabályokat […].
(14)      A Magyarország által a 2009. évben végrehajtott működési programokhoz kifizetett nemzeti pénzügyi támogatások összege egyes termelői szervezetek esetében magasabb volt az engedélyezési kérelemben feltüntetett és a Bizottság által jóváhagyott összegeknél. Ezen összegeknek a Bizottság által jóváhagyott összegeket meghaladó része nem téríthető vissza. Az egyes termelői szervezetek számára az engedélyezési kérelemben közölt összegek erejéig kifizetett összegek tekintetében a visszatérítési kérelem mindamellett elfogadható.
(15)      Ezért helyénvaló a Magyarország által a termelői szervezetek részére a 2009‑ben végrehajtott működési programok tekintetében nyújtott nemzeti pénzügyi támogatást az engedélyezési kérelemben közölt összegek erejéig 60%‑os mértékben visszatéríteni.”
A Bizottság következésképpen a vitatott határozat 1. cikkében úgy határozott, hogy „[a]z [egységes közös piacszervezésről szóló] rendelet 103e. cikke (1) bekezdésének megfelelően az Unió a Magyarország által a termelői szervezetek részére a 2009‑ben végrehajtott működési programokhoz ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatást 1 190 927 EUR összeg erejéig visszatéríti”.

A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A Törvényszék Hivatalához 2012. augusztus 1‑jén érkezett keresetlevelével Magyarország keresetet indított a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
E tagállam keresete alátámasztására lényegében két jogalapra hivatkozott. Az első jogalapot az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkének és az 1580/2007 rendelet 97. cikkének
ultra vires
alkalmazására alapította. A második jogalapot az 1580/2007 rendelet 97. cikkének alkalmazása során elkövetett értékelési hibára alapította.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék teljes egészében elutasította Magyarország keresetét.

A felek kérelmei
Magyarország azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        az Európai Unió Bírósága alapokmányának 61. cikke alapján érdemben döntse el az ügyet; és
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és Magyarországot kötelezze a költségek viselésére.

A fellebbezésről

Az első, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke és az 1580/2007 rendelet 97. cikke Bizottság általi
ultra vires
alkalmazásának Törvényszék általi vizsgálata során elkövetett hibára alapított jogalapról
A felek érvei
Magyarország két részre osztja első jogalapját.
Az első jogalap első részében Magyarország lényegében annak megállapítását rója fel a Törvényszéknek, hogy a Bizottság megalapozottan korlátozta a nemzeti pénzügyi támogatás uniós visszatérítésének összegét a Magyarország által az e támogatás kifizetése iránti engedélykérelemben megjelölt összegek egy részére. E tagállam szerint a Bizottság a nemzeti pénzügyi támogatás visszatérítését kizárólag a termelői szervezetek részére ténylegesen kifizetett támogatás alapján jogosult megállapítani.
Magyarország e tekintetben először is azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 64., 65. és 67. pontjában tévesen értelmezte az 1580/2007 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő „összeg” kifejezést. Az 1580/2007 rendelet 67. cikkének és 94. cikke (1) bekezdése második albekezdésének, valamint az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkének együttes értelmezéséből következik, hogy az 1580/2007 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő „összeg” kifejezés csak azt teszi lehetővé, hogy a Bizottság előre kalkulálhasson a kifizethető legnagyobb nemzeti pénzügyi támogatás összegével, és így az Unió általi esetleges visszatérítés mértékével. A Bizottság számára bejelentett támogatási összeg nagyságrendje lehetővé teszi a Bizottság számára annak megítélését, hogy annak kifizetése a versenyhelyzet torzításához vezethet‑e, mivel az 1580/2007 rendelet 67. cikke korlátozza azon mértéket, amellyel a működési program összege növelhető.
Magyarország szerint az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkéből ugyanis az következik, hogy a bizottsági engedély a nemzeti pénzügyi támogatás nyújtására vonatkozik, nem pedig arra, hogy a Bizottság felső határt állapítson meg a nyújtható támogatás vonatkozásában.
Másodszor, ellentétben azzal, ami a megtámadott ítélet 66. pontjából következik, a nemzeti pénzügyi támogatás jóváhagyásának sem az egyes termelői szervezetek tekintetében bejelentett összegek, sem pedig a nemzeti pénzügyi támogatás teljes összege nem tárgya.
Harmadszor, szemben a Törvényszék által a megtámadott ítélet 70–72. pontjában megállapítottakkal, éppen Magyarország értelmezése biztosítja a legmesszemenőbben a nemzeti pénzügyi támogatás engedélyezésére irányuló eljárás hatékony érvényesülését. Ezen értelmezés szerint ugyanis a Bizottság a mérlegelési jogköre értelmében jogosult arra, hogy korlátok nélkül dönthessen a támogatás nyújtásának engedélyezéséről vagy annak megtagadásáról, figyelemmel az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkében és az 1580/2007 rendelet 67. cikkében foglalt korlátozások alapján előre számítható összegekre is.
Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok szempontjából azon vizsgálatnak van relevanciája, hogy betartották‑e a termelők szervezettségi fokára, valamint a nemzeti pénzügyi támogatási rész, illetve a tagok és a termelői szervezetek által fizetett hozzájárulás arányára vonatkozó feltételeket. Amennyiben e feltételek teljesülnek, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke alapján nyújtott támogatás az ugyanezen rendelet 180. cikke szerinti kivételek közé tartozik. A Bizottság így megtérítheti a nemzeti pénzügyi támogatás 60%‑át még akkor is, ha az időközben megemelkedett, amennyiben a 80%‑os felső korlátot betartották. Magyarország megítélése szerint értelmezését megerősíti az is, hogy a tagok vagy a termelői szervezet működési alaphoz való pénzügyi hozzájárulásának összegét az uniós jog nem korlátozza.
Az első jogalap második részében Magyarország először is a Törvényszék azon megállapítását kifogásolja, hogy a Bizottság – az engedélyezési eljárás keretében bejelentett összegek uniós visszatérítésének korlátozása révén – nem sértette meg az 1580/2007 rendelet 67. és 94a. cikkét.
Egyfelől e tagállam azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 88. és 89. pontjában tévesen állapította meg, hogy az 1580/2007 rendelet 67. cikke nem alkalmazható az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkben említett nemzeti pénzügyi támogatásra. Magyarország szerint az 1580/2007 rendelet 67. cikke alkalmazásának következménye az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103b. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulás növekedése, és következésképpen ez utóbbi rendelet 103e. cikkével összhangban a nemzeti pénzügyi támogatás növekedése is.
Másfelől a Törvényszék a megtámadott ítélet 91–93. pontjában tévesen állapította meg, hogy az 1580/2007 rendelet 94a. cikke sem alkalmazható az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke szerinti nemzeti pénzügyi támogatásra. Magyarország szerint az 1580/2007 rendelet 67. és 94a. cikkének együttes értelmezése alapján az 1580/2007 rendelet 94a. cikke szerinti év közben történő módosítás csak a már jóváhagyott működési programra vonatkozhat.
Másodszor, Magyarország megítélése szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 96. és 97. pontjában helytelenül elemezte az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103d. és 103e. cikkét, valamint az 1580/2007 rendelet 97. cikkének (1) bekezdését. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103d. cikkében szereplő, az uniós támogatás mértékére vonatkozó korlát ugyanis az ugyanezen rendelet 103e. cikkében szereplő 80%‑os korláttal vethető össze. A két szabályozás közötti párhuzam elutasítását tehát Magyarország nem tartja megalapozottnak.
A Bizottság megítélése szerint a fellebbezés teljes egészében elfogadhatatlan. Mindenesetre az első jogalap nem megalapozott.
A Bíróság álláspontja
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdése és a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket. Az a fellebbezés, amely pusztán megismétli, vagy szó szerint újra előadja a Törvényszék elé terjesztett jogalapokat és érveket, ideértve azokat is, amelyek e bíróság által kifejezetten elvetett tényeken alapulnak, nem tesz eleget az e rendelkezések által támasztott indokolási követelményeknek (2013. október 3‑i Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ugyanakkor, ha a fellebbező az uniós jognak a Törvényszék általi értelmezését vagy alkalmazását kifogásolja, az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik. Ha ugyanis a fellebbező ily módon nem tudná fellebbezését a Törvényszék előtt már felhasznált jogalapokra és érvekre alapítani, akkor a fellebbezési eljárás részben értelmét vesztené (2013. október 3‑i Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. december 3‑i Olaszország kontra Bizottság ítélet, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy jogalapjaival Magyarország nem csupán a Törvényszék előtt indított kereset újbóli vizsgálatát szándékozik elérni, de lényegében a Törvényszéknek a megtámadott ítélet meghatározott pontjaiban szereplő egyes megállapításait vitatja, amelyek véleménye szerint téves jogalkalmazáson alapulnak. Tehát a Bizottság állításával szemben az első és a második jogalap összességében nem tekinthető az első fokon már hivatkozott érvek egyszerű megismétlésének, hanem azok valójában a megtámadott ítélet indokolásának egy lényegi része ellen irányulnak, következésképpen lehetővé teszik a Bíróság számára felülvizsgálati jogkörének gyakorlását.
Ezért a fellebbezés nem tekinthető eleve teljes egészében elfogadhatatlannak, és így a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
Ami az első jogalap első részét illeti, először is meg kell jegyezni, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke előírja, hogy a tagállamok olyan régióiban, ahol a termelők szervezettségének foka a gyümölcs‑ és zöldségágazatban különösen alacsony, a Bizottság – kellően indokolt kérésre – engedélyezheti a tagállamoknak, hogy a termelői szervezetek számára az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103b. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulás legfeljebb 80%‑át kitevő nemzeti pénzügyi támogatást fizessenek. E 103e. cikk szerint továbbá a nemzeti pénzügyi támogatást az Unió az érintett tagállam kérésére bizonyos körülmények esetén megtérítheti.
Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103h. cikkének b) pontja alapján az e rendelet 103e. cikkében említett intézkedések visszatérítésének mértékét és szabályait a Bizottság az 1580/2007 rendeletben állapította meg.
Így az 1580/2007 rendeletnek a nemzeti pénzügyi támogatáshoz nyújtott uniós visszatérítést szabályozó 97. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok „a jóváhagyott, a termelői szervezetek számára ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás” uniós visszatérítését kérhetik.
Emellett az 1580/2007 rendeletnek a nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésére vonatkozó felhatalmazási eljárást szabályozó 94. cikke (1) bekezdésében előírja, hogy a tagállamok az adott naptári évben végrehajtandó működési programokra vonatkozóan felhatalmazási kérelmet nyújtanak be a Bizottsághoz nemzeti pénzügyi támogatás nyújtására, és hogy e kérelemhez bizonyítékot csatolnak többek között a „[nemzeti pénzügyi] támogatás összegé[ről]”. E rendelet 94. cikkének (2) bekezdése továbbá kimondja, hogy „[a] Bizottság a kérelmet [...] jóváhagyja vagy elutasítja”.
Mindezekre tekintettel a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 60–64. pontjában végzett elemzését követően ugyanezen ítélet 65. pontjában azt állapította meg, hogy a „jóváhagyott támogatás” 1580/2007 rendelet 97. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalma szükségképpen magában foglalja az érintett tagállam által az 1580/2007 rendelet 94. cikke szerinti engedélykérelmében bejelentett nemzeti pénzügyi támogatás összegét.
E tekintetben a „ténylegesen kifizetett” támogatásra történő, az 1580/2007 rendelet 97. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében szereplő hivatkozás pusztán annak biztosítását teszi lehetővé, hogy a Bizottság ne az érintett tagállam által ténylegesen kifizetettnél magasabb összeg alapján hajtsa végre a visszatérítést abban az esetben, amikor ezen összeg alacsonyabb annál, amelyet e tagállam a Bizottság által jóváhagyott engedélykérelmében megjelölt.
E körülmények között Magyarország állításával szemben nem lehet az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkéből és az 1580/2007 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből azt a következtetést levonni, hogy a Bizottságnak az érintett tagállam által kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás összegéhez kell igazodnia az e támogatáshoz nyújtott uniós visszatérítés összegének meghatározása során.
Másodszor, a megtámadott ítélet 66. pontjában a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a Bizottság nemzeti pénzügyi támogatásokra vonatkozó engedélye a termelői szervezetenkénti bontásban megadott támogatásokra vonatkozik. Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke szerint ugyanis a nemzeti pénzügyi támogatás az e rendelet 103b. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett nemzeti pénzügyi hozzájárulás legfeljebb 80%‑át teszi ki. Márpedig ez utóbbi rendelkezés „a tagoknak vagy magának a termelői szervezetnek a [működési alapok finanszírozásához nyújtott] pénzügyi hozzájárulás[ár]a” hivatkozik.
Következésképpen a Törvényszék akkor sem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 67. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy a Bizottság az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke és az 1580/2007 rendelet 97. cikkének (1) bekezdése alapján megalapozottan állapította meg a bejelentett támogatási összegekben az Unió általi visszatérítés felső határát az 1580/2007 rendelet 94. cikkében szereplő felhatalmazási eljárásban. Ami a Magyarország által e tekintetben az 1580/2007 rendelet 67. cikkére alapított érvelést illeti, ezen érvelés összemosódik az első jogalap második része keretében kifejtett érveléssel, ezért annak vizsgálatára ez utóbbi keretében kerül sor.
Harmadszor, ami Magyarország azon érvét illeti, amelyet a nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésének a Bizottság általi engedélyezésére irányuló eljárás hatékony érvényesülésére alapított, emlékeztetni kell arra, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkében említett nemzeti pénzügyi támogatásra ugyanezen rendelet 180. cikke vonatkozik, és az az EUM‑Szerződés állami támogatásokra vonatkozó rendelkezéseitől való eltérésnek minősül.
A 72/2009 rendelet (20) preambulumbekezdése értelmében ugyanis ki kell zárni az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazási köréből az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet azon rendelkezéseit, amelyek az „állami támogatás” fogalmába tartozhatnának. Ugyanezen preambulumbekezdés ezzel kapcsolatban kifejti, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkében foglalt feltételek betartása lehetővé teszi annak biztosítását, hogy a nemzeti pénzügyi támogatás nyújtása ne vezessen a versenyhelyzet torzításához. Ahhoz, hogy a nemzeti pénzügyi támogatásnak az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályok alapján történő vizsgálatára irányuló célkitűzés megvalósuljon, alapvető fontosságú, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkében foglalt feltételeket és annak végrehajtási szabályait betartsák. Márpedig, mivel az 1580/2007 rendelet 94. cikke előírta, hogy a nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésére vonatkozó felhatalmazási kérelemben fel kell tüntetni a támogatás összegét, meg kell állapítani, hogy – ha a Bizottság jóváhagyja a felhatalmazási kérelmet – az érintett tagállam ezt követően nem kaphat az uniós jogban előírt visszatérítést azon magasabb kifizetett összeg alapján, amelyre adott esetben nem terjed ki az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke alapján adott engedély.
Mindezekre tekintettel a Törvényszék a megtámadott ítélet 70–72. pontjában szintén téves jogalkalmazás nélkül állapította meg lényegében azt, hogy Magyarország azon értelmezése, amely szerint az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke értelmében valamely tagállam uniós visszatérítést kaphat a nemzeti pénzügyi támogatásnak az engedélyezési eljárásban a Bizottságnak bejelentett összegénél magasabb összeg alapján, megfosztja hatékony érvényesülésétől ezen eljárást, és összeegyeztethetetlen a nemzeti pénzügyi támogatásnak az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályok alapján történő vizsgálatára irányuló célkitűzéssel.
Következésképpen az első jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Ami az első jogalap második részét illeti, először is emlékeztetni kell arra, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke szerint a nemzeti pénzügyi támogatás az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103b. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulás legfeljebb 80%‑át teszi ki, és hogy ez utóbbi rendelkezés értelmében e pénzügyi hozzájárulásokat, amelyek az uniós finanszírozás mellett hozzájárulnak a működési alapok finanszírozásához, a tagok vagy maga a termelői szervezet fizeti.
Ezen túlmenően kétségtelen, hogy az 1580/2007 rendelet 67. cikke (2) bekezdése első albekezdésének c) pontja úgy rendelkezett, hogy az illetékes nemzeti hatóság a termelői szervezeteket az év során felhatalmazhatja többek között arra, hogy az eredetileg jóváhagyott összeg legfeljebb 25%‑ával növeljék a működési alap összegét.
Ebből azonban nem vonható le azon következtetés – amint azt Magyarország állítja –, hogy a Bizottság felhatalmazása kizárólag a nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésének elvére vonatkozhat, és nem annak összegére. Ugyanis, amint azt a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 89. pontjában, az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikke előírja, hogy az ott említett nemzeti pénzügyi támogatás „a működési alapot egészíti ki”. Külön finanszírozásról van tehát szó. Ráadásul továbbra is fennáll, hogy az 1580/2007 rendelet 97. cikkének (1) bekezdése pontosította, hogy az uniós visszatérítés a jóváhagyott, a termelői szervezetek részére ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatásra vonatkozik, és – amint a jelen ítélet 61. pontjában megállapításra került – a nemzeti pénzügyi támogatás kifizetésére irányuló engedélyezési eljárás hatékony érvényesülésével és e támogatásnak az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályok alapján történő vizsgálatára irányuló célkitűzéssel ellentétes lenne azon megállapítás, amely szerint valamely tagállam szabadon fizethet ki a jóváhagyott összegnél magasabb összeget, és kaphat az után arányos visszatérítést.
Emellett az 1580/2007 rendelet 94a. cikke csupán azt írta elő, hogy a nemzeti pénzügyi támogatást kérelmezni kívánó termelői szervezet szükség esetén ugyanezen rendelet 67. cikke szerint módosíthatja működési programját. Így e rendelkezés csupán a termelői szervezetek azon lehetőségét szabályozza, hogy az érintett tagállamtól engedélyt kapjanak a működési programjuk módosítására. E rendelkezés tehát önmagában nem befolyásolja a Bizottság által jóváhagyott nemzeti pénzügyi támogatás összegét.
Mindezekre tekintettel a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 88–94. pontjában elutasította Magyarország arra irányuló érvét, hogy állapítsa meg, hogy a Bizottság megsértette az 1580/2007 rendelet 67. és 94a. cikkét.
Másodszor, ami az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103d. cikkének a Törvényszék általi állítólagosan téves értelmezését illeti, elegendő megjegyezni, hogy e rendelkezés az uniós pénzügyi támogatást szabályozza. Márpedig az ilyen pénzügyi támogatás jellegénél fogva – különösen az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályok alapján – nem hasonlítható az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkében foglalt nemzeti pénzügyi támogatáshoz. Továbbá, noha az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103d. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az uniós pénzügyi támogatás megegyezik a 103b. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett pénzügyi hozzájárulások „ténylegesen befizetett” összegével, meg kell állapítani, hogy az 1580/2007 rendelet 97. cikkének (1) bekezdése a nemzeti pénzügyi támogatáshoz nyújtott uniós visszatérítést „a jóváhagyott, [...] ténylegesen kifizetett nemzeti pénzügyi támogatás[ra]” korlátozza.
E körülmények mellett a Törvényszék lényegében helyesen ítélte meg akként a megtámadott ítélet 96. és 97. pontjában, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103d. cikkének értelmezése nem támaszthatja alá az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet 103e. cikkének Magyarország által képviselt értelmezését.
A fentiekre tekintettel az első jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani, következésképpen az első jogalapot mint megalapozatlant teljes egészében el kell utasítani.

A második, az 1580/2007 rendelet 97. cikke Bizottság általi alkalmazásának Törvényszék általi vizsgálata során elkövetett hibára alapított jogalapról
A felek érvei
Második jogalapjában Magyarország azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen értékelte az 1580/2007 rendelet Bizottság általi alkalmazását.
Először is úgy ítéli meg, hogy – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 106–109. pontjában tett megállapításokkal szemben – nem támasztja alá a Törvényszék álláspontját az, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet egyetlen rendelkezése sem kötelezi a Bizottságot arra, hogy konkrétan feltüntesse a bejelentett támogatási összeget a nemzeti pénzügyi támogatást engedélyező határozatában. Ez ugyanis Magyarország azon álláspontját támasztja alá, amely szerint a nemzeti pénzügyi támogatás engedélyezése nem vonatkozhat összegekre.
Másodszor, Magyarország a megtámadott ítélet 110., 117., 121. és 122. pontjával kapcsolatban azzal érvel, hogy ezen ítélet semmilyen módon nem támasztja alá azt a megállapítást, hogy a „jóváhagyott” nemzeti támogatás mindenképpen magában foglalja a termelői szervezetenkénti bontásban közölt összeget, tekintettel arra, hogy az „összeg” szó szerepeltetése – figyelemmel az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet rendelkezéseire – nem teszi lehetővé ezt az értelmezést. Továbbá abból, hogy az engedélyezési eljárás során a Bizottság figyelembe veszi a bejelentett összegeket, nem következik, hogy az engedély csupán ezekre az összegekre korlátozódna.
Harmadszor, e tagállam vitatja a Törvényszék által a megtámadott ítélet 112. és 113. pontjában tett megállapításokat. Véleménye szerint a Bizottság engedélyét az alapozza meg, hogy az érintett régióban lévő termelők szervezettségi foka különösen alacsony, és hogy a nemzeti pénzügyi támogatás összege nem lépi túl a tagok, vagy maga a termelői szervezet által a működési alap részére fizetett pénzügyi hozzájárulás 80%‑át. A nemzeti pénzügyi támogatás engedélyezésére vonatkozó levelet éppen ezért nem lehet úgy tekinteni, hogy az a támogatási összegekre is vonatkozik.
Negyedszer, Magyarország a megtámadott ítélet 115. pontjával összefüggésben azzal érvel, hogy a nemzeti pénzügyi támogatás kedvezményezett termelői szervezetek szerint lebontott összegét az 1580/2007 rendelet 97. cikke alapján vették visszatéríthető összegek címén figyelembe, és nem azért, mert ilyen összegek szerepeltek az engedélykérelem mellékletében.
Ötödször, a Törvényszék tévesen állapította meg a megtámadott ítélet 116. pontjában, hogy az engedélyező levél – az 1580/2007 rendelet 94. cikkének (2) bekezdése szerinti hallgatólagos engedélyezésről szóló határozathoz hasonlóan – a bejelentett támogatási összegek jóváhagyását is jelenti. Magyarország szerint ugyanis a hallgatólagos jóváhagyás nem vonatkozhat a kért támogatási összegre. Ezen értelmezést véleménye szerint alátámasztja, hogy az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet, illetve az 1580/2007 rendelet 94. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott engedélyezési kérelem nem tartalmazott „kért” támogatási összeget, csupán egy tájékoztatást a várhatóan kifizetésre kerülő nemzeti pénzügyi támogatás teljes összegéről.
A Bizottság állítása szerint a második jogalap megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
Amint az a jelen ítélet 46. pontjában felidézésre került, a fellebbezésnek pontosan meg kell jelölnie a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket.
Márpedig, ami Magyarország által a megtámadott ítélet 106–109., 112., 113., 115., 117., 121. és 122. pontjával szemben felhozott érveket illeti, meg kell állapítani, hogy e tagállam az első fellebbezési jogalapjában már kifejtett érvelésének megismétlésére szorítkozik, anélkül hogy konkrétan kifejtené, hogy e pontok mennyiben tartalmaznak téves jogalkalmazást. Ezért Magyarország érvelését e részében mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A megtámadott ítélet 110. pontjával szemben megfogalmazott kifogást illetően, ez utóbbi pontból kitűnik, hogy az ugyanezen ítélet 63–66. pontján alapul, amelyek – amint azt a Bíróság a jelen ítélet 54. és 57. pontjában megállapította – nem tartalmazzák a Magyarország által hivatkozott téves jogalkalmazást. E kifogást következésképpen mint megalapozatlant a jelen ítélet 50–57. pontjában már kifejtett indokokkal megegyező indokok alapján el kell utasítani.
Ami Magyarországnak a megtámadott ítélet 116. pontjával szemben felhozott kifogását illeti, elegendő megjegyezni, hogy az 1580/2007 rendelet 94. cikkének (2) bekezdése szerint a Bizottság „a kérelmet [...] jóváhagyja vagy elutasítja”, és hogy e kérelemben ugyanezen cikk (1) bekezdése értelmében fel kell tüntetni a támogatás összegét. E körülmények mellett a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor e 116. pontban megállapította, hogy a Bizottság jóváhagyása szükségképpen az érintett tagállam által benyújtott engedélykérelemben megjelölt támogatási összegre vonatkozik.
Mindezekre tekintettel részben mint elfogadhatatlant és részben mint megalapozatlant el kell utasítani a második jogalapot, és következésképpen a fellebbezés egészét.

A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Magyarországot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság Magyarországot kötelezi a költségek viselésére.
Rosas
Toader
Jarašiūnas
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. december 15‑i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar

A. Rosas
hivatalvezető

a hetedik tanács elnökeként eljárva
Az eljárás nyelve: magyar.