CELEX: 62021CJ0580
Zahtjev za prethodnu odluku
Okoliš
Direktiva 2009/28/EZ
Promicanje energije iz obnovljivih izvora energije
Članak 16. stavak 2. točka (c)
Pristup prijenosnoj i distribucijskoj mreži
Prioritetni pristup koji se daje električnoj energiji proizvedenoj iz obnovljivih izvora energije
Proizvodnja iz obnovljivih i konvencionalnih izvora energije

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 16. stavka 2. točke (c) Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (
SL 2009., L 140, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.), u vezi s člankom 2. točkama (a) i (e) te direktive, kao i njezina članka 5. stavka 3. drugog podstavka.
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava EEW Energy from Waste Großräschen GmbH (u daljnjem tekstu: EEW) i MNG Mitteldeutsche Netzgesellschaft Strom GmbH (u daljnjem tekstu: MNG Strom) u vezi sa štetom koju je društvo EEW pretrpjelo slijedom opetovanih zahtjeva društva MNG Strom u vezi s pristupom mrežama u pogledu električne energije koju je proizvelo društvo EEW.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2001/77/EZ
U skladu s člankom 2. točkom (c) Direktive 2001/77/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. rujna 2001. o promicanju električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije na unutarnjem tržištu električne energije (
SL 2001., L 283, str. 33
.):
„Za potrebe ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
c)
‚električna energija proizvedena iz obnovljivih izvora energije’ znači električna energija proizvedena u postrojenjima koja koriste isključivo obnovljive izvore energije kao i udio električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije u hibridnim postrojenjima koja također koriste konvencionalne izvore energije, uključujući obnovljivu električnu energiju korištenu za punjenje sustava za skladištenje energije, uz isključenje električne energije proizvedene pomoću tih sustava”. [neslužbeni prijevod]
Direktiva 2009/28
Uvodne izjave 11., 60. i 61. Direktive 2009/28, prije nego što je stavljena izvan snage Direktivom (EU) 2018/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora (
SL 2018., L 328, str. 82
. i ispravci
SL 2020., L 311, str. 11
. i
SL 2022., L 41, str. 37
.), glasile su kako slijedi:
„(11)
Potrebno je utvrditi transparentna i nedvosmislena pravila za izračunavanje udjela energije iz obnovljivih izvora i definiranje tih izvora. […]
[…]
(60)
Prioritetni i zajamčeni pristup električnoj energiji iz obnovljivih izvora važan je za uključivanje izvora obnovljive energije u unutarnje tržište električnom energijom u skladu s člankom 11. stavkom 2. i daljnjom razradom članka 11. stavka 3. [Direktive 2003/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2003. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 96/92/EZ – Izjave o aktivnostima razgradnje i gospodarenja otpadom (
SL 2003., L 176, str. 37
.)]. Zahtjevi koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže i otpreme mogu se razlikovati ovisno o značajkama nacionalne mreže i njezina sigurnog funkcioniranja. Prioritetni pristup mreži osigurava proizvođačima električne energije iz obnovljivih izvora da u svakom trenutku mogu prodati i prenijeti električnu energiju iz obnovljivih izvora u skladu s pravilima priključivanja kadgod je izvor dostupan. U slučaju da se električna energija iz obnovljivih izvora uključi u promptno tržište, zajamčeni pristup osigurava da sva električna energija, prodana i ona koja je namijenjena potpori, ima pristup mreži te omogućuje uporabu maksimalne količine električne energije iz obnovljivih izvora iz postrojenja priključenih na mrežu. Međutim, to ne podrazumijeva nikakve obveze država članica u smislu podupiranja ili uvođenja obvezne nabave za energiju iz obnovljivih izvora. U ostalim se sustavima fiksna cijena za električnu energiju iz obnovljivih izvora energije obično utvrđuje u kombinaciji s obvezom kupnje za operatora sustava. U tom je slučaju prioritetni pristup već odobren.
(61)
Pod određenim okolnostima nije moguće u cijelosti osigurati prijenos i distribuciju električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije, a da se pritom ne utječe na pouzdanost ili sigurnost mrežnog sustava. U takvim se okolnostima može pokazati uputnim da se proizvođačima isplati financijska naknada. Ipak, ciljevi ove Direktive zahtijevaju održivo povećanje prijenosa i distribucije električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora, a da se pritom ne utječe na pouzdanost i sigurnost mrežnog sustava. S tim ciljem države članice trebaju poduzeti odgovarajuće mjere kako bi omogućile veće prodiranje električne energije iz obnovljivih izvora,
inter alia
, tako da uzmu u obzir specifičnosti varijabilnih resursa i resursa koji se još ne mogu uskladištiti. Nova postrojenja za energiju iz obnovljivih izvora moraju se povezati i to u mjeri koju nalažu ciljevi iz ove Direktive. Kako bi se ubrzali postupci povezivanja na mrežu, države članice mogu predvidjeti prioritetna povezivanja ili posebne mogućnosti povezivanja za nova postrojenja koja proizvode električnu energiju iz obnovljivih izvora.”
Članak 1. Direktive 2009/28, naslovljen „Predmet i područje primjene”, predviđao je:
„Ovom Direktivom utvrđuje se zajednički okvir za promicanje [proizvodnje] energije iz obnovljivih izvora. Direktiva postavlja obvezne nacionalne ciljeve za ukupan udio energije iz obnovljivih izvora u konačnoj bruto potrošnji energije i za udio energije iz obnovljivih izvora u prometu. Direktivom se propisuju pravila koja se odnose na statističke prijenose među državama članicama, zajedničke projekte među državama članicama i zajedničke projekte između država članica i trećih zemalja, jamstva o podrijetlu, upravne postupke, informacije i osposobljavanje te pristup elektroenergetskoj mreži za energiju iz obnovljivih izvora. […]”
Članak 2. te direktive propisivao je:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se definicije [Direktive 2003/54].
Također se primjenjuju i sljedeće definicije:
a)
‚energija iz obnovljivih izvora’ znači energija iz obnovljivih nefosilnih izvora, tj. vjetroenergija, solarna energija, aerotermalna energija, geotermalna energija, hidrotermalna energija te energija oceana, hidroenergija, biomasa, plin dobiven od otpada, plin dobiven iz uređaja za obradu otpadnih voda i bioplin;
[…]
e)
‚biomasa’ je biorazgradiv dio proizvoda, otpada i ostataka biološkog podrijetla iz poljoprivrede (uključujući tvari biljnog i životinjskog podrijetla), šumarstva i s njima povezanih proizvodnih djelatnosti uključujući ribarstvo i akvakulturu te biorazgradiv udio industrijskog i komunalnog otpada;
[…]
j)
‚jamstvo o podrijetlu’ znači elektronički dokument čija je jedina svrha dokazati krajnjem kupcu da je određeni udio ili količina energije proizvedena iz obnovljivih izvora kako to zahtijeva članak 3. stavak 6. [Direktive 2003/54];
[…]”
Članak 5. stavci 1. i 3. navedene direktive glasio je kako slijedi:
„1.   Konačna bruto potrošnja energije iz obnovljivih izvora u svakoj državi članici izračunava se kao suma:
a)
konačne bruto potrošnje električne energije iz obnovljivih izvora energije;
[…]
3.   Za potrebe stavka 1. točke (a) konačna bruto potrošnja električne energije iz obnovljivih izvora energije izračunava se kao količina električne energije proizvedene u državi članici iz obnovljivih izvora energije, pri čemu nije uključena proizvodnja električne energije u crpno akumulacijskim uređajima kod kojih se dio vode koji nije potreban crpi na veću visinu.
U pogonima koji koriste više vrsta goriva koji upotrebljavaju obnovljive i konvencionalne izvore u obzir se uzima samo udio električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. Za potrebe tog izračuna izračunava se doprinos [svakog izvora] energije na temelju energetskog sadržaja pogona.
Električna energija proizvedena u hidroelektranama i vjetroelektranama uzima se u obzir u skladu s normalizacijskim pravilima navedenim u Prilogu II.”
Članak 15. stavak 1. te direktive glasio je:
„Kako bi krajnjim kupcima dokazale koliki je udio ili količina energije iz obnovljivih izvora u mješavini energetskih izvora u energiji dobavljača u skladu s člankom 3. stavkom 6. [Direktive 2003/54], države članice osiguravaju da se podrijetlo električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije može zajamčiti u smislu ove Direktive u skladu s objektivnim, transparentnim i nediskriminacijskim kriterijima.”
U skladu s člankom 16. stavcima 1. i 2. Direktive 2009/28:
„1.   Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere za razvoj mrežne infrastrukture za prijenos i distribuciju, inteligentnih mrežnih usluga, objekata za skladištenje i elektroenergetskog sustava kako bi omogućile sigurno funkcioniranje elektroenergetskog sustava i njegovu prilagodbu daljnjem razvoju u području proizvodnje električne energije [iz] obnovljivih izvora energije, uključujući međupovezivanje država članica i država članica s trećim zemljama. Države članice poduzimaju i odgovarajuće mjere da ubrzaju postupke za izdavanje odobrenja za mrežnu infrastrukturu te usklađivanje odobrenja za mrežnu infrastrukturu s administrativnim postupcima i postupcima planiranja.
2.   U skladu sa zahtjevima koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže na temelju transparentnih i nediskriminacijskih kriterija koje definiraju nadležna nacionalna tijela:
a)
države članice osiguravaju da operatori prijenosnog sustava i operatori distribucijskog sustava na svojem državnom području jamče prijenos i distribuciju električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije;
b)
države članice također predviđaju prvenstvo pristupa ili zajamčeni pristup mrežnom sustavu električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije;
c)
države članice osiguravaju da operatori prijenosnog sustava pri odašiljanju električne energije iz postrojenja za proizvodnju energije, daju prednost pogonima koji proizvode energiju iz obnovljivih izvora kad to omogućuje sigurno djelovanje nacionalnog elektroenergetskog sustava te kad je utemeljeno na transparentnim i nediskriminacijskim kriterijima. Države članice osiguravaju da se poduzmu odgovarajuće mjere povezane s mrežom i tržištem kako bi se u najvećoj mogućoj mjeri smanjilo ograničavanje električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. Ako se radi osiguranja sigurnosti nacionalnog elektroenergetskog sustava i pouzdanosti opskrbe energijom poduzmu mjere koje znatno ograničavaju uporabu obnovljivih izvora energije, države članice dužne su osigurati da odgovorni operatori sustava izvješćuju nadležno regulatorno tijelo o tim mjerama te navedu koje korektivne mjere namjeravaju poduzeti kako bi spriječili neodgovarajuća ograničenja.”
Njemačko pravo
U članku 3. naslovljenom „Definicije” Erneuerbare‑Energien‑Gesetza (Zakon o obnovljivim izvorima energije) od 25. listopada 2008. (BGBl. 2011. I, str. 1634.), u verziji koja je bila na snazi od 1. siječnja 2012. do 31. srpnja 2014. (u daljnjem tekstu: EEG iz 2012.), bilo je navedeno:
„Za potrebe ovog zakona:
1.
‚postrojenje’ znači svaka jedinica za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora […]
3.
‚obnovljiva energija’ znači […] energija iz biomase […] te biorazgradiv udio industrijskog i komunalnog otpada,
[…]”
Članak 11. EEG‑a iz 2012., naslovljen „Upravljanje unosom električne energije u mrežu”, u stavku 1. predviđao je:
„[I]znimno, operatorima sustava […] dopušteno je izravno ili neizravno regulirati postrojenja priključena na njihov sustav […], pod uvjetom da:
1.
bi u protivnom nastalo zagušenje mreže u njihovu mrežnom području, uključujući mrežu koja prethodi u lancu opskrbe,
2.
se prednost daje električnoj energiji iz obnovljivih izvora […], osim ako druga postrojenja za proizvodnju električne energije moraju ostati spojena na mrežu kako bi osigurala sigurnost i pouzdanost sustava opskrbe električnom energijom […]
[…]”
U članku 12. EEG‑a iz 2012., naslovljenom „Odredba o izvanrednim okolnostima”, u stavku 1. bilo je navedeno:
„Ako se unos električne energije u mrežu iz postrojenjâ za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora […] smanjuje zbog zagušenja mreže u smislu članka 11. stavka 1., operatorima na koje se odnosi mjera […] nadoknađuje se iznos od 95 % izgubljenih prihoda, uvećan za dodatne troškove koje su zbog nje snosili i umanjen za troškove koje su zbog te mjere uštedjeli. […]”
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su te odredbe EEG‑a iz 2012. u biti identične odredbama triju verzija EEG‑a koje su se redom primjenjivale u glavnom postupku.
Glavni postupak i prethodna pitanja
Društvo EEW upravlja u Großräschenu (Njemačka) postrojenjem za termičku obradu otpada kojim proizvodi električnu i toplinsku energiju. Dio tog otpada, koji se sastoji od biorazgradivog otpada, obrađuje se istodobnim sagorijevanjem s drugim vrstama otpada. Udio biorazgradivog otpada promjenjiv je i može iznositi do najviše 50 % ukupne količine otpada. Dio električne energije proizvedene u tom postrojenju opskrbljuje mrežu kojom upravlja društvo MNG Strom, s kojim je društvo EEW sklopilo ugovor o priključenju i otkupu.
Društvo MNG Strom je u okviru svojeg upravljanja sigurnošću mreže i, po potrebi, nakon savjetovanja s društvom 50 Hertz Transmission GmbH kao operatorom prijenosnog sustava, u više navrata između 2011. i 2016. godine tražilo da društvo EEW privremeno smanji opskrbu dotičnih mreža zbog problema sa zagušenjem. Slijedom toga, društvo EEW pokrenulo je postupak protiv društva MNG Strom u kojem je od njega zahtijevalo plaćanje iznosa od 2,24 milijuna eura na ime naknade štete na temelju, osobito, članka 12. EEG‑a iz 2012.
Žalbeni sud odbio je zahtjev društva EEW uz obrazloženje da električna energija proizvedena u EEW‑ovu postrojenju nije energija koja je isključivo proizvedena iz obnovljivih izvora energije, tako da se to postrojenje ne može kvalificirati kao „postrojenje za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije” u smislu mjerodavnih nacionalnih odredbi.
Društvo EEW podnijelo je Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), tj. sudu koji je uputio zahtjev, reviziju protiv te odluke.
Prema mišljenju tog suda, ishod tog postupka ovisi o odgovoru na pitanje je li postrojenje društva EEW „postrojenje za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije” u smislu članka 12. EEG‑a iz 2012. u vezi s člankom 2. točkom (c) Direktive 2001/77 i odredbama Direktive 2009/28, osobito njezinim člankom 16. stavkom 2. točkom (c).
U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 16. stavak 2. točku (c) u vezi s člankom 2. točkama (a) i (e) Direktive 2009/28 tumačiti na način da se prednost pri unosu električne energije u mrežu treba dati i postrojenjima za proizvodnju električne energije u kojima se ona proizvodi termičkom obradom miješanog otpada koji sadržava promjenjiv udio biorazgradivog industrijskog i komunalnog otpada?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje: ovisi li davanje prednosti u svrhu unosa električne energije u mrežu, predviđeno člankom 16. stavkom 2. točkom (c) Direktive 2009/28, o veličini udjela biorazgradivog otpada koji se upotrebljava za proizvodnju električne energije na način opisan u prvom prethodnom pitanju?
3.
U slučaju potvrdnog odgovora na drugo prethodno pitanje: postoji li, kad je riječ o veličini udjela biorazgradivog otpada, prag ispod kojeg se na proizvedenu električnu energiju ne primjenjuju propisi koji se odnose na električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora energije?
4.
U slučaju potvrdnog odgovora na treće prethodno pitanje: na koji se udio biorazgradivog otpada primjenjuje navedeni prag ili kako se taj prag određuje?
5.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo i drugo prethodno pitanje: ako se na električnu energiju čiji je samo jedan dio proizveden iz biorazgradivog otpada primjenjuje zakonodavstvo o električnoj energiji proizvedenoj iz obnovljivih izvora energije, je li moguće pozivanje na
ratio legis
članka 5. stavka 3. drugog podstavka Direktive 2009/28 kako bi se to zakonodavstvo primijenilo samo na dio električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije, pri čemu se taj udio izračunava na temelju energetskog sadržaja svakog pojedinog izvora energije?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28 tumačiti na način da prednost pristupa elektroenergetskoj mreži na koji imaju pravo postrojenja za proizvodnju električne energije koja je proizvode iz obnovljivih izvora energije ne treba dati samo postrojenjima koja proizvode električnu energiju isključivo iz obnovljivih izvora energije nego i onima u kojima se ona proizvodi kako iz obnovljivih tako i konvencionalnih izvora energije.
U skladu s člankom 16. stavkom 2. točkom (c) Direktive 2009/28, države članice osiguravaju da operatori prijenosnog sustava pri odašiljanju električne energije iz postrojenja za proizvodnju energije daju prednost pogonima koji energiju proizvode iz obnovljivih izvora kad to omogućuje sigurno djelovanje nacionalnog elektroenergetskog sustava te kad je utemeljeno na transparentnim i nediskriminacijskim kriterijima.
Iako Direktiva 2009/28 u članku 2. točki (a) definira pojam „energije iz obnovljivih izvora” na način da među ostalim uključuje „biomasu”, a u članku 2. točki (e) pojam „biomasa” na način da među ostalim uključuje „biorazgradiv udio industrijskog i komunalnog otpada”, u njoj ipak nije detaljno pojašnjen opseg pojma „postrojenje za proizvodnju električne energije koje proizvodi energiju iz obnovljivih izvora” u smislu njezina članka 16. stavka 2. točke (c).
U tim okolnostima, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se tekst odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi određivanja svojeg smisla i dosega treba u pravilu autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji, uzimajući u obzir njezin tekst kao i kontekst te odredbe i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (presuda od 2. lipnja 2022., T. N. i N. N. (Izjava o odricanju od nasljedstva),
C‑617/20
,
EU:C:2022:426
, t.
35.
i navedena sudska praksa).
Najprije, kad je riječ o tekstu članka 16. stavka 2. točke (c) prve rečenice Direktive 2009/28, na temelju samog tog teksta koji upućuje na pogone koji „proizvode” energiju iz obnovljivih izvora nije moguće odrediti odnosi li se ta odredba samo na postrojenja koja električnu energiju proizvode isključivo iz obnovljivih izvora energije ili se ona primjenjuje i na ona koja se u tu svrhu takvim izvorima energije koriste samo djelomično.
Osim toga, čini se da druga rečenica iste te odredbe, koja upućuje na mjere koje treba poduzeti kako bi se smanjila neprimjena električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije, uporabom glagola „smanjiti” polazi od načela da bi se prioritetni pristup trebao moći odobriti i postrojenjima koja se samo djelomično koriste obnovljivim izvorima energije. Naime, isključenje takvih postrojenja imalo bi za posljedicu to da se iz prioritetnog pristupa isključi, ovisno o slučaju, čak i znatan dio „zelene” električne energije.
Nadalje, kad je riječ o kontekstu navedene odredbe, Direktiva 2001/77 je u svojem članku 2. točki (c) „električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora energije” definirala kao „električnu energiju proizvedenu u postrojenjima koja koriste isključivo obnovljive izvore energije kao i udio električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije u hibridnim postrojenjima koja također koriste konvencionalne izvore energije”.
Međutim, ta definicija nije preuzeta u Direktivi 2009/28, koja je zamijenila Direktivu 2001/77 i koja je bila na snazi na dan nastanka činjenica u glavnom postupku. U prvonavedenoj je direktivi, u njezinu članku 2. točki (a), „energija iz obnovljivih izvora” definirana kao „energija iz obnovljivih nefosilnih izvora”, a u njoj su u nastavku detaljno navedeni obnovljivi izvori koji su obuhvaćeni tom definicijom. Slijedom toga, kao što je to primijetilo društvo 50 Hertz Transmission, kvalifikacija „električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije” više ne ovisi o vrsti postrojenja u kojem je proizvedena električna energija, nego samo o izvorima energije kojima se koriste ta postrojenja za proizvodnju električne energije.
Naposljetku, kad je riječ o ciljevima koji se žele postići Direktivom 2009/28, njezin je cilj, u skladu s člankom 1., utvrditi zajednički okvir za promicanje proizvodnje energije iz obnovljivih izvora, postavljanjem među ostalim obveznih nacionalnih ciljeva za ukupan udio energije iz takvih izvora u konačnoj bruto potrošnji energije.
Osim toga, iz uvodne izjave 60. te direktive proizlazi da je njezin cilj, kroz uključivanje električne energije iz obnovljivih izvora u promptno tržište, u najvećoj mogućoj mjeri dati prednost uporabi električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. U uvodnoj izjavi 61. te direktive navedeno je da je njezin cilj održivo povećanje prijenosa i distribucije električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije i da države članice, kako bi ostvarile taj cilj, trebaju poduzeti odgovarajuće mjere da omoguće veće prodiranje električne energije iz obnovljivih izvora.
Nadalje, u skladu sa sudskom praksom Suda, kad je riječ o zajamčenom pristupu mreži, predviđenom člankom 16. stavkom 2. točkom (b) Direktive 2009/28, njegov je cilj uključiti obnovljive izvore energije u unutarnje tržište električne energije osiguravajući da sva energija proizvedena iz obnovljivih izvora energije ima pristup mrežnim sustavima, što omogućava uporabu maksimalne količine električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije (vidjeti u tom smislu presudu od 27. siječnja 2022., Fondul Proprietatea,
C‑179/20
,
EU:C:2022:58
, t.
62.
).
Međutim, ciljevi koji se odnose na uporabu električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije u najvećoj mogućoj mjeri i na održivo povećanje prijenosa i distribucije električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije mogli bi biti ugroženi ako bi se postrojenje za proizvodnju električne energije koje se ne koristi isključivo obnovljivim izvorima energije zbog toga izjednačilo s postrojenjem koje se koristi samo konvencionalnim izvorima energije i koje je, slijedom toga, isključeno iz prvenstva pristupa predviđenog člankom 16. stavkom 2. točkom (c) Direktive 2009/28.
Stoga na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28 treba tumačiti na način da prednost pristupa elektroenergetskoj mreži na koji imaju pravo postrojenja za proizvodnju električne energije koja je proizvode iz obnovljivih izvora energije ne treba dati samo postrojenjima koja proizvode električnu energiju isključivo iz obnovljivih izvora energije, nego i onima u kojima se ona proizvodi kako iz obnovljivih tako i iz konvencionalnih izvora energije.
Drugo, treće, četvrto i peto pitanje
Svojim drugim, trećim, četvrtim i petim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28 tumačiti na način da postrojenje koje električnu energiju proizvodi iz obnovljivih i konvencionalnih izvora energije, u omjeru koji je promjenjiv, ima pravo na prednost pristupa mreži samo u pogledu udjela električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije te, ako je odgovor na to pitanje potvrdan, koja su detaljna pravila za primjenu te prednosti pristupa.
U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev konkretno pita ima li postrojenje poput onoga kojim upravlja društvo EEW, koje električnu energiju proizvodi iz mješavine otpada u kojoj je udio biorazgradivog industrijskog i komunalnog otpada promjenjiv, pravo na prednost pristupa mreži samo u pogledu električne energije proizvedene iz tog promjenjivog udjela.
U tom pogledu, najprije valja istaknuti da iz definicija navedenih u članku 2. točkama (a) i (e) Direktive 2009/28 proizlazi da je, iako energija dobivena oporabom biomase predstavlja energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora, pojmom „biomasa” kako je definiran u toj direktivi obuhvaćen samo biorazgradiv udio, među ostalim, industrijskog i komunalnog otpada. Energija proizvedena termičkom obradom industrijskog i komunalnog otpada stoga se smatra, što se tiče električne energije proizvedene iz tog biorazgradivog udjela tog otpada i isključujući njegov dio koji se sastoji od konvencionalnog otpada, energijom proizvedenom iz obnovljivih izvora.
Nadalje, Sud je u pogledu članka 16. stavka 2. točke (b) te direktive presudio da, iako se u toj odredbi upućuje na mogućnost da se za električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora energije uspostavi „zajamčeni pristup” mreži, to vrijedi samo u pogledu „zelene” električne energije te da navedena odredba stoga ne može poslužiti kao pravna osnova za nacionalne odredbe koje se odnose na zajamčeni pristup za postrojenja za proizvodnju energije iz konvencionalnih izvora (vidjeti u tom smislu presudu od 27. siječnja 2022., Fondul Proprietatea,
C‑179/20
,
EU:C:2022:58
, t.
65.
). Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 46. svojeg mišljenja, načelo prednosti pristupa mreži iz članka 16. stavka 2. točke (c) navedene direktive treba tumačiti na jednak način.
Prema tome, postrojenje za proizvodnju električne energije koje upotrebljava mješavinu otpada čiji se samo promjenjiv udio sastoji od biorazgradivog industrijskog i komunalnog otpada ili, općenitije, koje u promjenjivom omjeru istodobno upotrebljava obnovljive i konvencionalne izvore energije, mora se moći koristiti pravom na prednost pristupa predviđenim u članku 16. stavku 2. točki (c) Direktive 2009/28, u mjeri koja odgovara samo promjenjivom udjelu električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije.
Međutim, Direktivom 2009/28 nije određeno na koji način treba izračunati udio električne energije koji je u postrojenju za proizvodnju električne energije koje se koristi i obnovljivim i konvencionalnim izvorima energije proizveden iz obnovljivih izvora energije niti, konkretnije, treba li taj udio dosegnuti minimalni prag kako bi proizvedena električna energija imala pravo na prednost pristupa.
Tom su direktivom, u članku 16. stavku 2. točki (c), propisana samo dva zahtjeva.
Kao prvo, ta odredba prednost pristupa uvjetuje potrebama koje se odnose na sigurnost nacionalnog elektroenergetskog sustava. U tom pogledu, u uvodnoj izjavi 60. Direktive 2009/28 pojašnjava se da se zahtjevi koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže i na otpremu mogu razlikovati ovisno o značajkama nacionalne mreže i njezina sigurnog funkcioniranja.
Kao drugo, članak 16. stavak 2. točka (c) Direktive 2009/28 zahtijeva da se prednost pristupa uređuje na temelju transparentnih i nediskriminirajućih kriterija. U tom pogledu, u uvodnoj izjavi 11. te direktive naglašava se važnost utvrđivanja transparentnih i nedvosmislenih pravila za izračunavanje udjela energije iz obnovljivih izvora i definiranje tih izvora. Osim toga, u uvodnoj izjavi 60. navedene direktive općenito se podsjeća na važnost prioritetnog pristupa rezerviranog za električnu energiju iz obnovljivih izvora energije za uključivanje obnovljivih izvora energije u unutarnje tržište električnom energijom i, posebno, na to da bi taj prioritetni pristup trebalo urediti u nacionalnim pravilima o priključivanju tako da se proizvođačima električne energije iz obnovljivih izvora osigura da u svakom trenutku mogu prodati i prenijeti električnu energiju iz obnovljivih izvora kadgod je izvor dostupan.
Iz toga proizlazi da države članice raspolažu širokom marginom prosudbe kad propisuju pravila za provedbu prioritetnog pristupa na koji moraju imati pravo postrojenja za proizvodnju električne energije koja je proizvode iz obnovljivih izvora energije, pod uvjetom da poštuju ciljeve koji se žele postići tom direktivom.
Sud je uostalom već utvrdio da je zakonodavac Unije, donošenjem Direktive 2009/28, pri čemu nije imao namjeru provesti potpuno usklađivanje nacionalnih programa potpore proizvodnji zelene energije, s jedne strane krenuo od zaključka da države članice primjenjuju različite programe potpore i, s druge strane, od načela da je važno osigurati njihovo dobro funkcioniranje kako bi se zadržalo povjerenje ulagača i tim državama omogućilo da odrede nacionalne mjere učinkovite za postizanje općih obveznih nacionalnih ciljeva koji su im dodijeljeni tom direktivom (presuda od 4. listopada 2018., L. E. G. O.,
C‑242/17
,
EU:C:2018:804
, t.
53.
i navedena sudska praksa).
Slijedom toga, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, na nacionalnom je sudu, koji je jedini ovlašten ocijeniti činjenice i protumačiti nacionalno pravo, da ocijeni jesu li u konkretnom slučaju ispunjeni zahtjevi koji proizlaze iz prava Unije u vezi s određivanjem načina provedbe prioritetnog pristupa za postrojenja koja se koriste obnovljivim izvorima energije. Međutim, Sud, koji mu treba dati korisne odgovore u okviru prethodnog postupka, ovlašten je dati upute u pogledu elemenata koje države članice trebaju uzeti u obzir radi primjene prednosti pristupa mreži, na temelju spisa iz glavnog postupka kao i pisanih i usmenih očitovanja koja su mu podnesena, tako da nacionalnom sudu omogući donošenje odluke (vidjeti po analogiji presudu od 22. rujna 2020., Cali Apartments,
C‑724/18 i C‑727/18
,
EU:C:2020:743
, t.
78.
i navedenu sudsku praksu).
U tom pogledu, zahtjev iz članka 16. stavka 2. točke (c) Direktive 2009/28, prema kojem prednost pristupa mreži treba utvrditi na temelju transparentnih i nediskriminacijskih kriterija, podrazumijeva, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 54. svojeg mišljenja, da su oni jasni, da ih države članice unaprijed priopćavaju i da sve zainteresirane strane mogu predvidjeti kako će se primjenjivati.
Osim toga, iz rasprava koje su se vodile tijekom rasprave pred Sudom proizlazi da se postrojenja koja proizvode električnu energiju, za potrebe primjene članka 16. stavka 2. točke (c) Direktive 2009/28, mogu podijeliti u tri skupine, i to na postrojenja koja se koriste samo obnovljivim izvorima energije, na ona koja se koriste samo konvencionalnim izvorima energije i ona koja se koriste i obnovljivim i konvencionalnim izvorima energije.
Jasno je, s jedne strane, da sva električna energija koju proizvode postrojenja koja spadaju u prvu skupinu mora uvijek, podložno ograničenjima koja se odnose na sigurnost i kapacitet mreže, imati pravo na prednost pristupa i da postrojenja iz druge skupine na temelju te odredbe ne mogu dobiti nikakav prioritetni pristup te, s druge strane, da se prema postrojenjima koja spadaju u te prve dvije skupine unutar grupe kojoj pripadaju načelno mora postupati jednako.
Što se tiče postrojenja koja spadaju u treću skupinu, valja, nasuprot tomu, podsjetiti, kao prvo, na to da ona, kao što to proizlazi iz točke 37. ove presude, prioritetni pristup imaju samo za udio električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. Kao drugo, prema postrojenjima se, unutar te treće skupine, ne može jednako postupati s obzirom na to da udio obnovljivih izvora energije kojima se koriste nije nužno istovjetan.
Međutim, cilj koji se želi postići Direktivom 2009/28, a to je poticanje uporabe energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije, mogao bi biti ugrožen ako bi postrojenja koja se koriste znatnim udjelom obnovljivih izvora energije sustavno dobivala prioritetni pristup, na štetu drugih postrojenja koja se također koriste obnovljivim izvorima energije, ali u manjoj mjeri. Imajući u vidu taj isti cilj, prva postrojenja ipak moraju moći biti privilegirana u odnosu na drugonavedena a da im se pritom ne daje sustavna prednost.
Stoga je važno da kriteriji koji su utvrđeni da bi se odredio redoslijed kojim će operator sustava odašiljati energiju iz postrojenja koja se koriste mješavinom obnovljivih i konvencionalnih izvora energije odražavaju veličinu udjela obnovljivih izvora energije kojima se koriste.
Isto tako, važno je da ti kriteriji uzmu u obzir tehničke posebnosti i ograničenja koji su karakteristični za upravljanje pristupom elektroenergetskim mrežama koji imaju postrojenja. U tom je pogledu društvo MNG Strom navelo da operator prijenosnog sustava za električnu energiju nije u stvarnom vremenu upoznat s udjelom biorazgradivog otpada koji se upotrebljava u nekom postrojenju za proizvodnju električne energije kada mora odabrati redoslijed po kojem mora isključiti postrojenja te da uostalom čak ni sami operateri tih postrojenja ne znaju u svakom trenutku koliki je udio energije proizvedene iz obnovljivih izvora. Što se tiče društva 50 Hertz Transmission, ono je naglasilo da je odluka o davanju prednosti hitna mjera koja se donosi gotovo trenutačno te da utječe na operatore koji se nalaze dalje u lancu opskrbe, što podrazumijeva to da kriteriji za davanje prednosti moraju operatoru sustava omogućiti upoznavanje s konkretnim smjernicama.
Valja nadodati to da je priroda električne energije takva da je, kad jednom uđe u prijenosnu ili distribucijsku mrežu, teško utvrditi njezino podrijetlo, a osobito izvor energije iz kojeg je proizvedena (presuda od 1. srpnja 2014., Ålands Vindkraft,
C‑573/12
,
EU:C:2014:2037
, t.
87.
). Isto tako, kada operator prijenosnog sustava odašilja energiju iz postrojenja za proizvodnju električne energije koje se koristi kako obnovljivim tako i konvencionalnim izvorima energije, jednako je teško konkretno utvrditi udio električne energije koju je to postrojenje proizvelo iz obnovljivih izvora energije. Te tehničke okolnosti podrazumijevaju postojanje određene nesigurnosti, tako da nije moguće isključiti mogućnost da dio električne energije za koji je izjavljeno da je proizveden iz obnovljivih izvora energije u tom konkretnom trenutku to nije u potpunosti bio.
Naime, cilj koji se nastoji postići Direktivom 2009/28, a to je da se u najvećoj mogućoj mjeri potiče pristup mrežama električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije, od operatora sustava ne zahtijeva da je, kad u konkretnom trenutku odašilja energiju iz postrojenja za proizvodnju električne energije koje upotrebljava mješavinu energetskih izvora, upoznat s točnim udjelom te vrste električne energije u ukupnoj količini energije koju isporučuje to postrojenje.
U tom je pogledu dovoljno da provedba kriterija koje su utvrdila nadležna nacionalna tijela omogućuje da se prednost pristupa mreži, tijekom dovoljno dugog i reprezentativnog razdoblja i u mjeri u kojoj je to tehnički izvedivo, dodijeli svakom postrojenju koje električnu energiju proizvodi kako iz obnovljivih tako i konvencionalnih izvora energije proporcionalno veličini udjela obnovljivih izvora energije kojima se potonje koristi.
Ne može se isključiti da nadležna nacionalna tijela u tu svrhu vode računa o jamstvu o podrijetlu u smislu članka 2. točke (j) Direktive 2009/28 koje se, ako je to slučaj, proizvođaču električne energije izdaje na temelju članka 15. te direktive, neovisno o činjenici da se takvo jamstvo, kao što to među ostalim proizlazi iz stavka 1. te odredbe, izdaje kako bi se krajnjim kupcima omogućilo da se uvjere u točan sastav mješavine energetskih izvora u energiji dobavljača.
Osim toga, ništa ne sprječava nadležna nacionalna tijela da se u okviru izvršavanja svoje margine prosudbe u pogledu određivanja tih kriterija oslone na određene odredbe iz članka 5. stavka 3. Direktive 2009/28, a osobito na odredbu prema kojoj se u pogonima koji se koriste s više vrsta goriva koji upotrebljavaju obnovljive i konvencionalne izvore, za potrebe izračuna udjela električne energije iz obnovljivih izvora doprinos svakog izvora energije izračunava na temelju njegova energetskog sadržaja.
Iz svih tih razmatranja proizlazi da na drugo, treće, četvrto i peto pitanje valja odgovoriti tako da članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28 treba tumačiti na način da postrojenje koje proizvodi električnu energiju kako iz obnovljivih tako i iz konvencionalnih izvora energije ima pravo na prednost pristupa mreži samo u pogledu udjela električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. Na državama članicama je da utvrde detaljna pravila za primjenu te prednosti pristupa utvrđivanjem transparentnih i nediskriminirajućih kriterija koji, vodeći računa o zahtjevima koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže, omogućuju utvrđivanje redoslijeda prednosti ovisno o veličini udjela obnovljivih izvora energije koji se koriste u svakom postrojenju za proizvodnju električne energije.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ
treba tumačiti na način da se:
prednost pristupa elektroenergetskoj mreži na koji imaju pravo postrojenja za proizvodnju električne energije koja je proizvode iz obnovljivih izvora energije ne treba dati samo postrojenjima koja proizvode električnu energiju isključivo iz obnovljivih izvora energije, nego i onima u kojima se ona proizvodi kako iz obnovljivih tako i iz konvencionalnih izvora energije.

2.
Članak 16. stavak 2. točku (c) Direktive 2009/28
treba tumačiti na način da:
postrojenje koje proizvodi električnu energiju kako iz obnovljivih tako i iz konvencionalnih izvora energije ima pravo na prednost pristupa mreži samo u pogledu udjela električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije. Na državama članicama je da utvrde detaljna pravila za primjenu te prednosti pristupa utvrđivanjem transparentnih i nediskriminirajućih kriterija koji, vodeći računa o zahtjevima koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže, omogućuju utvrđivanje redoslijeda prednosti ovisno o veličini udjela obnovljivih izvora energije koji se koriste u svakom postrojenju za proizvodnju električne energije.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački