CELEX: 62019CJ0891
Kasační opravný prostředek
Dumping
Prováděcí nařízení (EU) 2017/804
Dovoz určitých bezešvých trubek a dutých profilů z Číny
Konečné antidumpingové clo
Nařízení (EU) 2016/1036
Článek 3 odst. 2, 3 a 6 a článek 17
Zjišťování újmy
Posouzení účinku dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků prodávaných na trhu Evropské unie
Analýza cenového podbízení
Použití metody kontrolních čísel výrobku (PCN)
Povinnost Evropské komise zohlednit jednotlivé segmenty trhu související s posuzovaným výrobkem a veškerý prodej obdobných výrobků výrobců v Evropské unii zahrnutých do vzorku

Evropská komise se v rámci kasačního opravného prostředku domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 24. září 2019, Hubei Xinyegang Special Tube v. Komise (
T‑500/17
, nezveřejněný, dále jen napadený rozsudek,
EU:T:2019:691
), kterým Tribunál zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/804 ze dne 11. května 2017, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa (jiného než litiny) nebo z oceli (jiné než nerezavějící oceli), s kruhovým příčným průřezem a o vnějším průměru převyšujícím 406,4 mm, pocházejících z Čínské lidové republiky (
Úř. věst. 2017, L 121, s. 3
, dále jen „sporné nařízení“), v rozsahu, v němž se toto nařízení týkalo výrobků vyráběných společností Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd (dále jen „společnost Hubei“).
Právní rámec
Právo Světové obchodní organizace
Rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) (
Úř. věst. 1994, L 336, s. 1
; Zvl. vyd. 11/21, s. 80) schválila Rada Evropské unie Dohodu o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), jež byla podepsána v Marrákeši dne 15. dubna 1994, jakož i dohody uvedené v přílohách 1 až 3 této dohody, mezi nimiž se nachází i Dohoda o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (
Úř. věst. 1994, L 336, s. 103
; Zvl. vyd. 11/21, s. 189, dále jen „antidumpingová dohoda“).
Článek 3 antidumpingové dohody, nadepsaný „Zjišťování újmy“, stanoví:
„3.1   Zjištění újmy pro účely článku VI [Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) z roku 1994] bude založeno na skutečných důkazech a bude zahrnovat objektivní přezkoumání jak a) objemu dumpingových dovozů a účinků dumpingových dovozů na ceny na domácím trhu obdobných výrobků, tak b) následného vlivu těchto dovozů na domácí výrobce těchto výrobků.
3.2   […] Pokud jde o účinek dumpingových dovozů na ceny, úřady provádějící šetření posoudí, zda dumpingovými dovozy došlo k významnému podtržení cen ve srovnání s cenou obdobného výrobku dovážejícího Člena nebo zda účinek takových dovozů jinak významnou měrou snižuje ceny nebo zabraňuje vzestupu cen, ke kterému by jinak významnou měrou došlo. Jeden z těchto činitelů nebo několik z nich nemůže nezbytně poskytnout rozhodující vodítko.
[…]
3.5   Musí být prokázáno, že dumpingové dovozy způsobují dumpingovými účinky, jak je stanoveno v odstavci 2 článku 4 [v odstavcích 2 a 4], újmu ve smyslu této Dohody. Prokázání příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a újmou domácímu výrobnímu odvětví bude založeno na přezkoumání všech příslušných důkazů, které úřady mají. Úřady rovněž přezkoumají všechny jiné známé faktory než dumpingové dovozy, které současně poškozují domácí výrobní odvětví, přičemž újmy, způsobené těmito jinými faktory, nesmí být přisuzovány dumpingovým dovozům. […]
[…]“
Základní nařízení
V bodě 3 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (
Úř. věst. 2016, L 176, s. 21
, dále jen „základní nařízení“), je uvedeno:
„S cílem zajistit řádné a transparentní uplatňování pravidel antidumpingové dohody […] by měla být její ustanovení co nejvíce přejata do právních předpisů Unie.“
Článek 1 základního nařízení, nadepsaný „Zásady“, stanoví:
„1.   Antidumpingové clo může být uloženo na každý dumpingový výrobek, jehož propuštění do volného oběhu v Unii působí újmu.
2.   Výrobek je považován za dumpingový, jestliže je vývozní cena výrobku vyváženého do Unie nižší, než je v běžném obchodním styku srovnatelná cena obdobného výrobku určeného pro spotřebu v zemi vývozu.
[…]
4.   Pro účely tohoto nařízení se ‚obdobným výrobkem‘ rozumí výrobek, který je shodný, tj. podobný ve všech ohledech posuzovanému výrobku, nebo není-li takový výrobek, jiný výrobek, který, ačkoliv není podobný ve všech ohledech, má vlastnosti úzce se podobající vlastnostem posuzovaného výrobku.“
Článek 2 tohoto nařízení, nadepsaný „Zjištění dumpingu“, zní takto:
„[…]
11.   S výhradou příslušných ustanovení o spravedlivé[m] srovnání se existence dumpingového rozpětí v průběhu šetření obvykle zjišťuje na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženým průměrem cen všech srovnatelných vývozních obchodů do Unie nebo srovnáním jednotlivých běžných hodnot a jednotlivých vývozních cen do Unie za každý obchod. Běžná hodnota určená na základě váženého průměru však může být srovnána s cenami všech jednotlivých vývozních obchodů do Unie, jestliže se struktura vývozních cen výrazně liší mezi různými kupujícími, oblastmi nebo obdobími a jestliže by metody uvedené v první větě tohoto odstavce neodrážely v plném rozsahu dumpingové praktiky. Tento odstavec nevylučuje výběr vzorku v souladu s článkem 17.
[…]“
Článek 3 základního nařízení, nadepsaný „Zjišťování újmy“, zní:
„1.   Není-li stanoveno jinak, rozumí se pro účely tohoto nařízení ‚újmou‘ podstatná újma výrobnímu odvětví Unie, její hrozba nebo závažné zpoždění při zavádění některého výrobního odvětví Unie a tento pojem se vykládá v souladu s tímto článkem.
2.   Zjištění újmy se musí zakládat na skutečných důkazech a zahrnovat objektivní posouzení:
a)
objemu dumpingového dovozu a jeho účinku na ceny obdobných výrobků na trhu Unie a
b)
následného vlivu tohoto dovozu na výrobní odvětví Unie.
3.   S ohledem na objem dumpingového dovozu se posoudí, zda došlo k významnému zvýšení dumpingového dovozu v absolutních hodnotách nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě v Unii. Pokud jde o účinek dumpingového dovozu na ceny, posoudí se, zda ve srovnání s cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Unie existuje značné cenové podbízení ze strany dumpingového dovozu nebo zda tento dovoz jinak významnou měrou způsobil pokles cen nebo zabránil významnou měrou jejich růstu, ke kterému by jinak došlo. Žádné z uvedených kritérií nemusí být rozhodující.
[…]
5.   Posouzení účinků dumpingového dovozu na dotčené výrobní odvětví Unie zahrnuje posouzení všech relevantních hospodářských činitelů a ukazatelů, které ovlivňují stav daného výrobního odvětví[…].
6.   Ze všech relevantních důkazů předložených podle odstavce 2 musí vyplývat, že dumpingový dovoz působí újmu ve smyslu tohoto nařízení. K tomu zejména patří důkaz o tom, že objem nebo cena či objem i cena zjištěné podle odstavce 3 mají na výrobní odvětví Unie nepříznivé účinky ve smyslu odstavce 5 a že tyto účinky dosahují takových rozměrů, že mohou být označeny jako podstatné.
7.   Zkoumají se rovněž jiné známé činitele než dumpingový dovoz, které ve stejnou dobu působí újmu výrobnímu odvětví Unie, aby bylo zajištěno, že újma způsobená těmito jinými činiteli není přičítána dumpingovému dovozu podle odstavce 6. […]
8.   Účinky dumpingového dovozu se hodnotí podle výroby obdobného výrobku výrobního odvětví Unie, pokud dostupné informace umožňují vymezit tuto výrobu na základě kritérií, jako jsou výrobní postupy, prodej a zisk výrobců. […]
[…]“
V článku 4 tohoto nařízení, nadepsaném „Vymezení výrobního odvětví Unie“, je uvedeno:
„1.   Pro účely tohoto nařízení se ‚výrobním odvětvím Unie‘ rozumějí výrobci obdobných výrobků v Unii jako celek nebo ti z nich, jejichž společný výstup představuje podstatnou část celkové výroby těchto výrobků v Unii ve smyslu čl. 5 odst. 4, […]
[…]
4.   Na tento článek se použije čl. 3 odst. 8.“
Článek 17 základního nařízení, nadepsaný „Výběr vzorku“, stanoví:
„1.   V případech, kdy je počet žadatelů, vývozců nebo dovozců, typů výrobků nebo obchodů příliš velký, může být šetření omezeno na přiměřený počet stran, výrobků nebo obchodů, který se vybere jako statisticky reprezentativní vzorek na základě informací dostupných v době výběru, nebo na největší reprezentativní objem výroby, prodeje nebo vývozu, který může být v době, která je k dispozici, přiměřeně přezkoumán.
2.   Konečný výběr stran, typů výrobků nebo obchodů podle tohoto článku provádí Komise, avšak nejvhodnější je výběr vzorku po projednání s dotčenými stranami a s jejich souhlasem, pokud se tyto strany přihlásí ve lhůtě tří týdnů od zahájení šetření a poskytnou dostatek informací, aby mohl být proveden výběr reprezentativního vzorku.
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu
Skutečnosti předcházející sporu byly popsány v bodech 1 až 7 napadeného rozsudku a pro potřeby tohoto rozsudku je lze shrnout následovně.
Na základě stížnosti zahájila Komise dne 13. února 2016 antidumpingové šetření týkající se dovozu určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa jiného než litiny nebo z oceli jiné než nerezavějící oceli, s kruhovým příčným průřezem a o vnějším průměru převyšujícím 406,4 mm (dále jen „posuzovaný výrobek“), pocházejících z Číny.
V průběhu šetření byla coby součást vzorku čínských vyvážejících výrobců podle článku 17 základního nařízení vybrána společnost Hubei se sídlem v Číně, která vyrábí a vyváží do Unie bezešvé trubky a duté profily.
Dne 11. listopadu 2016 přijala Komise nařízení (EU) 2016/1977, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovoz určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa (jiného než litiny) nebo z oceli (jiné než nerezavějící oceli), s kruhovým příčným průřezem a o vnějším průměru převyšujícím 406,4 mm, pocházejících z Čínské lidové republiky (
Úř. věst. 2016, L 305, s. 1
).
Dne 11. května 2017 přijala Komise sporné nařízení, jehož článek 1 stanoví uložení konečného antidumpingového cla všem čínským vyvážejícím výrobcům posuzovaného výrobku. Pokud jde o výrobky vyrobené a vyvážené společností Hubei, sazba antidumpingového cla byla stanovena na 54,9 %.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 7. srpna 2017 se společnost Hubei domáhala zrušení sporného nařízení.
Usnesením ze dne 24. ledna 2018 povolil předseda sedmého senátu Tribunálu vedlejší účastenství společností ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s. a Vallourec Deutschland GmbH (dále jen „společnost ArcelorMittal a další“) na podporu návrhových žádání Komise.
Společnost Hubei se na podporu žaloby dovolávala čtyř žalobních důvodů. První žalobní důvod vycházel z porušení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení a čl. 3 odst. 3.1 a 3.2 antidumpingové dohody. Druhý žalobní důvod vycházel z porušení čl. 3 odst. 6 tohoto nařízení a čl. 3 odst. 3.5 této dohody. Třetí žalobní důvod vycházel ze zjevně nesprávného posouzení, k němuž mělo dojít při prokazování příčinné souvislosti ve smyslu čl. 3 odst. 6 a 7 základního nařízení. A konečně čtvrtý žalobní důvod vycházel z porušení „povinnosti postupovat s řádnou péčí a povinnosti řádné správy“. Tribunál zkoumal toliko první a druhý žalobní důvod, a pro toto řízení proto mají význam pouze tyto žalobní důvody.
V první části prvního žalobního důvodu společnost Hubei tvrdila, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když v rámci zjišťování újmy analyzovala cenové podbízení na základě období šetření, tedy roku 2015. Tribunál tuto první část zamítl v bodech 48 až 52 napadeného rozsudku, jichž se posuzovaný kasační opravný prostředek netýká.
Tribunál naproti tomu vyhověl druhé části prvního žalobního důvodu uplatněného společností Hubei, která se týkala metody, již Komise použila při zjišťování újmy s cílem porovnat ceny dumpingového dovozu a ceny výrobků prodávaných výrobním odvětvím Unie, a to pro účely analýzy cenového podbízení.
Tribunál v tomto ohledu v bodech 59 až 67 napadeného rozsudku v podstatě rozhodl, že ačkoliv Komise konstatovala existenci tří segmentů trhu souvisejících s posuzovaným výrobkem, přičemž první se vztahoval k ropě a plynu, druhý ke stavebnictví a třetí k energetice, v rámci analýzy cenového podbízení a obecněji v rámci posuzování účinku dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků na trhu Unie k této segmentaci nepřihlédla. Tribunál tudíž dovodil, že Komise v rozporu s čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení nezaložila svou analýzu na všech relevantních údajích o daném případu.
K tomuto závěru Tribunál dospěl zejména na základě zprávy odvolacího orgánu zřízeného orgánem WTO pro řešení sporů v rámci sporu „Čína – Opatření ukládající antidumpingová cla na bezešvé trubky z nerezavějící oceli s vysokou účinností (‚HP-SSST‘) z Japonska“ (WT/DS 454/AB/R a WT/DS 460/AB/R, zpráva ze dne 14. října 2015, dále jen „zpráva odvolacího orgánu ‚HP-SSST‘ “) a na základě vlastního rozsudku ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
V bodech 68 až 75 napadeného rozsudku Tribunál dále v podstatě rozhodl, že pokud Komise v rámci analýzy cenového podbízení nezohlednila určitý objem posuzovaného výrobku vyráběného výrobci v Unii zařazenými do vzorku, a sice 17 z 66 typů výrobků, nazvaných „kontrolní čísla výrobku“ (dále jen „PCN“), tj. 8 % objemu prodeje uvedených výrobců, které nevyváželi čínští vyvážející výrobci zařazení do vzorku, nezohlednila v rozporu s čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení všechny relevantní údaje o daném případu.
V bodech 77 až 79 napadeného rozsudku Tribunál nakonec konstatoval, že závěry, k nimž dospěl, nemohou být zpochybněny důkazy, které Komise založila do spisu po jednání.
V bodech 82 až 89 napadeného rozsudku Tribunál vyhověl i druhému žalobnímu důvodu společnosti Hubei, když v podstatě rozhodl, že jelikož v souvislosti s prvním žalobním důvodem konstatoval, že Komise při zjišťování cenového podbízení a účinku dovozu na ceny obdobných výrobků na trhu Unie nezohlednila všechny relevantní okolnosti, je třeba mít za to, že závěr Komise týkající se existence příčinné souvislosti ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení vychází z neúplného skutkového základu, a Komise tedy v rámci analýzy příčinné souvislosti nezohlednila všechny relevantní údaje o daném případu.
Tribunál tudíž prvnímu a druhému žalobnímu důvodu vyhověl, a v důsledku toho sporné nařízení v rozsahu, v němž se týká společnosti Hubei, zrušil; dalšími dvěma žalobními důvody uplatněnými touto společností se přitom nezabýval.
Návrhová žádání účastnic řízení
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil,
–
první a druhý žalobní důvod, které byly uplatněny v řízení v prvním stupni, zamítl jako právně neopodstatněné,
–
vrátil věc Tribunálu k posouzení ostatních žalobních důvodů a
–
rozhodl, že o nákladech řízení o kasačním opravném prostředku a řízení v prvním stupni bude rozhodnuto později.
Společnost Hubei navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl,
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu k posouzení třetího a čtvrtého žalobního důvodu, jež byly uplatněny v řízení v prvním stupni, a
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení v prvním stupni.
Společnost ArcelorMittal a další navrhují, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil,
–
první a druhý žalobní důvod, které byly uplatněny v řízení v prvním stupni, zamítl jako právně neopodstatněné,
–
vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o třetím a čtvrtém žalobním důvodu, jež byly uplatněny v řízení v prvním stupni,
–
uložil společnosti Hubei náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a
–
rozhodl, že ve zbývající části bude o nákladech řízení rozhodnuto později.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Komise uplatňuje na podporu kasačního opravného prostředku šest důvodů: první vychází z toho, že Tribunál nesprávně rozhodl, že Komise byla povinna provést analýzu cenového podbízení podle jednotlivých segmentů trhu, druhý vychází z toho, že Tribunál nesprávně rozhodl, že metoda PCN nebyla vhodná pro účely zohlednění segmentace trhu, třetí vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného výkladu povinnosti uvést odůvodnění a zkreslení důkazů, čtvrtý vychází z nesprávného výkladu čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, pátý vychází z porušení článku 17 tohoto nařízení a šestý vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že v rámci posuzování analýzy cenového podbízení, kterou provedla Komise, přistoupil k příliš rozsáhlému soudnímu přezkumu.
Úvodní poznámky
Úvodem je třeba zaprvé uvést, že z bodu 3 odůvodnění tohoto nařízení vyplývá, že uvedené nařízení má s cílem zajistit řádné a transparentní uplatňování pravidel antidumpingové dohody co nejvíce provést její ustanovení do právních předpisů Unie. Jak zdůraznil Tribunál v bodě 54 napadeného rozsudku, který Komise v rámci kasačního opravného prostředku nezpochybňuje, ustanovení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení mají v podstatě totožné znění jako ustanovení čl. 3 odst. 3.1 a 3.2 uvedené dohody, která byla vyložena ve zprávě odvolacího orgánu „HP-SSST“.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že přednost mezinárodních dohod uzavřených Unií před ustanoveními unijního sekundárního práva velí vykládat tato ustanovení v co největším možném rozsahu v souladu s těmito dohodami (viz zejména rozsudek ze dne 10. listopadu 2011, X a X BV,
C‑319/10 a C‑320/10
, nezveřejněný,
EU:C:2011:720
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr již kromě toho rozhodl, že zásada obecného mezinárodního práva spočívající v dodržování smluvních závazků (
pacta sunt servanda
), zakotvená v článku 26 Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969 (
Recueil des traités des Nations unies
, sv. 1155, s. 331), znamená, že unijní soud musí pro účely výkladu a použití antidumpingové dohody zohlednit výklad jednotlivých ustanovení této dohody, který provedl orgán WTO pro řešení sporů [obdobně viz rozsudek ze dne 6. října 2020, Komise v. Maďarsko (Vysokoškolské vzdělávání),
C‑66/18
,
EU:C:2020:792
, bod
].
V této souvislosti je třeba uvést, že Soudní dvůr již v minulosti opřel výklad některých ustanovení dohod uvedených v příloze dohody o zřízení WTO o zprávy skupiny odborníků nebo odvolacího orgánu WTO (viz zejména rozsudek ze dne 10. listopadu 2011, X a X BV,
C‑319/10 a C‑320/10
, nezveřejněný,
EU:C:2011:720
, bod
a citovaná judikatura).
Tribunál tedy postupoval správně, když – jak vyplývá zejména z bodů 53 a 54 napadeného rozsudku – v podstatě konstatoval, že v projednávané věci nic nebrání tomu, aby při výkladu ustanovení čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení odkázal na zprávu odvolacího orgánu „HP-SSST“ týkající se výkladu v podstatě totožných ustanovení čl. 3 odst. 3.1 a 3.2 antidumpingové dohody.
Zadruhé je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora v oblasti společné obchodní politiky a obzvláště v oblasti obchodních ochranných opatření mají unijní orgány z důvodu složitosti hospodářských a politických situací, které musí zkoumat, širokou posuzovací pravomoc (rozsudek ze dne 18. října 2018, Gul Ahmed Textile Mills v. Rada,
C‑100/17 P
,
EU:C:2018:842
, bod
a citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že se tato široká posuzovací pravomoc týká mimo jiné i zjišťování újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie v rámci antidumpingového řízení. Soudní přezkum takového posouzení musí být tedy omezen na ověření toho, zda byla dodržena procesní pravidla, zda jsou věcně správná skutková zjištění a zda nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení těchto skutkových zjištění nebo zda nedošlo ke zneužití pravomoci. Tak je tomu mimo jiné i v případě, kdy je v rámci antidumpingového šetření zjišťováno, jaké činitele způsobují újmu výrobnímu odvětví Unie (rozsudek ze dne 10. září 2015, Bricmate,
C‑569/13
,
EU:C:2015:572
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr též opakovaně rozhodl, že přezkum důkazů, na nichž unijní orgány zakládají svá zjištění, ze strany Tribunálu nepředstavuje nové posouzení skutkového stavu nahrazující posouzení těchto orgánů. Tento přezkum nezasahuje do široké posuzovací pravomoci uvedených orgánů v oblasti obchodní politiky, ale omezuje se na určení toho, zda tyto důkazy mohou podepřít závěry vyvozené zmíněnými orgány. Tribunálu tedy přísluší nejen ověřit věcnou správnost uplatněných důkazů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být vzaty v úvahu při posuzování komplexní situace, a zda o ně lze opřít závěry, které jsou z nich vyvozovány (rozsudek ze dne 10. července 2019, Caviro Distillerie a další v. Komise,
C‑345/18 P
, nezveřejněný,
EU:C:2019:589
, bod
a citovaná judikatura).
K prvnímu až třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci prvního až třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise podporovaná společností ArcelorMittal a dalšími zpochybňuje body 59 až 67 napadeného rozsudku, ve kterých Tribunál v podstatě rozhodl, že pokud Komise v rámci analýzy cenového podbízení a obecněji účinku dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků na trhu Unie nezohlednila segmentaci trhu posuzovaného výrobku, nezaložila v rozporu s čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení svou analýzu na všech relevantních údajích o daném případu.
Argumentace účastnic řízení
–
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z toho, že Tribunál nesprávně rozhodl, že Komise byla povinna provést analýzu cenového podbízení podle jednotlivých segmentů trhu
V rámci první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že porušil čl. 1 odst. 2 a 4, čl. 3 odst. 2, 3 a 8 a článek 4 základního nařízení, když rozhodl, že byla povinna provést samostatné posouzení cenového podbízení pro každý segment trhu posuzovaného výrobku.
Z těchto ustanovení podle názoru Komise vyplývá, že postačuje, aby analyzovala cenové podbízení na úrovni „obdobného výrobku“ ve smyslu čl. 1 odst. 4 základního nařízení a posoudila jeho vliv na „výrobní odvětví Unie“ ve smyslu článku 4 tohoto nařízení.
Nic v uvedených ustanoveních naproti tomu nesvědčí o tom, že by bylo nutno provést analýzu cenového podbízení odděleně pro každý segment trhu posuzovaného výrobku.
Komise uvádí, že jestliže Tribunál takovou povinnost uložil, požadoval, aby byla provedena analýza cenového podbízení založená na pojmu relevantního výrobkového trhu, který je charakteristický pro unijní právo hospodářské soutěže. Tento pojem se přitom značně liší od pojmu „obdobný výrobek“, který unijní normotvůrce použil v rámci antidumpingové právní úpravy, a konkrétně pak pro účely analýzy cenového podbízení.
V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že požadavek, aby byla analýza cenového podbízení provedena odděleně pro každý segment trhu, nesprávně založil pouze na dvou dříve vydaných aktech, a sice na zprávě odvolacího orgánu „HP-SSST“ a na rozsudku ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Tribunál v této souvislosti podle Komise zkreslil skutkové okolnosti, na nichž se tyto dříve vydané akty zakládaly a které jsou zcela odlišné od okolností, které jsou základem projednávané věci.
V případech, o něž se jednalo v těchto dvou dříve vydaných aktech, totiž nebylo zjištěno cenové podbízení na úrovni obdobného výrobku; ve sporném nařízení ovšem Komise cenové podbízení na této úrovni konstatovala.
Komise dále uvádí, že na rozdíl od situace, které se týkala zpráva odvolacího orgánu „HP-SSST“ a v níž se dumpingový dovoz a prodej na domácím trhu koncentrovaly v různých segmentech trhu, ve sporném nařízení Komise konstatovala, že se prodej na domácím trhu a dumpingový dovoz koncentrovaly v týchž segmentech trhu a na obdobných úrovních.
V rámci třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že sporné nařízení nesprávně vyložil, nebo podpůrně namítá, že provedl nesprávnou právní kvalifikaci skutkového stavu, když v bodě 67 napadeného rozsudku rozhodl, že skutečnosti uvedené v bodech 59, 61, 62 a 64 zmíněného rozsudku představují výjimečné okolnosti, které vyžadovaly analýzu cenového podbízení podle jednotlivých segmentů trhu.
Společnost Hubei předně tvrdí, že kasační opravný prostředek je v rozsahu, v němž Komise zpochybňuje tu část napadeného rozsudku, ve které je vyžadováno provedení analýzy cenového podbízení odděleně pro každý segment trhu, irelevantní. Tribunál totiž provedení takové analýzy nevyžadoval; v bodech 45, 66 a 67 napadeného rozsudku toliko konstatoval, že sporné nařízení odporuje čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, jelikož Komise s ohledem na skutkové okolnosti, které jí byly známy, v rámci analýzy cenového podbízení nezohlednila segmentaci trhu posuzovaného výrobku. V rozsahu, v němž Komise zpochybňuje relevanci některých skutkových zjištění učiněných Tribunálem, přičemž nenamítá, že došlo ke zkreslení důkazů, je kromě toho její argumentace nepřípustná.
Ve věci samé společnost Hubei tvrdí, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněná. Z odkazu na „obdobné výrobky“, který je uveden v čl. 3 odst. 2 písm. a) a v čl. 4 odst. 1 zmíněného nařízení, totiž vyplývá, že pojem „obdobný výrobek“ může zahrnovat několik typů výrobků, a tudíž několik segmentů, což potvrzuje i judikatura Soudního dvora.
Odvolací orgán zřízený orgánem WTO pro řešení sporů kromě toho konstatoval, že zkoumání existence různých segmentů trhu hraje v rámci analýzy cenového podbízení důležitou roli, a napadený rozsudek těmto závěrům odpovídá.
Společnost Hubei je toho názoru, že ačkoli neexistuje povinnost konstatovat existenci cenového podbízení u každého typu výrobku nebo segmentu trhu, Komise je povinna posoudit všechny relevantní důkazy, a to včetně toho, zda může mít existence různých segmentů trhu celkový dopad na analýzu účinků dumpingového dovozu na ceny, a konkrétně na cenové podbízení.
Pokud jde o druhou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, společnost Hubei tvrdí, že právním základem, ze kterého Tribunál vycházel za účelem zrušení sporného nařízení, je porušení povinnosti založit analýzu cenového podbízení na všech relevantních údajích, která je Komisi uložena podle čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, a tudíž porušení povinnosti zjistit újmu na základě skutečných důkazů a objektivního posouzení.
Tribunál podle společnosti Hubei postupoval správně, pokud odkázal na dva dříve vydané akty, a sice na zprávu odvolacího orgánu „HP-SSST“ a rozsudek ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), a na jejich základě konstatoval, že pokud existují různé segmenty trhu, které vykazují podstatné rozdíly v cenách, je nezbytné zohlednit dopad této segmentace na analýzu cenového podbízení.
Některá tvrzení Komise ohledně těchto dvou dříve vydaných aktů jsou kromě toho dle názoru společnosti Hubei nesprávná.
Společnost Hubei konečně uvádí, že tvrzení Komise, podle kterého se čínský dovoz i výrobky prodávané výrobním odvětvím Unie v projednávané věci koncentrovaly v tomtéž segmentu trhu, není – jak správně konstatoval Tribunál – obsaženo ve sporném nařízení. Společnost Hubei přitom již v rámci správního řízení tvrdila, že se čínský dovoz koncentroval v jiném segmentu trhu, než ve kterém se koncentrovaly výrobky vyráběné výrobním odvětvím Unie.
Společnost Hubei tvrdí, že je třeba zamítnout i třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku. Zúčastněné strany totiž nevznesly otázku existence různých segmentů trhu v kontextu definice posuzovaného výrobku, nýbrž v souvislosti s újmou a příčinnou souvislostí. Pokud jde dále o úpravu, kterou Komise provedla při výpočtu rozpětí újmy kvůli hospodářské situaci a ziskovosti největší společnosti zahrnuté do vzorku výrobců v Unii, na kterou je poukázáno v bodě 8 odůvodnění nařízení 2016/1977, společnost Hubei tvrdí, že tyto skutečnosti jednoznačně mají na analýzu újmy významný dopad.
–
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z toho, že Tribunál nesprávně rozhodl, že metoda PCN nebyla pro účely zohlednění segmentace trhu vhodná
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku Komise zpochybňuje body 60 a 67 napadeného rozsudku, ve kterých Tribunál v podstatě konstatoval, že metoda PCN není pro účely zohlednění segmentace trhu vhodná. Tribunál tak nesprávně vyložil bod 24 odůvodnění sporného nařízení, jakož i vysvětlení podaná v průběhu správního řízení a v ústních a písemných vyjádřeních Komise v řízení před Tribunálem. Podpůrně Komise tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazy, které byly v tomto ohledu předloženy.
Komise tvrdí, že pro účely porovnání posuzovaného výrobku a obdobného výrobku je metoda PCN tou nejpodrobnější analýzou, kterou lze provést. Tato metoda, kterou hlavní obchodní partneři Unie jinak nepoužívají, spočívá v mnohem podrobnější analýze, než která se provádí na úrovni segmentů trhu obdobného výrobku. Struktura PCN totiž zohledňuje všechny vlastnosti posuzovaného výrobku, a Komisi tak umožňuje, aby každou trubku či dutý profil vyrobený čínským výrobcem, který je zahrnut do vzorku, přiřadila k trubce či dutému profilu vyrobenému výrobcem v Unii zařazeným do vzorku, který je co možná nejvíce srovnatelný. První číslice PCN odkazuje na některý ze tří dotčených segmentů trhu. Na základě žádné skutečnosti nelze dovodit, že Komise na základě PCN nezohlednila některé specifické vlastnosti posuzovaného výrobku nebo trhu, a to včetně rozdílů cen. Analýzu podle jednotlivých segmentů trhu zajišťuje metoda PCN svou koncepcí a fungováním.
Společnost Hubei tvrdí, že Tribunál v napadeném rozsudku pouze rozhodl, že s ohledem na skutkové okolnosti, které byly Komisi známy, bylo použití metody PCN samo o sobě pro zohlednění segmentace trhu nedostatečné.
Je pravda, že Komise mohla díky této metodě určit, zda u čínského dovozu spadajícího pod určité PCN nebo pod určitý typ výrobku v konkrétním segmentu trhu dochází k cenovému podbízení vůči prodejním cenám fakturovaným výrobci v Unii zařazenými do vzorku u téhož PCN nebo typu výrobku spadajícího do téhož segmentu trhu. Jak ovšem Tribunál správně uvedl v bodě 67 napadeného rozsudku, tato metoda Komisi neumožnila zjistit, jaký účinek měl dumpingový dovoz v daném segmentu na prodejní ceny výrobního odvětví Unie u výrobků spadajících do jiných segmentů.
–
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávného výkladu povinnosti uvést odůvodnění a ze zkreslení důkazů
V rámci první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, která vychází z nesprávného výkladu povinnosti uvést odůvodnění, jak je stanovena v článku 296 SFEU, Komise Tribunálu vytýká, že v bodech 77 až 79 napadeného rozsudku rozhodl, že některé důkazy, které předložila po jednání na žádost Tribunálu a které prokazují, že k cenovému podbízení docházelo ve všech třech segmentech trhu posuzovaného výrobku a že prodej výrobců v Unii zařazených do vzorku se obdobně jako dumpingový dovoz koncentroval v segmentu stavebnictví, nelze vzít do úvahy, jelikož byly předloženy v pozdní fázi řízení před Tribunálem a souvisejí s důvody, které nebyly obsaženy ve sporném nařízení.
V rámci druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazy, které měl k dispozici, když v bodě 78 napadeného rozsudku rozhodl, že analýza podle jednotlivých segmentů trhu byla provedena až
ex post
. Rozlišování mezi jednotlivými segmenty trhu bylo záměrně včleněno do analýzy metodou PCN, jejíž fungování Tribunál neznal nebo nepochopil a zkreslil.
Co se týče první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku, společnost Hubei uvádí, že se Komise nesprávně dovolává rozsudku ze dne 10. září 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland (
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
), za účelem tvrzení, že se Tribunál dopustil nesprávného výkladu povinnosti uvést odůvodnění, jak je stanovena v článku 296 SFEU.
Jak totiž podle společnosti Hubei vyplývá z bodu 73 zmíněného rozsudku, tento rozsudek byl vydán v rámci specifické situace, kdy se dovozce, který se neúčastnil správního řízení, dovolával porušení povinnosti uvést odůvodnění v souvislosti s tvrzeními, která sám neformuloval. Společnost Hubei tvrdí, že její postavení je zcela odlišné, neboť skutečnost, že existence různých segmentů má význam pro analýzu cenového podbízení, namítala již od počátku správního řízení.
Z ustálené judikatury přitom vyplývá, že orgány jsou povinny uvést skutkové okolnosti a právní úvahy, které mají zásadní význam v rámci systematiky dotčeného rozhodnutí, a že odůvodnění aktu musí být uvedeno v samotném textu tohoto rozhodnutí.
Společnost Hubei konečně namítá, že tvrzení, podle něhož díky správnímu spisu věděla, že se prodej výrobců v Unii zařazených do vzorku a dumpingový dovoz koncentrovaly v tomtéž segmentu, a sice v segmentu stavebnictví, a že cenové podbízení bylo konstatováno ve všech třech segmentech, je nesprávné. Kvůli zachování důvěrnosti totiž neměla přístup k výpočtům cenového podbízení u ostatních čínských výrobců.
Pokud jde o druhou část třetího důvodu kasačního opravného prostředku, společnost Hubei tvrdí, že Tribunál v bodě 78 napadeného rozsudku Komisi nevytkl, že nepoužila metodu PCN podle jednotlivých segmentů, nýbrž to, že neprovedla analýzu podle jednotlivých segmentů. Tribunál tudíž Komisi vytkl, že metoda PCN jí umožnila pouze to, aby prokázala cenové podbízení v daném segmentu, ale neumožnila jí analyzovat účinky podbízení zjištěného v jednom segmentu na prodejní ceny fakturované výrobci v Unii v jiném segmentu.
Závěry Soudního dvora
–
Úvodní poznámky
Úvodem je třeba upřesnit, co konkrétně Tribunál v napadeném rozsudku Komisi vytkl stran analýzy cenového podbízení, kterou Komise provedla v projednávané věci, jelikož účastnice řízení se v tomto ohledu neshodují, co je přesným smyslem zmíněného rozsudku.
Jak v tomto ohledu v podstatě uvedl i generální advokát v bodě 59 svého stanoviska, z bodů 65 až 67 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál připustil, že Komise v rámci analýzy cenového podbízení v důsledku použití metody PCN do určité míry zohlednila segmentaci posuzovaného výrobku. Měl však za to, že s ohledem na čtyři skutkové okolnosti projednávaného případu, kterými se tato segmentace vyznačovala – a sice obtížná zaměnitelnost výrobků spadajících do různých segmentů na straně poptávky, rozdíly cen mezi jednotlivými segmenty, koncentrace transakcí největšího podniku výrobního odvětví Unie, který byl zařazen do vzorku, v sektoru ropy a plynu a koncentrace dovozu čínských vyvážejících výrobců zařazených do vzorku v segmentu stavebnictví – použití této metody nepostačovalo k tomu, aby byla náležitě zohledněna segmentace trhu pro účely analýzy účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, a že tedy Komise svoji analýzu nezaložila na všech relevantních údajích o daném případu.
V bodě 67 napadeného rozsudku Tribunál Komisi s ohledem na tyto čtyři skutkové okolnosti, jimiž se vyznačovala segmentace v daném případě, konkrétně vytkl, že v rámci analýzy cenového podbízení alespoň neověřila, zda pokles cen výrobního odvětví Unie nebyl způsoben segmentem, ve kterém byl čínský dovoz málo zastoupen nebo byl na úrovni cenového podbízení – tedy za předpokladu, že existovalo – které nebylo možno považovat za „značné“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 základního nařízení.
Jak totiž uvedl i generální advokát v bodě 60 svého stanoviska, Tribunál v tomto bodě 67 implicitně, avšak nutně konstatoval, že kdyby tomu tak bylo, tento pokles cen na unijním trhu by nemohl být považován za důsledek dumpingového dovozu.
Dále je třeba uvést, že podle čl. 3 odst. 2 základního nařízení musí zjištění újmy zahrnovat objektivní posouzení objemu dumpingového dovozu, jeho účinku na ceny na trhu Unie a jeho následného vlivu na výrobní odvětví Unie. Článek 3 odst. 3 tohoto nařízení ohledně účinku dumpingového dovozu na ceny stanoví, že je nutné posoudit, zda ve srovnání s cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Unie existuje značné cenové podbízení ze strany dumpingového dovozu.
Jak poznamenal Tribunál v bodě 33 napadeného rozsudku, základní nařízení neupravuje žádnou konkrétní metodu analýzy cenového podbízení.
Jak ovšem zdůrazňuje Komise, ze samotného znění čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení vyplývá, že metoda použitá ke zjištění případného cenového podbízení se musí v zásadě uplatňovat na úrovni „obdobného výrobku“ ve smyslu čl. 1 odst. 4 uvedeného nařízení, i když tento výrobek může stejně jako v projednávaném případě sestávat z různých typů výrobků, které spadají do několika segmentů trhu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener v. Rada,
C‑376/15 P a C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
, body
a
).
Základní nařízení tudíž Komisi v zásadě neukládá povinnost provést analýzu existence cenového podbízení na jiné úrovni, než je úroveň obdobného výrobku.
Tento výklad potvrzuje i bod 5.180 zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“, v němž je uvedeno, že orgán pověřený antidumpingovým šetřením není na základě čl. 3 odst. 3.2 antidumpingové dohody povinen prokázat existenci cenového podbízení u každého typu výrobků, jichž se šetření týká, nebo ve vztahu k celé škále výrobků představujících obdobný domácí výrobek.
Jak ovšem potvrzuje tentýž bod 5.180, jelikož je Komise podle čl. 3 odst. 2 základního nařízení povinna provést „objektivní posouzení“ účinku dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků výrobního odvětví Unie, tento orgán musí v rámci analýzy cenového podbízení zohlednit všechny relevantní skutečné důkazy, a tedy případně i důkazy týkající se jednotlivých segmentů trhu posuzovaného výrobku.
Má-li tedy být zajištěna objektivita analýzy cenového podbízení, za určitých okolností může být Komise povinna provést takovou analýzu na úrovni segmentů trhu dotčeného výrobku, i když – jak uvedl i generální advokát v bodě 167 svého stanoviska – platí, že široká posuzovací pravomoc, kterou tento orgán podle judikatury připomenuté v bodě 36 tohoto rozsudku disponuje mimo jiné i při zjišťování újmy, se vztahuje přinejmenším na rozhodnutí týkající se volby metody analýzy, údajů a důkazů, které mají být shromážděny, metody výpočtu, která se použije ke stanovení rozpětí cenového podbízení, jakož i výkladu a posouzení shromážděných údajů.
Nakonec je třeba uvést, že tak je tomu zaprvé v takové situaci, jako byla situace dotčená v rozsudku ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), která se vyznačovala tím, že dovoz, který byl předmětem antidumpingového šetření, se z velké části koncentroval v jednom ze segmentů trhu dotčeného výrobku.
Jak totiž v podstatě Tribunál rozhodl v bodech 127 a 129 zmíněného rozsudku, v takové situaci výrazně vyhraněné segmentace dotyčného dovozu, článek 3 základního nařízení nebrání tomu, aby unijní orgány provedly posouzení újmy odděleně na úrovni dotčeného segmentu, ovšem za podmínky, že je náležitě zohledněn obdobný výrobek jako celek.
Zadruhé, jak v podstatě uvedl i generální advokát v bodě 77 svého stanoviska, pro účely výkladu čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení lze závěry vyplývající ze zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“ shrnout v tom smyslu, že ve specifické situaci vyznačující se výraznou koncentrací domácího prodeje a dumpingového dovozu v různých segmentech, jakož i značnými cenovými rozdíly mezi těmito segmenty může být Komise za účelem zajištění objektivity analýzy existence cenového podbízení povinna – i když má stran způsobů provádění této analýzy široký prostor pro uvážení – zohlednit podíly na trhu každého typu výrobku a tyto cenové rozdíly.
Jak totiž vyplývá z bodů 5.180 a 5.181 této zprávy, jelikož je orgán pověřený antidumpingovým šetřením povinen objektivně posoudit účinek dumpingového dovozu na domácí ceny, nemůže odhlédnout od důkazů, na jejichž základě lze dospět k závěru, že tento dovoz na tyto ceny účinek nemá nebo má na ně účinek pouze omezený.
Právě s ohledem na tyto úvahy je třeba posoudit první až třetí důvod kasačního opravného prostředku; nejprve je přitom nutno zabývat se třetím důvodem kasačního opravného prostředku, a to vzhledem k jeho potenciálně významnému dopadu na první a druhý důvod kasačního opravného prostředku.
–
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že v bodech 77 až 79 napadeného rozsudku rozhodl, že nelze zohlednit některé skutkové okolnosti týkající se segmentace trhu posuzovaného výrobku, které Komise uvedla po jednání.
Jak uvedl i generální advokát v bodech 80 a 81 svého stanoviska, ze spisu vyplývá, že v návaznosti na diskuzi, která proběhla na jednání před Tribunálem, Komise předložila na žádost uvedeného soudu číselné údaje získané na základě použití metody PCN, z nichž vyplývalo, že ve všech třech dotčených segmentech byly dumpingový dovoz a prodej výrobního odvětví Unie zhruba na stejné úrovni, že se koncentrovaly především v segmentu stavebnictví, přičemž podíl dumpingového dovozu činil 75,1 % a podíl prodeje výrobního odvětví Unie činil 71,6 %, že v segmentu ropy a plynu oba dosahovaly nezanedbatelné úrovně – u dumpingového dovozu se jednalo o 17,3 % a u prodeje výrobního odvětví Unie o 15,3 % – a že v menší, avšak nezanedbatelné míře byly oba zastoupeny v segmentu energetiky – u dumpingového dovozu to bylo 7,4 % a u prodeje výrobního odvětví Unie to bylo 13,1 %, a dále z nich plynulo, že k cenovému podbízení docházelo ve všech třech dotčených segmentech.
Tribunál však v bodech 77 až 79 napadeného rozsudku v podstatě rozhodl, že k těmto údajům nelze přihlédnout, jelikož byly předloženy v pozdní fázi řízení před Tribunálem, a proto nemohou doplnit odůvodnění sporného nařízení.
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být odůvodnění vyžadované článkem 296 SFEU přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl provést přezkum (rozsudky ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
, bod
, jakož i ze dne 10. září 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, bod
).
Podle této judikatury platí, že požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu daného aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, jimž je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU, musí být posuzována nejen s ohledem na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada,
C‑76/00 P
,
EU:C:2003:4
, bod
, jakož i ze dne 10. září 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13 P
,
EU:C:2015:573
, bod
).
Stejně tak platí, že pokud se jedná o nařízení, odůvodnění se může omezit na uvedení celkové situace, jež vedla k jeho přijetí, a obecných cílů, o jejichž dosažení usiluje. Nelze tedy vyžadovat, aby unijní orgány uvedly jednotlivé skutečnosti, na jejichž základě bylo nařízení přijato a které jsou někdy velmi četné a složité, nebo
a

fortiori
, aby obsahovalo více či méně úplné posouzení takových skutečností (rozsudek ze dne 10. září 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, bod
).
V projednávané věci Tribunál v bodě 79 napadeného rozsudku zdůraznil, že Komise ve sporném nařízení neuvedla, že prodej výrobců v Unii zařazených do vzorku se koncentroval v odvětví stavebnictví, přestože z bodu 104 odůvodnění tohoto nařízení vyplývá, že sdružení čínských vyvážejících výrobců tvrdilo právě to, že se dovoz z Číny koncentroval v tomto odvětví, zatímco výrobci v Unii se více zaměřovali na segmenty ropy a plynu a na segment energetiky.
Komisi však nelze vytýkat, že ve sporném nařízení na zmíněnou okolnost v reakci na argument uvedeného sdružení nepoukázala, jelikož podle judikatury připomenuté v bodě 89 tohoto rozsudku platí, že z povinnosti uvést odůvodnění, která je stanovena v článku 296 SFEU, neplyne, že by tento orgán musel uvést všechny skutečnosti, na jejichž základě bylo nařízení o uložení antidumpingového cla přijato a které jsou někdy velmi četné a složité, nebo že by
a

fortiori
musel uvést více či méně úplné posouzení takových skutečností.
Kromě toho je třeba uvést, že jelikož stran analýzy cenového podbízení ze sporného nařízení vyplývala podstata cíle, který Komise sledovala, toto nařízení nemuselo obsahovat konkrétní odůvodnění ve vztahu ke každému skutkovému argumentu, jichž byla v souvislosti s touto analýzou uplatněna celá řada (obdobně viz rozsudek ze dne 10. září 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland,
C‑687/13
,
EU:C:2015:573
, bod
).
Jak totiž v podstatě uvedl i generální advokát v bodě 85 svého stanoviska, údaje, které poskytla Komise po jednání, obsahují podrobnosti a doplňující informace k důvodům uvedeným již ve sporném nařízení, v souvislosti s nimiž jinak není sporu o tom, že představují dostatečné odůvodnění, a na jejichž základě Komise dospěla k závěru, že analýzou vycházející z metody PCN bylo prokázáno, že v projednávaném případě docházelo k cenovému podbízení na úrovni obdobného výrobku.
Konkrétně v bodě 108 odůvodnění sporného nařízení Komise vysvětlila, proč metoda PCN umožňovala zohlednit při porovnávání výrobků, a tedy zejména i v rámci analýzy cenového podbízení, segmentaci trhu posuzovaného výrobku, a to následujícím způsobem:
„Pokud jde o segmenty, Komise poukázala na to, že významné rozdíly mezi jednotlivými typy výrobků se odrážejí v [PCN], což zajišťuje, že se navzájem srovnávají pouze srovnatelné výrobky. Číslo PCN rozlišuje mezi klíčovými vlastnostmi u jednotlivých segmentů: legované a vysokolegované oceli (energetika), nelegované oceli (stavebnictví) a specifické kategorie výrobků typu potrubí, pažnic, dutých profilů a vrtných trub (odvětví ropy a plynu).“
Vzhledem k tomu, že podstata úvah Komise ohledně analýzy cenového podbízení, a to včetně zohlednění segmentů trhu posuzovaného výrobku, vyplývala již z odůvodnění sporného nařízení, nic nebránilo tomu, aby Tribunál v daném případě Komisi požádal o vysvětlení, a získal tak doplňující informace, které považoval za nezbytné k tomu, aby této analýze s ohledem na výhrady, které vůči ní vyjádřila společnost Hubei, zcela porozuměl.
Z toho vyplývá, že pokud Tribunál rozhodl, že nemůže přihlédnout k údajům získaným na základě použití metody PCN, které jsou uvedeny v bodě 85 tohoto rozsudku, ačkoli sám Komisi požádal, aby je po jednání poskytla, dopustil se nesprávného právního posouzení. Tyto informace jsou tedy součástí spisu, a proto k nim musí být přihlédnuto při posuzování prvního a druhého důvodu kasačního opravného prostředku.
Třetímu důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba vyhovět.
–
K prvnímu a druhému důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu v podstatě vytýká, že požadoval provedení analýzy cenového podbízení pro každý segment trhu posuzovaného výrobku v rozporu s čl. 3 odst. 3 základního nařízení, který stanoví, že se taková analýza provádí pouze na úrovni obdobného výrobku. V rámci druhé části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že požadavek, aby byla analýza cenového podbízení provedena pro každý segment trhu, založil na dvou dříve vydaných aktech, a sice na zprávě odvolacího orgánu „HP-SSST“ a na rozsudku ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
), ačkoli se závěry vyplývající z těchto dříve vydaných aktů v projednávané věci nepoužijí. V rámci třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že rozhodl, že skutečnosti uvedené v bodech 59, 61, 62 a 64 napadeného rozsudku představují výjimečné okolnosti, které vyžadovaly analýzu cenového podbízení podle jednotlivých segmentů trhu.
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku Komise zpochybňuje body 60 a 67 napadeného rozsudku, ve kterých Tribunál v podstatě konstatoval, že metoda PCN není vhodná pro účely zohlednění segmentace trhu posuzovaného výrobku v rámci analýzy cenového podbízení.
Tyto dva důvody kasačního opravného prostředku je třeba posoudit společně – z velké části se totiž překrývají, jelikož je v rámci obou dvou zpochybněn bod 67 napadeného rozsudku.
Z bodů 60, 66 a 67 napadeného rozsudku v tomto ohledu vyplývá, že Tribunál měl za to, že navzdory použití metody PCN Komise zejména v rámci analýzy cenového podbízení nezohlednila segmentaci trhu posuzovaného výrobku, ačkoli specifické skutkové okolnosti projednávaného případu, které jsou uvedeny v bodech 59, 61, 62 a 64 zmíněného rozsudku, takovou analýzu vyžadovaly na úrovni každého segmentu trhu posuzovaného výrobku, a tedy tento orgán nezaložil svou analýzu na všech relevantních údajích o daném případu.
Jak plyne z judikatury připomenuté v bodech 35 a 36 tohoto rozsudku, široká posuzovací pravomoc, kterou má Komise v rámci antidumpingového řízení z důvodu složitosti hospodářských a politických situací, jež musí zkoumat, a která se týká mimo jiné i zjišťování újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie, vede k tomu, že soudní přezkum musí být v souvislosti s posouzením skutkového stavu ze strany tohoto orgánu omezen na ověření toho, zda nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení.
Co se přitom týče analýzy cenového podbízení, Tribunál nekonstatoval, že by se Komise v důsledku použití metody PCN dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, když nezohlednila segmentaci trhu posuzovaného výrobku.
Z bodů 24 a 108 odůvodnění sporného nařízení totiž vyplývá, že pokud jde o segmenty, Komise uvedla, že významné rozdíly mezi jednotlivými typy výrobků se odrážejí v PCN, což zajistilo, aby se navzájem srovnávaly pouze srovnatelné výrobky, a že číslo PCN rozlišuje mezi klíčovými vlastnostmi u jednotlivých segmentů.
Konkrétně je třeba podotknout – jak v podstatě uvedl i generální advokát v bodech 92 a 93 svého stanoviska – že první číslice každého PCN odkazovala na segment, do kterého spadal typ posuzovaného výrobku, a Komise porovnala u jednotlivých PCN ceny dumpingového dovozu a ceny výrobců v Unii.
Na základě metody PCN tedy Komise zejména pro účely analýzy cenového podbízení segmenty trhu posuzovaného výrobku skutečně zohlednila, a nelze jí tudíž vytýkat, že se při provádění této analýzy dopustila zjevně nesprávného posouzení.
Z toho vyplývá – jak tvrdí Komise v rámci třetí části šestého důvodu kasačního opravného prostředku – že Tribunál v tomto směru překročil meze soudního přezkumu, v jehož rámci je v souvislosti se zjišťováním újmy a zejména s analýzou cenového podbízení povinen respektovat široký prostor pro uvážení, jenž je v tomto ohledu Komisi vyhrazen a jenž se – jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 167 svého stanoviska – vztahuje přinejmenším na rozhodnutí týkající se volby metody analýzy, údajů a důkazů, které mají být shromážděny, metody výpočtu, která se použije ke stanovení rozpětí cenového podbízení, jakož i výkladu a posouzení shromážděných údajů.
Pokud jde o argument společnosti Hubei, který byl uplatněn již v řízení před Tribunálem a podle něhož je použití metody PCN nedostatečné, jelikož neumožňuje zjistit, jaký účinek měl dovoz v daném segmentu na prodejní ceny výrobního odvětví Unie u výrobků spadajících do jiných segmentů, je nutno konstatovat, že se Tribunál s tímto argumentem neztotožnil.
V bodě 67 napadeného rozsudku naproti tomu Tribunál Komisi vytkl, že alespoň neověřila, zda s ohledem na vyhraněnou segmentaci posuzovaného výrobku v daném případě nebyl pokles cen výrobního odvětví Unie způsoben segmentem, ve kterém byl čínský dovoz málo zastoupen nebo byl na úrovni cenového podbízení, které nebylo možno považovat za značné.
Jak přitom vyplývá z údajů poskytnutých Komisí na žádost Tribunálu, které jsou uvedeny v bodě 85 tohoto rozsudku, na základě metody PCN bylo možno konstatovat, že dumpingový dovoz a výrobky prodávané výrobním odvětvím Unie byly ve všech třech segmentech trhu zcela srovnatelné a že ve všech těchto třech segmentech docházelo k cenovému podbízení, takže v projednávané věci nenastala situace vyhraněné segmentace, o jakou se jednalo ve zprávě odvolacího orgánu „HP-SSST“ a ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 28. října 2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada (
T‑35/01
,
EU:T:2004:317
).
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že ačkoliv s ohledem na zásady připomenuté v bodech 77 až 80 tohoto rozsudku lze za určitých výjimečných okolností vyhraněné segmentace dotčeného výrobku, která vede ke značným rozdílům cen mezi segmenty trhu, od Komise vyžadovat, aby provedla takovou doplňující analýzu cenového podbízení, jako je analýza uvedená v bodě 67 napadeného rozsudku, která spočívá v porovnání cen v každém segmentu nad rámec analýzy provedené na základě metody PCN, tj. v porovnání jednotlivých PCN, a to i přesto, že tomuto orgánu musí být při vymezení konkrétní metody analýzy cenového podbízení ponechána široká posuzovací pravomoc, provedení takové doplňující analýzy se v projednávaném případě s ohledem na údaje, které poskytla Komise na výslovnou žádost Tribunálu po jednání před tímto soudem, v žádném případě nevyžadovalo.
Lze dodat, že pokud jde konkrétně o existenci významných cenových rozdílů mezi třemi dotčenými segmenty trhu, z bodů 24 a 108 odůvodnění sporného nařízení vyplývá, že v projednávaném případě tyto rozdíly vyplývaly především z toho, že u výrobků spadajících do odvětví energetiky se používala vysokolegovaná ocel, zatímco při výrobě výrobků spadajících do ostatních dvou odvětví se používala ocel nelegovaná.
Z uvedených bodů 24 a 108 odůvodnění kromě toho vyplývá – jak v podstatě uvedl i generální advokát v bodě 105 svého stanoviska – že na základě použití metody PCN byly při srovnáních brány v úvahu rozdíly v nákladech a cenách vyplývající z použití legované a vysokolegované oceli, a to na základě struktury PCN, přičemž zejména první vlastnost zohledněná v PCN, tj. typ výrobku, navzájem oddělila nelegované oceli, legované oceli a vysokolegované oceli.
Vzhledem k tomu, že tyto cenové rozdíly mezi jednotlivými segmenty trhu posuzovaného výrobku již byly v projednávané věci zohledněny zejména v rámci analýzy cenového podbízení na základě metody PCN, Komise v jejich důsledku nebyla povinna provést doplňující analýzu uvedenou v bodě 67 napadeného rozsudku.
Z výše uvedeného vyplývá, že první a druhý důvod kasačního opravného prostředku jsou opodstatněné. Kromě toho je třeba konstatovat, že odůvodněná je tudíž i třetí část šestého důvodu kasačního opravného prostředku, a to v rozsahu, v němž Komise v této části Tribunálu vytýká, že překročil meze soudního přezkumu, který má provádět, když v bodech 59 až 66 napadeného rozsudku rozhodl, že jelikož tento orgán neprovedl analýzu cenového podbízení podle jednotlivých segmentů trhu, nezohlednil všechny relevantní údaje, avšak nekonstatoval, že by se uvedený orgán dopustil zjevně nesprávného posouzení.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Komise, podporovaná společností ArcelorMittal a dalšími, zpochybňuje napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál v bodech 68 až 76 zmíněného rozsudku v podstatě rozhodl, že Komise v rozporu s čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení nezohlednila v rámci analýzy týkající se cenového podbízení a obecněji účinku dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků na trhu Unie určitý objem obdobného výrobku vyráběného výrobci v Unii zahrnutými do vzorku, a sice 17 z 66 typů výrobků prodávaných těmito výrobci, které ale nevyváželi čínští vyvážející výrobci zahrnutí do vzorku, a tedy při této analýze nezohlednila všechny relevantní údaje o daném případu, jak vyžadují tato ustanovení.
Argumentace účastnic řízení
V rámci první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že v bodech 68 až 76 napadeného rozsudku rozhodl, že porušila čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, jelikož v rámci analýzy cenového podbízení nezohlednila 17 z 66 typů výrobků prodávaných výrobci v Unii zařazenými do vzorku, které však neprodávali čínští vyvážející výrobci zařazení do vzorku.
Pokud však Tribunál rozhodl, že při analýze cenového podbízení musí být zohledněny všechny typy výrobků prodávané výrobním odvětvím Unie, dle názoru Komise nepochopil povahu této analýzy, jelikož podle samotného znění čl. 3 odst. 3 základního nařízení musí být tato analýza provedena na úrovni obdobného výrobku, a nikoli na úrovni každého typu výrobku nebo PCN.
Komise tvrdí, že existenci cenového podbízení právě na úrovni obdobného výrobku prokázala. Nejprve vypočítala rozpětí cenového podbízení na úrovni PCN a poté určila vážený průměr cenového podbízení pro všechna PCN. Pokud u některých PCN cenové podbízení není zjištěno nebo je u nich zjištěno cenové podbízení záporné, neznamená to, že vůči těmto PCN antidumpingové clo nelze uložit. Postačuje totiž, aby na úrovni obdobného výrobku bylo cenové podbízení zjištěno v průměru.
V rámci druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Komise Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že analýza účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, která měla být provedena na základě čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, vyžadovala, aby bylo zohledněno 17 PCN prodávaných výrobci v Unii zahrnutými do vzorku, které však do Unie nevyváželi čínští výrobci zahrnutí do vzorku.
Komise zaprvé tvrdí, že potenciální dopad těchto PCN na ceny výrobního odvětví Unie nespadá do této analýzy, ale případně do samostatné analýzy, a to tzv. analýzy „nepřičtení“, kterou musí Komise provést v pozdější fázi podle čl. 3 odst. 7 uvedeného nařízení; porušení tohoto ustanovení ovšem společnost Hubei nenamítla.
Otázka, zda mohlo ve výrobním odvětví Unie dojít v důsledku toho, že toto odvětví prodávalo 17 PCN nevyvážených čínskými vyvážejícími výrobci, k poklesům cen, která byla řešena v bodech 72 až 74 napadeného rozsudku, spadá podle názoru Komise právě do rámce takové analýzy nepřičtení.
Komise zadruhé tvrdí, že Tribunál v bodě 71 napadeného rozsudku postupoval nesprávně, pokud na základě bodu 5.180 zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“ konstatoval, že na základě žádné okolnosti nelze mít za to, že v rámci analýzy uvedené v čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení nemusí být zohledněn určitý objem obdobného výrobku, u něhož nedochází k cenovému podbízení.
Pokud jde o první část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, společnost Hubei v souvislosti s argumentem vycházejícím z toho, že cenové podbízení musí být prokázáno na úrovni obdobného výrobku, tvrdí, že Tribunál v bodě 74 napadeného rozsudku správně rozhodl, že Komise bez konkrétního odůvodnění nemůže poté, co konstatovala cenové podbízení u určitých typů výrobků, rozšířit tento závěr na další typy výrobků, u nichž cenové podbízení prokázáno nebylo, a tedy ani na obdobný výrobek jako celek.
V této souvislosti společnost Hubei uvádí, že Tribunál přihlédl k obavám, které vyjádřil Soudní dvůr v bodě 60 rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener v. Rada (
C‑376/15 P a C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), a které souvisely s tím, že pokud by unijní orgány mohly z výpočtu dumpingového rozpětí vyloučit vývozní transakce do Unie, které by se týkaly určitých typů dotčeného výrobku, znamenalo by to, že by jim byla přiznána možnost ovlivnit výsledek výpočtu dumpingového rozpětí tím, že by byl vyloučen jeden nebo několik typů nebo modelů tohoto výrobku.
Takové riziko manipulace by podle společnosti Hubei existovalo i tehdy, kdyby Komise v rámci analýzy cenového podbízení nebyla povinna zohlednit veškerý prodej výrobců v Unii zařazených do vzorku. To by jí totiž umožnilo konstatovat cenové podbízení pouze u části prodeje výrobního odvětví Unie a toto konstatování rozšířit na veškerý prodej, aniž by musela vysvětlit, jaké účinky měl posledně uvedený prodej na ceny.
Pokud jde o druhou část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, společnost Hubei tvrdí, že argument Komise, podle něhož jsou analýza účinků na ceny a určení příčinné souvislosti navzájem zcela nezávislými etapami, je irelevantní, neboť Komise nezpochybnila bod 86 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál konstatoval, že mezi zjištěním cenového podbízení a prokázáním příčinné souvislosti existuje vazba.
V rozsahu, v němž čl. 3 odst. 2 základního nařízení odkazuje na následný vliv dumpingového dovozu na výrobní odvětví Unie, každopádně obsahuje požadavky týkající se příčinné souvislosti a nepřičtení, které jsou dále upřesněny v čl. 3 odst. 6 a 7 tohoto nařízení.
Společnost Hubei kromě toho uvádí, že Tribunál v bodě 71 napadeného rozsudku nevyžadoval provedení analýzy nepřičtení, nýbrž správně odkázal na bod 5.180 zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“, který v podstatě potvrzuje, že je třeba prokázat účinky na ceny dotčeného výrobku jako celku a z tohoto postupu nelze vyloučit typy výrobků, u nichž nebylo zjištěno cenové podbízení.
Závěry Soudního dvora
Úvodem je třeba upřesnit, jaký smysl má výhrada, kterou Tribunál vyjádřil v bodech 68 až 74 napadeného rozsudku v souvislosti s analýzou cenového podbízení provedenou Komisí a která v podstatě spočívala v tom, že tento orgán v rozporu s čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení nezohlednil v rámci této analýzy 17 z 66 typů výrobků nebo PCN prodávaných výrobci v Unii zařazenými do vzorku, což představovalo 8 % objemu prodeje těchto výrobců.
Z bodů 69 až 71 napadeného rozsudku v tomto ohledu zaprvé vyplývá, že – jak potvrzuje zpráva odvolacího orgánu „HP-SSST“ – „na základě žádné okolnosti nelze mít za to, že v rámci analýzy uvedené v čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení nemusí být zohledněn určitý objem obdobného výrobku, u něhož nedochází k cenovému podbízení“; v daném případě se přitom jednalo o 17 typů výrobků prodávaných výrobním odvětvím Unie, ve vztahu k nimž neexistoval odpovídající typ dováženého výrobku.
Jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 126 svého stanoviska, z toho podle Tribunálu vyplývá, že Komise je za všech okolností povinna zohlednit v rámci analýzy účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie veškerý prodej obdobného výrobku výrobního odvětví Unie.
Tribunál tudíž v projednávaném případě konstatoval, že k tomu, aby Komise založila svoji analýzu na všech relevantních údajích, byla povinna zohlednit všechna PCN prodávaná výrobci v Unii zahrnutými do vzorku, a to včetně 17 PCN nevyvážených čínskými vyvážejícími výrobci zařazenými do vzorku.
Zadruhé v bodech 73 a 74 napadeného rozsudku Tribunál Komisi v podstatě vytkl, že souvislost, jejíž existenci konstatovala mezi analýzou cenového podbízení a vývojem cen výrobního odvětví Unie, opřela o nesprávný skutkový základ, jelikož nezohlednila 17 dotčených PCN – v tomto ohledu ve sporném nařízení neuvedla žádné konkrétní odůvodnění, a proto nebylo možno vyloučit, že tyto typy výrobků „v nezanedbatelné míře přispěly k poklesu cen výrobců v Unii zařazených do vzorku“.
Jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 128 svého stanoviska, Tribunál tímto způsobem Komisi v podstatě vytkl, že neposoudila, v jakém rozsahu mohly ceny těchto 17 typů výrobků přispět k vývoji cen výrobců v Unii zařazených do vzorku, a to k jejich poklesu.
–
K nesprávnému právnímu posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že rozhodl, že Komise byla v rámci analýzy účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, která je uvedena v čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, povinna zohlednit všechny typy dotčeného výrobku prodávané tímto výrobním odvětvím
Zásadní, Komisí zpochybňované, konstatování, podle něhož čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení vyžaduje, aby Komise při posuzování účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, a zejména v rámci analýzy cenového podbízení vždy zohlednila všechny typy dotčeného výrobku prodávané tímto výrobním odvětví, a to i ty, které nejsou vyváženy vyvážejícími výrobci do Unie, a z povahy věci tedy nejsou předmětem dumpingu, Tribunál v bodě 71 napadeného rozsudku opřel o bod 5.180 zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“, v níž měl tento orgán za to, že dotčené čínské orgány byly v daném případě povinny „posoudit značnou povahu cenového podbízení způsobeného dumpingovým dovozem ve vztahu k podílu domácí výroby, u níž žádné cenové podbízení zjištěno nebylo“.
Tato věta musí být zasazena do kontextu případu, o který se jednalo v této zprávě. Tato věc se totiž týkala specifické situace, v níž čínské orgány neanalyzovaly, a tudíž nezjistily cenové podbízení u výrobků v segmentu trhu A, v němž se koncentroval domácí prodej, ale pouze na tento segment rozšířily zjištění vyplývající z analýzy cenového podbízení týkajícího se segmentů trhu B a C, v nichž se koncentroval dumpingový dovoz.
A právě v takové specifické situaci měl odvolací orgán zřízený orgánem WTO pro řešení sporů za to, že uvedené orgány nemohou z analýzy cenového podbízení vyloučit „podíl domácí výroby, u níž nebylo zjištěno žádné cenové podbízení“.
Projednávaný případ se však takové specifické situace netýká; situace v této věci je zcela odlišná.
Jak totiž bylo konstatováno již při posuzování třetího důvodu kasačního opravného prostředku, ze spisu vyplývá, že v projednávané věci nenastala situace vyhraněné segmentace trhu posuzovaného výrobku, v níž by se prodej výrobního odvětví Unie koncentroval v jiném segmentu trhu posuzovaného výrobku, než je segment, ve kterém se koncentruje dumpingový dovoz; v daném případě jde o situaci, kdy Komise konstatovala, že k cenovému podbízení docházelo ve všech třech dotčených segmentech.
Kromě toho je nesporné – jak Tribunál uvedl v bodě 38 napadeného rozsudku – že předmětem analýzy cenového podbízení mohl být celý čínský dovoz a že – jak je uvedeno v bodech 68 a 74 zmíněného rozsudku – bylo v této analýze zohledněno 92 % objemu prodeje výrobního odvětví Unie.
I když Komise v projednávané věci v rámci analýzy cenového podbízení nezohlednila určitý objem domácí produkce, a sice 17 dotčených PCN, učinila tak proto – což ostatně Tribunál uvedl v bodě 69 napadeného rozsudku – že u těchto typů posuzovaného výrobku nebyla schopna vypočítat rozpětí cenového podbízení, jelikož neexistoval odpovídající typ dováženého výrobku.
Jak tedy zdůraznil generální advokát v bodě 152 svého stanoviska, pokud Tribunál v bodě 70 napadeného rozsudku uvedl, že ceny dotčených 17 PCN „již z povahy věci nepodléhaly podbízení“, a v bodě 71 uvedeného rozsudku podotkl, že v projednávané věci nastala situace, kdy se cenové podbízení netýká určitého objemu domácího prodeje, je takový popis skutkového stavu nesprávný.
Nezohlednění 17 dotčených PCN v rámci analýzy cenového podbízení je totiž jen důsledkem rozhodnutí Komise – které spadá do širokého prostoru pro uvážení, jenž jí v tomto směru náleží – provést tuto analýzu na základě metody PCN, která ostatně jako taková nebyla zpochybněna, jak uvedl Tribunál v bodě 37 napadeného rozsudku.
Z toho vyplývá, že Tribunál v bodě 71 napadeného rozsudku postupoval nesprávně, pokud na základě bodu 5.180 zprávy odvolacího orgánu „HP-SSST“ konstatoval, že existuje zásada, podle níž Komise musí při posuzování účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie a zejména v rámci analýzy cenového podbízení vždy zohlednit všechny typy dotčeného výrobku prodávané tímto výrobním odvětvím.
Společnost Hubei nicméně tvrdí, že tato zásada může vycházet z obdobného uplatnění závěrů plynoucích z rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener v. Rada (
C‑376/15 P a C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
).
Tento argument, který – jak vyplývá z bodu 24 napadeného rozsudku – společnost Hubei uplatnila již v řízení před Tribunálem, ale Tribunál se k němu nevyjádřil, však nemůže obstát.
V bodě 61 rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener v. Rada (
C‑376/15 P a C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), totiž Soudní dvůr rozhodl, že vzhledem k jeho znění, cíli a kontextu, do něhož je zasazen, čl. 2 odst. 11 základního nařízení nemůže být vykládán tak, že umožňuje vyloučit z výpočtu dumpingového rozpětí vývozní transakce do Unie, které se týkají některých typů dotčeného výrobku, a z tohoto ustanovení naopak vyplývá, že unijní orgány musí při tomto výpočtu zohlednit všechny tyto transakce.
V bodě 60 zmíněného rozsudku měl Soudní dvůr za to, že jakýkoliv jiný výklad by těmto orgánům přiznal možnost ovlivnit výsledek výpočtu dumpingového rozpětí tím, že by byl vyloučen jeden nebo několik typů nebo modelů dotčeného výrobku.
Je však nutno konstatovat, že závěry vyplývající z uvedeného rozsudku, které se týkají výkladu čl. 2 odst. 11 základního nařízení, nelze přenést na analýzu následného vlivu dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, kterou vyžaduje čl. 3 odst. 2 a 3 tohoto nařízení.
Co se totiž týče znění tohoto čl. 2 odst. 11, Soudní dvůr v bodě 53 rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener v. Rada (
C‑376/15 P a C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
), zdůraznil, že jelikož je v tomto ustanovení výslovně uvedeno, že při výpočtu dumpingového rozpětí a bez ohledu na metodu srovnání běžné hodnoty vývozní ceny je nutno zohlednit „cenu všech srovnatelných vývozních obchodů“, unijní orgány nemohou z výpočtu dumpingového rozpětí vyloučit vývozní transakce týkající se některých typů dotčeného výrobku.
Znění čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení je přitom zcela odlišné, jelikož v něm není uvedeno ani naznačeno, že by v rámci analýzy následného vlivu dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie musel být za všech okolností zohledněn veškerý prodej tohoto výrobního odvětví.
Z článku 3 odst. 2 a 3 základního nařízení naopak plyne, že tato ustanovení nevyžadují, aby Komise v rámci analýzy následného vlivu dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie zohlednila veškerý prodej obdobného výrobku výrobním odvětvím Unie.
Jak rovněž tvrdí Komise, tento závěr je podporován i zásadním rozdílem mezi určováním dumpingového rozpětí a analýzou následného vlivu dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie prováděnou za účelem zjištění újmy, který souvisí s tím, že v rámci této analýzy nedochází k porovnání prodejů jednoho a téhož podniku, jako je tomu v případě určování dumpingového rozpětí, které se počítá na základě údajů od dotyčného vyvážejícího výrobce, ale provádí se při ní porovnání prodejů několika podniků, a to vyvážejících výrobců zařazených do vzorku a podniků patřících do výrobního odvětví Unie, které jsou zahrnuty do vzorku.
Porovnání prodejů těchto podniků přitom často bude v rámci analýzy cenového podbízení obtížnější než v rámci určování dumpingového rozpětí, jelikož škála typů výrobků prodávaných těmito podniky se bude překrývat jen zčásti.
Jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 145 svého stanoviska, uvedené riziko spočívající v tom, že některé typy výrobků nelze v rámci analýzy cenového podbízení zohlednit kvůli rozdílné škále výrobků prodávaných těmito podniky, je ještě vyšší, jsou-li PCN podrobnější.
Ačkoliv je totiž vyšší míra podrobnosti PCN výhodná v tom, že se porovnávají typy výrobků, které mají více společných fyzikálních a technických vlastností, její nevýhoda spočívá v tom, že zvyšuje pravděpodobnost, že některé typy výrobků prodávaných některými z dotčených společností nemají své ekvivalenty, a v rámci této analýzy je tedy nelze porovnat ani zohlednit.
Nakonec je třeba uvést, že ačkoliv platí, že Komise má při rozhodování o konkrétní metodě analýzy cenového podbízení, jejíž použití může nevyhnutelně vést – jako je tomu v případě metody PCN – k tomu, že některé typy výrobků nelze porovnat, a v rámci této analýzy je tudíž nelze zohlednit, široký prostor pro uvážení, je omezena povinností, kterou jí ukládá čl. 3 odst. 2 základního řízení a která spočívá v tom, že musí provést objektivní posouzení účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie.
Z toho je třeba dovodit, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že v rámci analýzy účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, která je uvedena v čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, a zejména v rámci analýzy cenového podbízení, je Komise za všech okolností povinna zohlednit všechny výrobky prodávané tímto výrobním odvětvím, a to včetně typů dotčeného výrobku, které nevyvážejí vyvážející výrobci zařazení do vzorku.
–
K nesprávnému právnímu posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že rozhodl, že Komise byla v rámci analýzy účinků dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie, která je uvedena čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, povinna posoudit, do jaké míry mohly ceny 17 typů posuzovaného výrobku přispět k poklesu cen výrobců v Unii zařazených do vzorku
Jak již bylo uvedeno v bodě 134 tohoto rozsudku, Tribunál v bodech 73 a 74 napadeného rozsudku Komisi v podstatě vytkl, že souvislost, jejíž existenci konstatovala mezi analýzou cenového podbízení a vývojem cen výrobního odvětví Unie, opřela o nesprávný skutkový základ, jelikož nezohlednila 17 z 66 PCN – v tomto ohledu ve sporném nařízení neuvedla žádné konkrétní odůvodnění, a proto nebylo možno vyloučit, že tyto typy výrobků „v nezanedbatelné míře přispěly k poklesu cen výrobců v Unii zařazených do vzorku“.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že analýza, kterou vyžaduje čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, spočívá v posouzení účinku „dumpingového dovozu“ na ceny výrobního odvětví Unie.
Takové posouzení, jako je posouzení uvedené v bodě 74 napadeného rozsudku, týkající se toho, jaké účinky má na ceny výrobního odvětví Unie nikoliv dumpingový dovoz, nýbrž 17 typů posuzovaného výrobku prodávaných tímto výrobním odvětvím, které již z povahy věci součástí tohoto dovozu nejsou, ovšem do rámce takové analýzy nespadá.
Jak kromě toho v podstatě uvedl i generální advokát v bodě 151 svého stanoviska, kdyby posouzení uvedené v bodě 74 napadeného rozsudku vedlo k tomu, že by skutečně byl zjištěn „nezanedbatelný“ vliv dotčených 17 PCN na pokles cen výrobního odvětví Unie, takový závěr by bylo možno vysvětlit pouze na základě dvou důvodů.
Takový závěr by bylo možno vysvětlit zaprvé tím, že dumpingový dovoz měl na ceny těchto 17 typů výrobků ještě větší účinky, než jaké Komise zjistila u ostatních typů výrobků, u nichž bylo konstatováno cenové podbízení.
V takovém případě by však závěr o existenci škodlivých účinků na ceny obdobného výrobku v důsledku dovozu na trh Unie v žádném případě nemohl být zpochybněn jako nesprávný. Takové konstatování může svědčit nanejvýš o tom, že došlo k ještě výraznějšímu cenovému podbízení, a závěr o existenci újmy tak podporuje.
Zadruhé, kdyby bylo možno uvedený závěr vysvětlit vlivem jiných činitelů než dovozu, které přispěly ke vzniku újmy výrobnímu odvětví Unie ve smyslu čl. 3 odst. 7 základního nařízení, posouzení vlivu těchto jiných činitelů by spadalo do rámce tzv. analýzy „nepřičtení“ upravené v tomto ustanovení, jehož porušení společnost Hubei nenamítla v rámci žalobních důvodů, které Tribunál zkoumal a s nimiž se ztotožnil, a na jehož základě proto nebylo možno žalobě této společnosti vyhovět.
Jak kromě toho tvrdí Komise v rámci třetí části šestého důvodu kasačního opravného prostředku a jak v podstatě uvedl i generální advokát v bodech 169 až 171 svého stanoviska, bod 74 napadeného rozsudku je stižen nesprávným právním posouzením i v dalším ohledu.
Tribunál totiž v onom bodu 74 vytkl Komisi, že neposoudila, jaký vliv mohly mít ceny 17 typů posuzovaného výrobku, u nichž nebylo možno konstatovat cenové podbízení, na vývoj cen výrobců v Unii, ovšem nekonstatoval, že by se Komise v tomto ohledu dopustila zjevně nesprávného posouzení.
Pokud ovšem Tribunál takto rozhodl, překročil meze, kterými je – jak vyplývá z judikatury připomenuté v bodech 35 až 37 tohoto rozsudku – ohraničen soudní přezkum legality takového aktu, jako je sporné nařízení, ze strany unijního soudu, a to z důvodu existence široké posuzovací pravomoci, jež musí být Komisi vyhrazena stran analýzy cenového podbízení v souladu s povinnostmi, které jsou jí v tomto ohledu uloženy v čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení.
S ohledem na výše uvedené je třeba dospět k závěru, že body 68 až 76 napadeného rozsudku jsou stiženy nesprávným právním posouzením, a že čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení je tudíž třeba vyhovět; není přitom třeba posuzovat pátý důvod kasačního opravného prostředku, v jehož rámci jsou napadány tytéž body, a to z hlediska údajného porušení článku 17 tohoto nařízení, a který by – i kdyby byl opodstatněný – k tomuto závěru nikterak nepřispěl.
Pokud jde konečně o šestý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že při posuzování analýzy cenového podbízení, kterou provedla Komise, přistoupil k příliš rozsáhlému soudnímu přezkumu, jeho třetí část je opodstatněná v rozsahu uvedeném v bodech 167 až 169 tohoto rozsudku. Ve zbývající části není třeba tento důvod kasačního opravného prostředku zkoumat, jelikož se týká bodů napadeného rozsudku, ve vztahu k nimž bylo nesprávné právní posouzení konstatováno již v rámci posuzování čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku.
Vzhledem ke všemu výše uvedenému je třeba konstatovat, že jelikož jsou první až čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku a třetí část šestého důvodu kasačního opravného prostředku opodstatněné, je třeba napadený rozsudek zrušit, přičemž není třeba zkoumat pátý důvod kasačního opravného prostředku ani první a druhou část šestého důvodu kasačního opravného prostředku.
K žalobě podané k Tribunálu
Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie může Soudní dvůr v případě, že zruší rozhodnutí Tribunálu, sám vydat konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
Co se v projednávané věci týče prvního a druhého žalobního důvodu uplatněného společností Hubei, postačuje konstatovat, že analýza cenového podbízení, účinků dumpingového dovozu na ceny obdobných výrobků na trhu Unie a existence příčinné souvislosti, kterou Komise provedla podle čl. 3 odst. 2, 3 a 6 základního nařízení ve sporném nařízení, nebyla zejména s ohledem na úvahy uvedené v bodech 103 až 115 tohoto rozsudku, jakož i v jeho bodech 159 a 162 stižena žádným zjevně nesprávným posouzením. Tyto žalobní důvody tedy musí být zamítnuty jako neopodstatněné.
Pokud jde naproti tomu o třetí a čtvrtý žalobní důvod, které společnost Hubei uplatnila na podporu žaloby na neplatnost a které Tribunál neposoudil, stav řízení nedovoluje ve věci rozhodnout. Věc je tedy třeba vrátit Tribunálu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že se věc vrací Tribunálu, je o nákladech řízení třeba rozhodnout později.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 24. září 2019, Hubei Xinyegang Special Tube v. Komise (
T‑500/17
, nezveřejněný,
EU:T:2019:691
), se zrušuje.

2)
Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

3)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.