CELEX: 62017CJ0174
Överklagande
Skadeståndstalan
Artikel 340 andra stycket FEUF
Oskäligt lång handläggningstid i två mål vid Europeiska unionens tribunal
Ersättning för den skada sökandena anser sig ha lidit
Ekonomisk skada
Kostnader för bankgaranti
Orsakssamband
Dröjsmålsränta

Europeiska unionen, å ena sidan, och Plásticos Españoles SA (ASPLA) (nedan kallat ASPLA) samt Armando Álvarez SA, å andra sidan, har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 17 februari 2017, ASPLA et Armando Álvarez/Europeiska unionen (
T-40/15
,
EU:T:2017:105
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom förpliktades Europeiska unionen att betala skadestånd till ASPLA med ett belopp på 44951,24 euro och till Armando Álvarez med ett belopp på 111042,48 euro för den ekonomiska skada som dessa bolag åsamkats på grund av åsidosättandet av principen om en skälig handläggningstid i de mål där tribunalen meddelade dom av den 16 november 2011, ASPLA/kommissionen (
T-76/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:672
), och dom av den 16 november 2011, Álvarez/kommissionen (
T-78/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:673
) (nedan gemensamt kallade målen T-76/06 och T-78/06. Talan i målen ogillades i övriga delar.
Bakgrund till tvisten
Genom ansökningar som inkom till tribunalens kansli den 24 februari 2006 väckte ASPLA och Armando Álvarez var för sig talan mot kommissionens beslut K(2005) 4634 av den 30 november 2005 om ett förfarande enligt artikel [101 FEUF] (ärende COMP/F/38.354 – Industrisäckar) (nedan kallat beslut K(2005) 4634). Bolagen yrkade att tribunalen skulle ogiltigförklara beslutet i den del det avsåg dem, eller i andra hand, sätta ned det bötesbelopp som de påförts.
Genom dom av den 16 november 2011, ASPLA/kommissionen (
T-76/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:672
), och dom av den 16 november 2011, Álvarez/kommissionen (
T-78/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:673
), ogillade tribunalen talan i dessa mål.
Genom skrivelser som ingavs till domstolen den 24 januari 2012 överklagade ASPLA och Armando Álvarez tribunalens dom av den 16 november 2011, ASPLA/kommissionen (
T-76/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:672
), och dom av den 16 november 2011, Álvarez/kommissionen (
T-78/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:673
).
Genom dom av den 22 maj 2014, ASPLA/kommissionen (
C‑35/12 P
,
EU:C:2014:348
), och dom av den 22 maj 2014, Armando Álvarez/kommissionen (
C‑36/12 P
,
EU:C:2014:349
), ogillade domstolen dessa överklaganden.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 27 januari 2015 väckte ASPLA och Armando Álvarez talan enligt artikel 268 FEUF mot Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, och yrkade ersättning för den skada som bolagen anser sig ha lidit till följd av den oskäligt långa handläggningstiden vid tribunalen i målen T-76/06 och T-78/06.
Genom beslut av den 4 mars 2016, ASPLA och Armando Álvarez/Europeiska unionen (
T-40/15
, ej publicerat,
EU:T:2016:133
), avfördes kommissionen från målet i egenskap av företrädare för unionen till följd av att sökandena i målet delvis återkallat sin talan.
I den överklagade domen beslutade tribunalen följande:
”1)
Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, ska betala ersättning till [ASPLA] med ett belopp på 44951,24 euro och till [Armando Álvarez] med ett belopp på 111042,48 euro för den ekonomiska skada som vart och ett av bolagen lidit till följd av att tribunalen inte iakttagit kravet på en skälig handläggningstid i målen [T-76/06 och T-78/06]. Ersättningsbeloppen ska räknas upp med kompensationsränta från den 27 januari 2015 till dess att förevarande dom avkunnas med den årliga inflation som fastställts av Eurostat (Europeiska unionens statistikkontor) under den aktuella perioden för den medlemsstat där bolagen är etablerade.
2)
På den ersättning som avses i punkt 1 ovan ska dröjsmålsränta utgå med den räntesats som tillämpas av ECB för huvudsakliga återfinansieringar, med tillägg av två procentenheter från dagen för denna doms avkunnande fram till dess full betalning sker.
3)
Talan ogillas i övrigt.
4)
ASPLA och Armando Álvarez, samt unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, ska bära sina rättegångskostnader.
5)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader.”
Parternas yrkanden
Europeiska unionen har i mål C-174/17 P yrkat att domstolen ska
–
upphäva punkt 1 i domslutet i den överklagade domen,
–
ogilla ASPLAs och Armando Álvarez yrkande i första instans om ersättning med ett belopp på 3495038,66 euro för den skada bolagen anser sig ha lidit följd av att skyldigheten att avgöra ett mål inom skälig tid inte iakttagits och
–
förplikta ASPLA och Armando Álvarez att ersätta rättegångskostnaderna.
ASPLA och Armando Álvarez har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta Europeiska unionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska bifalla överklagandet i dess helhet.
ASPLA och Armando Álvarez har i mål C-222/17 P yrkat att domstolen ska
–
fastställa att talan kan prövas i sak,
–
upphäva den överklagade domen,
–
förplikta Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, att betala 3495038,66 euro (355118,67 euro motsvarande de extra bankavgifter som bolagen betalat och 3139919,99 euro motsvarande extra ränta på bötesbeloppet) i skadestånd på grund av att tribunalen har åsidosatt artikel 47 andra stycket i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, jämte kompensationsränta med en räntesats som motsvarar den årliga inflationen i Spanien fastställd av Eurostat avseende perioden den 27 januari 2015–17 februari 2017 samt dröjsmålsränta enligt den räntenivå som ECB tillämpar på sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner, uppräknad med två procentenheter, räknat från och med nämnda datum till dess att full betalning sker, och
–
förplikta Europeiska unionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Europeiska unionen har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, eftersom det till viss del inte kan tas upp till prövning och till viss del är ogrundat, och
–
förplikta ASPLA och Armando Álvarez att ersätta rättegångskostnaderna.
Genom beslut av ordföranden på första avdelningen av den 17 april 2018 förenades målen C-174/17 P och C-222/17 P vad gäller förslaget till avgörande och domen.
Överklagandena
Europeiska unionen har åberopat två grunder till stöd för sitt överklagande i mål C-174/17 P.
Europeiska unionen har åberopat fem grunder till stöd för sitt överklagande i mål C-222/17 P.
Den första grunden för överklagandet i mål C-174/17 P
Parternas argument
Såvitt avser den första grunden har Europeiska unionen gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen av begreppet orsakssamband, genom att finna att det föreligger ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan åsidosättandet av principen om en skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 och den förlust som ASPLA och Armando Álvarez gjorde till följd av kostnader för bankgaranti under den period som motsvarar den tid med vilken en skälig handläggningstid överskreds.
Europeiska unionen anser i synnerhet att tribunalen utgick från det oriktiga antagandet att ett beslut att ställa bankgaranti fattas vid en enda tidpunkt, det vill säga då det ”ursprungliga beslutet” att ställa en sådan garanti fattas. I och med att skyldigheten att betala böterna förelåg under hela förfarandet vid unionsdomstolarna, och även efter denna period, eftersom böterna inte upphävts, hade ASPLA och Armando Álvarez möjlighet att betala böterna och därigenom fullgöra den skyldighet som ålåg bolagen i det avseendet. Bolagen hade möjlighet att när som helst betala böterna men valde att i stället ställa en bankgaranti och detta val gjordes under hela förfarandet vid tribunalen. Den avgörande orsaken till att bolagen hade kostnader för bankgaranti ligger följaktligen i deras eget val att inte betala böterna och ersätta den betalningen med en bankgaranti och inte i åsidosättandet av skyldigheten att avgöra ett mål inom skälig tid.
Kommissionen har angett att den ansluter sig till Europeiska unionens argument.
ASPLA och Armando Álvarez anser att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkterna 110–119 i den överklagade domen och har gjort gällande att den avgörande orsaken till att de hade kostnader för bankgarantier inte var ”deras eget val” att förfara på det sättet, såsom Europeiska unionen förefaller anse, utan är en följd av tillämpningen av artikel 85 i förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (
EGT L 357,2002, s. 1
).
I detta avseende har bolagen gjort gällande att ordalydelsen i nämnda bestämmelse inte innebär, att möjligheten att garantera betalning är avsedd att vara ett undantag till den allmänna regeln utan att två villkor med nödvändighet ska vara uppfyllda för att anstånd med betalningen ska kunna beviljas. Dessa villkor är att säkerhet för betalningen ska ställas och att ränta ska betalas. Vidare anser bolagen att alternativen att göra en omedelbar betalning eller att ställa bankgaranti är tillgängliga för gäldenärerna på samma villkor, med den följden att valet att ställa en bankgaranti inte leder till att orsakssambandet mellan skadan och rättsstridigheten bryts. Slutligen kan inte de val som följer av en unionsbestämmelse som genom uttryckliga föreskrifter ger en individ ett alternativ inte leda till att orsakssambandet bryts.
ASPLA och Armando Álvarez har således yrkat att överklagandet ska ogillas såvitt avser denna grund.
Domstolens bedömning
Såsom domstolen redan tidigare har framhållit rör det villkor avseende ett orsakssamband som fastställs i artikel 340 andra stycket FEUF förekomsten av ett direkt orsakssamband mellan unionsinstitutionernas handlande och skadan, på så sätt att det påtalade handlandet är den avgörande orsaken till skadan. Det ankommer på sökanden att visa förekomsten av ett sådant samband (beslut av den 31 mars 2011, Mauerhofer/kommissionen,
C‑433/10 P
, ej publicerat,
EU:C:2011:204
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att fastställa huruvida det föreligger ett direkt orsakssamband mellan det handlande som Europeiska unionens domstol kritiserats för och den påtalade skadan ska det således utredas huruvida åsidosättandet av principen om skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 är den avgörande orsaken till den skada som är en följd av kostnaderna för att ställa bankgaranti under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds.
I detta avseende ska det påpekas att domstolen, vad gäller en skadeståndstalan som väckts mot kommissionen bland annat i syfte att erhålla återbetalning av kostnader för garantier som sökandena ställt för att utverka uppskov med verkställigheten av beslut om återkrav av exportbidrag – beslut som sedermera återkallats – har slagit fast att när ett beslut om att ålägga böter är förenat med möjligheten att ställa säkerhet för att garantera betalningen av böter och dröjsmålsränta, i väntan på utgången av en talan mot beslutet i fråga, är skadan i form av kostnaderna för säkerheten inte en följd av nämnda beslut utan av den berörda personens eget val att ställa en säkerhet hellre än att omedelbart uppfylla sin återbetalningsskyldighet. Under dessa omständigheter slog domstolen fast att det inte fanns något direkt samband mellan det handlande som kommissionen kritiserades för och den påstådda skadan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2013, Inalca och Cremonini/kommissionen,
C-460/09 P
,
EU:C:2013:111
, punkterna
och
).
Tribunalen fann i punkt 112 i den överklagade domen att omständigheterna i det aktuella fallet i skiljde sig väsentligt från omständigheterna i ovannämnda rättspraxis, varför sambandet mellan överskridandet av en skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 och kostnaderna för bankgaranti under den period som motsvarade detta överskridande inte kunde ha brutits av ASPLAs och Armando Álvarez ursprungliga beslut att inte omedelbart betala de böter som påförts i beslut K(2005) 4634 och att ställa en bankgaranti.
Domstolen konstaterar särskilt att, såsom framgår av punkterna 110 och 111 i den överklagade domen, de båda omständigheter som låg till grund för tribunalens slutsats i punkt 112 i den domen är, för det första, att det vid den tidpunkt då ASPLA och Armando Álvarez ställde en bankgaranti inte kunde förutses att den skäliga handläggningstiden skulle överskridas och att bolagen hade berättigade skäl att förvänta sig att talan i de båda målen skulle behandlas inom skälig tid, och för det andra, att den skäliga handläggningstiden överskreds efter ASPLA och Armando Álvarez ursprungliga beslut att ställa bankgaranti.
Det kan emellertid inte på grundval av de båda omständigheter som tribunalen hänvisade till i punkterna 110 och 111 i den överklagade domen slås fast att orsakssambandet mellan åsidosättandet av principen om skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 och den skada som ASPLA och Armando Álvarez åsamkats till följd av att bolagen hade kostnader för bankgaranti under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds, inte kan ha brutits genom bolagens beslut att ställa nämnda bankgaranti.
Det skulle nämligen endast förhålla sig på det sättet om den som ställer en bankgaranti var skyldig att låta den bestå, med den följden att ett företag som har väckt talan mot ett kommissionsbeslut om att ålägga företaget böter, och som har valt att ställa en bankgaranti för att inte behöva verkställa nämnda beslut omedelbart, inte har rätt att, innan dom i målet meddelas, betala böterna och återkalla den ställda bankgarantin (dom meddelad denna dag i de förenade målen C-138/17 P och C-146/17 P, Europeiska unionen/Gascogne Sack Deutschland och Gascogne, punkt 28).
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 37, 50 och 51 i sitt förslag till avgörande, och såsom domstolen redan tidigare har konstaterat, kan det berörda företaget utifrån sina finansiella intressen fritt besluta om såväl huruvida det är lämpligt att ställa bankgaranti som huruvida det ska låta bankgarantin bestå. Det finns nämligen inget i unionsrätten som hindrar företaget från att när som helst återkalla den aktuella bankgarantin och betala böterna om företaget, med hänsyn till hur omständigheterna utvecklats sedan bankgarantin ställdes, bedömer att detta är det mest fördelaktiga alternativet. Så skulle kunna vara fallet bland annat när företaget med hänsyn till hur förfarandet vid tribunalen avlöper antar att domen kommer att avkunnas vid ett senare datum än vad som ursprungligen avsetts och kostnaderna för bankgarantin följaktligen kommer att bli högre än vad företaget utgått från vid den tidpunkt då garantin ställdes (dom meddelad denna dag i de förenade målen, C-138/17 P och C-146/17 P, Europeiska unionen/Gascogne Sack Deutschland och Gascogne, punkt 29).
Såsom tribunalen konstaterade i punkt 65 i den överklagade domen inleddes den muntliga delen av förfarandet i målen T-76/06 och T-78/06 den 23 november 2010. Såsom framgår av ASPLAs och Armando Álvarez ansökan i första instans ansåg de att den muntliga delen av förfarandet borde ha inletts senast i februari 2009 i mål T-76/06 och i oktober 2008 i mål T-78/06. Med hänsyn till dessa omständigheter konstaterar domstolen att ASPLA och Armando Álvarez, från och med dessa tidpunkter, inte kunde vara ovetande om att handläggningen av de målen skulle pågå betydligt längre än vad bolagen ursprungligen räknat med och att de kunde överväga huruvida det var lämpligt att låta bankgarantin bestå mot bakgrund av de ytterligare kostnader som detta kunde medföra.
Under dessa omständigheter kan inte åsidosättandet av principen om skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 vara den avgörande orsaken till den skada som ASPLA och Armando Álvarez åsamkats till följd av kostnaderna för bankgarantin under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 58 i sitt förslag till avgörande, är en sådan skada följden av ASPLAs och Armando Álvarez eget val att låta bankgarantin bestå under hela förfarandet i de målen, trots de finansiella konsekvenser som detta gav upphov till.
Av ovanstående överväganden följer att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen av begreppet orsakssamband när den fann att det fanns ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan åsidosättandet av principen om skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06 och den förlust som ASPLA och Armando Álvarez drabbats av till följd av kostnaderna för bankgarantin under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds.
Överklagandet ska således bifallas såvitt avser denna grund och domstolen upphäver punkt 1 i domslutet i den överklagade domen, utan att det är nödvändigt att pröva den andra grunden som Europeiska unionen anfört till stöd för sitt överklagande i mål C-174/17 P.
Den tredje, den fjärde och den femte grunden för överklagandet i mål C-222/17 P
Såvitt avser den tredje, den fjärde och den femte grunden har det gjorts gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av förbudet mot att döma utöver vad som har yrkats (
ultra petita
), åsidosatte ASPLAs och Armando Álvarez rätt till försvar och gav en motstridig motivering vad gäller den period för vilken skadestånd skulle utgå.
Dessa grunder rör storleken på den ersättning som tribunalen fastställde med avseende på den materiella skada som uppkommit till följd av ASPLAs och Armando Álvarez kostnader för bankgaranti under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds. Eftersom domstolen har upphävt punkt 1 i domslutet i den överklagade domen, såsom framgår av punkt 34 ovan, finns det inte längre anledning att pröva dessa grunder.
Den andra grunden för överklagandet i mål C-222/17 P
Parternas argument
Genom den andra grunden, som ska prövas före den första grunden, har ASPLA och Armando Álvarez gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid fastställandet av den ekonomiska skadan när den ogillade bolagens yrkande om ersättning för den ekonomiska skada de orsakats till följd av betalningen av ytterligare dröjsmålsränta på bötesbeloppet, med den motiveringen att bolagen inte hade anfört några omständigheter som visade att dröjsmålsräntan, under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds, hade uppgått till ett högre belopp än den ekonomiska fördel som bolagen haft till följd av att de, under denna period, hade kunnat förfoga över bötesbeloppet jämte dröjsmålsräntan och att de således inte hade visat att de hade lidit faktisk och säker skada till följd av betalningen av denna ränta.
Enligt ASPLA och Armando Álvarez är det inte nödvändigt att bevisa detta för att styrka förekomsten av en faktisk och säker skada. Det ytterligare beloppet motsvarande dröjsmålsräntan som hänger samman med böterna utgör, i likhet med avgifter som betalas i samband med ställandet av bankgaranti, en verklig finansiell kostnad som inte hade existerat om tribunalen inte hade handlat rättsstridigt. Mot denna bakgrund skulle det vara ologiskt att kvalificera sådana avgifter som en ”ersättningsbar skada” utan att kräva någon bevisning såsom angetts i punkt 37 ovan och samtidigt underlåta att använda denna kvalificering i fråga om den finansiella kostnad som utgörs av dröjsmålsräntan.
Europeiska unionen har medgett att de delar ASPLAs och Armando Álvarez ståndpunkt att det finns en motsägelse i den överklagade domen vad gäller bedömningen av den påstådda skadan till följd av betalningen av ränta på bötesbeloppet och av den påstådda skadan till följd av kostnaderna för bankgaranti. Till skillnad från nämnda bolag anser Europeiska unionen att den överklagade domen endast är behäftad med felaktig rättstillämpning vad gäller den sistnämnda skadan.
Domstolens bedömning
Det kan inledningsvis erinras om att såsom tribunalen angav i punkt 84 i den överklagade domen ska en skada för vilken ersättning yrkas i en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen enligt artikel 340 andra stycket FEUF vara faktisk och säker (dom av den 30 maj 2017, Safa Nicu Sepahan/rådet,
C-45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I det sammanhanget ska det påpekas, i likhet med vad generaladvokaten gjorde i punkt 65 i sitt förslag till avgörande, att en unionsinstitutions handlande eller underlåtenhet kan ge upphov till vissa kostnader för ett företag men kan samtidigt även generera vinst för detta. Det kan därför endast anses föreligga en skada i den mening som avses i artikel 340 FEUF när nettodifferensen mellan kostnaderna och vinsten till följd av institutionens handlande är negativ.
Vad gäller den skada som enligt ASPLA och Armando Álvarez har uppkommit till följd av betalningen av dröjsmålsränta på bötesbeloppet under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds är det således endast om den ränta som löpte under nämnda period överstiger den ekonomiska fördel som bolaget hade av att under den perioden förfoga över ett belopp som motsvarar bötesbeloppet jämte dröjsmålsränta som det kan anses att det föreligger en faktisk och säker skada (dom meddelad denna dag i mål C-150/17 P, Europeiska unionen/Kendrion, punkt 88).
Dessutom har domstolen preciserat att det ankommer på den part som gör gällande unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar att förete övertygande bevisning avseende såväl förekomsten som omfattningen av den skada som parten åberopat (se dom av den 30 maj 2017, Safa Nicu Sepahan/rådet,
C-45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall preciserade tribunalen, i punkt 97 i den överklagade domen, att Armando Álvarez betalat det totala räntebelopp på böterna som förfallit till betalning under förfarandet i målen T‑76/06 och T‑78/06.
Därefter konstaterade tribunalen, i punkt 100 i den överklagade domen, att Armando Álvarez under handläggningen av målen T‑76/06 och T‑78/06 varken betalat bötesbeloppet eller dröjsmålsränta, vilket innebar att Armando Álvarez under förfarandet i nämnda mål hade förfogat över ett belopp som motsvarar bötesbeloppet jämte dröjsmålsräntan.
Slutligen slog tribunalen, i punkt 101 i den överklagade domen, fast att ASPLA och Armando Álvarez inte hade inkommit med uppgifter som kunde visa att, under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskreds i målen T-76/06 och T-78/06, den dröjsmålsränta som Armando Álvarez i ett senare skede betalade till kommissionen översteg den fördel som bolaget kunnat erhålla genom att förfoga över ett belopp motsvarande bötesbeloppet jämte dröjsmålsränta.
Under dessa omständigheter gjorde tribunalen, såsom följer av punkterna 40–43 ovan, en riktig bedömning när den för det första, i punkt 102 i den överklagade domen, slog fast att det inte hade visats att ASPLA och Armando Álvarez, under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskridits i målen T-76/06 och T-78/06 hade lidit verklig och säker skada som hänger samman med betalningen av dröjsmålsränta på det icke erlagda bötesbeloppet och, för det andra, i punkt 103 i den överklagade domen, ogillade yrkandet om ersättning för den påstådda skadan i det avseendet.
Dessutom, i den mån ASPLA och Armando Álvarez i sitt överklagande har gjort gällande att de har lidit säker ekonomisk skada som motsvarar åtminstone differensen mellan, å ena sidan, kostnaden för uppskovet med betalning av böterna och därtill hörande dröjsmålsränta och, å andra sidan, de kostnader som skulle uppkomma vid omedelbar betalning av böterna med hjälp av finansiering på kreditmarknaden avvisar domstolen deras argument, eftersom de innebär att en ny grund ska prövas under målets handläggning. Det följer nämligen av fast rättspraxis att om en part tilläts att vid domstolen åberopa en ny grund som denne inte har åberopat vid tribunalen, skulle detta innebära att vederbörande vid domstolen kunde anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande i princip endast behörig att pröva tribunalens bedömning av de grunder och argument som har åberopats vid tribunalen (dom av den 3 juli 2014, Electrabel/kommissionen,
C-84/13 P
,
EU:C:2014:2040
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Överklagandet kan följaktligen inte bifallas såvitt avser den andra grunden, i den del den kan prövas i sak.
Den första grunden för överklagandet i mål C-222/17 P
Parternas argument
Den första grunden består av två delar.
Såvitt avser den första delen av den första grunden har ASPLA och Armando Álvarez gjort gällande att tribunalens motivering är bristfällig i två avseenden såtillvida som tribunalen, i punkterna 69 och 72 i den överklagade domen, fann för det första att en period på 15 månader från det att det skriftliga förfarandet avslutas till dess att den muntliga delen av förfarandet inleds i princip är skälig vid handläggningen av mål avseende tillämpningen av konkurrenslagstiftningen och, för det andra, att den parallella handläggningen av mål som är konnexa kan motivera en förlängning med ytterligare en månad för varje konnext mål av perioden från det att det skriftliga förfarandet avslutas till dess att den muntliga delen av förfarandet inleds, utan att motivera detta eller hänvisa till konkreta uppgifter för att underbygga denna slutsats.
Genom den andra delen av den första grunden har ASPLA och Armando Álvarez gjort gällande att tribunalen gav en motstridig motivering när den inledningsvis, i punkt 72 i den överklagade domen, slog fast den omständigheten att två mål är konnexa motiverar en förlängning av handläggningstiden med en månad och därefter, i punkt 80 i den överklagade domen, fann att ”[d]et särskilt nära sambandet mellan mål T‑76/06 och mål T‑78/06 motiverade... en förlängning med ytterligare fyra månader av den period som förflöt från det att det skriftliga förfarandet avslutades till dess att den muntliga delen av förfarandet i mål T‑78/06 inleddes”.
Europeiska unionen har bestritt sökandenas resonemang.
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar att ASPLA och Armando Álvarez i sin ansökan i första instans yrkade att tribunalen skulle förplikta Europeiska unionen att betala ett belopp på 3495038,66 euro, det vill säga 355118,67 euro, avseende kostnader för bankgaranti och 3139919,99 euro avseende dröjsmålsränta, som ersättning för den skada bolagen åsamkats på grund av att principen om en skälig handläggningstid hade åsidosatts i målen T-76/06 och T-78/06.
I punkt 1 i domslutet i den överklagade domen förpliktade tribunalen Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, att betala ersättning till ASPLA med ett belopp på 44951,24 euro och till Armando Álvarez med ett belopp på 111042,48 euro för den ekonomiska skada som vart och ett av bolagen lidit till följd av nämnda åsidosättande. Det framgår av punkterna 129–134 i den överklagade domen att dessa ersättningsbelopp rent konkret motsvarar de kostnader för bankgaranti som bolagen haft under perioden den 16 mars 2010–14 januari 2011.
Såsom har angetts i punkt 34 ovan har domstolen emellertid bifallit överklagandet i mål C-174/17 P såvitt avser den första grunden, varför den upphävde punkt 1 i domslutet i den överklagade domen.
Vidare har domstolen, i punkt 49 ovan, slagit fast att överklagandet i mål C-222/17 P inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden rörande en påstådd ekonomisk skada till följd av betalningen av dröjsmålsränta under den period som motsvarar den tid med vilken den skäliga handläggningstiden överskridits i målen T-76/06 och T-78/06.
Under dessa omständigheter finner domstolen, såsom generaladvokaten har angett i punkterna 83 och 84 i sitt förslag till avgörande, att även om det antogs att det fanns stöd för den första grundens båda delar och att tribunalen följaktligen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid fastställandet av den period med vilken den skäliga handläggningstiden har överskridits skulle detta varken leda till att den överklagade domen upphävs eller till att högre ersättning beviljas för den ekonomiska skada som ASPLA och Armando Álvarez anser sig ha lidit, eftersom bolagen inte har åberopat någon annan skada än den som följer av kostnaderna för bankgaranti eller den ränta som erlagts på bötesbeloppet.
Den första grunden är följaktligen verkningslös och kan inte i någon del leda till bifall på överklagandet.
Av det ovan anförda följer att överklagandet i mål C-222/17 P ska ogillas i sin helhet.
Prövning av talan vid tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol ska domstolen upphäva tribunalens avgörande om överklagandet är välgrundat. Den kan då slutligt själv avgöra målet, om det är färdigt för avgörande, eller återförvisa det till tribunalen för avgörande.
I förevarande fall finner domstolen att det är lämpligt att slutligt pröva ASPLAs och Armando Álvarez skadeståndstalan såvitt den syftar till att erhålla ersättning för skada som bolagen anser sig ha lidit till följd av kostnader för bankgaranti, utöver den tidsperiod som utgör en skälig handläggningstid i målen T-76/06 och T-78/06.
Enligt fast rättspraxis förutsätter unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar enligt artikel 340 andra stycket FEUF att flera villkor är uppfyllda, nämligen att det handlande som läggs unionsinstitutionen till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan institutionens handlande och den åberopade skadan (dom av den 20 september 2016, Ledra Advertising m.fl./kommissionen och ECB,
C-8/15 P–C‑10/15 P
,
EU:C:2016:701
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Såsom tribunalen erinrade om i punkt 55 i den överklagade domen ska talan ogillas i sin helhet om ett av dessa villkor inte är uppfyllt, utan att det är nödvändigt att pröva de andra villkoren för unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar (dom av den 14 oktober 1999, Atlanta/Europeiska gemenskapen,
C-104/97 P
,
EU:C:1999:498
, punkt
och där angiven rättspraxis). Unionsdomstolen är vidare inte skyldig att pröva villkoren i en viss bestämd ordning (dom av den 18 mars 2010, Trubowest Handel och Makarov/rådet och kommissionen,
C-419/08 P
,
EU:C:2010:147
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av de skäl som angetts i punkterna 23–33 ovan ska den skadeståndstalan som ASPLA och Armando Álvarez väckt, såvitt den syftar till att erhålla ersättning med ett belopp på 3495038,66 euro för ekonomisk skada till följd av att den skäliga handläggningstiden i målen T-76/06 och T-78/06 överskridits, ogillas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen, när överklagandet bifalls och den själv slutligt avgör saken, besluta om rättegångskostnaderna.
Enligt artikel 138.1 i dessa rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 i samma regler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
ASPLA och Armando Álvarez har inte vunnit bifall på överklagandet vare sig i mål C-174/17 P eller i mål C-222/17 P och ska därför bära sina rättegångskostnader och förpliktas att ersätta samtliga rättegångskostnader som uppkommit för Europeiska unionen i dessa båda mål om överklagande.
I enlighet med artikel 138.3 i rättegångsreglerna ska Europeiska unionen, å ena sidan, och ASPLA och Armando Álvarez, å andra sidan, bära sina rättegångskostnader för förfarandet i första instans.
I artikel 140.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i dessa regler också ska tillämpas i mål om överklagande, föreskrivs att de medlemsstater och institutioner som har intervenerat ska bära sina rättegångskostnader. I enlighet med artikel 184.4 i rättegångsreglerna får domstolen besluta att en intervenient i första instans som inte själv har överklagat det där meddelade avgörandet ska bära sina rättegångskostnader när denna intervenient har deltagit i den skriftliga eller den muntliga delen av förfarandet vid domstolen.
Kommissionen, som var intervenient i första instans och som har deltagit i den skriftliga delen av förfarandet i mål C-174/17 P, ska bära sina rättegångskostnader både i första instans och i målet om överklagande, C-174/17 P.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Punkt 1 i domslutet i den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 17 februari 2017, ASPLA och Armando Álvarez/Europeiska unionen (
T-40/15
,
EU:T:2017:105
), upphävs.

2)
Det överklagande som Plásticos Españoles SA (ASPLA) och Armando Álvarez SA har ingett i mål C-222/17 P ogillas.

3)
Den skadeståndstalan som Plásticos Españoles SA (ASPLA) och Armando Álvarez SA väckt vid tribunalen, såvitt den syftar till att erhålla ersättning med ett belopp på 3495038,66 euro för ekonomisk skada till följd av att den skäliga handläggningstiden har överskridits i de mål där dom meddelades den 16 november 2011, ASPLA/kommissionen (
T-76/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:672
), och av den 16 november 2011, Álvarez/kommissionen (
T-78/06
, ej publicerad,
EU:T:2011:673
), ogillas.

4)
Plásticos Españoles SA (ASPLA) och Armando Álvarez SA ska bära sina rättegångskostnader och ersätta samtliga kostnader som uppkommit för Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, i förevarande mål om överklagande, och bära sina rättegångskostnader i målen i första instans.

5)
Europeiska unionen, företrädd av Europeiska unionens domstol, ska bära sina rättegångskostnader i förfarandet i första instans.

6)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader såväl i målet i första instans som i målet om överklagande, C-174/17 P.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.