CELEX: 62021TJ0088
Civildienests
Ierēdnis
EĀDD personāls, kas pilda pienākumus trešā valstī
Delegācijas vadītājs
Vadības pārbaudes laiks
Vadības pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums
Akts, kas nav nelabvēlīgs
Nepieņemamība
Pārcelšana amatā EĀDD, kurā nav jāveic vadība
Pienākums norādīt pamatojumu
Tiesības tikt uzklausītam
Komisijas Lēmuma C(2008) 5028/2 (2008. gada 9. septembris) par vidējā vadības līmeņa darbiniekiem 11. panta piemērošanas nosacījumi delegāciju vadītājiem
Dokumentu nepievienošana personas lietai
Dienesta intereses
Pilnvaru nepareiza izmantošana
Lūgums sniegt palīdzību
Lēmums par lūguma noraidījumu
Atbildība

)
Prasībā, kas balstīta uz LESD 270. pantu, prasītāja
Sandra Paesen
, no vienas puses, lūdz, pirmkārt, atcelt vadības pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu (turpmāk tekstā – “pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums”) attiecībā uz viņu, otrkārt, Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2020. gada 10. aprīļa lēmumu par pārcelšanu amatā, kurā nav jāveic vadība (turpmāk tekstā – “pirmais apstrīdētais lēmums”), treškārt, EĀDD 2020. gada 12. maija lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas lūgums sniegt palīdzību (turpmāk tekstā – “otrais apstrīdētais lēmums”), un, no otras puses, atlīdzināt finansiālo un morālo kaitējumu, ko cietusi prasītāja.
Tiesvedības priekšvēsture
Prasītāja ir Eiropas Savienības ierēdne. 2004. gadā viņa sāka strādāt Eiropas Savienības Padomē un 2011. gadā tika pārcelta darbā EĀDD.
Ar Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos (turpmāk tekstā – “Augstais pārstāvis”) 2018. gada 17. jūlija lēmumu prasītāja tika iecelta par Savienības delegācijas Malāvijas Republikā vadītāju (turpmāk tekstā – “Malāvijas delegācija”) no 2018. gada 1. septembra.
Šajā pašā datumā prasītājai sākās deviņu mēnešu vadības pārbaudes laiks atbilstoši Komisijas Lēmumam C(2008) 5028/2 (2008. gada 9. septembris) par vidējās vadības līmeņa personālu (turpmāk tekstā – “Lēmums 5028/2”), kas 2011. gada 29. novembrī kļuvis piemērojams EĀDD ar EĀDD administrācijas ģenerāldirektoru Lēmumu PROC EEAS(2011) 002.
2019. gada 18. martā, ņemot vērā pārbaudes laika novērtējuma starpziņojumu, kurā prasītājas kompetences autoritātes un vadības jomā tika novērtētas kā nepietiekamas, no 2019. gada 1. jūnija vadības pārbaudes laiks tika pagarināts uz sešiem mēnešiem.
No 2019. gada 16. un 25. septembra EĀDD pārbaudes dienests veica
ad hoc
pārbaudes misiju delegācijā.
2019. gada 14. oktobrī
ad hoc
pārbaudes misijas izstrādātais ziņojuma projekts (turpmāk tekstā – “pārbaudes ziņojuma projekts”) tika nosūtīts prasītājai iespējamu apsvērumu sniegšanai. Šis projekts ietvēra divpadsmit rekomendācijas attiecībā uz delegācijas vadību, no kurām sešas bija adresētas prasītājai kā delegācijas vadītājai.
2019. gada 27. novembrī EĀDD ģenerālsekretāre nosūtīja prasītājai pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu, atbilstoši kuram viņas kompetences autoritātes un vadības jomā tika novērtētas kā nepietiekamas.
Turklāt EĀDD ģenerālsekretāre arī informēja prasītāju, pirmkārt, ka Augstais pārstāvis uzskatīja, ka viņas sniegums šajā pārbaudes laikā bijis neapmierinošs, un, otrkārt, ka ģenerālsekretāre plāno pārcelt viņu darbā EĀDD amatā, kurā nav jāveic vadība.
2019. gada 29. novembrī prasītāja nosūtīja EĀDD ģenerālsekretārei savus komentārus par pārbaudes ziņojuma projektu.
2019. gada 12. decembrī prasītāja nosūtīja EĀDD ģenerālsekretārei savus apsvērumus par pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu.
2019. gada 18. decembrī prasītāja atkārtoti iesniedza EĀDD ģenerālsekretārei savus apsvērumus par pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu un par apstākļiem, kādos viņa strādāja vadības pārbaudes laikā, un lūdza piekļuvi dokumentiem, kas bija pamatā minētajam ziņojumam.
2019. gada 19. decembrī par Āfriku atbildīgais ģenerāldirektors (turpmāk tekstā – “Āfrikas lietu ģenerāldirektors”) adresēja EĀDD pārbaudes dienestam apsvērumus par pārbaudes ziņojuma projektu.
2020. gada 11. janvārī prasītāja lūdza Augstajam pārstāvim apstiprināt viņu Malāvijas delegācijas vadītāja amatā.
2020. gada 17. janvārī prasītāja nosūtīja EĀDD personāldaļas vadītājai lūgumu sniegt palīdzību (turpmāk tekstā – “lūgums sniegt palīdzību”), kas balstīts uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 24. pantu, lūdzot uzsākt administratīvu izmeklēšanu, pamatojoties uz to, ka viņa bija cietusī no priekšnieku, it īpaši Āfrikas lietu ģenerāldirektora un par Āfrikas dienvidiem un Indijas okeānu atbildīgās nodaļas vadītājas (turpmāk tekstā – “Āfrikas 2 nodaļas vadītāja”), psiholoģiskas vardarbības.
2020. gada 29. janvārī prasītāja saņēma
ad hoc
pārbaudes misijas pārbaudes ziņojuma gala versiju (turpmāk tekstā – “pārbaudes gala ziņojums”).
2020. gada 22. martā prasītājai veselības un ģimenes apstākļu dēļ tika atļauts pamest savu norīkojuma vietu un atgriezties Beļģijā. No šā paša datuma līdz 2020. gada 1. septembrim viņa secīgi atradās slimības atvaļinājumā un ikgadējā atvaļinājumā.
2020. gada 30. martā prasītāja nosūtīja EĀDD personāldaļas vadībai papildu informāciju, lai papildinātu lūgumu sniegt palīdzību.
Ar 2020. gada 10. aprīļa vēstuli Augstais pārstāvis pieņēma pirmo apstrīdēto lēmumu, ar kuru viņš pārcēla prasītāju darbā EĀDD amatā, kurā nav jāveic vadība, sākot no 2020. gada 1. maija.
Ar 2020. gada 30. aprīļa lēmumu, sākot no 2020. gada 1. maija, prasītāja tika norīkota darbā EĀDD Ekonomikas un globālo lietu ģenerāldirektorātā.
2020. gada 12. maijā EĀDD personāldaļas vadītāja pieņēma otro apstrīdēto lēmumu, ar kuru tā noraidīja lūgumu sniegt palīdzību.
2020. gada 10. jūlijā prasītāja, pirmkārt, iesniedza sūdzību saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu par pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu un iepriekš minētajiem 2020. gada 10. aprīļa, 30. aprīļa un 12. maija lēmumiem un, otrkārt, prasīja ciestā morālā kaitējuma atlīdzinājumu 60000 EUR apmērā, kā arī viņas izdevumu un advokāta honorāra atlīdzināšanu.
2020. gada 4. novembrī iecēlējinstitūcija (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) šo sūdzību (turpmāk tekstā – “lēmums par sūdzības noraidīšanu”) noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdētos lēmumus, kā arī, pakārtoti, pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu un vajadzības gadījumā lēmumu par sūdzības noraidīšanu;
–
piespriest EĀDD atlīdzināt apgalvoti ciesto finansiālo un morālo kaitējumu;
–
“izņemt no tiesvedības” atbildes uz repliku D.2, D.3 un D.4 pielikumu;
–
piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
EĀDD prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā daļēji nepieņemamu un daļēji nepamatotu;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par prasījumiem atcelt pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu
Jāatgādina, ka prasības pieņemamība ir absolūts pamats, kas Vispārējai tiesai jāizvirza pēc savas ierosmes (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 5. marts, Credito Fondiario/VNV,
C‑69/19 P
,
EU:C:2020:178
,
54.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā jāatgādina, ka nelabvēlīga akta esamība Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta un 91. panta 1. punkta izpratnē ir obligāts nosacījums jebkādas prasības, ko ierēdņi cēluši pret iestādi, kurā viņi strādā, aktu, pieņemamībai. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasību var celt tikai par tādu pasākumu atcelšanu, kuri tieši un tūlītēji rada obligātas tiesiskās sekas, kas var skart prasītāja intereses, būtiski mainot tā tiesisko stāvokli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. decembris, Martinez De Prins u.c./EĀDD,
T‑575/16
,
EU:T:2017:911
,
30.
punkts un tajā minētā judikatūra).
It īpaši no pastāvīgās judikatūras par atcelšanas prasības pieņemamību izriet, ka, veicot apstrīdēto aktu klasifikāciju, ir jāņem vērā pati šo aktu būtība, kā arī to autoru nodoms. Šajā ziņā apstrīdami akti principā ir pasākumi, kuros galīgi ir noteikta Savienības iestādes vai struktūras nostāja administratīvās procedūras beigās un kuru mērķis ir radīt tādas saistošas juridiskas sekas, kas var skart prasītāja intereses, izņemot starpposma pasākumus, kuru mērķis ir sagatavot galīgo lēmumu un kuriem nav šādu seku, kā arī agrāka, termiņā neapstrīdēta akta apstiprinājumus (skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, Satcen/KF,
C‑14/19 P
,
EU:C:2020:492
,
70.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā, pirmkārt, pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu, kura atcelšanu prasa prasītāja, regulē Lēmums 5028/2 (skat. iepriekš 4. punktu).
Saskaņā ar Lēmuma 5028/2 11. pantu personām, kuras pirmo reizi ir ieceltas vidējās vadības līmeņa amatā, tiek piemērots deviņu mēnešu vadības pārbaudes laiks, par kuru pēc pieciem mēnešiem tiek izveidots pārbaudes laika novērtējuma starpziņojums un mēnesi pirms tā beigām – pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums. Šo pārbaudes laiku ārkārtas apstākļos var pagarināt uz maksimālu sešu mēnešu termiņu, kura beigās tiek izveidots galīgs novērtējuma ziņojums.
Turklāt atbilstoši Lēmuma 5028/2 11. panta 4. punkta trešajai daļai, ja pārbaudes laika beigās (proti, pēc maksimāli piecpadsmit mēnešiem) šis pārbaudes laiks izrādās neproduktīvs, jo viena no vērtējamām kompetencēm ir novērtēta kā nepietiekama, iecēlējinstitūcijai ir jāpiedāvā attiecīgā darbinieka pārcelšana amatā, kurā nav jāveic vadība.
Kā EĀDD atzīst savā rakstveida atbildē uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, no Lēmuma 5028/2 11. panta 4. punkta trešās daļas formulējuma izriet, ka pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums, kurā vismaz viena vadības kompetence novērtēta kā nepietiekama, paredz, ka iecēlējinstitūcijai, kura izstrādā šo ziņojumu, ir jāpieņem nevis lēmums par attiecīgā ierēdņa pārcelšanu amatā, kurā nav jāveic vadība, bet gan vienīgi ieteikums, kas adresēts Augstajam pārstāvim kā par minētā ierēdņa pārcelšanu atbildīgajai iecēlējinstitūcijai, tajā skaitā arī pēc vadības pārbaudes laika pagarinājuma.
Otrkārt, ir nospriests, ka pārbaudes laika pastāvēšanas iemesls saskaņā ar Civildienesta noteikumu 44. panta otro daļu, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2013. gada 31. decembrim, bija pietiekami tuvs tam, kas pamato pagaidu darbiniekiem noteikto pārbaudes laiku saskaņā ar Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 14. pantu, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2013. gada 31. decembrim, līdz ar to bija iespējams iedvesmoties no judikatūras, kas saistīta ar šo pēdējo (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 12. maijs, FS/EESK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
,
97.
punkts).
Šāda līdzība pastāv arī attiecībā uz pārbaudes laiku, kas noteikts jaunajiem EĀDD delegāciju vadītājiem saskaņā ar Lēmumu 5028/2. Tādēļ tādu ziņojumu kā pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums nevar salīdzināt ar ikgadējiem novērtējuma ziņojumiem, kas tiek veidoti visas ierēdņa karjeras laikā un kas ir nelabvēlīgi akti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, XH/Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
133.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Proti, ziņojumu par pārbaudes laiku, kuru mērķis ir sagatavot administrācijas lēmumu saistībā ar ieinteresētās personas apstiprināšanu amatā pārbaudes laika beigās vai saistībā ar tās atlaišanu, vienīgais mērķis ir sagatavot vienreizēju administrācijas lēmumu, ar kuru tie ir cieši saistīti, un līdz ar to tiem nav nelabvēlīga akta rakstura (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, XH/Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
134.
punkts).
Tāpat arī pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojuma, ja tas ir nelabvēlīgs, vienīgais mērķis ir sagatavot vienreizēju administrācijas lēmumu, proti, lēmumu par pārcelšanu darbā amatos, kuros nav jāveic vadība, ar kuru šis ziņojums ir cieši saistīts.
Treškārt, kā uzsver EĀDD, ir taisnība, ka Civildienesta noteikumu 44. panta otrajā daļā izvirzīšana augstākam līmenim, kas šajā tiesību normā paredzēta ieceltiem ierēdņiem, it īpaši nodaļu vadītāju statusā, ir pakļauta nosacījumam, ka šie ierēdņi savus pienākumus pirmo deviņu mēnešu laikā pēc iecelšanas amatā ir pildījuši apmierinoši Civildienesta noteikumu 43. panta izpratnē.
Tomēr jānorāda, ka ārkārtas izvirzīšana augstākam līmenim, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 44. panta otrajā daļā, ir piemērojama ierēdņiem, kas iecelti nodaļas vadītāju, direktoru vai ģenerāldirektoru amatā, un nevis EĀDD darbiniekiem, kuri, tāpat kā prasītāja, pirmo reizi ir iecelti delegācijas vadītāja amatā, kura pienākumi ir noteikti Lēmuma 2010/427/ES (2010. gada 26. jūlijs), ar ko nosaka EĀDD organizatorisko struktūru un darbību (
OV 2010, L 201, 30. lpp.
), 5. pantā.
Līdz ar to tas, ka Civildienesta noteikumu 44. panta otrajā daļā ir atsauce uz noteikumu 43. pantu, neietekmē sagatavojoša akta raksturu, kas piemīt EĀDD delegāciju vadītāju pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumam.
Ceturtkārt, ir taisnība arī, ka Lēmuma 5028/2 11. panta 4. punkta otrajā daļā ir atsauce uz Civildienesta noteikumu 43. pantu, kurā paredzēts, ka pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums ir jāpievieno ikgadējam novērtējuma ziņojumam, ko regulē šī pēdējā tiesību norma.
Tomēr vadības pārbaudes laika novērtējuma ziņojums, kas iekļauts ierēdņa personas lietā, principā nevar izraisīt vēl kādas sekas pēc lēmuma, ko pieņem šā pārbaudes laika noslēgumā, kuram šis ziņojums tika izstrādāts un kura sagatavošana ir bijusi šā ziņojuma vienīgais mērķis (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, XH/Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
136.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi pārbaudes laika novērtējuma starpziņojumu vai gala ziņojumu, pat ja tajā ir ietverti noteikti novērojumi par ierēdņa vai darbinieka darba spējām, principā nevar ņemt vērā ne amatā paaugstināšanas komiteja (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, XH/Komisija,
T‑511/18
,
EU:T:2020:291
,
137.
punkts), ne, kā EĀDD atzina tiesas sēdē, Personāla iecelšanas konsultatīvā komiteja (turpmāk tekstā – “PIKK”), kas paredzēta Augstā pārstāvja Lēmumā PROC HR(2011) 005 (2011. gada 9. marts), ne iecēlējinstitūcija jaunas delegāciju vadītāju atlases procedūras gadījumā.
Visbeidzot, jānorāda, ka prasības pret lēmumu, kas pieņemts vadības pārbaudes laika procedūras beigās, gadījumā prasītājam ir iespēja atsaukties uz pārkāpumiem agrākos aktos, kas cieši saistīti ar šo lēmumu, un it īpaši uz pārkāpumiem, kas prasītāja ieskatā ietekmētu pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 3. decembris, Sesma Merino/ITSB,
T‑127/14 P
,
EU:T:2015:927
,
24.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā iepriekš minēto, lai arī pirmais apstrīdētais lēmums, kas attiecas uz prasītājas pārcelšanu amatā, kurā nav jāveic vadība, galīgi nosakot administrācijas nostāju un tādējādi tieši ietekmējot prasītājas intereses, ir prasītājai nelabvēlīgs akts, citādi ir ar pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu, kas ir vienīgi šā lēmuma sagatavojošs akts.
Šādos apstākļos prasījumi atcelt pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu ir nepieņemami un ir jānoraida.
Par prasījumiem atcelt pirmo apstrīdēto lēmumu
Šo prasījumu pamatojumam prasītāja būtībā izvirza sešus pamatus, kas balstīti, pirmkārt, uz pienākuma norādīt pamatojumu un Civildienesta noteikumu 25. panta pārkāpumu, otrkārt, uz tiesību uz labu pārvaldību un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, treškārt, uz Lēmuma 5028/2 11. panta pārkāpumu un EĀDD 2019. gada 15. novembra Lēmuma ADMIN (2019) 31 par iecēlējinstitūcijai un institūcijai, kas pilnvarota noslēgt darba līgumus, piešķirto pilnvaru īstenošanu un tālākdeleģēšanu (turpmāk tekstā – “Lēmums ADMIN (2019) 31”) pārkāpumu, ceturtkārt, uz Civildienesta noteikumu 26. panta pārkāpumu, piektkārt, uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkta pārkāpumu un, sestkārt, uz pilnvaru nepareizu izmantošanu.
[..]
Par otro pamatu, kas balstīts uz tiesību uz labu pārvaldību un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
Prasītāja, pirmkārt, būtībā atsaucas uz pārkāpumu saistībā ar konsultācijām ar PIKK, otrkārt, uz tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu un, treškārt, uz tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu.
[..]
–
Par otrā pamata otro daļu, kas balstīta uz tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
Šajā daļā prasītāja būtībā izvirza šādus četrus iebildumus.
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka atbildē uz EĀDD ģenerālsekretāres 2019. gada 27. novembra vēstuli, kurā viņai tika paziņots pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums, viņa sniedza apsvērumus, kam nesekoja nekāda rīcība. Viņa apgalvo, ka nespēja ietekmēt iecēlējinstitūcijas lēmumpieņemšanas procesu, par ko liecina, no vienas puses, tas, ka pirmais apstrīdētais lēmums neskāra apsvērumus, ko viņa sniedza 2019. gada 12. decembrī un 2020. gada 30. janvārī, un, no otras puses, tas, ka minētais lēmums nekādā veidā neparāda, ka iecēlējinstitūcija patiešām būtu īstenojusi savu novērtējuma brīvību attiecībā uz viņas sniegtajiem apsvērumiem par minēto ziņojumu.
Otrkārt, prasītāja uzskata, ka pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums ietver subjektīvus apgalvojumus, kurus nepamato pierādoši dokumenti, un šo dokumentu trūkums viņai, bez šaubām, nedeva iespēju paust visaptverošu nostāju par visiem faktiem un dokumentiem, uz kuriem ir balstīts pirmais apstrīdētais lēmums.
Treškārt, prasītāja precizē, ka saskaņā ar Lēmumu ADMIN (2019) 31 Augstajam pārstāvim būtu vajadzējis viņu uzklausīt.
Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka viņai nav bijis iespējas apspriest pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojuma saturu ar viņas priekšniekiem, pirms EĀDD ģenerālsekretāre viņai nosūtīja šo ziņojumu 2019. gada 27. novembrī, un tas esot pretrunā Civildienesta noteikumu normām un piemērojamam iekšējam regulējumam.
EĀDD apstrīd prasītājas apgalvojumus.
Jāatgādina, ka saskaņā ar Hartas 41. panta 2. punktu tiesības uz labu pārvaldību ietver tostarp ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.
Tādējādi tiesības tikt uzklausītam ikvienam nodrošina iespēju lietderīgi un efektīvi paust savu viedokli administratīvā procesā un pirms jebkura lēmuma, kas var nelabvēlīgi ietekmēt viņa intereses, pieņemšanas (skat. spriedumu, 2021. gada 21. oktobris, Parlaments/UZ,
C‑894/19 P
,
EU:C:2021:863
,
89.
punkts un tajā minētā judikatūra).
It īpaši lēmums pārcelt citā amatā ierēdni, kurš pilda darba pienākumus trešā valstī, ietekmē tā administratīvo statusu, jo tas maina darba pienākumu veikšanas vietu un apstākļus, kā arī to raksturu. Tas var ietekmēt arī šā ierēdņa karjeru, ciktāl tas var iespaidot viņa profesionālās perspektīvas, jo dažos amatos vienlīdzīgā klasifikācijā labāk nekā citos var iegūt paaugstinājumu amatā pildāmo pienākumu rakstura dēļ. Turklāt lēmums var izraisīt atalgojuma samazināšanos (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 6. decembris, Marcuccio/Komisija,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka lēmums par pārcelšanu citā amatā pret ierēdņa gribu, kas ieplānots situācijā, kura saistīta ar nekompetenci vadības pienākumu pildīšanā, kā tas ir šajā gadījumā, prasa, lai tiktu ievērots tiesību uz aizstāvību princips, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, pat tad, ja trūkst jebkāda regulējuma attiecībā uz aplūkoto procedūru (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 6. decembris, Marcuccio/Komisija,
C‑59/06 P
,
EU:C:2007:756
,
46.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pamats, kas balstīts uz tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, ir jāpārbauda, ņemot vērā šos principus.
Šajā gadījumā, pirmkārt, ir skaidrs, ka EĀDD ģenerālsekretāre ar 2019. gada 27. novembra vēstuli nosūtīja prasītājai pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumu un informēja viņu, ka, pamatojoties uz šo ziņojumu, Augstais pārstāvis plāno pārcelt viņu EĀDD amatā, kurā nav jāveic vadība, atbilstoši Lēmuma 5028/2 11. panta 4. punktam.
Turklāt šajā pašā vēstulē EĀDD ģenerālsekretāre aicināja prasītāju sniegt savus apsvērumus rakstveidā divu nedēļu laikā pirms galīgā lēmuma pieņemšanas.
Otrkārt, papildus 2019. gada 12. decembra un 2020. gada 11. janvāra rakstveida apsvērumiem, ko prasītāja nosūtīja attiecīgi EĀDD ģenerālsekretārei un Augstajam pārstāvim, no procedūras izriet, ka prasītājai bija pārrunas pa tālruni ar ģenerālsekretāri 2019. gada 17. decembrī un ka nākamajā dienā prasītāja tai nosūtīja jaunus rakstveida apsvērumus.
Šādos apstākļos jāsecina, ka prasītājai bija iespēja lietderīgi un efektīvi paust savu viedokli pirms pirmā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un darīt zināmus elementus, kas viņas ieskatā darbojas pret šāda lēmuma pieņemšanu. Tādējādi viņa kļūdaini apgalvo, ka ir pārkāptas viņas tiesības tikt uzklausītai pirms pirmā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
Prasītājas Vispārējā tiesā izvirzītie argumenti nevar likt apšaubīt šo secinājumu.
Pirmkārt, prasītāja nevar pamatoti apgalvot, ka iecēlējinstitūcija viņu nav uzklausījusi pirms novērtējuma gala ziņojuma pieņemšanas.
Proti, no vienas puses, jānorāda, ka Lēmums 5028/2 iecēlējinstitūcijai neuzliek šādu pienākumu.
No otras puses, ir taisnība, ka 2013. gada 16. septembra sprieduma Wurster/EIGE (
F‑20/12 un F‑43/12
,
EU:F:2013:129
) 75. punktā par vadības spēju novērtējuma ziņojumu, ko regulē Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta (
EIGE
) vispārīgie īstenošanas noteikumi attiecībā uz vidējā vadības līmeņa personālu, ir nospriests, ka ikvienai personai, attiecībā uz kuru izstrādāts novērtējuma ziņojums, kas var ietekmēt tās karjeru, ir jābūt iespējai sniegt apsvērumus, pirms šis ziņojums kļūst galīgs, turklāt arī tad, ja nav skaidru tiesību normu.
Tomēr šis secinājums bija balstīts uz judikatūru par ikgadējiem novērtējuma ziņojumiem. Šie ziņojumi, tā kā tie var radīt ietekmi visā ierēdņa karjeras laikā, ir nelabvēlīgi akti (skat. iepriekš 46. punktu), bet tāds nav pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojums (skat. iepriekš 56. un 57. punktu).
Tāpat ir ar spriedumu, 2013. gada 9. oktobris, Wahlström/Frontex (
F‑116/12
,
EU:F:2013:143
), kuru arīdzan min prasītāja savu argumentu pamatojumam.
Pie tam no iepriekš 86.–88. punktā minētās judikatūras izriet, ka, lai arī tiesības tikt uzklausītam ikvienai personai, kurai ir adresēts nelabvēlīgs akts, garantē, ka tā tiks uzklausīta pirms šā akta pieņemšanas, tomēr tādas tiesības tai nav garantētas attiecībā uz sagatavojošu aktu (skat. spriedumu, 2018. gada 22. novembris, Brahma/Eiropas Savienības Tiesa,
T‑603/16
,
EU:T:2018:820
,
71.
punkts (nav publicēts) un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi šajā gadījumā pietika ar to, ka prasītāja tika uzklausīta, pirms tika pieņemts pirmais apstrīdētais lēmums, kurā tika nolemts viņu pārcelt amatā, kurā nav jāveic vadība, un iecēlējinstitūcijai nevar pārmest, ka tā nebūtu uzklausījusi prasītāju pirms pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojuma, kas ir šā lēmuma sagatavojošais akts, pieņemšanas (skat. iepriekš 56. punktu).
Šādu secinājumu pamato iepriekš 45. un 46. punktā minētais fakts, ka tāda pārbaudes laika pastāvēšanas iemesls, kāds šajā gadījumā ir noteikts jaunajiem delegāciju vadītājiem, ir pietiekami līdzīgs tam, kas pamato jaunajiem ierēdņiem noteikto pārbaudes laiku, tādējādi ļaujot Vispārējai tiesai iedvesmoties no judikatūras par šo pēdējo minēto.
Proti, no šīs judikatūras par pārbaudes laika ziņojumiem, kas ir piemērojama pēc analoģijas, izriet, ka atbrīvota pārbaudāmā ierēdņa tiesību uz aizstāvību ievērošana paredz, ka administratīvajā procedūrā, kurā pieņemts lēmums atbrīvot viņu no darba, viņam ir bijusi sniegta iespēja lietderīgi paust savu viedokli par faktu un apstākļu, uz kuru pamata iecēlējinstitūcija ir pieņēmusi savu lēmumu, patiesumu un atbilstību. Tādējādi, tā kā iemesli, ar kuriem pamatots šis lēmums, ir balstīti uz vērtējumu, kas minēts šā ierēdņa novērtējuma ziņojumā, tiesības tikt uzklausītam ir garantētas, kad viņš ir izteicies par minēto vērtējumu un kad viņam ir bijusi iespēja paust nostāju par visiem dokumentiem, kurus iestāde plāno izmantot pret viņu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 6. jūnijs, Bonnafous/EACEA,
T‑614/17
, nav publicēts,
EU:T:2019:381
,
79.
,
80.
un
93.
punkts un tajos minētā judikatūra).
Šajā gadījumā, kā norādīts šī sprieduma 63. punktā, iemesli, ar kuriem pamatots pirmais apstrīdētais lēmums, ir balstīti uz vērtējumu, kas minēts prasītājas pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumā, un ir zināms, ka prasītāja ir paudusi viedokli par šo vērtējumu.
Šādos apstākļos prasītājai administratīvajā procedūrā, kurā pieņemts pirmais apstrīdētais lēmums, bija sniegta iespēja lietderīgi paust savu viedokli par faktu un apstākļu, uz kuru pamata iecēlējinstitūcija ir pieņēmusi savu lēmumu, patiesumu un atbilstību.
Otrkārt, prasītāja nevar lietderīgi apgalvot, ka viņai nav bijusi iespēja paust nostāju par dokumentiem, kas, viņasprāt, bija nepieciešami, lai pamatotu pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumā iekļauto subjektīvo vērtējumu, lai gan šādu dokumentu pastāvēšana nav pierādīta un neizriet no lietas materiāliem.
Treškārt, prasītāja nevar pamatoti apgalvot, ka viņai pienācās pārrunas ar Augsto pārstāvi, jo no pastāvīgās judikatūras izriet, ka pārrunas, kurās attiecīgajam ierēdnim jāsniedz iespēja lietderīgi paust savu viedokli par lēmuma projektu, kas var nelabvēlīgi ietekmēt viņa intereses, var būt mutiskas vai rakstiskas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 6. decembris, Marcuccio/Komisija,
C‑59/06 P
EU:C:2007:756
,
47.
punkts, un 2022. gada 6. aprīlis, FC/EUAA,
T‑634/19
, nav publicēts,
EU:T:2022:222
,
48.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt, lai arī Lēmumā ADMIN (2019) 31, kas piemērojams no 2019. gada 16. novembra, bija paredzēts, ka Augstais pārstāvis bija iestāde, kas ir kompetenta pieņemt lēmumus par delegāciju vadītāju pārcelšanu amatā dienesta interesēs, no šā lēmuma formulējuma neizriet, ka tas paredzētu EĀDD pienākumu organizēt pārrunas starp Augsto pārstāvi un delegācijas vadītāju tādā situācijā kā šajā lietā.
Ceturtkārt, prasītāja nevar pamatoti apgalvot, ka viņas rakstveida apsvērumiem nav sekojusi rīcība, ka viņai nebija iespējas ietekmēt iecēlējinstitūcijas lēmumpieņemšanas procesu un ka no pirmā apstrīdētā lēmuma nekādi neizrietēja, ka iecēlējinstitūcija patiešām būtu īstenojusi savu novērtējuma brīvību attiecībā uz viņas iesniegtajiem rakstveida apsvērumiem.
Proti, lai arī minēto tiesību uz aizstāvību un tiesību tikt uzklausītam ievērošana prasa, lai Savienības iestādes ļautu personai, uz kuru attiecas nelabvēlīgs akts, lietderīgi paust savu viedokli, tā minētajām iestādēm nevar uzlikt pienākumu piekrist šim viedoklim (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 7. jūlijs, Arbuzov/Padome,
T‑221/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:478
,
84.
punkts, un 2018. gada 27. septembris, Ezz u.c./Padome,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
,
330.
punkts).
Turklāt pirmais apstrīdētais lēmums skaidri attiecas uz prasītājas 2019. gada 12. decembra vēstulē paustajiem apsvērumiem. Lai gan šajā lēmumā ir minēti arī prasītājas 2020. gada 1. janvāra apsvērumi, no procedūras, kā norādījis EĀDD, izriet, ka tā ir pārrakstīšanās kļūda un ka Augstais pārstāvis ir vēlējies atsaukties uz prasītājas 2020. gada 11. janvāra apsvērumiem.
Visbeidzot, prasītāja nevar lietderīgi pārmest Augstajam pārstāvim, ka tas pirmajā apstrīdētajā lēmumā nav minējis 2020. gada 30. janvāra apsvērumus, ko prasītāja nosūtīja tā biroja vadītājam, atbildot uz Āfrikas lietu ģenerāldirektora 2019. gada 19. decembra vēstuli, kas minēta iepriekš 13. punktā. Patiesībā šie apsvērumi nebija saistīti, vismaz ne tieši, ar EĀDD uzsākto procedūru, lai garantētu prasītājas tiesības tikt uzklausītai pirms pirmā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
Līdz ar to šī daļa nav pamatota un ir jānoraida.
[..]
Par trešo pamatu, kas balstīts uz Lēmuma 5028/2 11. panta un uz Lēmuma ADMIN (2019) 31 pārkāpumu
Šā pamata pamatojumam prasītāja būtībā izvirza piecus iebildumus, kas balstīti, pirmkārt, uz pārkāpumu pārbaudes laika novērtējuma starpziņojumā, otrkārt, uz nenormālajiem apstākļiem, kādos notika vadības pārbaudes laiks, treškārt, uz mērķu un norāžu trūkumu vadības pārbaudes laikā, ceturtkārt, uz pārkāpumu pārbaudes laika novērtējuma gala ziņojumā un, piektkārt, uz to, ka pirmais apstrīdētais lēmums bija Augstā pārstāvja kompetencē.
EĀDD apstrīd prasītājas apgalvojumus.
[..]
–
Par trešā pamata trešo iebildumu, kas balstīts uz mērķu un norāžu trūkumu vadības pārbaudes laikā
Prasītāja sūdzas, ka, pārkāpjot Lēmuma 5028/2 11. panta 3. punktu un 4. punkta otro daļu, priekšniecība un personāldaļas direktorāts nav veikuši regulāru uzraudzību, it īpaši nav bijuši noteikti mērķi un nav bijis rīcības programmas, līdz ar to viņai trūcis jebkādu norāžu, kas ļautu novērtēt viņas sniegumu un novērst iespējamos trūkumus.
Šajā ziņā no Lēmuma 5028/2 11. panta 3. punkta pirmās daļas izriet, ka starpposma vērtējums ir jāveic, balstoties uz iepriekš apstiprinātu dokumentu, kas ietver nepārprotamus snieguma mērķus un norādes, kuras saistītas ar standarta vadības uzdevumiem vai prasmēm.
Turklāt vadības pārbaudes laika novērtējuma turpinātības princips, kas minēts Lēmuma 5028/2 11. panta 2. punktā, obligāti paredz, ka gala novērtējums jāveic, balstoties uz to pašu dokumentu, kas ietver nepārprotamus snieguma mērķus un norādes, kurš ticis izstrādāts starpposma vērtējuma vajadzībām.
Vispirms jānorāda, ka šajā lietā EĀDD un prasītāja pirms prasītājas pārbaudes laika nav vienojušies par formālu dokumentu, kas ietvertu nepārprotamus snieguma mērķus un norādes, kas saistītas ar standarta vadības uzdevumiem vai prasmēm. Tādējādi ir pārkāpta Lēmuma 5028/2 11. panta 3. punkta pirmā daļa.
Pirmkārt, attiecībā uz mērķu noteikšanu jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru, ja pastāv iestādes iekšējie noteikumi, kas paredz mērķu noteikšanu ierēdnim novērtējuma laikposma sākumā, tad šo noteikumu pārkāpumam ir būtisks raksturs un tas pamato strīdīgā novērtējuma atcelšanu, balstoties uz to, ka amata apraksts bija nepietiekams attiecībā pret mērķu noteikšanu (skat. spriedumu, 2016. gada 12. maijs, FS/EESK,
F‑50/15
,
EU:F:2016:119
,
100.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr iepriekš 161. punktā atgādinātā judikatūra, kas attiecas uz ierēdņa novērtējumu, ir jāpiemēro, ņemot vērā ar amatu, kurā ierēdnis norīkots, saistīto atbildības līmeni, kā arī šajā amatā ieceltā ierēdņa iepriekšējo pieredzi. Šajā gadījumā prasītāja tika iecelta delegācijas vadītāja amatā ar uzdevumu nodrošināt Savienības pārstāvību valstī, kurā akreditēta delegācija, un tas obligāti nozīmē, pirmkārt, augstu atbildības līmeni un, otrkārt, stabilu vadības spēju un lielu autonomiju neatkarīgi no konkrētu mērķu noteikšanas.
Šajā ziņā jāsecina, ka delegācijas vadītājam uzliktie pienākumi, kas noteikti Lēmuma 2010/427 5. panta 2.–4. un 8. punktā, nav tieši salīdzināmi ar vidējās vadības līmeņa pienākumiem, kas uzlikti nodaļas vadītājam un aprakstīti Lēmuma 5028/2 4. pantā.
It īpaši, pretēji nodaļas vadītājam, delegācijas vadītājs nodrošina Savienības pārstāvniecības misiju valstī, kurā delegācija ir akreditēta, gan minētās valsts iestādēs, gan dalībvalstu diplomātiskajos dienestos un starptautiskajās organizācijās.
Turklāt nošķīrums, it īpaši ģeogrāfiskais, starp EĀDD centrālo administrāciju un delegācijām obligāti prasa no delegācijas vadītāja – salīdzinājumā ar nodaļas vadītāju, kas gūst priekšrocības no savas priekšniecības tūlītējas uzraudzības, – lielākas spējas autonomi veikt savus vadības pienākumus.
Šajā gadījumā, lai tiktu iecelta Malāvijas delegācijas vadītājas amatā, prasītāja pieteica savu kandidatūru, pirmkārt, pamatojoties uz amata aprakstu un, otrkārt, paziņojumu par vakanci, kuros ir minēti specifiskie mērķi vadības jomā.
It īpaši Malāvijas delegācijas vadītāja amata apraksta sadaļā par šim amatam atbilstošajiem pienākumiem bija ietverta apakšnodaļa par personāla vadību, kurā bija uzskaitīti šādi uzdevumi: novērtēt minētās delegācijas personāla individuālo sniegumu, identificēt personāla apmācību vajadzības, īstenot vadības pienākumus nepietiekama personālā snieguma, vardarbības un disciplinārpārkāpumu jomā un ievērot ar šiem jautājumiem saistītās procedūras, pildīt sociāla un ētiska rakstura pienākumus attiecībā uz personālu.
Turklāt paziņojumā par vakanci bija norādīts, ka Malāvijas delegācijas vadītāja uzdevumi tostarp ir: nodrošināt delegācijas stabilu vadību, tostarp finanšu pārvaldību un pastāvošo noteikumu pareizu piemērošanu attiecībā uz personu, kustamās un nekustamās mantas un informācijas drošību, risināt krīzes situācijas un nodrošināt šīs delegācijas darbības turpinātību, it īpaši saistībā ar dienesta turpinātību.
Tādējādi gan Malāvijas delegācijas vadītāja amata apraksts, gan paziņojums par šo vakanci ietvēra precizējumus par šim amatam uzliktajiem pienākumiem personāla pārvaldības un vadības jomā.
Šajā ziņā, lai gan ir taisnība, ka amata aprakstam un paziņojumam par vakanci, atšķirībā no dokumenta, kas nosaka ierēdņa mērķus, principā ir citi mērķi un iezīmes, tomēr nevar
a priori
izslēgt, ka vadības mērķi, kas varētu tikt noteikti snieguma novērtējumam vadības pārbaudes laikā, nevarētu tikt iekļauti paziņojuma par vakanci aprakstā delegācijas vadītāja amatam, kuram tiek noteikts šāds pārbaudes laiks.
Tādēļ šajā lietā ir jāsecina, ka vadības uzdevumi, kas minēti Malāvijas delegācijas vadītāja amata aprakstā un paziņojumā par vakanci, tajos bija noteikti pietiekami precīzi, lai tie veidotu specifiskus mērķus prasītājas vadības pārbaudes laikam.
Turklāt, tā kā prasītāja savu kandidatūru uz Malāvijas delegācijas vadītāja amatu pieteica saistībā ar amata aprakstu un paziņojumu par šā amata vakanci, viņa noteikti zināja par šiem mērķiem un, ņemot vērā viņas kandidatūras pieteikumu, jāuzskata, ka pirms stāšanās amatā viņa bija piekritusi šiem mērķiem.
Līdz ar to šajā lietā jāsecina, ka precizējumi par vadības uzdevumiem, kas bija minēti amata aprakstā un paziņojumā par vakanci saistībā ar Malāvijas delegācijas vadītāja amatu, varēja būt piemēroti vadības mērķu norādei Lēmuma 5028/2 nozīmē un tā piemērošanas nolūkā.
Otrkārt, runājot par nepārprotamu snieguma norāžu iepriekšēju noteikšanu, vispirms ir jāatzīmē, ka no 2011. gada 29. novembra Lēmuma PROC EEAS(2011) 002 1. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka Lēmumā 5028/2 ietvertie noteikumi EĀDD personālam ir piemērojami
mutatis mutandis
.
Šajā gadījumā, no vienas puses, no paziņojumā par Malāvijas delegācijas vadītāja amata vakanci minētajiem atlases kritērijiem izriet, ka kandidātiem uz šo amatu bija jāapliecina pierādīta pieredze vadībā un komandu motivēšanā, it īpaši daudzdisciplinārā un daudzkultūru vidē, kā arī apjomīgas vadības, komunikācijas un analīzes kompetences kombinācijā ar labu spriestspēju.
No otras puses, no lietas materiāliem izriet, ka prasītājas iecelšanas par Malāvijas delegācijas vadītāju dienā EĀDD personāldaļas direktorāts bija publicējis dokumentu, kurā bija noteiktas visu darbinieku kompetenču prasības un bija minēti konkrēti piemēri un situācijas, lai ļautu šiem darbiniekiem izvērtēt, vai viņiem piemīt šajā dokumentā uzskaitītās četrpadsmit kompetences un vai viņi tās efektīvi īsteno.
Visbeidzot, no Vispārējā tiesā iesniegtās lietas apstākļiem neizriet, ka prasītāja būtu vērsusies pie savas priekšniecības, lai tā definētu norādes par snieguma, kas ļautu novērtēt viņas vadības kompetences pārbaudes laika beigās, lai gan Lēmumā 5028/2 ir noteikts, ka ierēdnim, kuram tiek noteikts vadības pārbaudes laiks, ir jāapstiprina šādas norādes.
Šādā kontekstā šķiet, ka prasītāja pietiekami labi zināja, kas tika sagaidīts saistībā ar viņas snieguma pārbaudes laikā Malāvijas delegācijas vadītājas amatā vērtējumu.
Līdz ar to šis iebildums ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (septītā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Sandra Paesen
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

da Silva Passos
Valančius
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2022. gada 12. oktobrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.