CELEX: 62020CJ0340
Eelotsusetaotlus
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP)
Iraani Islamivabariigi vastu suunatud piiravad meetmed
Määrus (EÜ) nr 423/2007
Selliste isikute, üksuste või asutuste rahaliste vahendite külmutamine, kelle puhul Euroopa Liidu Nõukogu on kindlaks teinud, et nad osalevad tuumarelvade levikus
Mõisted „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“
Külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside suhtes kaitsemeetme kohaldamise võimalus
Vara külmutamisest varasem ning Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga mitte seotud nõue

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (
ELT 2007, L 103, lk 1
), mida on muudetud nõukogu 5. juuni 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 618/2007 (
ELT 2007, L 143, lk 1
), (edaspidi „määrus nr 423/2007“) artikli 1 punkte h ja j ning artikli 7 lõiget 1; nõukogu 25. oktoobri 2010. aasta määruse (EL) nr 961/2010, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 423/2007 (
ELT 2010, L 281, lk 1
), artikli 1 punkte h ja i ning artikli 16 lõiget 1; samuti nõukogu 23. märtsi 2012. aasta määruse (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010 (
ELT 2012, L 88, lk 1
), artikli 1 punkte j ja k ning artikli 23 lõiget 1.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on Teheranis (Iraan) asutatud äriühing Bank Sepah ning Delaware’i osariigis (Ameerika Ühendriigid) asutatud Overseas Financial Limited ja Oaktree Finance Limited ning mis puudutab võimalust kohaldada Iraani Islamivabariigi suhtes võetud piiravate meetmete raames külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside suhtes ilma riigi pädeva asutuse eelneva loata kaitsemeetmeid.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu (edaspidi „julgeolekunõukogu“) võttis selleks, et avaldada survet Iraani Islamivabariigile, et see lõpetaks tuumarelvade leviku tõkestamise seisukohast tundliku tuumaenergiaalase tegevuse ja tuumarelvade kandesüsteemide väljatöötamise, ÜRO põhikirja VII peatüki artikli 41 alusel 23. detsembril 2006 vastu resolutsiooni 1737 (2006), millega kehtestati teatud piiravad meetmed nimetatud riigi vastu.
Nimetatud resolutsiooni punktide 2 ja 12 kohaselt julgeolekunõukogu:
„2.
Otsustab
selles kontekstis, et Iraan peab viivitamata peatama oma tuumarelvade leviku tõkestamise seisukohast tundliku tuumaenergiaalase […] tegevuse […]
[…]
12.
Otsustab
, et kõik riigid peavad külmutama nende territooriumil käesoleva resolutsiooni vastuvõtmise hetkel või hiljem olevad rahalised vahendid, finantsvarad ja majandusressursid, mille omanikud on või mida kontrollivad isikud või üksused, kes on loetletud lisas, või sellised isikud ja üksused, kes julgeolekunõukogu või [sanktsioonide] komitee arvamuse kohaselt on kaasatud või otseselt seotud tuumarelva leviku tõkestamise seisukohast tundlike tuumaenergiaalaste tegevustega Iraanis või tuumarelva kandevahendite väljatöötamisega või kes neid tegevusi toetavad, või veel sellised isikud või üksused, kes tegutsevad nende nimel või juhtimisel, või üksused, mis on nende omandis või kontrolli all (sealhulgas ebaseaduslike vahendite abil) […] ja
otsustab lisaks
, et kõik riigid peavad takistama oma kodanikel või oma territooriumil viibivatel isikutel või üksustel tegemast nendele isikutele või üksustele kättesaadavaks rahalisi vahendeid, finantsvarasid või majandusressursse ja võimaldamast neid nende toetamiseks kasutada“. [mitteametlik tõlge]
Julgeolekunõukogu kandis 24. märtsi 2007. aasta resolutsiooniga 1747 (2007) Bank Sepah nende üksuste loetellu, kes osalevad Iraani tuuma- või ballistiliste rakettide programmis ja kelle vara tuleb külmutada.
Liidu õigus
Ühine seisukoht 2007/140/ÜVJP
Euroopa Liidu Nõukogu võttis resolutsiooni 1737 (2006) rakendamiseks 27. veebruaril 2007 vastu ühise seisukoha 2007/140/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (
ELT 2007, L 61, lk 49
).
Nimetatud ühise seisukoha põhjendustes 1 ja 9 oli märgitud järgmist:
„(1)
23. detsembril 2006 võttis […] Julgeolekunõukogu vastu resolutsiooni 1737 (2006), milles kutsutakse Iraani tungivalt üles viivitamata peatama tuumarelva leviku tõkestamise seisukohast teatud tundlikud tuumaenergiaalased tegevused ning millega kehtestatakse Iraani suhtes teatud piiravad meetmed.
[…]
(9)
[…] Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 1737 (2006) nähakse ette ka kohustus külmutada rahalised vahendid, finantsvarad ja majandusressursid, mis on otseselt või kaudselt selliste isikute ja üksuste omandis, valduses või kontrolli all, kes Julgeolekunõukogu või komitee määratluse kohaselt on kaasatud või otseselt seotud tuumarelva leviku tõkestamise seisukohast tundlike tuumaenergiaalaste tegevustega Iraanis või tuumarelva kandevahendite väljatöötamisega Iraanis või kes neid tegevusi toetavad, või mis on nende nimel või juhtimisel tegutsevate isikute või üksuste omandis, valduses või kontrolli all, või mis on selliste isikute kontrolli all olevate (sealhulgas ebaseaduslike vahendite abil kontrolli all olevate) üksuste omandis, valduses või kontrolli all; ning nähakse ette kohustus mitte anda rahalisi vahendeid, finantsvarasid ja majandusressursse selliste isikute ja üksuste kasutusse ega nende toetuseks.“
Nimetatud ühise seisukoha artikli 5 lõikes 1 oli ette nähtud järgmist:
„Kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis on otseselt või kaudselt järgnevate isikute omandis, valduses või kontrolli all:
a)
[…] Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1737 (2006) lisas nimetatud isikud ja üksused ning […] Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1737 (2006) punkti 12 kohaselt […] Julgeolekunõukogu või [sanktsioonide] komitee poolt määratud täiendavad isikud ja üksused; need isikud või üksused on loetletud I lisas;
[…]“.
Määrus nr 423/2007
Nõukogu võttis ühise seisukoha 2007/140 alusel vastu määruse nr 423/2007, mis jõustus 20. aprillil 2007.
Selle määruse põhjenduses 3 on märgitud järgmist:
„[Ühises seisukohas 2007/140 ette nähtud piiravad] meetmed kuuluvad Euroopa Ühenduse asutamislepingu reguleerimisalasse ning seetõttu on nende rakendamiseks ühenduses vaja ühenduse õigusakti, eelkõige tagamaks nimetatud meetmete ühetaolist kohaldamist ettevõtjate poolt kõikides liikmesriikides.“
Nimetatud määruse artikli 1 punktides h ja j oli ette nähtud järgmist:
„Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
rahaliste vahendite külmutamine – toimingud, millega tõkestatakse rahaliste vahendite igasugune liigutamine, ülekandmine, muutmine, kasutamine, juurdepääs neile ja tehingud nendega, mis võiks kaasa tuua muudatusi nende mahus, suuruses, asukohas, omandilises kuuluvuses, valduses, iseloomus, otstarbes või muid muudatusi, mis võimaldaksid kõnealuseid rahalisi vahendeid kasutada, sealhulgas portfelli hallata;
[…]
j)
majandusressursside külmutamine – toimingud, millega tõkestatakse majandusressursside mis tahes viisil kasutamine rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks, sealhulgas neid müües, rentides või neile hüpoteeki seades“.
Sama määruse artiklis 7 oli sätestatud järgmist:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mida IV lisas loetletud isikud, üksused või asutused omavad või mis on nende valduses või kontrolli all. IV lisa sisaldab […] Julgeolekunõukogu või sanktsioonide komitee poolt […] resolutsiooni 1737 (2006) punkti 12 kohaselt määratud isikuid, üksusi ja asutusi.
[…]
3.   Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei tehta otseselt või kaudselt kättesaadavaks IV ja V lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele või nende kasuks.
4.   Keelatud on teadlikult ja tahtlikult osaleda niisuguses tegevuses, mille otsene või kaudne eesmärk või tagajärg on lõigetes 1–3 nimetatud meetmetest kõrvalehoidmine.“
Määruse nr 423/2007 artiklis 8 oli sätestatud järgmist:
„Erandina artiklist 7 võivad III lisas loetletud veebilehtedel nimetatud liikmesriikide pädevad asutused lubada teatavate külmutatud rahaliste vahendite või majandusressursside vabastamist järgmistel tingimustel:
a)
kohus, haldusorgan või vahekohus on rahaliste vahendite või majandusressursside suhtes enne 23. detsembrit 2006 kasutanud kinnipidamisõigust või teinud nende kohta enne nimetatud kuupäeva otsuse;
[…]“.
Selle määruse artiklis 9 oli ette nähtud järgmist:
„Erandina artiklist 7 ja tingimusel, et IV või V lisas loetletud isiku, üksuse või asutuse sooritatud makse toimub vastavalt lepingule, kokkuleppele või kohustusele, mis sõlmiti või mis tekkis asjaomasele isikule, üksusele või asutusele enne kuupäeva, mil sanktsioonide komitee, julgeolekunõukogu või nõukogu kõnealuse isiku, üksuse või asutuse kindlaks määras, võivad III lisas loetletud veebilehtedel nimetatud liikmesriikide pädevad asutused anda loa neile sobivatel tingimustel teatavate külmutatud rahaliste vahendite või majandusressursside vabastamiseks, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
asjaomane pädev asutus on kindlaks teinud, et:
i)
rahalisi vahendeid või majandusressursse kasutatakse makseteks IV või V lisas loetletud isiku, üksuse või asutuse poolt;
ii)
leping, kokkulepe või kohustus ei aita kaasa I ja II lisas loetletud kaupade ja tehnoloogia tootmisele, müügile, ostmisele, üleandmisele, ekspordile, impordile, kasutamisele või transpordile; ja
iii)
makse ei ole vastuolus artikli 7 lõikega 3;
b)
artikli 7 lõike 1 kohaldamisel on asjaomane liikmesriik teavitanud sanktsioonide komiteed kõnealusest otsusest ja oma kavatsusest anda luba ning sanktsioonide komitee ei ole esitanud selle kohta vastuväiteid kümne tööpäeva jooksul alates teavitamisest ning
c)
artikli 7 lõike 2 kohaldamisel on asjaomane liikmesriik oma pädeva asutuse kõnealusest otsusest ja oma kavatsusest anda luba teavitanud teisi liikmesriike ja komisjoni vähemalt kaks nädalat enne loa andmist.“
Nimetatud määruse artiklis 10 oli sätestatud järgmist:
„1.   Erandina artiklist 7 võivad III lisas loetletud veebilehtedel nimetatud liikmesriikide pädevad asutused tingimustel, mida nad asjakohaseks peavad, lubada teatavate külmutatud rahaliste vahendite või majandusressursside vabastamist või teatavate rahaliste vahendite või majandusressursside kättesaadavaks tegemist, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
pädev asutus on kindlaks teinud, et asjaomased rahalised vahendid või majandusressursid on:
i)
vajalikud IV või V lisas loetletud isikute ja nende ülalpeetavate pereliikmete põhivajaduste rahuldamiseks, sealhulgas toiduainete, üüri või hüpoteegi, ravimite ja ravikulude, maksude, kindlustusmaksete ning kommunaalteenuste eest tasumiseks;
ii)
ette nähtud üksnes õigusabiteenuste osutamisega seotud töötasude maksmiseks mõistlikus ulatuses ja nendest teenustest tulenevate kulude hüvitamiseks; või
iii)
ette nähtud üksnes tasude või teenustasude maksmiseks külmutatud rahaliste vahendite või muude majandusressursside tavapärase haldamise või säilitamise eest; ja
[…]
2.   Erandina artiklist 7 võivad III lisas loetletud veebilehtedel nimetatud liikmesriikide pädevad asutused anda loa teatud külmutatud rahaliste vahendite või muude majandusressursside vabastamiseks või teatud rahaliste vahendite või muude majandusressursside kättesaadavaks tegemiseks pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et need rahalised vahendid või muud majandusressursid on vajalikud erakorraliste kulutuste katmiseks:
a)
kui luba on seotud IV lisas loetletud isiku, üksuse või asutusega, on asjaomane liikmesriik teavitanud sanktsioonide komiteed kõnealusest otsusest ja kõnealune komitee on selle heaks kiitnud, ning
b)
kui luba on seotud V lisas loetletud isiku, üksuse või asutusega, on asjaomane pädev asutus vähemalt kaks nädalat enne loa andmist teavitanud teiste liikmesriikide pädevaid asutusi ja komisjoni põhjustest, mille alusel pädev asutus peab vajalikuks konkreetse loa andmist.
[…]“.
Nõukogu võttis pärast resolutsiooni 1747 (2007) vastuvõtmist 23. aprillil 2007 vastu ühise seisukoha 2007/246/ÜVJP, millega muudetakse ühist seisukohta 2007/140 (
ELT 2007, L 106, lk 67
).
Komisjon võttis vastu 20. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 441/2007, millega muudetakse määrust nr 423/2007 (
ELT 2007, L 104, lk 28
). Määrusega nr 441/2007 kanti Bank Sepah määruse nr 423/2007 IV lisas toodud loetellu.
Nõukogu võttis 25. oktoobril 2010 vastu määruse nr 961/2010, millega tunnistati kehtetuks määrus nr 423/2007. Määrus nr 961/2010 tunnistati omakorda kehtetuks määrusega nr 267/2012.
Määruse nr 961/2010 artikli 1 punktid h ja i ning artikkel 16 ning määruse nr 267/2012 artikli 1 punktid j ja k ning artikkel 23 on sisuliselt identsed määruse nr 423/2007 artikli 1 punktidega h ja j ning artikliga 7. Bank Sepahi nimi kanti määruse nr 961/2010 VII lisas ja määruse nr 267/2012 VIII lisas toodud loeteludesse.
Prantsuse õigus
Tsiviiltäitemenetluse seadustik
Tsiviiltäitemenetluse seadustiku (Code des procédures civiles d’exécution) artiklis L. 521‑1 on sätestatud järgmist:
„Õiguskaitsemeetmena saab arestida võlgnikule kuuluva materiaalse või immateriaalse vallasvara. Aresti tulemusel kaotab võlgnik selle vara käsutamise õiguse. […]“.
Selle seadustiku artiklis L. 522‑1 on sätestatud järgmist:
„Sissenõudja, kes on saanud kindlasummalist ja sissenõutavat nõuet kinnitava täitedokumendi või omab seda, võib müüa vara, mille käsutamise õiguse võlgnik on kaotanud, kuni nõude summani.“
Nimetatud seadustiku artiklis L. 523‑1 on sätestatud järgmist:
„Kui arestitakse nõue, mille ese on rahasumma, kaotab võlgnik aresti tulemusel selle käsutamise õiguse summa ulatuses, mille jaoks kohus on loa andnud, või kui see luba ei ole vajalik, siis selle nõude summani, mille jaoks vara arestiti. Arestimisega kaasnevad tsiviilseadustiku artiklis 2350 ette nähtud hoiustamise tagajärjed.“
Tsiviiltäitemenetluse seadustiku artiklis L. 531‑1 on sätestatud järgmist:
„Kohtuliku tagatise võib õiguskaitsemeetmena seada kinnisasjale, ettevõttele, aktsiatele, osadele ja väärtpaberitele.“
Selle seadustiku artikkel L. 531‑2 on sõnastatud järgmiselt:
„Kohtuliku tagatise koormatud vara jääb võõrandatavaks. Hinna tasumine ja jaotamine toimub Conseil d’État’ dekreediga kehtestatud tingimustel.
Kui aga müüakse väärtpaberid, mis on kantud kontole, mis kuulub volitatud vahendajale, kes seda haldab, siis võib hinda kasutada muude väärtpaberite omandamiseks, millega seejärel müüdud väärtpaberid asendatakse.“
Tsiviilseadustik
Tsiviilseadustiku (code civil) artiklis 2333 on ette nähtud järgmist:
„Pantimine on kokkulepe, millega pantija annab võlausaldajale teatava vallasvara või olemasoleva või tulevase vallasvara kogumi osas õiguse nõude rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega.
[…]“.
Selle seadustiku artiklis 2350 on sätestatud järgmist:
„Summade, asjade ja väärtpaberite kohtu määratud deponeerimine või hoiustamine tagatisena või õiguskaitsemeetmena toob kaasa kindla otstarbega kasutamise ja eelisõiguse artikli 2333 tähenduses.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) mõistis 26. aprilli 2007. aasta otsusega Bank Sepahilt Overseas Financiali ja Oaktree Finance’i kasuks välja vastavalt 2500000 USA dollarit (USD) (ligikaudu 1800000 eurot) ja 1500000 USA dollarit (ligikaudu 1100000 eurot), millele lisandub alates sellest kuupäevast seadusjärgse määraga viivis.
Overseas Financial ja Oaktree Finance taotlesid pärast aastatel 2007–2011 tehtud osalisi makseid 2. detsembril 2011 majandusministrilt (Prantsusmaa), et ta lubaks määruse nr 423/2007 artikli 8 alusel tasumata jäänud võlgnetava summa vabastada. Overseas Financial ja Oaktree Finance esitasid Tribunal administratif de Paris’le (Pariisi halduskohus, Prantsusmaa) oma taotluse vaikimisi rahuldamata jätmise peale tühistamiskaebuse. Kõnealune kohus jättis kaebuse 21. oktoobri 2013. aasta otsusega rahuldamata.
Overseas Financial ja Oaktree Finance lasid 17. mail 2016 väljastada maksekäsud Bank Sepahi vara täitemenetluse raames toimuva müügi tarvis ning seejärel 5. juulil 2016 nõuda nende huvides sisse nõuded kolmandalt isikult ning arestida ühe Prantsuse panga käsutuses olevad osanike õigused ja väärtpaberid. Tribunal de grande instance de Paris’ (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa) täitmiskohtunik määras 9. jaanuari 2017. aasta kohtuotsusega need arestid ja tegi kindlaks vastava summa, mis sisaldas Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsuses ette nähtud viivist. Kuigi Bank Sepah nõustus, et ta on kohustatud maksma põhisummad, mis temalt välja mõisteti, väitis ta seevastu, et teda ei saa kohustada tasuma viivist, ning esitas seega samale täitmiskohtunikule kaebuse täitemeetmete peale. Ta väitis eelkõige, et temalt ei saa nõuda viivist, kuna tal oli võla tasumine võimatu vääramatu jõu tõttu, mis oli tingitud tema vara külmutamisest määrusega nr 423/2007, mille tagajärjel on tema arvates viivise arvestamine peatatud.
Kuna nimetatud täitmiskohtunik lükkas need argumendid tagasi, esitas Bank Sepah määruskaebuse. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) jättis 8. märtsi 2018. aasta otsusega määruskaebuse rahuldamata põhjendusel, et asjaolu, et Bank Sepahi rahalised vahendid ja majandusressursid ei olnud ajutiselt käsutatavad, ei mõjuta viivise arvestamist.
Lisaks märkis see kohus esiteks, et käesoleva kohtuasja asjaoludele kohaldatakse viieaastast aegumistähtaega, ja teiseks, et miski ei keelanud Overseas Financialil ja Oaktree Finance’il taotleda oma õiguste kaitseks täitmist, mis oleks võinud selle aegumise katkestada. Kuna selliseid meetmeid enne 17. mai 2016. aasta maksekäske ei võetud, leidis apellatsioonikohus, et viivis, mida Overseas Financial ja Oaktree Finance võivad nõuda, peab seega piirduma viivisega, mida oli arvestatud alates 17. maist 2011, see tähendab viie aasta jooksul enne nimetatud maksekäske.
Nii Bank Sepah kui ka Overseas Financial ja Oaktree Finance esitasid määruskaebuse Cour de cassationile (kassatsioonikohus, Prantsusmaa). Overseas Financial ja Oaktree Finance vaidlustavad eelkõige selle apellatsioonikohtu lahendi osa, mis puudutab viivise viieaastast aegumistähtaega.
Selle küsimuse kohta leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasja lahendus sõltub sellest, kas Overseas Financial ja Oaktree Finance oleksid võinud aegumistähtaja kulgemise katkestada, kohaldades Bank Sepahi külmutatud vara suhtes kaitsemeedet või sundtäitmist.
See kohus märgib, et ei määrus nr 423/2007 ega määrused nr 961/2010 ja 267/2012 ei sisalda sõnaselget keeldu võlausaldajal võtta kaitsemeetmeid või algatada sundtäitmist. Arvestades mõistete „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ määratlust nendes aktides, ei saa välistada, et külmutatud vara suhtes on võimalik kohaldada meetmeid, mis ei kuulu ühegi neis määratlustes osutatud keelu kohaldamisalasse.
Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas on võimalik ilma eelneva loata võtta meetmeid, millel ei ole omandiõigust muutvat mõju, näiteks kohtulik tagatis ja arestimine õiguskaitsemeetmena. Esiteks ei too kohtulik tagatis, olenemata sellest, kas see on seatud kinnisasjale – sellisel juhul on tegemist hüpoteegiga –, ettevõttele või osadele ja väärtpaberitele – sellisel juhul on tegemist pandiga –, kaasa asjaomase vara või õiguste omaniku kohustust need võõrandada ega mõjuta tema õigust valida isik, kellele ta need võõrandab. Selle ainus tagajärg seisneb selles, et niisuguse vara ja õiguste võõrandamise korral, millele kohtulik tagatis on seatud, rahuldatakse selle isiku nõue, kelle huvides tagatis on seatud, võõrandamise tulemusel saadud hinnast eelisjärjekorras. Teiseks, mis puudutab arestimist õiguskaitsemeetmena, siis ka sellel puudub omandiõigust muutev mõju, kuna arestitud vara, nõuded ja õigused jäävad võlgniku vara hulka ning sellel on hoiustamise tagajärjed, milleks on tsiviilseadustiku kohaselt kindla otstarbega kasutamine ja eelisõigus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekib siiski küsimus, kas selliste meetmete tagajärjel muutub nende rahaliste vahendite „otstarve“, mille suhtes meedet kohaldatakse, mõiste „rahaliste vahendite külmutamine“ tähenduses, või üldisemalt, kas need võimaldavad külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside „kasutamist“ määruste nr 423/2007, nr 961/2010 ja nr 267/2012 tähenduses. Lisaks soovib ta teada, kas sellele küsimusele vastamisel omab tähtsust asjaolu, et nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ja on Bank Sepahi vara külmutamisest varasem.
Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse [nr 423/2007] artikli 1 punkte h ja j ning artikli 7 lõiget 1, määruse [nr 961/2010] artikli 1 punkte i ja h ning artikli 16 lõiget 1 ning määruse [nr 267/2012] artikli 1 punkte k ja j ning artikli 23 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei lubata kohaldada külmutatud vara suhtes ilma riigi pädeva asutuse eelneva loata meedet, millel puudub omandiõigust muutev mõju, nagu kohtulik tagatis või arestimine õiguskaitsemeetmena, mis on ette nähtud […] tsiviiltäitemenetluse seadustikus?
2.
Kas asjaolu, et isikult või üksuselt, kelle vara on külmutatud, sissenõutava nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ning on varasem kui [resolutsioon 1737 (2006)], on esimesele küsimusele vastamisel asjakohane?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 423/2007 artikli 7 lõiget 1 koostoimes selle määruse artikli 1 punktidega h ja j, määruse nr 961/2010 artikli 16 lõiget 1 koostoimes viimati nimetatud määruse artikli 1 punktidega h ja i ning määruse nr 267/2012 artikli 23 lõiget 1 koostoimes viimati nimetatud määruse artikli 1 punktidega j ja k tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus kohaldada ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside suhtes ilma riigi pädeva asutuse eelneva loata kaitsemeetmeid, millega antakse asjaomasele võlausaldajale õigus oma nõuete rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega, isegi kui nende meetmete tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Kõigepealt tuleb märkida, et kuna eelmises punktis viidatud määruste nr 961/2010 ja nr 267/2012 sätted on sisuliselt identsed määruse nr 423/2007 artikli 1 punktidega h ja j ning artikli 7 lõikega 1, siis on viimati nimetatud määruse sätetega seotud kaalutlused kohaldatavad ka kahe esimese määruse sätete suhtes.
Tuleb märkida, et määruse nr 423/2007 artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud, et külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad selle määruse IV lisas loetletud isikutele, üksustele või asutustele või mis on nende valduses või kontrolli all.
Mõisted „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ on määratletud vastavalt selle määruse artikli 1 punktis h ja artikli 1 punktis j.
Määruse nr 423/2007 artikli 1 punktis h on mõiste „rahaliste vahendite külmutamine“ määratletud kui „toimingud, millega tõkestatakse rahaliste vahendite igasugune liigutamine, ülekandmine, muutmine, kasutamine, juurdepääs neile ja tehingud nendega, mis võiks kaasa tuua muudatusi nende mahus, suuruses, asukohas, omandilises kuuluvuses, valduses, iseloomus, otstarbes või muid muudatusi, mis võimaldaksid kõnealuseid rahalisi vahendeid kasutada, sealhulgas portfelli hallata“.
Sellest määratlusest nähtub, et rahaliste vahendite külmutamise eesmärk on piirata maksimaalselt tehinguid, mida võidakse teha külmutatud rahaliste vahenditega; seda näitab suur arv silmas peetud võimalusi ja sõna „igasugune“ kasutamine. Mis puudutab nende tehingute piiramise vahendeid, siis liidu seadusandja on need määratlenud samuti laiendavalt, kohustades rakendama kõiki „toiminguid“.
Eeltoodud kaalutlused kehtivad ka mõiste „majandusressursside külmutamine“ kohta. Nimelt on see mõiste määratletud määruse nr 423/2007 artikli 1 punktis j kui „toimingud, millega tõkestatakse majandusressursside mis tahes viisil kasutamine rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks, sealhulgas neid müües, rentides või neile hüpoteeki seades“.
Sellest tuleneb, et määruses nr 423/2007 kasutatud mõisted „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ on määratletud väga laialt.
Mis puudutab selliseid meetmeid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, millega antakse asjaomasele võlausaldajale õigus oma nõuete rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega, siis tuleb tõdeda, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 55–61, et nende meetmete tagajärjel muutub külmutatud rahaliste vahendite otstarve ning need võimaldavad kasutada külmutatud majandusressursse rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks.
Sellest järeldub, et niisugused meetmed kuuluvad mõistete „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ alla määruse nr 423/2007 artikli 1 punktide h ja j ning artikli 7 lõike 1 tähenduses.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et selliste meetmete tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Nimelt hõlmab esiteks mõiste „rahaliste vahendite külmutamine“ igasugust rahaliste vahendite kasutamist, mille tagajärjel muutub eeskätt nende rahaliste vahendite otstarve, isegi kui rahaliste vahendite sellise kasutamise tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Teiseks, mis puudutab mõiste „majandusressursside külmutamine“ määratlust, siis selles on näitena mainitud majandusressursside kasutamist neile hüpoteegi seadmise teel. Sellise meetme tagajärg ei ole aga see, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Järelikult tuleb tõdeda, et mõistete „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ määratlused ise osutavad eelkõige meetmetele, mille tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Seda tõlgendust kinnitavad määruse nr 423/2007, millega rakendatakse Iraani Islamivabariigi suhtes võetud piiravaid meetmeid, eesmärgid.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 423/2007 põhjendusele 3 tagab see määrus ühise seisukoha 2007/140 rakendamise, mis võeti vastu, et viia Euroopa Liidus ellu resolutsiooni 1737 (2006) eesmärke ja millega seega viimati nimetatut rakendatakse. Seega tuleb viidatud määruse tõlgendamisel nimetatud resolutsiooni teksti ja eesmärki arvesse võtta (21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afrasiabi jt,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, punkt
).
Nii resolutsiooni 1737 (2006), eelkõige selle punktide 2 ja 12 sõnastusest kui ka ühise seisukoha 2007/140, eriti selle põhjenduste 1 ja 9 sõnastusest ilmneb, et Iraani Islamivabariigi vastu võetud piiravad meetmed on ennetavat laadi, kuivõrd nendega soovitakse hoida ära selles riigis tuumarelvade leviku ohtu (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afrasiabi jt,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, punkt
).
Rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise meetmete eesmärk on seega vältida seda, et külmutatud vara kasutatakse selliste rahaliste vahendite, kaupade või teenuste hankimiseks, mis võivad kaasa aidata tuumarelvade levikule Iraanis, mille vastu püütakse võidelda resolutsiooniga 1737 (2006), ühise seisukohaga 2007/140 ja määrusega nr 423/2007 (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afrasiabi jt,
C‑72/11
,
EU:C:2011:874
, punkt
).
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 50, on nende eesmärkide saavutamiseks mitte ainult õiguspärane, vaid ka möödapääsmatu, et mõistete „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ määratlusi tõlgendatakse laialt, sest eesmärk on külmutatud vara igasuguse sellise kasutamise takistamine, mis võimaldaks kõnealustest määrustest mööda hiilida ja kasutada ära süsteemi puudusi.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamisega, mis on ette nähtud määruse nr 423/2007 artikli 7 lõikes 1 koostoimes selle määruse artikli 1 punktidega h ja j, on vastuolus selliste kaitsemeetmete kohaldamine külmutatud vara suhtes, millega antakse asjaomasele võlausaldajale õigus oma nõuete rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega, isegi kui nende meetmete tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Veel tuleb täpsustada, et kuigi määruse nr 423/2007 artiklis 7 on kehtestatud loetellu kantud isikute ja üksuste rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise põhimõte ka seoses nende meetmetega, võib riigi pädev asutus siiski anda eelneva loa vastavalt selle määruse artiklites 8–10 ette nähtud eranditele tingimusel, et nendega nõutavad tingimused on täidetud.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 423/2007 artikli 7 lõiget 1 koostoimes selle määruse artikli 1 punktidega h ja j, määruse nr 961/2010 artikli 16 lõiget 1 koostoimes viimati nimetatud määruse artikli 1 punktidega h ja i ning määruse nr 267/2012 artikli 23 lõiget 1 koostoimes viimati nimetatud määruse artikli 1 punktidega j ja k tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus kohaldada ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside suhtes ilma riigi pädeva asutuse eelneva loata kaitsemeetmeid, millega antakse asjaomasele võlausaldajale õigus oma nõuete rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega, isegi kui nende meetmete tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.
Teine küsimus
Oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas asjaolu, et isikult või üksuselt, kelle rahalised vahendid või majandusressursid on külmutatud, sissenõutava nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ning on varasem kui resolutsioon 1737 (2006), on esimesele küsimusele vastamisel asjakohane.
Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 423/2007 artikli 1 punktides h ja j ning määruste nr 961/2010 ja nr 267/2012 vastavates sätetes toodud mõistete „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ määratlustes ei tehta vahet selle põhjal, mis on selle nõude alus, mis tuleb isikult või üksuselt, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, sisse nõuda.
Lisaks ei tehta määruse nr 423/2007 artikli 7 lõikes 1 ning määruste nr 961/2010 ja nr 267/2012 vastavates sätetes rahaliste vahendite või majandusressursside külmutamisel samuti vahet selle nõude aluse põhjal.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 68, tuleb neil asjaoludel hinnata võimalust kohaldada külmutatud vara suhtes meedet üksnes selle meetme õiguslike tagajärgede alusel, mitte aga selle meetmega seotud nõude aluse põhjal.
Tuleb lisada, et määruse nr 423/2007 artiklites 8–10 – milles on ette nähtud ja täpsustatud piiravad tingimused, mille esinemisel riigi pädevad asutused võivad lubada teatavaid meetmeid, mille tagajärjed ei ole kooskõlas rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise eesmärkidega – ei ole viidatud olukordadele, kus nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ning on resolutsioonist 1737 (2006) varasem.
Lisaks, kui tuleks arvesse võtta asjaolu, et nõude alus ei ole seotud selle programmiga ja on resolutsioonist 1737 (2006) varasem, siis sellise asjaolu esinemine tuleks igal üksikjuhul kindlaks teha; see aga kannaks endas rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamisest kõrvalehoidmise tegelikku ohtu ja tekitaks liikmesriikide jaoks keerulisi rakendusprobleeme (vt analoogia alusel 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Möllendorf ja Möllendorf‑Niehuus,
C‑117/06
,
EU:C:2007:596
, punkt
).
Lisaks on Euroopa Kohus juba otsustanud, et sellise liidu õigusaktiga, millega kehtestatakse piiravate meetmete kord, taotletavate eesmärkide olulisus õigustab negatiivseid – sealhulgas olulisi – tagajärgi teatud ettevõtjatele, sealhulgas neile, kes ei vastuta kuidagi olukorra eest, mis viis asjaomaste meetmete võtmiseni, kuid keda need meetmed mõjutavad eeskätt seoses omandiõigusega (vt analoogia alusel 3. septembri 2008. aasta kohtuotsus Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon,
C‑402/05 P ja C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et asjaolu, et isikult või üksuselt, kelle rahalised vahendid või majandusressursid on külmutatud, sissenõutava nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ning on varasem kui resolutsioon 1737 (2006), ei ole esimesele küsimusele vastamisel asjakohane.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid, mida on muudetud nõukogu 5. juuni 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 618/2007, artikli 7 lõiget 1 koostoimes määruse nr 423/2007 artikli 1 punktidega h ja j, nõukogu 25. oktoobri 2010. aasta määruse (EL) nr 961/2010, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 423/2007, artikli 16 lõiget 1 koostoimes määruse nr 961/2010 artikli 1 punktidega h ja i ning nõukogu 23. märtsi 2012. aasta määruse (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 961/2010, artikli 23 lõiget 1 koostoimes määruse nr 267/2012 artikli 1 punktidega j ja k tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus kohaldada ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames külmutatud rahaliste vahendite ja majandusressursside suhtes ilma riigi pädeva asutuse eelneva loata kaitsemeetmeid, millega antakse asjaomasele võlausaldajale õigus oma nõuete rahuldamisele eelisjärjekorras võrreldes teiste võlausaldajatega, isegi kui nende meetmete tagajärg ei ole, et vara väljub võlgniku vara hulgast.

2.
Asjaolu, et isikult või üksuselt, kelle rahalised vahendid või majandusressursid on külmutatud, sissenõutava nõude alus ei ole seotud Iraani tuuma- ja ballistiliste rakettide programmiga ning on varasem kui Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu 23. detsembri 2006. aasta resolutsioon 1737 (2006), ei ole esimesele eelotsuseküsimusele vastamisel asjakohane.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.