CELEX: 62014TJ0579
Marcă a Uniunii Europene
Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană
Marcă figurativă care reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate
Motiv absolut de refuz
Caracter distinctiv
Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Motiv de suprafață
Aplicarea unui motiv de suprafață pe ambalajul unui produs

Istoricul cauzei
Reclamanta, Birkenstock Sales GmbH, este succesoarea în drepturi a Birkenstock Orthopädie GmbH & Co. KG, care a obținut de la Biroul Internațional al Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale (OMPI), la 27 iunie 2012, o înregistrare internațională, întemeiată pe o marcă germană, care desemnează printre altele Uniunea Europeană, pentru următoarea marcă figurativă:
La 25 octombrie 2012, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) a primit o notificare privind înregistrarea internațională a semnului în discuție.
Extinderea protecției a fost revendicată pentru produse din clasele 10, 18 și 25, în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu modificările și revizuirile ulterioare, și care corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
—
clasa 10: „Aparate și instrumente chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar; membre, ochi și dinți artificiali; articole ortopedice; material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical; încălțăminte ortopedică, inclusiv încălțăminte ortopedică pentru reeducarea, fizioterapia piciorului, pentru scopuri terapeutice și concepute în alte scopuri medicale, precum și piese pentru acestea, inclusiv încălțăminte ortopedică, inclusiv încălțăminte ortopedică dotată cu branțuri sau cu dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului, precum și cu garnituri interioare ortopedice pentru arcada piciorului și pentru pantofi, inclusiv dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului și garnituri interioare ortopedice pentru încălțăminte, precum și piese pentru acestea, inclusiv garnituri interioare termoplastice rigide; componente pentru încălțăminte și garnituri de încălțăminte pentru adaptarea încălțămintei ortopedice, în special garnituri, tălpi compensate, perne, tălpi interioare, bureți de spumă, pelote de spumă și tălpi cu forma piciorului, inclusiv ca garnituri interioare integral din materiale plastice și branțuri ortopedice din plută naturală, plută termică, materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută; garnituri interioare ortopedice pentru arcada piciorului și pentru pantofi; dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului și a pantofului; încălțăminte ortopedică, în special papuci și sandale ortopedice; tălpi interioare ortopedice, garnituri interioare, inclusiv garnituri interioare din materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută”;
—
clasa 18: „Piele și imitații de piele, precum și produse din aceste materiale incluse în această clasă; piei de animale, articole de pielărie; geamantane și valize; umbrele, umbrele de soare și bastoane; bice, harnașament și articole de șelărie; portmonee; sacoșe; genți de mână; port‑documente; borsete; huse de îmbrăcăminte pentru voiaj; portchei (articole de marochinărie); genți pentru cosmetice; truse de toaletă, casete pentru articole de toaletă numite «vanity cases»; genți de voiaj; rucsacuri”;
—
clasa 25: „Îmbrăcăminte, articole pentru acoperirea capului, încălțăminte, inclusiv încălțăminte comodă și încălțăminte pentru lucru, pentru activități de destindere, pentru sănătatea piciorului și sport, inclusiv sandale, sandale pentru tonifierea mușchilor inferiori, șlapi, papuci, saboți, de asemenea dotați cu branțuri, în special branțuri adânci, anatomice și mulate, dispozitive de menținere a piciorului, precum și garnituri interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, garnituri interioare de protecție; componente și garnituri pentru articolele de încălțăminte ortopedică menționate anterior, și anume căpute, talonete, tălpi exterioare, tălpi interioare, componente ale părții inferioare a pantofilor, inclusiv branțuri, dispozitive de menținere a piciorului; garnituri interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, în special branțuri adânci, anatomice și mulate, în special din plută naturală, plută termică, materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută; tălpi interioare; articole de încălțăminte, inclusiv pantofi și sandale, cizme, precum și piese și garnituri pentru toate produsele menționate anterior, incluse în această clasă; curele; șaluri; baticuri”.
La 21 noiembrie 2012, examinatorul a notificat reclamantei un refuz provizoriu total
ex officio
de protecție a mărcii internaționale în Uniune. Motivul invocat în susținerea acestui refuz era lipsa caracterului distinctiv al semnului în discuție pentru totalitatea produselor în cauză, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (
JO 2009, L 78, p. 1
).
Prin decizia din 29 august 2013, după ce reclamanta a răspuns la obiecțiunile ridicate în notificarea de refuz provizoriu, divizia de examinare a confirmat, pentru același motiv cu cel formulat anterior, refuzul total de protecție a mărcii internaționale în Uniune.
La 4 octombrie 2013, reclamanta a formulat o cale de atac împotriva acestei decizii la EUIPO, în temeiul articolelor 58-60 din Regulamentul nr. 207/2009.
Prin decizia din 15 mai 2014 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a EUIPO a respins calea de atac, considerând că semnul în discuție era lipsit de caracter distinctiv pentru produsele în cauză.
Camera de recurs a considerat printre altele că semnul în discuție prezintă linii ondulate care se întretaie în unghi drept și se prezintă într‑o secvență repetitivă care se poate extinde în cele patru direcții ale pătratului și care, prin urmare, se putea aplica pe orice suprafață bi‑ sau tridimensională. În consecință, semnul în discuție ar fi perceput imediat ca reprezentând un motiv de suprafață.
Camera de recurs a arătat de asemenea că este un fapt cunoscut că suprafețele produselor sau ambalajul acestora sunt decorate cu motive din diverse rațiuni, în special pentru a îmbunătăți aspectul estetic al acestora și/sau pentru a răspunde unor considerente tehnice.
Camera de recurs a subliniat că, potrivit jurisprudenței, întrucât consumatorul mediu nu are obiceiul de a prezuma originea comercială a produselor pe baza semnelor care se confundă cu aspectul produselor înseși, aceste semne ar avea caracter distinctiv, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr.°207/2009, numai dacă s‑ar diferenția în mod semnificativ de normele sau de uzanțele din sector. Ea a considerat că această jurisprudență era aplicabilă în speță, întrucât semnul în discuție s‑ar confunda cu aspectul produselor în cauză.
Camera de recurs a considerat că impresia generală produsă de semnul în discuție era banală și că acest motiv de suprafață se poate regăsi pe toate produsele în discuție, pentru care poate avea o funcție estetică și/sau tehnică. Potrivit acesteia, impresia de ansamblu produsă de semnul în discuție nu se diferențiază în mod semnificativ – sau chiar nu se diferențiază deloc – de uzanțele sectoarelor în cauză.
Camera de recurs a concluzionat că, după toate probabilitățile, publicul relevant va percepe semnul ca pe un simplu motiv de suprafață, iar nu ca pe indicația unei origini comerciale speciale.
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate;
—
obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată;
În drept
În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
Reclamanta arată în special că respectiva cameră de recurs a aplicat criterii străine de articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. Camera de recurs nu s‑ar fi întemeiat pe marca internațională sub forma sa înregistrată, și anume o imagine a cărei suprafață ar fi net delimitată și care nu s‑ar confunda cu forma produselor, ci ar fi extins fără justificare marca afirmând că aceasta din urmă putea fi reprodusă și continuată.
Înregistrarea internațională ar revendica protecția pentru o marcă figurativă de formă pătrată cu un motiv abstract, al cărei aspect ar fi în sine complet, unic și neobișnuit.
EUIPO consideră că în mod întemeiat camera de recurs a considerat că semnul în discuție reprezenta un motiv de suprafață și că era lipsit de caracter distinctiv pentru produsele în cauză.
Aspecte generale
Potrivit articolului 154 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, orice înregistrare internațională care desemnează Uniunea face obiectul unei examinări a motivelor absolute de respingere, după aceeași procedură ca și pentru cererile de înregistrare a unor mărci ale Uniunii Europene.
În conformitate cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, se respinge înregistrarea mărcilor care sunt lipsite de caracter distinctiv.
Caracterul distinctiv al unei mărci în sensul acestei dispoziții implică faptul că această marcă permite să se identifice produsul a cărui înregistrare este solicitată ca provenind de la o întreprindere determinată și, așadar, să se distingă acel produs de cele ale altor întreprinderi (a se vedea Hotărârea din 20 octombrie 2011, Freixenet/OAPI,
C‑344/10 P și C‑345/10 P
,
EU:C:2011:680
, punctul
și jurisprudența citată).
Pe de altă parte, dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că acest caracter descriptiv trebuie apreciat, pe de o parte, în raport cu produsele sau serviciile pentru care a fost solicitată înregistrarea și, pe de altă parte, în raport cu percepția asupra acestora a publicului relevant, care este reprezentat de consumatorul mediu al acestor produse sau servicii (Hotărârea din 29 aprilie 2004, Procter & Gamble/OAPI,
C‑473/01 P și C‑474/01 P
,
EU:C:2004:260
, punctul
, și Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctul
). Nivelul atenției consumatorului mediu, prezumat a fi normal informat și suficient de atent și de avizat, poate varia în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [Hotărârea din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C‑342/97
,
EU:C:1999:323
, punctul
, și Hotărârea din 10 octombrie 2007, Bang & Olufsen/OAPI (Forma unui difuzor),
T‑460/05
,
EU:C:2007:304
, punctul
].
Potrivit unei jurisprudențe de asemenea constante, criteriile de apreciere a caracterului distinctiv al mărcilor tridimensionale constituite din aspectul produsului însuși nu diferă de cele aplicabile altor categorii de mărci. Cu toate acestea, în cadrul aplicării acestor criterii, este necesar să se țină seama de faptul că percepția consumatorului mediu nu este în mod necesar aceeași în cazul unei mărci tridimensionale, constituite din aspectul produsului însuși, și în cazul unei mărci verbale sau figurative, care constă într‑un semn independent de aspectul produselor pe care le desemnează. Astfel, consumatorul mediu nu are obiceiul de a prezuma originea produselor pe baza formei acestora sau pe baza formei ambalajului lor, în absența oricărui element grafic sau verbal, și, prin urmare, stabilirea caracterului distinctiv ar putea fi mai dificilă în cazul unei astfel de mărci tridimensionale decât în cazul unei mărci verbale sau figurative (Hotărârea din 7 octombrie 2004, Mag Instrument/OAPI,
C‑136/02 P
,
EU:C:2004:592
, punctul
, și Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctele
și
).
Din aceste considerații reiese că numai o marcă tridimensională, constituită din aspectul produsului însuși, ce se diferențiază în mod semnificativ de normele sau de uzanțele sectorului în cauză și, prin aceasta, își poate îndeplini funcția esențială de indicare a originii nu este lipsită de caracter distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (Hotărârea din 12 ianuarie 2006, Deutsche SiSi‑Werke/OAPI,
C‑173/04 P
,
EU:C:2006:20
, punctul
, și Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctul
).
Jurisprudența citată la punctele 23 și 24 de mai sus, dezvoltată cu privire la mărcile tridimensionale constituite din aspectul produsului însuși, se aplică de asemenea atunci când marca în cauză este o marcă figurativă constituită din forma produsului respectiv. Astfel, într‑un asemenea caz, marca nu constă nici într‑un semn independent de aspectul produselor pe care le desemnează (Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctul
).
Această jurisprudență este de asemenea aplicabilă în cazul unui semn constituit dintr‑un motiv aplicabil pe suprafața unui produs [a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 octombrie 2002, Glaverbel/OAPI (Suprafața unei plăci de sticlă),
T‑36/01
,
EU:C:2002:245
, punctul
].
Acest lucru este de asemenea valabil în cazul unei mărci figurative constituite dintr‑o parte din forma produsului pe care îl desemnează, în măsura în care publicul relevant o va percepe imediat și fără nicio reflecție specială mai degrabă ca pe o reprezentare a unui detaliu deosebit de interesant sau de atrăgător al produsului în discuție decât ca pe o indicație a originii sale comerciale [Hotărârea din 19 septembrie 2012, Fraas/OAPI (Motiv în carouri în culorile gri închis, gri deschis, negru, bej, roșu închis și roșu deschis),
T‑50/11
, nepublicată,
EU:T:2012:442
, punctul
].
Astfel cum a subliniat camera de recurs la punctul 27 din decizia atacată, elementul determinant pentru aplicabilitatea acestei jurisprudențe nu este calificarea semnului în cauză drept semn figurativ, tridimensional sau de altă natură, ci faptul că se confundă cu aspectul produsului desemnat.
Cu privire la publicul relevant
Camera de recurs a arătat că produsele incluse în clasa 10 privesc în esență încălțămintea ortopedică, inclusiv piese pentru acestea. A considerat de asemenea că aceste produse pot fi cumpărate de consumatori care în general fac parte din publicul larg sau de profesioniști din domeniul sănătății și că sunt alese cu atenție.
Aceasta a arătat, pe de altă parte, că produsele „Aparate și instrumente chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar; membre, ochi și dinți artificiali; articole ortopedice; material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” se adresează în esență profesioniștilor din domeniul sănătății, care ar da dovadă de un grad de atenție cel puțin mediu în alegerea produselor.
În sfârșit, camera de recurs a considerat că produsele incluse în clasele 18 și 25 se adresează publicului larg, care ar da dovadă de un grad de atenție mediu la cumpărare.
Aceste considerații, de altfel necontestate de reclamantă, trebuie confirmate, mai puțin în ceea ce privește produsele „piele și imitații de piele” și „piei de animale, articole de pielărie”, incluse în clasa 18. Aceste produse se adresează în principal unui public profesionist care utilizează produsele respective pentru fabricarea altor produse.
Cu privire la aplicabilitatea în speță a jurisprudenței referitoare la mărcile care se confundă cu aspectul produselor
Trebuie examinat aspectul dacă în mod întemeiat camera de recurs a aplicat în speță jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor.
Pentru aceasta, este necesar să se examineze mai întâi caracteristicile semnului în discuție.
Semnul în discuție este constituit din reprezentarea grafică, de formă pătrată, a unor linii ondulate care se încrucișează pentru a forma o repetiție a aceluiași motiv pe plan vertical și orizontal. Această reprezentare este lipsită de contururi.
Astfel cum a arătat camera de recurs, secvența repetitivă se poate extinde la infinit în cele patru direcții ale pătratului și, prin urmare, se poate aplica la orice suprafață bi‑ sau tridimensională.
Prin urmare, este vorba despre un semn compus dintr‑o serie de elemente care se repetă în mod regulat și care se pretează într‑un mod cu totul special să fie utilizat ca motiv de suprafață.
Desigur, așa cum a subliniat reclamanta, în cadrul examinării caracterului distinctiv al unui semn, EUIPO trebuie să se raporteze la reproducerea mărcii solicitate anexată la cererea de înregistrare și, dacă este cazul, la descrierea inclusă în această cerere [Hotărârea din 30 noiembrie 2005, Almdudler‑Limonade/OAPI (Forma unei sticle de limonadă),
T‑12/04
, nepublicată,
EU:T:2005:434
, punctul
].
Este însă necesar să se arate că, constatând că secvența repetitivă se poate extinde la infinit în cele patru direcții ale pătratului și, prin urmare, se poate aplica la orice suprafață bi‑ sau tridimensională, EUIPO s‑a întemeiat pe caracteristicile intrinseci ale semnului în discuție, astfel cum rezultă acestea din reproducerea mărcii internaționale. Așadar, nu i se poate reproșa că și‑a întemeiat aprecierea pe elemente care nu rezultă din reproducerea semnului în discuție.
Reclamanta arată că, dacă argumentele dezvoltate în decizia atacată ar fi interpretate
ad litteram
, nu ar putea fi înregistrată nicio marcă figurativă, întrucât orice marcă figurativă ar putea, în principiu, să fie extinsă sau reprodusă la infinit și să fie utilizată ca motiv aplicat pe suprafața produselor.
În această privință, trebuie arătat că, desigur, chiar și un semn figurativ care reprezintă un logo „clasic” poate fi reprodus la infinit și poate fi utilizat ca motiv de suprafață. Dacă, pentru a considera că acesta se confundă cu aspectul produselor vizate, camera de recurs s‑ar întemeia pe o posibilă duplicare la infinit a unui asemenea semn, o astfel de abordare ar fi pur speculativă.
Atunci însă când un semn este el însuși compus dintr‑o secvență repetitivă de elemente, EUIPO este îndreptățit să ia în considerare caracteristicile intrinseci ale acestui semn pentru a examina natura lui și în special aspectul dacă este vorba despre un semn care se confundă cu aspectul produselor vizate. În speță, camera de recurs și‑a întemeiat raționamentul pe o analiză privind caracteristicile intrinseci ale semnului în discuție. Această abordare nu poate fi criticată.
În plus, reiese din jurisprudență că faptul că un semn a fost desemnat ca marcă figurativă nu împiedică respectiva cameră de recurs să poată constata, pe baza experienței practice dobândite în general din comercializarea produselor vizate de cererea de înregistrare, că vede în acesta un motiv de suprafață (a se vedea în acest sens Hotărârea din 19 septembrie 2012, Motiv în carouri gri închis, gri deschis, negru, bej, roșu închis și roșu deschis,
T‑50/11
, nepublicată,
EU:T:2012:442
, punctul
).
În Hotărârea din 19 septembrie 2012, Motiv în carouri gri închis, gri deschis, negru, bej, roșu închis și roșu deschis (
T‑50/11
, nepublicată,
EU:T:2012:442
, punctele
și
), Tribunalul a respins argumentul potrivit căruia EUIPO a denaturat obiectul cererii de înregistrare întrucât a considerat ca motiv de țesătură o marcă a cărei înregistrare ca marcă figurativă fusese solicitată.
Tribunalul a arătat că motivul abstract prezentat în imaginea care constituie marca solicitată poate constitui motivul unei țesături (Hotărârea din 19 septembrie 2012, Motiv în carouri gri închis, gri deschis, negru, bej, roșu închis și roșu deschis,
T‑50/11
, nepublicată,
EU:T:2012:442
, punctul
). Tribunalul a relevat că produsele în discuție în această cauză sunt țesături sau produse alcătuite din țesături sau care „pot” avea suprafețe din țesătură (Hotărârea din 19 septembrie 2012, Motiv în carouri gri închis, gri deschis, negru, bej, roșu închis și roșu deschis,
T‑50/11
, nepublicată,
EU:T:2012:442
, punctul
).
Trebuie arătat că, în acea cauză, conform jurisprudenței potrivit căreia caracterul distinctiv al unui semn trebuie examinat în raport cu produsele vizate (a se vedea punctul 22 de mai sus), Tribunalul nu s‑a limitat, prin urmare, să constate faptul că imaginea care constituia marca solicitată poate constitui un motiv de țesătură, ci a examinat de asemenea, în raport cu produsele vizate de cererea de înregistrare a mărcii, dacă acestea pot avea suprafețe din țesătură.
Trebuie arătat că produsele în discuție în această cauză erau țesături sau articole de modă în sens larg, care este evident că prezintă adesea motive de suprafață.
Trebuie arătat că, în speță, produsele vizate de marca internațională sunt, în parte, produse care, în mod evident, prezintă adesea motive de suprafață, precum articolele de modă în sensul larg al termenului, și, în parte, produse în privința cărora este mai puțin evident că prezintă adesea motive de suprafață.
Se pune astfel problema care este criteriul pertinent pentru a determina dacă un semn figurativ, care se compune dintr‑o serie de elemente ce se repetă în mod regulat și deci se pretează într‑un mod cu totul special să fie utilizat ca motiv de suprafață, poate fi considerat într‑adevăr motiv de suprafață pentru un produs determinat.
Cu privire la criteriul pertinent pentru a putea considera o marcă figurativă, alcătuită dintr‑o serie de elemente care se repetă în mod regulat, drept motiv de suprafață pentru un produs determinat
În decizia atacată, camera de recurs a arătat în esență că toate produsele în discuție sau ambalajul acestora pot prezenta un motiv de suprafață, fie în scopuri decorative, fie în scopuri tehnice, pentru a facilita prinderea acestora. Ea a considerat implicit că posibilitatea aplicării unui motiv de suprafață pe produsele în discuție sau pe ambalajul acestora este suficientă pentru ca jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor să fie aplicabilă.
Întrebat în cadrul ședinței cu privire la acest aspect, EUIPO a confirmat că, în opinia sa, pentru ca jurisprudența referitoare la mărcile care se confundă cu aspectul produselor să fie aplicabilă în speță, este suficient ca utilizarea semnului în discuție ca motiv de suprafață pe produsele în discuție sau pe ambalajul acestora să fie posibilă și că nu este necesar să fie vorba despre utilizarea cea mai probabilă a semnului.
Reclamanta a afirmat în cadrul ședinței că criteriul de apreciere trebuia să fie mult mai strict și că simpla posibilitate ca semnul în discuție să fie utilizat ca motiv de suprafață pe produsele în discuție sau pe ambalajul acestora nu poate fi suficientă.
Va trebui să se identifice mai întâi criteriul pertinent pentru a determina dacă jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor este aplicabilă în cazul unei posibile utilizări a unui semn, alcătuit dintr‑o serie de elemente care se repetă în mod regulat și desemnat ca marcă figurativă, ca motiv de suprafață pe înseși produsele în discuție (a se vedea punctele 54-57 de mai jos). În continuare, va trebui să se examineze cazul particular al unei posibile utilizări a unui asemenea semn ca motiv de suprafață nu pe înseși produsele în discuție, ci pe ambalajul acestora (a se vedea punctele 58-68 de mai jos).
Pentru a determina criteriul pertinent, este necesar să se ia în considerare faptul că un semn care se compune dintr‑o serie de elemente ce se repetă în mod regulat se pretează într‑un mod cu totul special să fie utilizat ca motiv de suprafață. Prin urmare, există în principiu probabilitatea, inerentă acestui semn, ca el să fie utilizat ca motiv de suprafață, iar aceasta independent de desemnarea sa de către solicitantul mărcii ca marcă figurativă, ca marcă tridimensională, ca motiv de suprafață sau ca altceva.
În aceste împrejurări, un asemenea semn nu poate fi considerat drept motiv de suprafață, în raport cu produsele în discuție, decât atunci când utilizarea unui motiv de suprafață este puțin probabilă având în vedere natura produselor în cauză. În celelalte cazuri, se poate considera că semnul în discuție, care prezintă caracteristicile tipice ale unui motiv de suprafață având în vedere secvența repetitivă a elementelor sale, constituie efectiv un motiv de suprafață.
În ceea ce privește Hotărârea din 13 aprilie 2011, Deichmann/OAPI (Reprezentare a unui unghi încadrat de o linie punctată) (
T‑202/09
, nepublicată,
EU:T:2011:168
), care a fost invocată de EUIPO, Tribunalul a constatat, la punctul 47 din acea hotărâre, că respectiva cameră de recurs avea posibilitatea să își întemeieze examinarea referitoare la marca în discuție pe utilizarea „cea mai probabilă” a acesteia.
Trebuie arătat că această hotărâre nu avea ca obiect înregistrarea unui semn compus dintr‑o secvență repetitivă de elemente. Acestea sunt împrejurările în care Tribunalul a constatat că utilizarea ca aplică decorativă sau de consolidare pe produsele în discuție era „cea mai probabilă”. Atunci când un semn este alcătuit dintr‑o secvență repetitivă de elemente și, prin urmare, se pretează într‑un mod cu totul special, având în vedere caracteristicile sale intrinseci, să fie utilizat ca motiv de suprafață, există în principiu probabilitatea, inerentă acestui semn, ca acesta să fie utilizat ca motiv de suprafață. Din acest motiv, este justificat să se considere că numai atunci când utilizarea unui motiv de suprafață este puțin probabilă, având în vedere natura produselor în cauză, un asemenea semn nu poate fi considerat drept motiv de suprafață, în raport cu produsele în discuție (a se vedea punctele 54 și 55 de mai sus). În această privință, trebuie precizat că este vorba despre un criteriu obiectiv, care nu depinde de intențiile comerciale ale întreprinderii în cauză.
În continuare, se pune problema dacă faptul că utilizarea unui motiv de suprafață pe ambalajul produselor în discuție este posibilă, iar nu puțin probabilă, este suficient pentru ca jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor să fie aplicabilă.
EUIPO a afirmat în esență în cadrul ședinței că posibilitatea utilizării semnului pe ambalajul produselor în cauză este suficientă pentru ca jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor în discuție să fie aplicabilă.
Reclamanta a afirmat în esență în cadrul ședinței că, potrivit jurisprudenței, forma ambalajului unui produs poate fi asimilată cu forma produsului doar în cazul unor produse care necesită un ambalaj din motive legate de însăși natura acestor produse, întrucât ele nu au o formă intrinsecă, cum sunt lichidele.
Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței citate la punctul 23 de mai sus, consumatorul mediu nu are obiceiul de a prezuma originea produselor pe baza formei ambalajului lor.
Este necesar să se examineze dacă această jurisprudență este de asemenea aplicabilă unui semn desemnat drept marcă figurativă, care este constituit dintr‑o secvență repetitivă de elemente și care, prin urmare, se pretează într‑un mod cu totul special să fie aplicat ca motiv de suprafață pe ambalajul unui produs determinat.
Trebuie arătat că jurisprudența referitoare la mărcile care se confundă cu aspectul produselor se aplică în cazul mărcilor tridimensionale constituite din ambalajul unor produse, precum lichidele, care sunt ambalate în comerț pentru motive legate de natura însăși a produsului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 ianuarie 2006, Deutsche SiSi‑Werke/OAPI,
C‑173/04 P
,
EU:C:2006:20
, punctele
-
). Această jurisprudență este valabilă de asemenea atunci când marca a cărei înregistrare se solicită este o marcă constituită din aspectul specific al suprafeței ambalajului unui produs lichid (Hotărârea din 20 octombrie 2011, Freixenet/OAPI,
C‑344/10 P și C‑345/10 P
,
EU:C:2011:680
, punctul
).
Rezultă că această jurisprudență se aplică de asemenea în cazul unui motiv de suprafață aplicat pe ambalajul unor produse care sunt ambalate în comerț pentru motive legate de natura însăși a acestor produse.
Nu este cazul însă ca această jurisprudență să fie limitată la ambalajele unor produse care trebuie în mod necesar să fie ambalate pentru motive legate de natura însăși a acestor produse. Astfel, jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor este aplicabilă formei unui ambalaj de bomboană spiralat (Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctele
-
), aceasta chiar dacă o bomboană nu necesită în mod obligatoriu un ambalaj individual. În plus, această jurisprudență este aplicabilă în ceea ce privește forma unui pachet de țigări [Hotărârea din 12 septembrie 2007, Philip Morris Products/OAPI (Forma unui pachet de țigări),
T‑140/06
, nepublicată,
EU:T:2007:272
, punctul
], deși țigările nu trebuie neapărat să fie ambalate din motive legate de însăși natura acestor produse. Un pachet de țigări nu este necesar pentru a da o formă produsului ambalat, întrucât țigările dispun de propria lor formă și nu sunt produse lichide sau granulate.
Prin analogie, jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor se aplică și în cazul motivelor de suprafață aplicate pe ambalajul unor produse precum bomboanele sau țigările. Trebuie arătat că este vorba despre produse care în mod obișnuit sunt vândute într‑un ambalaj și care în mod normal sunt scoase din ambalaj chiar înainte de a fi consumate.
Este necesar să se considere însă că aplicarea acestei jurisprudențe nu este justificată în cazul unui motiv de suprafață aplicat pe un simplu ambalaj de transport. Astfel, un motiv de suprafață aplicat pe un simplu ambalaj de transport nu poate fi asimilat cu aspectul unui produs.
Criteriul definit la punctul 55 de mai sus se aplică deci, în principiu, și atunci când este vorba despre o aplicare ca motiv de suprafață pe ambalajul produselor în discuție, cu excepția însă a simplelor ambalaje de transport.
Este necesar să se examineze, în lumina acestor considerații, dacă respectiva cameră de recurs a aplicat în mod întemeiat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor.
Cu privire la aplicabilitatea jurisprudenței referitoare la mărcile care se confundă cu aspectul produselor în raport cu produsele în discuție
În ceea ce privește produsele „[î]mbrăcăminte, articole pentru acoperirea capului, încălțăminte, inclusiv încălțăminte comodă și încălțăminte pentru lucru, pentru activități de destindere, pentru sănătatea piciorului și sport, inclusiv sandale, sandale pentru tonifierea mușchilor inferiori, șlapi, papuci, saboți, de asemenea dotați cu branțuri, în special branțuri adânci, anatomice și mulate, dispozitive de menținere a piciorului, precum și garnituri interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, garnituri interioare de protecție”, incluse în clasa 25, trebuie arătat că nu este neobișnuit ca acestea să prezinte un motiv de suprafață. Pantofii sunt articole de modă, astfel încât pot prezenta un motiv de suprafață în scopuri estetice. Pe de altă parte, un motiv de suprafață poate fi aplicat pe tălpile exterioare ale acestora din rațiuni tehnice. Astfel, aceste tălpi sunt adesea profilate pentru a îmbunătăți aderența pantofului la sol, așa cum camera de recurs a remarcat la punctul 33 din decizia atacată.
Reclamanta arată în această privință că semnul în discuție nu este în măsură să îndeplinească o funcție tehnică în măsura în care, prin natura sa, o marcă figurativă are două dimensiuni.
Este necesar să se constate însă că liniile ondulate care constituie semnul în discuție creează un efect de umbră care conferă un efect tridimensional acestui semn. Astfel, marginea acestor linii este mai închisă decât partea situată în mijlocul liniilor respective. Este adevărat, desigur, așa cum susține reclamanta, că marca internațională a fost solicitată ca marcă figurativă cu două dimensiuni și că cererea nu conține nicio descriere care să permită să se constate că conține elemente în relief sau scobite. Cu toate acestea, camera de recurs era îndreptățită să se întemeieze pe caracteristicile semnului în discuție, în special pe efectul de umbră pe care îl creează liniile ondulate, pentru a constata că acest semn poate fi aplicat de asemenea în relief.
În plus, trebuie arătat că, potrivit jurisprudenței, nimic nu împiedică o cameră de recurs să ia în considerare, în cadrul unei cereri de înregistrare a unui semn desemnat ca marcă figurativă, o utilizare posibilă a acestuia ca formă tridimensională [a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 septembrie 2015, EE/OAPI (Reprezentarea unor puncte albe pe fond de culoarea fildeșului),
T‑144/14
, nepublicată,
EU:C:2015:615
, punctul
].
În ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia decizia atacată conține o contradicție, întrucât aceeași marcă nu ar putea fi în același timp motiv de suprafață bidimensional și înveliș în trei dimensiuni, este necesar să se arate cele ce urmează.
Nimic nu împiedică să se ia în considerare, pe de o parte, o utilizare bidimensională și, pe de altă parte, o utilizare tridimensională a unui semn. De exemplu, în Hotărârea din 10 septembrie 2015, Reprezentarea unor puncte albe pe fond de culoarea fildeșului (
T‑144/14
, nepublicată,
EU:C:2015:615
, punctele
și
), Tribunalul a luat în considerare, pe de o parte, o posibilă utilizare a unui semn figurativ care reprezintă puncte albe pe un fond de culoarea fildeșului pe imprimeuri și pe site‑uri internet (și anume o utilizare bidimensională) și, pe de altă parte, o utilizare sub formă de mici bule protuberante care au scopul de a face mai puțin alunecoasă suprafața unui produs (și anume o utilizare tridimensională). Contrar celor afirmate de reclamantă, decizia atacată nu conține contradicții în privința acestui punct.
Trebuie arătat de altfel că reclamanta a indicat în cadrul procedurii administrative și în memoriile sale în fața Tribunalului că utilizează semnul în discuție de peste 40 de ani. Întrebată în cadrul ședinței cu privire la această utilizare, reclamanta a admis că această utilizare a constat în aplicarea semnului în discuție pe tălpile exterioare ale încălțămintei și că motivul acoperea integralitatea tălpii. O asemenea utilizare corespunde unei utilizări a acestui semn ca motiv de suprafață în relief.
Este adevărat, desigur, așa cum a subliniat reclamanta, că, atunci când este vorba despre examinarea caracterului distinctiv intrinsec al unui semn, aprecierea trebuie întemeiată pe caracteristicile semnului în discuție în afara oricărei utilizări concrete a acestuia.
Cu toate acestea, trebuie arătat că argumentația reclamantei nu este coerentă, în măsura în care afirmă, pe de o parte, că marca internațională constituie o marcă figurativă „obișnuită” bidimensională, iar nu un motiv de suprafață, și, pe de altă parte, că utilizarea pe tălpile exterioare ale încălțămintei, și anume ca motiv de suprafață în relief, constituie o utilizare a mărcii.
Este necesar, în plus, să se arate că singurul exemplu de utilizare a semnului în discuție transmis de reclamantă în cursul procedurii administrative constă într‑o fotografie a unui panou care prezintă motivul în discuție și care servește drept fond unor rafturi de încălțăminte, reprodusă la punctul 6 din decizia atacată. O asemenea utilizare corespunde unei utilizări a semnului în discuție sub formă bidimensională. Trebuie remarcat că, în cadrul utilizării drept fond pentru rafturile de încălțăminte, semnul în discuție nu a fost utilizat sub o formă pătrată, ci a fost extins pe toate laturile pentru a acoperi în întregime fondul acestor rafturi. Prin urmare, era vorba despre o utilizare ca motiv de suprafață bidimensional.
Afirmând că atât utilizarea ca fond pentru rafturi de încălțăminte, cât și utilizarea pe tălpile exterioare ale încălțămintei constituie o utilizare a mărcii internaționale, reclamanta admite implicit că semnul în discuție poate fi utilizat atât sub formă bi‑, cât și tridimensională.
În ceea ce privește argumentul reclamantei, invocat în cadrul ședinței, potrivit căruia aceasta intenționează să utilizeze pe viitor marca internațională sub forma unui pătrat care va fi aplicat pe produsele sale în locuri în care publicul relevant se așteaptă, potrivit acesteia, să găsească mărci, este necesar să se constate cele ce urmează. După cum reclamanta însăși a subliniat, EUIPO trebuie să se raporteze, în cadrul examinării caracterului distinctiv al unui semn, la reproducerea mărcii solicitate anexată la cererea de înregistrare și, dacă este cazul, la descrierea inclusă în această cerere (a se vedea punctul 38 de mai sus). În ceea ce privește intențiile comerciale ale solicitantului mărcii, care pot varia în timp și în funcție de voința sa, acestea nu sunt relevante.
Este necesar de asemenea să se arate că, atunci când solicitantul unei mărci care reprezintă un motiv format dintr‑o secvență repetitivă de elemente are în vedere o utilizare specială a acestui semn și consideră că semnul în discuție dispune de un caracter distinctiv intrinsec când este utilizat chiar în acest mod (de exemplu, aplicat sub formă de pătrat într‑un loc specific al produselor în discuție), acesta are posibilitatea să solicite, de exemplu, înregistrarea unei mărci de poziție pentru a se asigura că EUIPO ia în considerare, la aprecierea caracterului distinctiv, utilizarea motivului în forma specială avută în vedere. Astfel cum a subliniat EUIPO în ședință, acesta nu își poate însă întemeia decizia privind înregistrarea unei mărci sau privind protecția unei mărci internaționale în Uniune pe simple promisiuni ale unui solicitant de a utiliza marca într‑un anumit mod.
Rezultă din cele ce precedă că nu este puțin probabil ca încălțămintea să prezinte un motiv de suprafață, fie în scopuri estetice, fie în scopuri tehnice. Prin urmare, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor la „încălțăminte, inclusiv încălțăminte comodă și încălțăminte pentru lucru, pentru activități de destindere, pentru sănătatea piciorului și sport, inclusiv sandale, sandale pentru tonifierea mușchilor inferiori, șlapi, papuci, saboți, de asemenea dotați cu branțuri, în special branțuri adânci, anatomice și mulate, dispozitive de menținere a piciorului, precum și garnituri interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, garnituri interioare de protecție”, incluse în clasa 25.
În continuare, în ceea ce privește „componente și garnituri pentru articolele de încălțăminte ortopedică menționate anterior, și anume căpute, talonete, tălpi exterioare, tălpi interioare, componente ale părții inferioare a pantofilor, inclusiv branțuri, dispozitive de menținere a piciorului”, incluse în clasa 25, trebuie arătate cele ce urmează.
Nu este puțin probabil ca componentele și garniturile încălțămintei să prezinte un motiv de suprafață. În ceea ce privește „tălpile exterioare”, un motiv de suprafață, aplicat în relief, poate servi la îmbunătățirea aderenței încălțămintei la sol. În ceea ce privește „talonetele”, se aplică aceleași considerații. În continuare, în ceea ce privește „căputele”, un motiv de suprafață poate fi aplicat în scopuri decorative.
În ceea ce privește „tălpi[le] interioare, componente[le] părții inferioare a pantofilor, inclusiv branțuri[le], dispozitive[le] de menținere a piciorului”, acestea pot prezenta un motiv de suprafață pe partea lor superioară în scopuri decorative. Desigur, tălpile interioare nu sunt vizibile atunci când încălțămintea este purtată. Este vorba însă despre părți care sunt vizibile pentru utilizatorul încălțămintei atunci când o încalță sau o descalță. Reclamanta a admis în replică de altfel că tălpile interioare ale încălțămintei pot prezenta motive precum flori sau amprente de animale. Simplul fapt că talpa interioară nu este vizibilă atunci când o încălțăminte este purtată nu împiedică deci aplicarea de motive decorative pe aceasta. O asemenea utilizare nu este puțin probabilă.
Tălpile interioare pot cuprinde de asemenea un motiv de suprafață în relief pe partea lor inferioară în scopuri tehnice, pentru a împiedica talpa să alunece în încălțăminte. Nici această utilizare nu este puțin probabilă.
Considerațiile care figurează la punctele 86 și 87 de mai sus sunt valabile de asemenea pentru „garnituri[le] interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, în special branțuri[le] adânci, anatomice și mulate, în special din plută naturală, plută termică, materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută” și „tălpi[le] interioare”, incluse în clasa 25.
În plus, considerațiile de la punctele 70, 83 și 85-87 de mai sus se aplică și pentru „articole de încălțăminte, inclusiv pantofi și sandale, cizme, precum și piese și garnituri pentru toate produsele menționate anterior, incluse în această clasă”, incluse în clasa 25.
Prin urmare, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor la următoarele produse, incluse în clasa 25: „componente și garnituri pentru articolele de încălțăminte ortopedică menționate anterior, și anume căpute, talonete, tălpi exterioare, tălpi interioare, componente ale părții inferioare a pantofilor, inclusiv branțuri, dispozitive de menținere a piciorului”; „garnituri interioare pentru arcada piciorului și pentru pantofi, în special branțuri adânci, anatomice și mulate, în special din plută naturală, plută termică, materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută”; „tălpi interioare” și „articole de încălțăminte, inclusiv pantofi și sandale, cizme, precum și piese și garnituri pentru toate produsele menționate anterior, incluse în această clasă”.
Considerațiile referitoare la încălțăminte și la componentele și garniturile acesteia, care figurează la punctele 70, 83 și 85-87 de mai sus, se aplică de asemenea în cazul articolelor de încălțăminte incluse în clasa 10. Astfel, încălțămintea ortopedică, cuprinsă în clasa 10, poate prezenta, la fel ca încălțămintea cuprinsă în clasa 25, un motiv de suprafață în scopuri decorative pe căpute sau în scopuri tehnice pe talpa exterioară. În ceea ce privește componentele și garniturile încălțămintei ortopedice, se aplică considerațiile de la punctele 84-87 de mai sus.
Prin urmare, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor pentru următoarele produse, incluse în clasa 10: „încălțăminte ortopedică, inclusiv încălțăminte ortopedică pentru reeducarea, fizioterapia piciorului, pentru scopuri terapeutice și concepute în alte scopuri medicale, precum și piese pentru acestea, inclusiv încălțăminte ortopedică, inclusiv încălțăminte ortopedică dotată cu branțuri sau cu dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului, precum și cu garnituri interioare ortopedice pentru arcada piciorului și pentru pantofi, inclusiv dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului și garnituri interioare ortopedice pentru încălțăminte precum și piese pentru acestea, inclusiv garnituri interioare termoplastice rigide”, „componente pentru încălțăminte și garnituri de încălțăminte pentru adaptarea încălțămintei ortopedice, în special garnituri, tălpi compensate, perne, tălpi interioare, bureți de spumă, pelote de spumă și tălpi cu forma piciorului, inclusiv ca garnituri interioare integral din materiale plastice și branțuri ortopedice din plută naturală, plută termică, materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută”, „garnituri interioare ortopedice pentru arcada piciorului și pentru pantofi”, „dispozitive ortopedice pentru menținerea piciorului și a pantofului”, „încălțăminte ortopedică, în special papuci și sandale ortopedice” și „tălpi interioare ortopedice, garnituri interioare, inclusiv garnituri interioare din materiale plastice, latex sau materiale plastice alveolare, inclusiv ca elemente elastice din plută și latex sau din plastic și plută”.
În continuare, trebuie examinat aspectul dacă în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor pentru celelalte produse din clasa 10 vizate de marca internațională.
În ceea ce privește „[a]paratele[le] și instrumente[le] chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar”, camera de recurs a arătat în mod întemeiat că acestea pot prezenta un motiv de suprafață în relief aplicat pe mâner, deci pe o parte din suprafața lor, din motive tehnice, și anume pentru a permite o prindere a acestora mai sigură și mai precisă. Trebuie constatat că o asemenea utilizare nu este puțin probabilă.
„Articole[le] ortopedice”, din clasa 10, constituie o vastă categorie de produse. Pentru unele dintre ele nu este puțin probabil să prezinte un motiv de suprafață în relief în scopuri tehnice, și anume pentru a facilita prinderea lor.
Prin urmare, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor la „[a]parate[le] și instrumente[le] chirurgicale, medicale, stomatologice și de uz veterinar” și „[a]rticole[le] ortopedice”, din clasa 10.
În schimb, în ceea ce privește „membre[le], ochi[i] și dinți[i] artificiali”, din clasa 10, trebuie constatat că este puțin probabil ca acestea să prezinte un motiv de suprafață. Astfel, aceste produse sunt concepute în general pentru a avea un aspect cât mai natural posibil, iar aplicarea pe acestea a unui motiv în relief ar fi contraproductivă.
În decizia atacată, camera de recurs s‑a întemeiat pe împrejurarea că aceste produse ar fi vândute în mod avantajos într‑un ambalaj care prezintă un motiv de suprafață în relief pentru a permite o prindere a acestora mai sigură și mai precisă.
Se pune problema dacă eventuala utilizare a unui motiv de suprafață pe ambalajul „membre[lor], [al] ochi[lor] și [al] dinți[lor] artificiali” este suficientă pentru a aplica jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor. Trebuie arătat, mai întâi, că este vorba despre produse fabricate pe măsură și care, prin urmare, trebuie comandate. Acestea sunt comandate în general de profesioniști din domeniul sănătății. Camera de recurs a arătat de altfel, la punctul 19 din decizia atacată, că aceste produse se adresau profesioniștilor din domeniul sănătății.
În plus, este necesar să se arate că este, desigur, probabil, ca aceste produse să fie livrate într‑un ambalaj pentru a evita avarierea lor în timpul transportului și pentru a le proteja până la fixarea lor. Trebuie constatat însă că este vorba despre produse care sunt fixate imediat ce este posibil după ce au fost livrate. Dat fiind că sunt fabricate pe măsură, ele nu sunt destinate să fie stocate.
În ceea ce privește afirmația camerei de recurs de la punctul 34 din decizia atacată, potrivit căreia „membre[le], ochi[i] și dinți[i] artificiali” ar fi „vânduți” în mod avantajos într‑un ambalaj care cuprinde un motiv de suprafață în relief, trebuie arătat că aceste produse, fabricate în mod necesar pe măsură, sunt mai degrabă „livrate” într‑un ambalaj decât „vândute” într‑un ambalaj.
Este necesar să se considere că utilizarea potențială a unui motiv de suprafață pe ambalajul acestor produse nu este suficientă pentru a considera că acest motiv de suprafață se confundă cu aspectul produselor respective, întrucât ambalajul trebuie considerat un simplu ambalaj de transport.
În cadrul ședinței, EUIPO a arătat că utilizatorul trebuie să pună la loc aceste produse atunci când nu sunt utilizate și că ar putea face aceasta în ambalajul de origine. Procedând astfel, EUIPO a afirmat în esență că nu este vorba despre un simplu ambalaj de transport, ci despre un ambalaj pe care profesionistul din domeniul sănătății care a fixat membrele, ochii și dinții artificiali îl dă utilizatorului și care este păstrat de acesta din urmă.
Cu toate acestea, în ceea ce privește ochii artificiali, trebuie arătat că aceștia sunt utilizați în mod permanent după ce au fost montați.
În privința dinților artificiali, trebuie arătat că, atunci când aceștia nu sunt ficși, ci pot fi scoși, sunt păstrați în mod normal într‑un pahar cu apă sau într‑un recipient special destinat să fie umplut cu apă. Nu ar fi practică păstrarea lor în ambalajul de origine, întrucât în mod normal un asemenea ambalaj nu poate fi umplut cu apă.
În ceea ce privește membrele artificiale, EUIPO nu a invocat niciun argument care să permită să se considere că utilizatorul primește ambalajul de origine din partea profesionistului din domeniul sănătății care le‑a fixat și că le păstrează în ambalajul lor de origine atunci când nu sunt utilizate.
Argumentul invocat de EUIPO în această privință în cadrul ședinței nu poate fi deci reținut.
Prin urmare, pentru „membre[le], ochi[i] și dinți[i] artificiali”, în mod eronat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor. Într‑adevăr, pentru aceste produse nu se poate considera că aspectul ambalajului se confundă cu aspectul produselor, astfel încât posibilitatea ca un motiv de suprafață să fie utilizat pe ambalaj nu poate fi considerată suficientă pentru a aplica această jurisprudență.
În continuare, în ceea ce privește produsele „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical”, trebuie arătat că este puțin probabil ca aceste produse să prezinte în sine un motiv de suprafață și că respectiva cameră de recurs nu și‑a întemeiat raționamentul pe o posibilă utilizare a unui motiv de suprafață pe aceste produse înseși.
Camera de recurs a considerat, la punctul 34 din decizia atacată, că aceste produse erau produse medicale care trebuiau manipulate cu o grijă specială și că deci ar fi vândute avantajos într‑un ambalaj care prezintă un motiv de suprafață pentru a permite o prindere mai sigură și mai precisă.
Aceste considerații nu pot fi însă reținute. Într‑adevăr, materialul de sutură nu este fragil, astfel încât, aparent, nu este avantajos ca acesta să fie vândut într‑un ambalaj care prezintă un motiv de suprafață în relief pentru a permite o prindere mai sigură. Având în vedere natura acestor produse medicale, pare de altfel puțin probabil ca ambalajul lor să prezinte un motiv de suprafață în scopuri decorative și de altfel camera de recurs nu și‑a întemeiat raționamentul pe o eventuală utilizare a unui motiv de suprafață în scopuri decorative pe ambalajul materialului de sutură.
Prin urmare, este puțin probabil ca produsele „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” să prezinte un motiv de suprafață fie pe produsele înseși, fie pe ambalajul lor. Din acest motiv, în mod eronat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confruntă cu aspectul produselor la produsele „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical”.
În continuare, în ceea ce privește „[î]mbrăcăminte[a], articole[le] pentru acoperirea capului” și „curele[le]”, „șaluri[le]” și „baticuri[le]”, incluse în clasa 25, trebuie constatat că este vorba despre articole din sectorul modei. Acestea prezintă adesea motive de suprafață în scopuri decorative. Afirmația reclamantei potrivit căreia, în general, curelele nu sunt decorate cu niciun motiv, cu excepția cataramei, nu poate fi reținută. Este de notorietate că adesea curelele prezintă motive de suprafață în scopuri decorative. În orice caz, nu este puțin probabil ca acestea să prezinte un motiv de suprafață.
Prin urmare, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor la următoarele produse, din clasa 25: „[î]mbrăcăminte, articole pentru acoperirea capului”, „curele”, „șaluri” și „baticuri”.
În continuare, în ceea ce privește produsele vizate de marca internațională incluse în clasa 18, trebuie arătate cele ce urmează.
Referitor la produsele „geamantane și valize” și „portmonee; sacoșe; genți de mână; port‑documente; borsete; huse de îmbrăcăminte pentru voiaj; portchei (articole de marochinărie); genți pentru cosmetice; truse de toaletă, casete pentru articole de toaletă numite «vanity cases»; genți de voiaj; rucsacuri”, trebuie arătat că este vorba despre articole care pot îndeplini, dincolo de funcția lor principală, o funcție estetică comună, contribuind la imaginea exterioară a consumatorului respectiv [a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Vans/OAPI (Reprezentarea unei linii ondulate),
T‑53/13
,
EU:C:2014:932
, punctul
(nepublicată)].
Astfel cum Tribunalul a statuat deja, diferitele genți și produse de marochinărie, din clasa 18, pot fi considerate ca făcând parte din sectorul modei în sensul larg al termenului [a se vedea Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Reprezentarea unei linii ondulate,
T‑53/13
,
EU:T:2014:932
, punctul
(nepublicată) și jurisprudența citată].
Produsele „umbrele, umbrele de soare și bastoane” pot fi de asemenea considerate ca făcând parte din sectorul modei în sensul larg al termenului, în măsura în care pot fi utilizate de consumator pentru a da o anumită imagine exterioară [a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Reprezentarea unei linii ondulate,
T‑53/13
,
EU:T:2014:932
, punctul
(nepublicată) și jurisprudența citată].
Marca internațională vizează de asemenea „[p]iele[a] și imitații[le] de piele, precum și produse[le] din aceste materiale incluse în această clasă”, din clasa 18. În ceea ce privește aceste din urmă produse, și anume produsele din piele și imitațiile de piele incluse în clasa 18, trebuie constatat că acestea sunt de asemenea, în general, articole de modă.
În plus, trebuie arătat că atât articolele de modă în sensul larg al termenului, cât și „bice[le], harnașament[ele] și articole[le] de șelărie” pot fi ornate cu diferite forme de decorațiuni [a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Reprezentarea unei linii ondulate,
T‑53/13
,
EU:C:2014:932
, punctul
(nepublicată)].
Prin urmare, nu este puțin probabil ca aceste produse să prezinte motive de suprafață în scopuri decorative.
În plus, camera de recurs a arătat în mod întemeiat că produsele menționate la punctele 116 și 118-120 de mai sus erau concepute în mod obișnuit pentru a fi purtate de consumator cu ajutorul unui mâner sau al altor părți. Astfel, nu este puțin probabil ca aceste produse să prezinte un motiv de suprafață în relief pe părțile respective pentru a facilita prinderea lor.
În ceea ce privește produsele „piele și imitații de piele”, trebuie constatat de asemenea că acestea pot prezenta motive de suprafață în scopuri decorative. Astfel cum EUIPO a arătat în ședință, fără a fi contrazis asupra acestui punct de reclamantă, produsele „piele și imitații de piele” includ produse finite. Prin urmare, nu este puțin probabil ca aceste produse să prezinte motive de suprafață în scopuri decorative.
În schimb, termenii „piei de animale, articole de pielărie” (în versiunea engleză, „animal skins, hides”, iar în versiunea germană, „Häute und Felle”) desemnează produse în stare brută, care nu prezintă un motiv de suprafață, astfel cum a arătat în mod întemeiat reclamanta. În ceea ce privește „articole[le] de pielărie”, trebuie arătat, în plus, că este vorba despre piei de animale acoperite de păr. Este greu de conceput ca un motiv de suprafață să poată fi aplicat pe o piele de animal acoperită de păr.
Trebuie arătat totodată că, în cazul în care „piei[le] de animale, articole[le] de pielărie” sunt livrate într‑un ambalaj, este vorba în mod normal despre un simplu ambalaj de transport. Posibila utilizare a unui motiv de suprafață pe un asemenea ambalaj nu presupune că semnul în discuție se confundă cu aspectul produselor „piei de animale, articole de pielărie”.
În ceea ce privește „piei[le] de animale, articole[le] de pielărie”, în mod eronat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor.
În schimb, în ceea ce privește celelalte produse din clasa 18, în mod întemeiat camera de recurs a aplicat această jurisprudență.
Rezultă din cele ce precedă că este necesar ca decizia atacată să fie anulată în ceea ce privește următoarele produse: „membre, ochi și dinți artificiali”, „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” și „piei de animale, articole de pielărie”. Într‑adevăr, pentru aceste produse, în mod eronat camera de recurs a aplicat jurisprudența referitoare la semnele care se confundă cu aspectul produselor, astfel încât s‑a întemeiat pe criterii de examinare greșite.
Cu privire la pretinsa diferență semnificativă dintre semnul în discuție și normele și uzanțele din sectoarele în cauză
În ceea ce privește celelalte produse vizate de marca internațională, trebuie examinat dacă în mod întemeiat camera de recurs a considerat că semnul în discuție nu se diferențiază în mod semnificativ de normele sau de uzanțele din sectoarele în cauză.
După cum a arătat camera de recurs, semnul în discuție este constituit din linii ondulate orizontale și verticale care se încrucișează și care au o formă identică.
Este vorba despre un motiv simplu, constituit dintr‑o simplă combinație de linii ondulate, încrucișate în mod repetat. După cum a arătat camera de recurs, impresia de ansamblu produsă de acest semn rămâne banală și nu reprezintă decât suma elementelor care compun semnul.
Afirmația reclamantei potrivit căreia formele care constituie semnul sunt deja neobișnuite luate izolat și potrivit căreia, în impresia de ansamblu produsă de acesta, motivul este original și neobișnuit nu poate fi reținută. Trebuie constatat că reclamanta se limitează la o afirmație generală în această privință, fără a furniza elemente probante în măsură să stabilească ce ar putea fi considerat drept „original” și „neobișnuit” în simpla combinație de linii ondulate.
În plus, după cum a arătat camera de recurs, experiența generală arată că motivele aplicate la suprafață se caracterizează printr‑o infinitate de desene diferite. Tot în mod întemeiat aceasta a arătat că elementele motivelor aplicate la suprafață sunt adesea forme geometrice simple, cum sunt punctele, cercurile, dreptunghiurile sau liniile, acestea din urmă putând fi drepte sau putând urca și coborî în zigzag sau în valuri.
Camera de recurs a considerat că impresia de ansamblu produsă de semnul examinat nu se diferențiază în mod semnificativ sau chiar nu se diferențiază deloc de uzanțele din sectoarele în cauză și că, prin urmare, publicul relevant va percepe semnul în discuție ca pe un simplu motiv de suprafață, iar nu ca pe indicația unei origini comerciale speciale.
În această privință, reclamanta arată că respectiva cameră de recurs nu furnizează nicio dovadă în susținerea afirmației potrivit căreia semnul în discuție nu se diferențiază în mod semnificativ de alte motive de suprafață utilizate în comerț pentru produsele în discuție. Potrivit acesteia, semnul în discuție sau alte semne asemănătore nu sunt utilizate pentru produsele în cauză. Ea afirmă că, contrar aprecierilor camerei de recurs, nu s‑ar putea prezuma că semnul în discuție sau un semn asemănător este utilizat în mod obișnuit, în scopuri decorative sau tehnice, pe produsele în discuție.
În această privință, trebuie amintit că, în măsura în care un reclamant se prevalează de caracterul distinctiv al unei mărci solicitate, în pofida analizei efectuate de EUIPO, revine reclamantului obligația de a furniza informații concrete și susținute care să demonstreze că marca solicitată are fie un caracter distinctiv intrinsec, fie un caracter distinctiv dobândit prin utilizare (Hotărârea din 25 octombrie 2007, Develey/OAPI,
C‑238/06 P
,
EU:C:2007:635
, punctul
). Aceasta se justifică prin împrejurarea că reclamantul este mult mai în măsură să realizeze acest lucru, având în vedere cunoașterea sa aprofundată a pieței [Hotărârea din 29 iunie 2015, Grupo Bimbo/OAPI (Forma unui taco mexican),
T‑618/14
, nepublicată,
EU:T:2015:440
, punctul
].
În ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia camera de recurs nu ar fi trebuit să se limiteze la afirmații generale privind ansamblul produselor sau serviciilor, ci ar fi trebuit să se refere în mod concret la diferitele produse în discuție, trebuie arătate cele ce urmează.
În speță, camera de recurs a efectuat, la punctele 33-36 din decizia atacată, o examinare privind caracterul distinctiv al semnului în discuție pentru diverse produse în cauză. De asemenea, este necesar să se arate, pe de o parte, că în mod întemeiat camera de recurs a constatat că motivele aplicate la suprafață se caracterizau printr‑o infinitate de desene diferite și, pe de altă parte, că această constatare nu se limitează la un sector determinat.
Este adevărat, desigur, că, așa cum subliniază reclamanta, camera de recurs nu a furnizat exemple concrete privind alte motive de suprafață utilizate în comerț pentru produsele în discuție care sunt similare semnului în cauză. Trebuie arătat însă că o cameră de recurs nu este ținută să furnizeze asemenea exemple. Astfel, pe de o parte, atunci când camera de recurs se întemeiază pe fapte care rezultă din experiența practică dobândită în general din comercializarea produselor în discuție și care pot fi cunoscute de orice persoană, ea nu este ținută să furnizeze exemple concrete (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 iunie 2006, Storck/OAPI,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punctul
). Pe de altă parte, deși împrejurarea că o marcă poate fi utilizată în mod obișnuit în comerț pentru a desemna produsele sau serviciile în cauză este un criteriu pertinent în cadrul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, nu acesta este criteriul prin prisma căruia trebuie interpretat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din același regulament [a se vedea Hotărârea din 28 septembrie 2010, Rosenruist/OAPI (Reprezentarea a două linii curbe pe un buzunar),
T‑388/09
, nepublicată,
EU:T:2010:410
, punctul
și jurisprudența citată].
Argumentul reclamantei potrivit căruia este singura întreprindere care utilizează semnul în discuție nu este în măsură să stabilească existența unei diferențe semnificative între semnul în discuție și normele și uzanțele din sectoarele în cauză.
În speță, reclamanta nu a furnizat elemente care să poată repune în discuție constatarea camerei de recurs potrivit căreia, având în vedere banalitatea semnului în cauză și infinitatea desenelor diferite utilizate ca motive de suprafață, nu există o diferență semnificativă între impresia de ansamblu produsă de semnul în discuție și normele sau uzanțele din sectoarele în cauză.
Reclamanta subliniază că a prezentat în cadrul procedurii administrative mai multe sute de imagini care reprezintă produse pe care nu s‑ar putea distinge niciun motiv care să fie identic sau asemănător cu cel al semnului în discuție.
În această privință, din dosarul EUIPO reiese că reclamanta a prezentat în cadrul procedurii administrative rezultate ale unor căutări (imagini) efectuate cu motorul de căutare Google pentru următoarele cuvinte‑cheie: „shoes” (încălțăminte) și „shoes logos” (logouri de încălțăminte). Pentru alte produse decât încălțămintea, reclamanta nu a furnizat exemple în cadrul procedurii administrative.
Trebuie arătat că, printre imaginile cu încălțăminte prezentate de reclamantă, aproape că nu există imagini pe care să figureze tălpi exterioare de încălțăminte. Prin urmare, aceste imagini nu sunt în măsură să furnizeze indicații despre motivele de suprafață care sunt utilizate în comerț pe tălpile exterioare ale încălțămintei. Având în vedere că un motiv de suprafață poate fi aplicat în special în relief pe talpa exterioară a încălțămintei, pentru a‑i îmbunătăți aderența (a se vedea punctul 70 de mai sus), imaginile furnizate de reclamantă nu sunt în măsură să stabilească existența unei diferențe semnificative între semnul în discuție și normele și uzanțele din sectorul încălțămintei.
În cererea introductivă, reclamanta a prezentat de asemenea câteva imagini cu tălpi interioare de încălțăminte. Fără a fi nevoie să se pronunțe asupra admisibilității acestor elemente de probă, care au fost prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului, trebuie arătat că, în orice caz, aceste imagini nu sunt în măsură să stabilească existența unei diferențe semnificative între semnul în discuție și normele și uzanțele din sectorul în cauză. Astfel, ansamblul imaginilor arată partea superioară a tălpilor interioare. Camera de recurs a remarcat însă în mod întemeiat că tălpile interioare puteau prezenta un motiv de suprafață pentru a îmbunătăți în special aderența tălpii interioare la încălțăminte. Prin urmare, niște imagini care nu arată partea inferioară a tălpilor interioare nu sunt în măsură să stabilească existența unei diferențe semnificative între semnul în discuție și normele și uzanțele din sectorul în cauză.
Pentru celelalte produse în discuție, reclamanta nu a furnizat imagini având ca obiect stabilirea normelor și uzanțelor din sectoarele în cauză. Aceasta se limitează la afirmații generale potrivit cărora motivele de suprafață nu sunt obișnuite pentru aceste produse sau potrivit cărora motivele de suprafață prezente pe piață nu ar fi asemănătoare cu semnul în discuție.
Aceste afirmații nu sunt în măsură să stabilească existența unei diferențe semnificative între semnul în discuție și normele și uzanțele din sectoarele în cauză.
În ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia, în domeniul clasei 25, logouri și motive geometrice servesc cu regularitate drept indicație de origine, trebuie arătat mai întâi că niciunul dintre exemplele furnizate de reclamantă la punctele 14 și 15 din replică nu privește o secvență repetitivă de elemente care să prezinte caracteristicile unui motiv de suprafață.
Pe de altă parte, din jurisprudență reiese că, dacă aspectul produselor dintr‑un anumit sector sau cel al unui element al acestor produse servește la identificarea fabricantului lor, aceasta se întâmplă doar pentru că aspectul unui număr suficient de astfel de produse sau de elemente se diferențiază în mod semnificativ de normele sau de uzanțele din sectorul respectiv. Aceasta nu înseamnă nicidecum că aspectul unui produs sau al unui element al unui produs din același sector care, în ceea ce îl privește, nu se diferențiază în mod semnificativ de aceste norme ar fi de natură să indice originea acestui produs publicului relevant (Ordonanța din 13 septembrie 2011, Wilfer/OAPI,
C‑546/10 P
,
EU:C:2011:574
, punctul
).
În plus, împrejurarea că anumite semne sunt recunoscute de consumatori ca marcă nu înseamnă în mod necesar că sunt lipsite de caracter distinctiv intrinsec. Astfel, este posibil ca o marcă să dobândească un caracter distinctiv prin utilizarea sa în timp (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 septembrie 2010, Reprezentarea a două linii curbe pe un buzunar,
T‑388/09
, nepublicată,
EU:T:2010:410
, punctul
).
Considerațiile de la punctele 149 și 150 de mai sus sunt valabile de asemenea în ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia, pentru încălțăminte, consumatorii sunt obișnuiți ca fabricantul să creeze întotdeauna produse cu aceeași marcă aplicată în anumite locuri.
În sfârșit, în ceea ce privește argumentul reclamantei, invocat în ședință, potrivit căruia aceasta dispune de dreptul de a obține înregistrarea mărcii atunci când aceasta prezintă un caracter distinctiv, este suficient să se constate că acest lucru nu împiedică faptul ca examinarea efectuată în cadrul cererii de înregistrare a unei mărci sau în cadrul examinării unei cereri de extindere a protecției unei mărci internaționale pentru Uniune să fie strictă și completă pentru a evita ca mărcile să fie înregistrate sau protejate în Uniune în mod necorespunzător. Nu există prezumții în favoarea caracterului înregistrabil al unei mărci [a se vedea Hotărârea din 11 iunie 2009, Baldesberger/OAPI (Forma unei pensete),
T‑78/08
, nepublicată,
EU:T:2009:199
, punctul
].
În speță, trebuie considerat că, având în vedere banalitatea semnului în discuție și infinitatea desenelor diferite utilizate ca motive de suprafață, camera de recurs a constatat în mod întemeiat că nu există o diferență semnificativă între semnul în discuție și normele sau uzanțele din sectoarele în cauză. Prin urmare, pe bună dreptate a constatat că publicul relevant va percepe semnul ca pe un simplu motiv de suprafață, aplicat în scopuri decorative sau tehnice, iar nu ca pe indicația unei origini comerciale speciale.
Rezultă din tot ceea ce precedă că este necesar ca decizia atacată să fie anulată în ceea ce privește următoarele produse: „membre, ochi și dinți artificiali”, „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” (clasa 10) și „piei de animale, articole de pielărie” (clasa 18) (a se vedea punctul 128 de mai sus).
În schimb, în ceea ce privește celelalte produse vizate de marca internațională, este necesar să se respingă motivul unic invocat de reclamantă și, prin urmare, să se respingă acțiunea.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere, fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată. Totuși, în cazul în care împrejurările cauzei justifică acest lucru, Tribunalul poate decide ca, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, o parte să suporte o fracțiune din cheltuielile de judecată efectuate de cealaltă parte.
În speță, întrucât decizia atacată este anulată pentru un număr limitat de produse, este justificată decizia că reclamanta să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile efectuate de EUIPO. EUIPO suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a cincea),
declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 15 mai 2014 (Cauza R 1952/2013‑1) în ceea ce privește următoarele produse: „membre, ochi și dinți artificiali”, „material de sutură; material de sutură pentru uz chirurgical” și „piei de animale, articole de pielărie”.

2)
Respinge în rest acțiunea.

3)
Birkenstock Sales GmbH va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile efectuate de EUIPO. EUIPO suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

Dittrich
Schwarcz
Tomljenović
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 9 noiembrie 2016.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.