CELEX: 62020TJ0326
EF-design
ugyldighedssag
registreret EF-design, der gengiver en flaske til drikkevarer
tidligere internationalt design
ugyldighedsgrund
design, som strider mod et tidligere design
individuel karakter
informeret bruger
designerens grad af frihed
andet helhedsindtryk
artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning (EF) nr. 6/2002

)
Sagens baggrund
Den 13. marts 2017 indgav Benkomers OOD en ansøgning om registrering af et EF-design til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design (
EFT 2002, L 3, s. 1
), med senere ændringer.
Det design, der blev søgt registreret, og som er anfægtet i den foreliggende sag, er gengivet i de følgende vinkler:
De produkter, hvorpå designet skal anvendes, henhører under klasse 09-01 i Locarnoarrangementet af 8. oktober 1968 vedrørende oprettelse af en international klassifikation af industrielle design, med senere ændringer, og svarer til følgende beskrivelse: »flasker til drikkevarer«.
[
udelades
]
Den 24. juli 2017 indgav sagsøgeren, Bibita Group, i henhold til artikel 52 i forordning nr. 6/2002 en begæring om, at det anfægtede design skulle erklæres ugyldigt.
Den grund, der blev påberåbt til støtte for ugyldighedsbegæringen, var den, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning nr. 6/2002.
Sagsøgeren gjorde i sin ugyldighedsbegæring gældende, at eftersom samme kriterier skal anvendes i forbindelse med en vurdering i henhold til artikel 25, stk. 1, litra d), i forordning nr. 6/2002 som ved en vurdering af et designs individuelle karakter i henhold til denne forordnings artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med dens artikel 6, savnede det anfægtede design individuel karakter i forhold til det design, der var genstand for den internationale registrering nr. 095336, som sagsøgeren er indehaver af, og som havde været beskyttet fra en dato, der lå forud for ansøgningen om registrering af det anfægtede design. Det tidligere internationale design er gengivet som følger:
[
udelades
]
Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede afgørelse annulleres, og det fastslås, at det anfægtede design er ugyldigt.
–
EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret i henhold til artikel 190 i Rettens procesreglement.
–
EUIPO tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger i nærværende sag.
EUIPO har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
[
udelades
]
Realiteten
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort et enkelt anbringende gældende vedrørende tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning nr. 6/2002.
EUIPO har bestridt samtlige sagsøgernes argumenter.
Om registreringen af det design, der er påberåbt til støtte for ugyldighedsbegæringen, er tidligere, og begrebet strider mod som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning nr. 6/2002
[
udelades
]
For det andet, og eftersom begrebet strider mod som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning nr. 6/2002 ikke som sådan er defineret i denne forordning, skal der tages hensyn til den i retspraksis foretagne fortolkning af dette begreb.
Med henblik på fortolkningen af artikel 25, stk. 1, litra d), i forordning nr. 6/2002 skal det bemærkes, at artikel 10 i forordning nr. 6/2002 bestemmer, at beskyttelsen i henhold til et design omfatter ethvert design, der ikke giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk, og at der ved vurderingen af beskyttelsens omfang skal tages hensyn til den grad af frihed, som designeren har haft.
Følgelig skal artikel 25, stk. 1, litra d), i forordning nr. 6/2002 fortolkes således, at et EF-design strider mod et tidligere design, når dette design – under hensyntagen til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af det nævnte EF-design – ikke giver den informerede bruger et anderledes helhedsindtryk end det, det påberåbte tidligere design giver (dom af 18.3.2010, Grupo Promer Mon Graphic mod KHIM – PepsiCo (Gengivelse af et cirkelformet reklameunderlag),
T-9/07
,
EU:T:2010:96
, præmis
).
Det er alene denne fortolkning af den omhandlede artikel 25, stk. 1, litra d), i forordning nr. 6/2002, som kan sikre en beskyttelse af rettigheder, som indehaveren af et design, der er tidligere end et sådant design, som er beskrevet i denne bestemmelse, har, mod enhver krænkelse af dette design gennem sameksistensen med et senere EF-design, som giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk. Hvis ikke en sådan fortolkning af artikel 25, stk. 1, litra d), i forordning nr. 6/2002 anlægges, ville indehaveren af en tidligere rettighed nemlig være frataget muligheden for at begære et sådant senere EF-design ugyldigt og være frataget den reelle beskyttelse, som hans design har i henhold til artikel 10 i forordning nr. 6/2002 (dom af 18.3.2010, Grupo Promer Mon Graphic mod KHIM PepsiCo (Gengivelse af et cirkelformet reklameunderlag),
T-9/07
,
EU:T:2010:96
, præmis
).
Det var derfor med rette, at appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 23 anlagde en sådan fortolkning og i lighed med ugyldighedsafdelingen fastslog, at de to design strider mod hinanden, når de giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk, og at der i denne henseende skal tages hensyn til graden af frihed, som designeren havde ved udviklingen af det anfægtede design.
Den angivelig »særligt omfattende« beskyttelse af et tidligere design
Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at det tidligere design er omfattet af en særlig omfattende beskyttelse i henhold til artikel 6 i forordning nr. 6/2002, sammenholdt med denne forordnings 14. betragtning.
[
udelades
]
Til trods for henvisningen i 14. betragtning til forordning nr. 6/2002 til en situation, hvor helhedsindtrykkene af de omhandlede design »klart adskiller sig«, skal det bemærkes, at ordlyden af denne forordnings artikel 6 er klar og utvetydig. I henhold til retspraksis vedrørende denne bestemmelse skal der ved fortolkningen af denne forordnings artikel 25, stk. 1, litra d), og ved vurderingen af, om de omhandlede design strider mod hinanden, tages hensyn til, at et design kan nyde den beskyttelse, som et EF-design giver i henhold til den relevante lovgivning, hvis det giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk end det, et tidligere design giver (jf. i denne retning dom af 22.11.2018, Buck-Chemie mod EUIPO – Henkel (Toiletfrisker),
T-296/17
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2018:823
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at det tidligere design var fuldstændigt nyt på tidspunktet for dets indgivelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at den særlige karakter af den udformning, der ligner en flaske til drikkevarer, der har form som en håndvægt, begrunder den øgede beskyttelse, der gives det tidligere design.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at sagsøgeren ved at påberåbe sig den »særligt omfattende beskyttelse«, som det tidligere design drager fordel af, reelt forsøger at indføre et nyt kriterium for beskyttelse af et tidligere design, der vedrører dets angiveligt innovative og hidtil nyskabende karakter inden for den sektor, som de omhandlede produkter henhører under.
Selv om det antages, at den udformning, der ligner en flaske til drikkevarer, som har form som en håndvægt, på tidspunktet for dens registrering var helt ny i den pågældende industrisektor, giver en sådan særlig udformning for det første ikke det tidligere design en videre beskyttelse end den, som det nyder i henhold til forordning nr. 6/2002. For det andet finder den individuelle karakter af et design, der er nødvendig for dets registrering, anvendelse på det anfægtede design i forhold til det tidligere design, uden at den angiveligt nye karakter eller originaliteten af dette udseende på nogen måde påvirker vurderingen af det anfægtede designs individuelle karakter. Sagsøgerens argumenter i denne henseende skal derfor forkastes.
Det skal således undersøges, om det anfægtede design strider mod det tidligere design i den forstand, at de giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk, henset til den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af det anfægtede design, og dette ved at foretage en undersøgelse i fire etaper. Denne undersøgelse består i at afgøre for det første, hvilken produktgruppe designet skal indgå i eller finde anvendelse på, for det andet, hvem der er den informerede bruger af de nævnte produkter afhængigt af deres formål, og i forhold til denne informerede bruger graden af kendskab til den tidligere kunstform og opmærksomhedsniveauet med hensyn til ligheder og forskelle ved sammenligningen af designene, for det tredje, designerens grad af frihed ved udviklingen af designet, hvis indflydelse på den individuelle karakter er omvendt proportional, og, for det fjerde – under hensyntagen hertil – resultatet af den om muligt direkte sammenligning af de helhedsindtryk, som det anfægtede design og ethvert andet tidligere offentliggjort design individuelt betragtet giver den informerede bruger (jf. dom af 13.6.2019, Visi/one mod EUIPO – EasyFix (Informationstavle til køretøjer),
T-74/18
,
EU:T:2019:417
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Et designs individuelle karakter følger af et helhedsindtryk af forskellen i forhold til – eller fraværet af – noget, der »allerede er set«, ud fra en informeret brugers synspunkt i forhold det påberåbte tidligere design, uden at der tages hensyn til forskelle, der forbliver utilstrækkeligt markante til at påvirke det nævnte helhedsindtryk, selv om de går ud over ubetydelige detaljer, men under hensyntagen til forskelle, der er tilstrækkeligt markante til at skabe indtryk af alle uligheder (jf. i denne retning dom af 16.2.2017, Antrax It mod EUIPO – Vasco Group (Termosifoner til radiatorer),
T-828/14 og T-829/14
,
EU:T:2017:87
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
[
udelades
]
Den grad af frihed, som designeren har
[
udelades
]
Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at appelkammeret begik en fejl ved fortolkningen og anvendelsen af de principper, der er omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 6/2002, eftersom designerens grad af frihed ved udviklingen af det tidligere design var ubegrænset for så vidt angår anvendelsen af en udformning, der ligner strukturen på en håndvægt. Ifølge sagsøgeren forelå der nemlig ingen begrænsning som følge af funktionaliteter eller mængdestandardiseringer, som ville have nødvendiggjort en sådan udformning. Sagsøgeren har i denne forbindelse fremhævet, at et design, der vedrører en flaske, der har en sådan form, ikke var set før det tidligere design. Desuden opfylder den nævnte udformning ikke blot en teknisk funktion, men giver produktet et sportsligt indtryk og adskiller sig fra andre flasker, der findes på markedet, med smallere centrale dele.
Den grad af frihed, som designeren har haft ved udviklingen af designet, defineres navnlig ud fra de bindinger, som er knyttet til de kendetegn, som produktets eller en del af produktets tekniske funktion pålægger, eller ud fra de ved lov fastsatte krav til produktet. Disse bindinger fører til en standardisering af visse kendetegn, der derefter bliver fælles for design, der finder anvendelse på de omhandlede produkter (dom af 18.3.2010, Grupo Promer Mon Graphic mod KHIM – PepsiCo (Gengivelse af et cirkelformet reklameunderlag),
T-9/07
,
EU:T:2010:96
, præmis
).
Jo større frihed designeren har ved udviklingen af et design, i desto mindre grad er små forskelle mellem de omhandlede design tilstrækkelige til at give den informerede bruger et andet helhedsindtryk. Omvendt gælder det, at jo mere bundet designerens frihed er ved udviklingen af et design, desto mere er mindre forskelle mellem de omhandlede design tilstrækkelige til at give den informerede bruger et andet helhedsindtryk. En høj grad af frihed hos designeren ved udviklingen af et design styrker således konklusionen om, at de design, der ikke udviser væsentlige forskelle, giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk (jf. dom af 18.7.2017, Ornement,
T-57/16
,
EU:T:2017:517
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
[
udelades
]
Det helhedsindtryk, som de omhandlede design giver den informerede bruger
[
udelades
]
Sagsøgeren har derimod gjort gældende, at det anfægtede design mangler individuel karakter, eftersom det helhedsindtryk, det giver den informerede bruger, ikke klart adskiller sig fra en sådan brugers helhedsindtryk af det tidligere design. Ved den direkte sammenligning af de omhandlede design koncentrerede appelkammeret sig nemlig om mindre væsentlige kendetegn ved det anfægtede design. De sorte linjer i dette design, som appelkammeret har henvist til, er i øvrigt ikke afbildet i sort på de flasker, der er genstand for designet, men gengiver en næsten usynlig ændring af formen.
Ifølge retspraksis skal sammenligningen af de helhedsindtryk, der fremkaldes af de omhandlede design, være konstrueret og må ikke begrænse sig til en analytisk sammenligning af en opregning af ligheder og forskelle. Denne sammenligning skal anvende de egenskaber, der var angivet i det anfægtede design, og udelukkende vedrøre karakteristika, der er beskyttet, uden hensyntagen til de – bl.a. tekniske – karakteristika, der ikke kan beskyttes (jf. dom af 13.6.2019, Visi/one mod EUIPO – EasyFix (Informationstavle til køretøjer,
T-74/18
,
EU:T:2019:417
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Når lighederne mellem de omhandlede design vedrører de bindinger, som er knyttet til de kendetegn, som produktets eller en del af produktets tekniske funktion pålægger, vil disse ligheder således være mindre vigtige for det helhedsindtryk, som disse design giver den informerede bruger (jf. i denne retning dom af 18.3.2010, Grupo Promer Mon Graphic mod KHIM – PepsiCo (Gengivelse af et cirkelformet reklameunderlag),
T-9/07
,
EU:T:2010:96
, præmis
).
Desuden spiller forskelle en ubetydelig rolle for det helhedsindtryk, som de omhandlede design giver, når de ikke er tilstrækkeligt markante til at adskille de omhandlede produkter fra hinanden i den informerede brugers bevidsthed eller opveje de konstaterede ligheder mellem disse design (jf. i denne retning dom af 21.11.2013, El Hogar Perfecto del Siglo XXI mod KHIM – Wenf International Advisers (Proptrækker),
T-337/12
,
EU:T:2013:601
, præmis
).
For det første som bemærket ovenfor i præmis 31 anses et design for at have individuel karakter, hvis det helhedsindtryk, det giver den informerede bruger, adskiller sig fra en sådan brugers helhedsindtryk af tidligere design. I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, indebærer den bedømmelse, der skal foretages i denne henseende, at der skal tages hensyn til alle andre forskelle mellem de omhandlede design end dem, der er ikke er tilstrækkeligt markante til at påvirke det nævnte helhedsindtryk.
[
udelades
]
Hvad angår etiketten på det tidligere design fastslog appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 35, at den ikke var afgørende i forbindelse med sammenligningen af de helhedsindtryk, der fremkaldes af de omhandlede design, Sagsøgeren har for Retten begrænset sig til at gengive det tidligere design uden de ordbestanddele, der fremgår af den nævnte etiket, og uden herved at drage tvivl om den nævnte konstatering. Selv uden en sådan etiket er der som fastslået i præmis 66-69 ovenfor væsentlige forskelle mellem de omhandlede design.
Heraf følger, at appelkammeret ikke foretog et urigtigt skøn ved i den anfægtede afgørelses punkt 36 og 37 at vurdere, at det anfægtede design og det tidligere design gav den informerede bruger et forskelligt helhedsindtryk, og da det konkluderede, at det anfægtede design ikke kan anses for at stride mod det tidligere design som om handlet i artikel 25, stk. 1, litra d), nr. iii), i forordning 6/2002.
[
udelades
]
Sagsomkostninger
[
udelades
]
Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med EUIPO’s påstand herom. Hvad angår omkostningerne vedrørende sagens behandling for appelkammeret er det tilstrækkeligt at bemærke, at eftersom nærværende dom frifinder EUIPO i det søgsmål, som er anlagt til prøvelse af den anfægtede afgørelse, er det fortsat denne afgørelses konklusion, der afgør spørgsmålet om de omhandlede omkostninger (jf. i denne retning dom af 28.2.2019, Lotte mod EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original),
T-459/18
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2019:119
, præmis
).

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling):

1)
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

2)
Bibita Group betaler sagsomkostningerne.

Spielmann
Spineanu-Matei
Mastroianni
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 21. april 2021.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.
(
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.