CELEX: 62017TJ0238
Ochranná známka Európskej únie
Konanie o vyhlásenie neplatnosti
Obrazová ochranná známka Európskej únie GUGLER
Skoršie národné obchodné meno spoločnosti Gugler France
Relatívny dôvod zamietnutia
Článok 8 ods. 4 nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 4 nariadenia (EÚ) 2017/1001]
Pravdepodobnosť zámeny“

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 31. augusta 2005 Gugler GmbH, právna predchodkyňa žalobcu, pána Alexandra Guglera, zapísala na Úrade Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) pod číslom 3324902 nasledujúcu obrazovú ochrannú známku Európskej únie (ďalej len „sporná ochranná známka“):
O tento zápis bolo požiadané 25. augusta 2003.
Výrobky a služby, pre ktoré bola sporná ochranná známka zapísaná, sú zaradené do tried 6, 17, 19, 22, 37, 39 a 42 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu:
–
trieda 6: „Ochrana pred svetlom, t. j. rolety, kovové rolovacie žalúzie“,
–
trieda 17: „Zvukovo izolujúce materiály, t. j. minerálna vlna a časti z ľahčeného plastu“,
–
trieda 19: „Okná, strechy, dvere, portály, vonkajšie žalúzie na okná, kovové rolovacie žalúzie zo skla alebo plastu; zasklenie, t. j. zimné záhrady, strechy zimných záhrad; ochrana pred svetlom, t. j. skladacie rolety a plastové žalúzie“,
–
trieda 22: „Ochrana pred svetlom, t. j. plastové markízy“,
–
trieda 37: „Služby výrobcu okien, t. j. montáž dverí, portálov a okien“,
–
trieda 39: „Doprava“,
–
trieda 42: „Služby výrobcu okien, t. j. navrhnutie dverí, portálov a okien“.
Dňa 15. decembra 2009 zapísal EUIPO licenciu na používanie spornej ochrannej známky, ktorú spoločnosti Gugler GmbH udelil žalobca.
Dňa 17. novembra 2010 vedľajší účastník konania, Gugler France, podala návrh na vyhlásenie neplatnosti spornej ochrannej známky pre všetky výroby a služby, na ktoré sa vzťahuje táto ochranná známka. Tento návrh bol založený na jednej strane na nekonaní majiteľa spornej ochrannej známky v dobrej viere v čase podania prihlášky ochrannej známky v zmysle článku 52 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
) [teraz článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1
)] a na druhej strane na obchodnom mene vedľajšieho účastníka konania, ktoré by ho podľa francúzskeho práva oprávnilo zakázať používanie spornej ochrannej známky v zmysle článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 [teraz článok 60 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 2017/1001] v spojení s článkom 8 ods. 4 toho istého nariadenia (teraz článok 8 ods. 4 nariadenia 2017/1001).
Vedľajší účastní konania bol založený v januári 2002 a 7. februára 2002 bol zapísaný do obchodného registra v Besançon (Francúzsko) pod obchodným menom Gugler France. Podľa tohto registra, ako aj podľa článku 2 jeho stanov je predmetom podnikania vedľajšieho účastníka konania „kúpa, obchod, predaj a montáž uzatváracích zariadení na budovách a to akýmikoľvek prostriedkami a postupmi“.
Rozhodnutím z 21. decembra 2011 zrušovacie oddelenie EUIPO vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti pre všetky tovary a služby, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka na základe článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009.
Žalobca podal 16. februára 2012 proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia odvolanie.
Dňa 26. augusta 2013 bola sporná ochranná známka na návrh žalobcu predmetom čiastočnej obnovy obmedzenej na výrobky a služby zaradené do tried 19, 37 a 42 uvedených v bode 3 vyššie. Čiastočná obnova bola uverejnená 4. septembra 2013 vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 167/2013.
Rozhodnutím zo 16. októbra 2013 vo veci R 356/2012‑4 štvrtý odvolací senát EUIPO zrušil rozhodnutie zrušovacieho oddelenia a zamietol návrh na vyhlásenie neplatnosti.
Dňa 18. decembra 2013 podal vedľajší účastník konania žalobu na Všeobecný súd proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu EUIPO.
Všeobecný súd rozsudkom z 28. januára 2016, Gugler France/ÚHVT – Gugler (GUGLER) (
T‑674/13
, neuverejnený,
EU:T:2016:44
), zrušil toto rozhodnutie. Domnieval sa, že odvolací senát porušil povinnosť odôvodnenia stanovenú v článku 75 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 94 nariadenia 2017/1001) keď jednak rozhodol o dôvode neplatnosti založenom na článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 8 ods. 4 toho istého nariadenia, a jednak rozhodol o dôvode neplatnosti založenom na článku 52 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
Rozhodnutím zo 6. júna 2016 predsedníctvo odvolacích senátov EUIPO vrátilo vec prvému odvolaciemu senátu pod číslom R 1008/2016‑1, aby prijalo nové rozhodnutie v súlade s článkom 65 ods. 6 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 72 ods. 6 nariadenia 2017/1001).
Rozhodnutím z 31. januára 2017 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát EUIPO zamietol odvolanie proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia a zastával názor, že sa malo vyhovieť návrhu na vyhlásenie neplatnosti spornej ochrannej známky na základe článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 8 ods. 4 toho istého nariadenia.
Odvolací senát uviedol, že skorším označením, na ktorom sa zakladal návrh na vyhlásenie neplatnosti, bolo obchodné meno vedľajšieho účastníka konania, t. j. Gugler France. Odvolací senát sa v prvom rade domnieval, že boli splnené podmienky stanovené v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. Odvolací senát po prvé totiž zastával názor, že skoršie označenie bolo používané v obchodnom styku s dosahom, ktorý nebol len miestny. V tejto súvislosti sa domnieval, že dôkazy predložené vedľajším účastníkom konania, najmä kópie jeho výročnej správy za roky 2002 a 2003, ako aj faktúry, stačili na preukázanie toho, že tento vedľajší účastník konania vykonával pod obchodným menom činnosti, v súvislosti s ktorými bol založený, pred dátumom podania žiadosti o spornú ochrannú známku a s dosahom, ktorý nebol len miestny. Po druhé uviedol, že vedľajší účastník konania nadobudol práva k označeniu ku dňu svojho zápisu do obchodného registra, ktorý je relevantným dátumom podľa článku L. 210‑6 francúzskeho obchodného zákonníka, v prejednávanej veci 7. februára 2002, t. j. pred dátumom prihlášky spornej ochrannej známky. Po tretie sa domnieval, že podľa článku L. 711‑4 francúzskeho zákona o duševnom vlastníctve, z ktorého vychádzal návrh na vyhlásenie neplatnosti, obchodné meno vedľajšieho účastníka konania ho oprávňovalo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky, ak vo vnímaní verejnosti existovala pravdepodobnosť zámeny.
Odvolací senát sa ďalej domnieval, že príslušnú skupinu verejnosti tvorili koneční spotrebitelia a francúzski odborníci so zvýšeným stupňom pozornosti. Konštatoval, že jednak výrobky a služby, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka a činnosti chránené skoršou ochrannou známkou, boli zhodné alebo podobné a jednak, že sporná ochranná známka a skoršie označenie sa vyznačovali zvýšeným stupňom podobnosti. Odvolací senát dospel k záveru, že existuje pravdepodobnosť zámeny, a vyvodil z toho, že boli splnené podmienky stanovené francúzskymi právnymi predpismi na zakázanie používania spornej ochrannej známky.
Odvolací senát sa napokon domnieval, že podmienka uplatnenia prepadnutia práv v dôsledku strpenia stanovená v článku 54 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 61 ods. 2 nariadenia 2017/1001), podľa ktorej si vedľajší účastník konania bol vedomý používania spornej ochrannej známky vo Francúzsku počas piatich rokov a toleroval toto používanie, nebola splnená.
Návrhy účastníkov konania
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.
EUIPO a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 a pozostáva z dvoch častí, z ktorých prvá je založená na nesprávnom posúdení podmienok uplatnenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 odvolacím senátom a druhý na nesprávnom posúdení pravdepodobnosti zámeny. Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 54 ods. 2 toho istého nariadenia.
Všeobecný súd preskúma v záujme hospodárnosti konania a s prihliadnutím na osobitné podmienky prejednávanej veci druhú časť druhého odvolacieho dôvodu založenú na nesprávnom posúdení pravdepodobnosti zámeny.
V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 53 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 sa ochranná známka Európskej únie vyhlási za neplatnú na základe návrhu podaného EUIPO, ak existuje skoršie právo, ako je uvedené v článku 8 ods. 4 tohto nariadenia, a podmienky stanovené v danom odseku sú splnené. Podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 na základe námietok majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah, sa ochranná známka, ktorá je predmetom prihlášky, nezapíše, pokiaľ podľa práva členského štátu, ktorým sa spravuje dané označenie, boli práva k takémuto označeniu nadobudnuté pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie a pokiaľ takéto označenie udeľuje jeho majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky.
Prvé dve podmienky, teda podmienky týkajúce sa použitia a významu uvádzaného označenia, ktorý musí byť väčší ako len lokálny, vyplývajú zo samotného znenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, a musia sa teda vykladať v zmysle práva Európskej únie. Nariadenie č. 207/2009 teda stanovuje jednotné pravidlá týkajúce sa použitia označení a ich významu, ktoré sú v súlade so zásadami, ktorými sa riadi systém zavedený týmto nariadením [rozsudok z 24. marca 2009, Moreira da Fonseca/ÚHVT – General Óptica (GENERAL OPTICA),
T‑318/06 až T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, bod
].
Naopak, zo znenia „pokiaľ podľa práva členského štátu, ktorým sa riadi dané označenie“ vyplýva, že dve ďalšie podmienky uvedené následne v článku 8 ods. 4 písm. a) a b) nariadenia č. 207/2009 sú podmienkami stanovenými nariadením, ktoré sa na rozdiel od predchádzajúcich podmienok posudzujú vzhľadom na kritériá stanovené právom, ktorým sa riadi uvádzané označenie. Tento odkaz na právo, ktorým sa riadi uvádzané označenie, je úplne odôvodnený, keďže nariadenie č. 207/2009 priznáva označeniam mimo systému ochrannej známky Európskej únie možnosť odvolávať sa na ne proti ochrannej známke Európskej únie. Preto výlučne právo, ktorým sa riadi uvádzané označenie, umožňuje preukázať, či toto označenie predchádza ochrannej známke Európskej únie a či môže odôvodňovať zákaz použitia neskoršej ochrannej známky [rozsudky z 24. marca 2009, GENERAL OPTICA,
T‑318/06 až T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, bod
, a z 18. septembra 2015, Federación Nacional de Cafeteros de Colombia/ÚHVT – Accelerate (COLOMBIANO COFFEE HOUSE),
T‑359/14
, neuverejnený,
EU:T:2015:651
, bod
].
V prejednávanej veci odvolací senát uviedol, že vedľajší účastník konania vychádzal z článku L. 711‑4 francúzskeho zákona o duševnom vlastníctve, pričom uviedol dôkazy, ktoré preukazujú spôsob, akým bola táto právna úprava uplatnená. Uviedol, že vedľajší účastník konania predložil kópiu rozsudku cour d’appel de Paris (odvolací súd v Paríži, Francúzsko) z 24. novembra 1999, týkajúceho sa sporu medzi na jednej strane francúzskym obchodným menom a na druhej strane neskorším obchodným menom a neskoršími ochrannými známkami. Cour d’appel de Paris (odvolací súd v Paríži) v tomto rozsudku rozhodol, že neoprávnené používanie alebo zásah do názvu obchodného mena spoločnosti vyobrazením alebo napodobením predstavuje nekalú súťaž, ak bolo preukázané, že existovala pravdepodobnosť zámeny a že ochrana podľa článku L 711‑4 francúzskeho zákona o duševnom vlastníctve vyžadovala existenciu pravdepodobnosti zámeny. Odvolací senát sa domnieval, že z tohto ustanovenia a zo spôsobu, akým bolo uplatnené, vyplýva, že podmienkou, aby vedľajší účastník konania mohol zakázať používanie spornej ochrannej známky na základe jej obchodného mena, bola existencia pravdepodobnosti zámeny.
Odvolací senát konštatoval, že pojem pravdepodobnosť zámeny vo francúzskom práve sa neodlišoval od tohto pojmu v práve Únie, keďže predpokladal existenciu podobnosti medzi na jednej strane tovarmi a službami, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka, a činnosťami chránenými skorším označením a na druhej strane kolidujúcimi označeniami. Mohol preto správne použiť analógiu s kritériami stanovenými na uplatnenie článku 8 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 8 ods. 1 nariadenia 2017/1001).
Podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 sa na základe námietok majiteľa skoršej ochrannej známky ochranná známka, ktorá je predmetom prihlášky, nezapíše, ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so skoršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená.
Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od rovnakého podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené, predstavuje pravdepodobnosť zámeny. Podľa tejto istej judikatúry sa pravdepodobnosť zámeny má posudzovať celkovo podľa toho, ako príslušná skupina verejnosti vníma označenia a dotknuté tovary alebo služby s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci, najmä na vzájomnú súvislosť medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov alebo služieb [pozri rozsudok z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, body
až
a citovanú judikatúru].
Žalobca tvrdí, že do októbra 2009 vykonával svoju činnosť v úzkom obchodnom vzťahu s vedľajším účastníkom konania a že výrobky uvádzané na trh týmto vedľajším účastníkom konania pochádzajú od podniku, ktorý je majiteľom spornej ochrannej známky, a potom neskôr od podniku, ktorý má licenciu na túto ochrannú známku, t. j. v oboch prípadoch od spoločnosti Gugler GmbH. Vedľajší účastník konania propagoval okná, ktoré predával, ako vyrobené v Maxdorfe (Nemecko), v meste, v ktorom má Gugler GmbH svoje sídlo. Žalobca tvrdí, že počas obdobia, keď vedľajší účastník konania predával vo Francúzsku výrobky spoločnosti Gugler GmbH, uvádzal ich nemecký pôvod. Príslušná skupina verejnosti nemohla byť teda uvedená do omylu o ich pôvode a neexistovala pravdepodobnosť zámeny.
Žalobca napokon uvádza, že po prerušení obchodných vzťahov medzi spoločnosťou Gugler GmbH a vedľajším účastníkom konania v roku 2010 tiež neexistovala pravdepodobnosť zámeny, keďže vedľajší účastník konania zmenil obchodné meno, zásoboval sa od iného nemeckého výrobcu okien a už nepredával výrobky bod obchodným menom GUGLER.
Treba pripomenúť, že dátum, ktorý treba zohľadniť na posúdenie pravdepodobnosti zámeny, je dátum podania prihlášky spornej ochrannej známky, konkrétne 25. august 2003.
Tvrdenia žalobcu, podľa ktorých neexistovala pravdepodobnosť zámeny po prerušení obchodných vzťahov medzi spoločnosťou Gugler GmbH a vedľajším účastníkom konania v roku 2010, je preto potrebné zamietnuť ako neúčinné.
Treba však skúmať, či existencia ekonomických väzieb medzi majiteľom spornej ochrannej známky a žiadateľkou o vyhlásenie neplatnosti k dátumu podania prihlášky spornej ochrannej známky bráni určeniu existencie pravdepodobnosti zámeny.
Odvolací senát sa domnieval, že aj za predpokladu, že príslušná skupina verejnosti preukáže vyšší stupeň pozornosti, skutočnosť, že kolidujúce označenia boli zhodné na úrovni ich rozlišovacieho prvku, neutralizovala slabú podobnosť existujúcu medzi určitými výrobkami a službami, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka a činnosti chránené skorším označením. Domnieval sa, že spotrebitelia, ktorí boli vystavovaní obchodnému menu v oblasti uzatváracích zariadení na budovách, sa dôvodne domnievali, že zhodné alebo podobné uzatváracie zariadenia, ako aj súvisiace izolačné výrobky uvádzané na trh vo Francúzsku pod ochrannou známkou GUGLER mali ten istý obchodný pôvod, a dospel teda k záveru, že existovala pravdepodobnosť zámeny.
Odvolací senát v napadnutom rozhodnutí zamietol tvrdenie žalobcu týkajúce sa skutočnosti, že vedľajší účastník konania a Gugler GmbH boli súčasťou distribučnej siete. Domnieval sa, že nič nepreukazuje, že verejnosť vedela o existencii dohody o distribúcii a že skutočnosť, že výrobky vyrábané v Nemecku boli predávané vo Francúzsku pod ochrannou známkou GUGLER, nepriznávala spoločnosti Gugler GmbH žiadne právo k tejto ochrannej známke vo Francúzsku, keďže podľa francúzskeho práva používanie ochrannej známky nezakladalo výlučné práva k tejto ochrannej známke.
Treba pripomenúť, že k dátumu podania prihlášky spornej ochrannej známky, t. j. k 25. augustu 2003, existovali obchodné vzťahy medzi vedľajším účastníkom konania a spoločnosťou GUGLER GmbH, ktorá bola v tom čase majiteľkou spornej ochrannej známky. Vedľajší účastník konania bol totiž distribútorom výrobkov spoločnosti Gugler GmbH vo Francúzsku. Ich obchodné vzťahy trvali od roku 2000, keď sa ešte vedľajší účastník konania označoval PK Fermetures. Od júla 2002 Gugler GmbH vlastnila 498 akcií vedľajšieho účastníka konania.
Okrem toho Gugler GmbH založila v roku 2003 so svojimi francúzskymi partnermi, medzi ktorými sú zakladatelia vedľajšieho účastníka konania, spoločnosť Gugler Europe, ktorá bola od 28. augusta 2003 majiteľkou francúzskej obrazovej ochrannej známky GUGLER. Gugler Europe schválila vedľajšiemu účastníkovi konania licenciu na túto ochrannú známku.
V prejednávanej veci sa kladie otázka, či existencia ekonomickej väzby medzi majiteľom spornej ochrannej známky a žiadateľkou o vyhlásenie neplatnosti k dátumu podania prihlášky spornej ochrannej známky bráni určeniu existencie pravdepodobnosti zámeny, ktorá je vymedzená ako „pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od rovnakého podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené“.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že cieľom určenia pravdepodobnosti zámeny je chrániť funkciu pôvodu ochrannej známky tým, že umožňuje namietať proti zápisu ochrannej známky alebo žiadať o vyhlásenie jej neplatnosti, ak existuje pravdepodobnosť, že bol spotrebiteľ uvedený do omylu o pôvode predmetných tovarov alebo služieb, keď sa nesprávne domnieval, že tovary a služby, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, pochádzajú od toho istého podniku alebo od ekonomicky prepojených podnikov.
Základnou funkciu ochrannej známky je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému užívateľovi označenie pôvodu tovaru alebo služby označených ochrannou známkou, umožňujúc mu neomylne rozlíšiť tento tovar alebo službu od tých, ktoré majú iný pôvod. Na to, aby ochranná známka mohla mať postavenie základného prvku systému nenarušenej hospodárskej súťaže, ktorého zriadenie a udržanie je cieľom Zmluvy, totiž musí zaručovať, že všetky tovary alebo služby, ktoré sú ňou označené, boli vyrobené alebo dodané pod kontrolou jediného podniku, ktorému možno pripísať zodpovednosť za ich kvalitu (pozri rozsudky z 12. novembra 2002, Arsenal Football Club,
C‑206/01
,
EU:C:2002:651
, bod
a citovanú judikatúru, a z 8. júna 2017, W. F. Gözze Frottierweberei a Gözze,
C‑689/15
,
EU:C:2017:434
, bod
a citovanú judikatúru).
Aby bola táto záruka pôvodu, ktorá tvorí základnú funkciu ochrannej známky, zabezpečená, musí byť majiteľ ochrannej známky chránený proti konkurentom, ktorí by chceli zneužiť postavenie a dobré meno ochrannej známky predajom výrobkov neoprávnene označených touto ochrannou známkou (rozsudok z 12. novembra 2002, Arsenal Football Club,
C‑206/01
,
EU:C:2002:651
, bod
).
V prejednávanej veci predpokladá určenie existencie pravdepodobnosti zámeny, pokiaľ ide o pôvod výrobkov a služieb, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka, že príslušná skupina verejnosti sa môže nesprávne domnievať, že výrobky a služby, na ktoré sa vzťahuje táto ochranná známka, a činnosti chránené skorším označením pochádzajú od ekonomicky prepojených podnikov.
Práve v prejednávanej veci sú výrobky, na ktoré sa vzťahuje sporná ochranná známka, vyrobené spoločnosťou Gugler GmbH a majiteľom skoršieho obchodného mena je distribútor týchto výrobkov. Ide preto o prípad, keď skutočnosť, že sa spotrebiteľ môže domnievať, že predmetné výrobky a služby pochádzajú od ekonomicky prepojených podnikov, nepredstavuje omyl, pokiaľ ide o ich pôvod.
Treba si tiež klásť otázku, pokiaľ ide o to, či, ako potvrdil odvolací senát, na vylúčenie pravdepodobnosti zámeny musí spotrebiteľ vedieť o ekonomickom prepojení existujúcom medzi majiteľom skoršieho označenia a majiteľom spornej ochrannej známky.
Ako uvádza EUIPO, francúzska verejnosť pravdepodobne nevedela o existencii spoločnosti Gugler GmbH a o skutočnosti, že tento podnik vyrábal výrobky distribuované vedľajším účastníkom konania, keďže tento vedľajší účastník konania sa neprezentoval výslovne ako distribútor spoločnosti Gugler GmbH. EUIPO uvádza, že samotná skutočnosť, že vedľajší účastník konania prezentoval svoje výrobky ako vyrobené v Maxdorfe v Nemecku, nepostačuje na to, aby francúzska verejnosť vedela, že išlo o miesto, kde mala Gugler GmbH svoje sídlo.
Posúdenie pravdepodobnosti zámeny má objektívnu povahu. Predovšetkým sa nevyžaduje, aby spotrebiteľ vedel, že sa dopúšťa nesprávneho posúdenia, keď sa domnieva, že predmetné výrobky a služby pochádzajú od toho istého podniku alebo ekonomicky prepojených podnikov. Rovnako nemožno požadovať, aby vedel, že sa nemýli, čo sa týka pôvodu výrobkov, pretože vie o existencii ekonomického prepojenia medzi majiteľmi kolidujúcich označení.
Z judikatúry vyplýva, že presný obchodný pôvod, ktorý príslušná skupina verejnosti prisúdi tovarom alebo službám, ktorých sa týka každá z týchto dvoch kolidujúcich ochranných známok, nemá veľký význam, pokiaľ ide o otázku, či medzi nimi existuje pravdepodobnosť zámeny. To, na čom záleží, je otázka, či tento obchodný pôvod môže príslušná skupina verejnosti v týchto dvoch prípadoch vnímať ako taký istý [rozsudok z 9. júna 2010, Muñoz Arraiza/ÚHVT – Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (RIOJAVINA),
T‑138/09
,
EU:T:2010:226
, bod
].
Je preto potrebné sa na rozdiel od tvrdenia odvolacieho senátu domnievať, že na vylúčenie existencie pravdepodobnosti zámeny, keď sú majitelia sporných označení ekonomicky prepojení, nie je potrebné, aby spotrebiteľ vedel o tomto ekonomickom prepojení.
Z toho vyplýva, že ekonomické prepojenie, ktoré existuje medzi vedľajším účastníkom konania, majiteľom skoršieho obchodného mena, a spoločnosťou Gugler GmbH, majiteľkou spornej ochrannej známky, bránilo určeniu existencie pravdepodobnosti zámeny.
Odvolací senát teda nesprávne dospel k záveru, že existovala pravdepodobnosť zámeny, a treba preto vyhovieť druhej časti druhého žalobného dôvodu.
Treba preto zrušiť napadnuté rozhodnutie bez toho, aby bolo potrebné v rámci prvej časti druhého žalobného dôvodu skúmať, či odvolací senát nesprávne uplatnil podmienky uplatnenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. V dôsledku toho nie je potrebné rozhodnúť ani o prvom a treťom žalobnom dôvode, ani o tvrdeniach EUIPO týkajúcich sa prípustnosti určitých príloh žaloby.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže EUIPO nemal vo veci úspech, je opodstatnené uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania žalobcu v súlade s jeho návrhmi.
Keďže vedľajší účastník konania vo svojich návrhoch nemal úspech, znáša svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol takto:

1.
Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 31. januára 2017 (vec R 1008/2016‑ 1) sa zrušuje.

2.
EUIPO znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli pánovi Alexandrovi Guglerovi.

3.
Gugler France znáša svoje vlastné trovy konania.

Collins
Kănčeva
De Baere
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. septembra 2018.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.