CELEX: 62021CJ0238
Ennakkoratkaisupyyntö
Ympäristö
Jätteet
Direktiivi 2008/98/EY
3 artiklan 1 alakohta
5 artiklan 1 kohta
6 artiklan 1 kohta
Kaivettu maa-aines
Jätteen ja sivutuotteen käsitteet
Jätteeksi luokittelun päättyminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY (
EUVL 2008, L 312, s. 3
) 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Porr Bau GmbH (jäljempänä Porr Bau) ja Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung (Graz-Umgebungin alueen hallintoviranomainen) ja jossa on kyse viimeksi mainitun tekemästä päätelmästä, jonka mukaan maatalousmaalle sijoitettu kaivettu maa-aines on jätettä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Jätteistä 15.7.1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (
EYVL 1975, L 194, s. 39
), sellaisena kuin se oli muutettuna 18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (
EYVL 1991, L 78, s. 32
; jäljempänä direktiivi 75/442), keskeisenä tavoitteena oli sen johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta. Direktiivi 75/442 on kumottu ja korvattu jätteistä 5.4.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/12/EY (
EUVL 2006, L 114, s. 9
), joka kumottiin ja korvattiin direktiivillä 2008/98.
Direktiivin 2008/98 johdanto-osan 6, 8, 11, 22 ja 29 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(6)
Kaiken jätepolitiikan ensisijaisena tavoitteena olisi oltava jätteestä ja jätehuollosta aiheutuvien haitallisten terveys- ja ympäristövaikutusten minimoiminen. Jätepolitiikalla olisi myös pyrittävä vähentämään luonnonvarojen käyttöä ja edistämään jätehierarkian soveltamista käytännössä.
– –
(8)
– – Lisäksi olisi edistettävä jätteiden hyödyntämistä sekä uusiomateriaalien käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi. – –
– –
(11)
Pois kaivetun maa-aineksen ja muun luonnosta peräisin olevan aineksen, joka ei ole pilaantunutta ja joka käytetään muualla kuin sillä paikalla, josta se on kaivettu, luokittelua jätteeksi olisi tarkasteltava tämän direktiivin mukaisten jätteen määritelmän sekä sivutuotteita tai jätteeksi luokittelun päättymistä koskevien säännösten mukaisesti.
– –
(22)
– – Tiettyjen jätteen määritelmään liittyvien seikkojen tarkentamiseksi tässä direktiivissä olisi selvennettävä sitä,
– –
–
milloin tietty jäte lakkaa olemasta jätettä, määrittelemällä sellaisia jätteeksi luokittelun päättymistä koskevia perusteita, joilla saavutetaan ympäristönsuojelun korkea taso sekä ympäristöä koskeva ja taloudellinen hyöty; mahdollisia jäteluokkia, joiden osalta jätteeksi luokittelun päättymistä koskevia vaatimuksia ja perusteita olisi kehitettävä, ovat muun muassa rakennus- ja purkujäte – – Jätteeksi luokittelun päättymisen edellyttämä hyödyntämistoimi voi yksinkertaisimmillaan olla jätteen tarkastaminen sen toteamiseksi, että se täyttää jätteeksi luokittelun päättymistä koskevat perusteet.
– –
(29)
Jäsenvaltioiden olisi tuettava uusiomateriaalien, kuten kierrätyspaperin, käyttöä jätehierarkian mukaisesti ja kierrätysyhteiskuntaan siirtymiseksi, ja niiden olisi mahdollisuuksien mukaan oltava tukematta tällaisten uusiomateriaalien sijoittamista kaatopaikalle tai polttamista.”
Kyseisen direktiivin I luku, jonka otsikko on ”Kohde, soveltamisala ja määritelmät”, sisältää 1–7 artiklan.
Mainitun direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä säädetään toimenpiteistä, joilla suojellaan ympäristöä ja ihmisten terveyttä ehkäisemällä tai vähentämällä jätteen syntymisen ja jätehuollon aiheuttamia haittavaikutuksia sekä vähentämällä materiaalien käytöstä aiheutuvia kokonaisvaikutuksia ja parantamalla tällaisen käytön tehokkuutta.”
Direktiivin 2008/98 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)
’jätteellä’ mitä tahansa ainetta tai esinettä, jonka haltija poistaa käytöstä, aikoo poistaa käytöstä tai on velvollinen poistamaan käytöstä;
– –
15)
’hyödyntämisellä’ tointa, jonka pääasiallisena tuloksena jätettä voidaan käyttää hyödylliseen tarkoitukseen joko tuotantolaitoksessa tai yleensä taloudessa korvaamalla muita materiaaleja, joita olisi muutoin käytetty erityiseen tarkoitukseen, tai jätteen valmistelemista tällaista tarkoitusta varten. Liitteessä II on esimerkkiluettelo hyödyntämistoimista;
16)
’valmistelulla uudelleenkäyttöön’ tarkistamis-, puhdistamis- tai korjaamistarkoituksessa toteutettavia hyödyntämistoimia, joiden avulla tuotteet tai tuotteiden osat, joista on tullut jätettä, valmistellaan siten, että niitä voidaan käyttää uudelleen ilman mitään muuta esikäsittelyä;
– –
19)
’loppukäsittelyllä’ tointa, joka ei ole hyödyntämistä, vaikka toimen toissijaisena seurauksena olisi aineiden tai energian talteenotto. Liitteessä I on esimerkkiluettelo loppukäsittelytoimista;
– –”
Direktiivin 2008/98 4 artiklan, jonka otsikko on ”Jätehierarkia”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Seuraavaa jätehierarkiaa sovelletaan ensisijaisuusjärjestyksenä jätteen syntymisen ehkäisemistä ja jätehuoltoa koskevassa lainsäädännössä ja politiikassa:
a)
ehkäiseminen;
b)
valmistelu uudelleenkäyttöön;
c)
kierrätys;
d)
muu hyödyntäminen, esimerkiksi energiana; ja
e)
loppukäsittely.
2.   Soveltaessaan 1 kohdassa tarkoitettua jätehierarkiaa jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sellaisten vaihtoehtojen edistämiseksi, joilla päästään ympäristön kannalta parhaaseen mahdolliseen kokonaistulokseen. – –
– –”
Kyseisen direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Sivutuotteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sellaisen tuotantoprosessin tuloksena syntynyttä ainetta tai esinettä, jonka ensisijaisena tavoitteena ei ole tämän aineen tai esineen valmistaminen, voidaan pitää sivutuotteena eikä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna jätteenä ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
aineen tai esineen jatkokäyttö on varmaa;
b)
ainetta tai esinettä voidaan käyttää suoraan ilman muuta kuin tavalliseksi katsottavaa teollista lisäkäsittelyä;
c)
aine tai esine syntyy olennaisena osana tuotantoprosessia; ja
d)
jatkokäyttö on laillista eli aine tai esine täyttää kaikki asiaankuuluvat, sen erityiseen käyttöön liittyvät tuotetta, ympäristöä ja terveydensuojelua koskevat vaatimukset eikä aiheuta haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle tai ihmisten terveydelle.”
Kyseisen direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Jätteeksi luokittelun päättyminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tietyt jätteet lakkaavat olemasta 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua jätettä, kun ne ovat läpikäyneet hyödyntämistoimen, kierrätys mukaan luettuna, ja ovat seuraavien edellytysten mukaisesti laadittujen arviointiperusteiden mukaiset:
a)
ainetta tai esinettä käytetään yleisesti tiettyihin tarkoituksiin;
b)
aineelle tai esineelle on olemassa markkinat tai kysyntää;
c)
aine tai esine täyttää tiettyjen tarkoitusten mukaiset tekniset vaatimukset ja on tuotteisiin sovellettavien olemassa olevien säännösten ja standardien mukainen; ja
d)
aineen tai esineen käytöstä ei aiheudu haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle eikä ihmisten terveydelle.
Näihin perusteisiin sisältyy tarvittaessa epäpuhtauksien raja-arvoja, ja niissä otetaan huomioon aineen tai esineen mahdolliset haitalliset vaikutukset ympäristölle.
– –
4.   Jos yhteisön tasolla ei ole vahvistettu perusteita 1 ja 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti, jäsenvaltiot voivat soveltuvan oikeuskäytännön huomioon ottaen päättää tapauskohtaisesti, onko jokin jäte lakannut olemasta jätettä. – –”
Saman direktiivin 11 artiklan, jonka otsikko on ”Uudelleenkäyttö ja kierrätys”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi ja luonnonvaroja tehokkaasti hyödyntävään Euroopan kierrätysyhteiskuntaan siirtymiseksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joiden tarkoituksena on seuraavien tavoitteiden saavuttaminen:
– –
b)
vuoteen 2020 mennessä vaarattoman rakennus- ja purkujätteen, jäteluettelon luokassa 17 05 04 määriteltyä luonnosta peräisin olevaa ainesta lukuun ottamatta, valmistelua uudelleenkäytettäväksi, kierrätystä ja muuta materiaalien hyödyntämistä, mukaan luettuina maantäyttötoimet, joissa jätettä käytetään korvaamaan muita materiaaleja, on lisättävä vähintään 70 painoprosenttiin.”
Direktiivin 2008/98 liitteessä II lueteltuihin hyödyntämistoimiin kuuluu muun muassa ”maaperäkäsittely maatalouden kannalta tai ekologisesti hyödyllisellä tavalla”.
Itävallan oikeus
Vuoden 2002 Itävallan liittovaltion jätehuoltolain (Abfallwirtschaftsgesetz) 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tässä liittovaltion laissa jätteillä tarkoitetaan irtainta omaisuutta:
1.
josta niiden haltija on hankkiutunut eroon tai aikoo hankkiutua eroon tai
2.
jonka keräystä, varastointia, kuljetusta ja käsittelyä jätteenä edellytetään, jotta yleiset edut (1 §:n 3 momentti) eivät vaarannu.”
Kyseisen lain 5 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jollei 2 momentissa tarkoitetussa asetuksessa tai jätteistä annetun direktiivin 2008/98 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa asetuksessa toisin säädetä, olemassa olevia aineita pidetään jätteinä, kunnes niitä tai niistä saatuja aineita käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineet tai ensisijaisista raaka-aineista saadut tuotteet. Jos aine valmistellaan 2 §:n 5 momentin 6 kohdassa tarkoitettuun uudelleenkäyttöön, jätteeksi luokittelu päättyy tämän hyödyntämistoimen päätyttyä.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Useat maanviljelijät ottivat yhteyttä Porr Bauhun hankkiakseen siltä kaivettua maa-ainesta peltojen saattamiseksi viljelyskuntoon tai maantalouden tuotantomaan parantamiseksi. Tuolloin ei ollut varmaa, pystyykö kyseinen yritys vastaamaan sille esitettyyn kysyntään. Tästä johtuen Porr Bau valitsi sittemmin rakennushankkeen, joka soveltui kysytyn materiaalin keräämiseen. Kyseinen yhtiö toimitti siten edelleen pyydetyt materiaalit eli A 1 ‑laatuluokan pilaantumattoman kaivetun maa-aineksen, joka on maaperän kaivetun maa-aineksen osalta korkein laatuluokka Itävallan oikeuden mukaan. Tämän lainsäädännön mukaan tällaisten materiaalien käyttö soveltuu tällaisten maa-alueiden kunnostamiseen ja on laillista.
Porr Bau vaati 4.5.2018 Graz-Umgebungin alueen hallintoviranomaista toteamaan, että sen toimittama kaivettu maa-aines ei ole jätettä ja toissijaisesti että suunnitellut toimet eivät olleet sellaista toimintaa, johon sovelletaan pilaantunutta maa-aluetta koskevia velvoitteita.
Kyseinen viranomainen totesi 14.9.2020 tekemässään päätöksessä, että kyseiset materiaalit olivat vuoden 2002 Itävallan liittovaltion jätehuoltolain 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuja jätteitä ja että niiden jätteeksi luokittelu ei ollut päättynyt, koska liittovaltion jätehuoltosuunnitelmassa vahvistettuja muodollisia kriteereitä ei ollut noudatettu.
Porr Bau valitti tästä päätöksestä Landesverwaltungsgericht Steiermarkiin (Steiermarkin osavaltion hallintotuomioistuin, Itävalta), joka pohtii, onko kyseessä oleva kaivettu maa-aines luokiteltava direktiivissä 2008/98 tarkoitetuksi jätteeksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että tässä tapauksessa sen on tutkittava, onko kyseinen luokitus päättynyt.
Kyseinen tuomioistuin korostaa, että mainituille materiaaleille on tehty laatuarviointi, jonka mukaan niitä voidaan käyttää sellaisenaan. Se toteaa, että nyt esillä olevassa asiassa niitä on käytetty maatalouden rakenteen parantamistarkoituksessa, johon tarvittiin tällaista materiaalia, teknisiä vaatimuksia on noudatettu eikä ympäristölle tai terveydelle ole sitä paitsi aiheutunut haitallisia vaikutuksia. Lisäksi tällaisen lähestymistavan tavoitteena on jätteiden ehkäiseminen ja raaka-aineiden korvaaminen tällaisilla materiaaleilla.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Itävallan oikeuden mukaan jätteeksi luokittelu päättyy ainoastaan kahdella toiminnolla eli yhtäältä valmistuksella uudelleenkäyttöä varten tarkistamalla, puhdistamalla tai korjaamalla ja toisaalta raaka-aineen korvaamisella tosiasiallisesti kyseessä olevilla materiaaleilla. Kaivettua maa-ainesta koskevat kriteerit ovat tiukempia, koska sen valmistelu uudelleenkäyttöä varten ei lopeta sen jätteeksi luokittelua. Kyseinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että Itävallassa nykyisin voimassa olevan oikeuden ja yleisesti hyväksytyn tulkinnan mukaan jätteeksi luokittelun päättymistä rajoitetaan unionin oikeuden vastaisesti.
Vaikka kyseinen kaivettu maa-aines kuuluukin korkeimpaan laatuluokkaan ja se on teknisesti sekä oikeudellisesti asianmukaista kyseessä olevien maatalousmaiden parantamiseen, liittovaltion jätehuoltosuunnitelmassa vahvistetut muodolliset arviointikriteerit, kun niitä tulkitaan suppeasti, voivat estää tämän materiaalin jätteeksi luokittelun päättymisen.
Saman tuomioistuimen mukaan tämä estää sellaisen toiminnan, kuten maatalousmaan parantamisen kaivetun maa-aineksen avulla, jolla korvataan raaka-aineita ja joka on tarpeen direktiivissä 2008/98 säädetyn jätehierarkian nojalla. Tämä kannustaisi direktiivin tavoitteiden vastaisesti käyttämään primaarisia raaka-aineita ja sijoittamaan uusioraaka-aineet, kuten kaivetun maa-aineksen, kaatopaikalle, vaikka niitä voitaisiin käyttää erinomaisesti hyödyntämistarkoituksessa.
Tässä tilanteessa Landesverwaltungsgericht Steiermark päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2008/98] 6 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan jätteeksi luokittelu päättyy vasta, kun jätteet tai olemassa olevat aineet tai niistä saadut aineet käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineet tai ensisijaisista raaka-aineista saadut tuotteet tai ne valmistellaan uudelleenkäyttöön?
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi,
2)
onko [direktiivin 2008/98] 6 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan jätteeksi luokittelu voi päättyä kaivetun maa-aineksen osalta aikaisintaan raaka-aineiden tai ensisijaisista raaka-aineista valmistettujen tuotteiden korvaamisella?
Jos ensimmäiseen ja/tai toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi,
3)
onko [direktiivin 2008/98] 6 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että kaivetun maa-aineksen jätteeksi luokittelu ei voi päättyä, jos muodollisia kriteereitä (erityisesti kirjaamis- ja dokumentointivelvollisuus), joilla ei ole toteutettuihin toimenpiteisiin mitään vaikutusta ympäristön kannalta, ei noudateta tai ei noudateta täysimääräisesti, vaikka kaivettu maa-aines jää todistettavasti aiotun konkreettisen käyttötarkoituksen osalta noudatettavien raja-arvojen (laatuluokat) alapuolelle?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Unionin tuomioistuin saattaa lisäksi joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeussääntöjä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisukysymyksessään viitannut (tuomio 1.8.2022, Uniqa Asigurări,
C-267/21
,
EU:C:2022:614
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On todettava, että unionin tuomioistuimen on yhtä lailla vastattava esitettyihin kysymyksiin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on yksin toimivalta tältä osin, määrittelemien kansallisen säännöstön ja tosiseikkojen perusteella ja esitettävä kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla se voi arvioida, onko kyseinen säännöstö kyseisen direktiivin säännösten mukainen (ks. vastaavasti tuomio 10.2.2022, Philips Orăştie,
C-487/20
,
EU:C:2022:92
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää epäilyjä siitä, onko pääasiassa kyseessä oleva kaivettu maa-aines direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätettä. Kyseinen tuomioistuin toteaa, että yksi sen käsiteltävänä olevan oikeusriidan kohteista on se, onko pilaantumaton kaivettu maa-aines, joka kansallisen lainsäädännön mukaan kuuluu korkeimpaan laatuluokkaan, luokiteltava ”jätteeksi”.
Itävallan hallitus väittää, että Itävallan oikeuden mukaan on niin, että jos rakennushankkeen yhteydessä kaivetaan tai murskataan ainesta, rakennuttajan pääasiallisena tarkoituksena on yleensä saada hanke päätökseen ilman, että tällainen aines hankaloittaa sitä, joten tällainen materiaali poistetaan kohteesta tarkoituksena poistaa se käytöstä.
Porr Bau katsoo, ettei tilanne ole tällainen nyt käsiteltävässä asiassa, ja väittää, että pääasiassa kyseessä olevan kaivetun maa-aineksen voidaan katsoa täyttävän direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset ja se voidaan siten luokitella sivutuotteiksi.
Siinä tapauksessa, että maa-aines on kuitenkin luokiteltava jätteeksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että siihen pitää soveltaa kaatopaikkamaksua ja on tutkittava, onko – ja tarvittaessa missä vaiheessa – sen jätteeksi luokittelu päättynyt.
Tältä osin on todettava, että direktiivin 2008/98 johdanto-osan 11 perustelukappaleen mukaan pois kaivetun maa-aineksen ja muun luonnosta peräisin olevan aineksen, joka ei ole pilaantunutta ja joka käytetään muualla kuin sillä paikalla, josta se on kaivettu, luokittelua jätteeksi olisi tarkasteltava tämän direktiivin mukaisten jätteen määritelmän sekä sivutuotteita tai jätteeksi luokittelun päättymistä koskevien säännösten mukaisesti.
Jotta esitettyyn kysymykseen voidaan antaa hyödyllinen vastaus ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, on näin ollen katsottava, että kyseinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on käsiteltävä yhdessä, lähinnä sitä, onko direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohtaa, 5 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan pilaantumaton kaivettu maa-aines, joka kansallisen säännöstön mukaan kuuluu korkeimpaan laatuluokkaan, yhtäältä on katsottava jätteeksi, vaikka se täyttää sivutuotteen määritelmän, ja toisaalta sen jätteeksi luokittelu ei pääty muutoin kuin silloin, kun sitä käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineita ja sen haltija noudattaa muodollisia kriteereitä, jotka eivät ole merkityksellisiä ympäristönsuojelun kannalta.
Kaivetun maa-aineksen luokittelu jätteeksi tai sivutuotteeksi
Direktiivin 2008/98 3 artiklan mukaan ”jätteellä” tarkoitetaan mitä tahansa ainetta tai esinettä, jonka haltija poistaa käytöstä, aikoo poistaa käytöstä tai on velvollinen poistamaan käytöstä.
Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut toistuvasti, että jätteeksi luokittelu seuraa ennen kaikkea haltijan toiminnasta ja ilmauksen ”poistaa käytöstä” merkityksestä (tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu ilmaisusta ”poistaa käytöstä”, että tätä ilmaisua on tulkittava direktiivin 2008/98 tavoitteen mukaisesti, joka kyseisen direktiivin johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan on jätteestä ja jätehuollosta aiheutuvien haitallisten terveys- ja ympäristövaikutusten minimoiminen, ja SEUT 191 artiklan 2 kohdan valossa, jonka mukaan unionin ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon ja jonka mukaan kyseinen politiikka perustuu muun muassa ennalta varautumisen periaatteeseen ja periaatteeseen, jonka mukaan olisi ryhdyttävä ennalta ehkäiseviin toimiin. Näin ollen ilmaisua ”poistaa käytöstä” ja siis direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätteen käsitettä ei voida tulkita suppeasti (tuomio 4.7.2019, Tronex,
C-624/17
,
EU:C:2019:564
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Erityisesti direktiivissä 2008/98 tarkoitetun jätteen olemassaolo on selvitettävä kaikkien asiaan liittyvien seikkojen perusteella siten, että tietyt seikat voivat olla viitteitä direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetusta aineen tai esineen käytöstä poistamisesta, aikomuksesta poistaa se käytöstä tai velvollisuudesta poistaa se käytöstä (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Yksi seikoista, jotka voivat olla tällaisia viitteitä, on se, että tarkasteltava aine on tuotantoprosessin tai kulutuksen yhteydessä syntyvä jäämä eli tuote, jota ei sellaisenaan ole pyritty tuottamaan ja jonka mahdollisen käytön on tapahduttava erityistä varovaisuutta noudattaen sen vuoksi, että sen koostumus on vaaraksi ympäristölle (tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeuskäytännöstä käy myös ilmi, että aineen käsittelytapa tai käyttötapa ei ole ratkaiseva arvioitaessa, onko se jätettä vai ei, ja että jätteen käsitteen ulkopuolelle eivät jää aineet ja esineet, joita voidaan hyödyntää taloudellisesti uudelleen. Direktiivillä 2008/98 käyttöön otetulla valvonta- ja hallintajärjestelmällä pyritään nimittäin kattamaan kaikki esineet ja aineet, jotka niiden omistaja poistaa käytöstä, vaikka niillä olisi kaupallista arvoa ja niitä kerättäisiin kaupallisiin tarkoituksiin kierrätystä, talteenottoa ja uudelleenkäyttöä varten (tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että kyseessä olevasta esineestä tai aineesta ei ole tai ei enää ole hyötyä sen haltijalle, joten tämä esine tai tämä aine on haltijalle rasite, jonka tämä pyrkii poistamaan käytöstä. Jos asia todellakin on näin, on olemassa vaara siitä, että haltija poistaa hallussaan olevan esineen tai aineen käytöstä tavalla, joka on omiaan aiheuttamaan ympäristövahinkoa erityisesti, mikäli haltija hylkää tai upottaa esineen tai aineen tai loppukäsittelee sen ilman valvontaa. Mikäli tämä esine tai aine kuuluu direktiivissä 2008/98 tarkoitetun jätteen käsitteen soveltamisalaan, siihen sovelletaan tämän direktiivin säännöksiä, mikä merkitsee sitä, että sen hyödyntäminen tai loppukäsittely on suoritettava vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle (tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin merkityksellinen kriteeri arvioitaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä 2008/98 tarkoitettu jäte vai ei, on se, kuinka todennäköisesti tämä esine tai aine käytetään uudelleen ilman edeltävää käsittelyä. Jos kyseessä olevan esineen tai aineen pelkän uudelleenkäyttömahdollisuuden lisäksi haltijalle on siitä taloudellista etua, uudelleenkäyttö on erittäin todennäköistä. Tällaisessa tapauksessa kyseessä olevaa esinettä tai ainetta ei voida enää pitää rasitteena, jonka haltija pyrkii ”poistamaan käytöstä”, vaan aitona tuotteena (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sillä tietyissä tilanteissa esine tai aine, joka saadaan sellaisen tuotanto- tai louhimisprosessin tuloksena, jolla ei lähtökohtaisesti pyritä sen tuottamiseen, ei välttämättä ole jäännöstuote vaan sivutuote, jota haltija ei halua direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”poistaa käytöstä” vaan jonka se aikoo käyttää tai hyödyntää kaupallisesti – mukaan lukien tarvittaessa muun kuin sen tuottaneen taloudellisen toimijan tarpeita varten – sille kannattavalla tavalla myöhemmässä prosessissa, sillä edellytyksellä, että tämä uudelleenkäyttö ilman edeltäviä muuntamistoimia ja tuotantoprosessin jatkeena ei ole ainoastaan mahdollista vaan myös varmaa (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten unionin tuomioistuin on todennut, ei näet ole mitenkään perusteltua soveltaa direktiivin 2008/98 vaatimuksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että jätteet hyödynnetään tai loppukäsitellään vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle, sellaisiin esineisiin tai aineisiin, joiden haltijan tarkoituksena on kannattavalla tavalla käyttää tai hyödyntää niitä kaupallisesti riippumatta minkäänlaisesta hyödyntämistoimesta. Kun otetaan kuitenkin huomioon velvollisuus tulkita laajasti jätteen käsitettä, on katsottava, että siten tarkoitetaan vain tilanteita, joissa kyseessä olevan esineen tai aineen uudelleenkäyttö on varmaa eikä ainoastaan mahdollista ilman, että tätä varten olisi tarpeen toteuttaa ennalta jokin direktiivin 2008/98 liitteessä II mainituista hyödyntämistoimista; ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistettava tämä (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdasta nimittäin ilmenee yhtäältä, että ”sivutuotteella” tarkoitetaan sellaisen tuotantoprosessin tuloksena syntynyttä ainetta tai esinettä, jonka ensisijaisena tavoitteena ei ole tämän aineen tai esineen valmistaminen ja joka täyttää tietyt 5 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa luetellut edellytykset.
Kuten tästä säännöksestä johtuu, sellaisen tuotantoprosessin, jonka ensisijaisena tavoitteena ei ole tämän aineen tai esineen valmistaminen, tuloksena syntynyttä ainetta tai esinettä voidaan pitää sivutuotteena eikä 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna jätteenä ainoastaan, jos seuraavat kumulatiiviset edellytykset täyttyvät. Ensinnäkin aineen tai esineen jatkokäytön on oltava varmaa. Toiseksi ainetta tai esinettä on voitava käyttää suoraan ilman muuta kuin tavalliseksi katsottavaa teollista lisäkäsittelyä. Kolmanneksi aineen tai esineen on synnyttävä olennaisena osana tuotantoprosessia. Neljänneksi jatkokäytön on oltava laillista, eli aine tai esine täyttää kaikki asiaankuuluvat, sen erityiseen käyttöön liittyvät tuotetta, ympäristöä ja terveydensuojelua koskevat vaatimukset eikä aiheuta haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle tai ihmisten terveydelle.
Ainetta tai esinettä, joka on direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sivutuote, ei pidetä direktiivin soveltamisalaan kuuluvana jätteenä. Mainitun säännöksen mukaan sivutuotteen ominaisuus ja jätteeksi luokittelu ovat toisensa poissulkevia (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta).
Tältä osin unionin tuomioistuin on katsonut, että tarkoituksellisesti tuotettu öljykoksi tai muiden öljypolttoaineiden rinnalla öljynjalostamossa syntynyt öljykoksi, jota käytetään varmasti polttoaineena jalostamon tai muiden teollisuusyritysten energiantarpeisiin, ei ole tässä direktiivissä tarkoitettua jätettä. Karjanlanta voidaan samoin edellytyksin olla luokittelematta jätteeksi, jos sitä käytetään maaperän lannoitteena laillisen levityksen yhteydessä selvästi yksilöidyillä alueilla ja jos sen varastointi rajoittuu näiden lannoittamistoimenpiteiden mukaisiin tarpeisiin (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2005, komissio v. Espanja,
C-121/03
,
EU:C:2005:512
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka ainoastaan on toimivaltainen arvioimaan ratkaistavanaan olevan asian tosiseikat, on tutkittava, oliko Porr Baulla tämän tuomion 32–39 kohdassa mainitut seikat huomioon ottaen tosiasiallinen aikomus poistaa käytöstä pääasiassa kyseessä oleva kaivettu maa-aines siten, että se on direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätettä.
Kyseisen tuomioistuimen on selvitettävä erityisesti, muodostiko tämä kaivettu maa-aines rasitteen, jonka kyseinen rakennusyritys pyrkii poistamaan käytöstä, jolloin on olemassa vaara siitä, että viimeksi mainittu hävittää sen tavalla, joka on omiaan aiheuttamaan ympäristövahinkoa, kuten hylkäämällä sen tai loppukäsittelemällä sen ilman valvontaa.
Unionin tuomioistuimen on kuitenkin annettava tälle tuomioistuimelle kaikki hyödylliset tiedot sen käsiteltävänä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi (ks. vastaavasti tuomio 14.10.2020, Sappi Austria Produktion ja Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein,
C-629/19
,
EU:C:2020:824
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen tietoon saatetuista seikoista ilmenee, että jo ennen pääasiassa kyseessä olevan maa-aineksen kaivamista paikalliset maanviljelijät olivat nimenomaisesti tehneet pyynnön tällaisen materiaalin toimittamisesta. Sen jälkeen, kun rakennushankkeet, jotka soveltuivat pyydetyn maa-aineksen talteen ottamiseen, oli esitelty, tämä pyyntö johti siihen, että Porr Bau sitoutui antamaan kaivetun maa-aineksen asianmukaisesti yksilöityjen peltojen saattamiseksi viljelyskuntoon tai maantalouden tuotantomaan parantamiseksi sopimuksen mukaisesti. Tällaiset seikat, jos ne näytetään toteen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, eivät vaikuta osoittavan kyseisen rakennusyrityksen aikomusta poistaa käytöstä kyseiset materiaalit.
Näin ollen on tutkittava, onko pääasiassa kyseessä olevaa kaivettua maa-ainesta pidettävä direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna sivutuotteena.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, täyttyvätkö kaikki tässä säännöksessä säädetyt edellytykset, jotka on palautettu mieleen tämän tuomion 43 kohdassa.
Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan aineen tai esineen jatkokäyttö on varmaa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava paitsi se, että asianomaiset viljelijät ovat vakaasti sitoutuneet hankkimaan kaivetun maa-aineksen Porr Baulta käyttääkseen sitä viljelykäyttöön ja maatalousmaan parantamiseen, myös se, että kyseessä oleva maa-aines ja toimitetut määrät oli tosiasiallisesti tarkoitettu kyseisten töiden suorittamiseen ja rajoitettu ehdottomasti niiden käytön tarpeisiin.
Siinä tapauksessa, että kyseistä maa-ainesta ei ole toimitettu välittömästi, on hyväksyttävä kohtuullinen ajanjakso sen väliaikaisen varastoinnin mahdollistamiseksi siihen asti, kunnes työ, johon ne on tarkoitettu käytettäviksi, suoritetaan. Kuten tämän tuomion 45 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, tämä varastointiaika ei kuitenkaan saa ylittää sitä, mitä on tarpeen, jotta kyseinen yritys kykenee täyttämään sopimusvelvoitteensa (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Brady
C-113/12
,
EU:C:2013:627
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan ainetta tai esinettä voidaan käyttää suoraan ilman muuta kuin tavalliseksi katsottavaa teollista lisäkäsittelyä, on toiseksi todettava ja muistutettava, että ennakkoratkaisupyynnön mukaan pääasiassa kyseessä oleva kaivettu maa-aines on käynyt läpi tarkastuksen, jossa sen on todettu olevan pilaantumatonta korkeimman laatuluokan maa-ainesta kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin varmistuttava siitä, että tämä materiaali ei ole vaatinut mitään käsittelyä ennen sen jatkokäyttöä.
Kolmanneksi direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetystä edellytyksestä ja siitä, ovatko kyseiset materiaalit olennainen osa Porr Baun tuotantoprosessia, on katsottava, kuten julkisasiamies on tehnyt ratkaisuehdotuksensa 41 ja 47 kohdassa, että kaivettu maa-aines on seuraus yhdestä niistä ensimmäisistä vaiheista, joita rakennushankkeessa taloudellisena toimintana yleensä tapahtuu ja joiden seurauksena on maan muuntaminen.
Mitä tulee neljänneksi siihen edellytykseen, jonka mukaan aineen tai esineen jatkokäytön on oltava laillista, direktiivin 2008/98 5 artiklan 1 kohdan d alakohdassa edellytetään etenkin, että aine tai esine täyttää kaikki asiaankuuluvat, sen erityiseen käyttöön liittyvät tuotetta, ympäristöä ja terveydensuojelua koskevat vaatimukset eikä aiheuta haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle tai ihmisten terveydelle.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen mukaan pääasiassa kyseessä oleva kaivettu maa-aines oli ennen sen uudelleenkäyttöä tehdyn laatuanalyysin jälkeen luokiteltu pilaantumattomien kaivettujen maa-ainesten, sellaisina kuin ne määritellään Itävallan lainsäädännössä ja etenkin liittovaltion jätehuoltosuunnitelmassa, korkeimpaan laatuluokkaan; kyseisessä suunnitelmassa vahvistetaan erityisiä vaatimuksia jätteiden määrän vähentämisestä, niiden sisältämistä epäpuhtauksista sekä niiden ympäristölle ja ihmisten terveydelle aiheuttamista haitoista. Tässä suunnitelmassa myös todetaan, että pilaantumaton, korkeimman laatuluokan maa-aines soveltuu ja on hyväksytty maan muokkaamiseen ja parantamiseen.
Tämä käyttö on lähtökohtaisesti direktiivissä 2008/98 asetettujen tavoitteiden mukaista. On nimittäin todettava, että maanraivaustuotteiden ja kaivetun maa-aineksen käyttö rakennusmateriaalina tilanteessa, jossa ne vastaavat tiukkoja laatuvaatimuksia, tuo merkittävää hyötyä ympäristölle, koska se edistää kyseisen direktiivin 11 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetyllä tavalla jätteiden vähentämistä, luonnonvarojen säilyttämistä ja kiertotalouden kehittämistä.
Lisäksi, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 73 kohdassa, on syytä katsoa, että korkeimpaan laatuluokkaan kuuluvan kaivetun maa-aineksen käyttö maatalousmaan kunnostamiseen ja parantamiseen noudattaa kyseisen direktiivin 4 artiklassa vahvistettua jätehierarkiaa.
Päinvastaisessa tapauksessa, jos katsottaisiin, että pääasiassa kyseessä oleva kaivettu maa-aines on direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua jätettä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan tällaisten materiaalien jätteeksi luokittelu päättyy vasta, kun niitä käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineita ja kun niiden haltija noudattaa muodollisia kriteereitä, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta.
Kaivetun maa-aineksen jätteeksi luokittelun päättyminen
Direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdan mukaan tietyt jätteet lakkaavat olemasta jätettä, kun ne ovat läpikäyneet hyödyntämistoimen, kierrätys mukaan luettuna. Jätteeksi luokittelun päättyminen on myös sidoksissa tiettyjen kriteerien noudattamiseen, joiden on täytettävä useita ehtoja. Ensinnäkin ainetta tai esinettä on käytettävä yleisesti tiettyihin tarkoituksiin. Toiseksi aineelle tai esineelle on oltava olemassa markkinat tai kysyntää. Kolmanneksi aineen tai esineen on täytettävä tiettyjen tarkoitusten mukaiset tekniset vaatimukset ja oltava tuotteisiin sovellettavien olemassa olevien säännösten ja standardien mukainen. Neljänneksi aineen tai esineen käytöllä ei tule olla haitallisia kokonaisvaikutuksia ympäristölle eikä ihmisten terveydelle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vuoden 2002 liittovaltion jätehuoltolain 5 §:n 1 momentissa säädetään, että olemassa olevien aineiden tai niistä saatujen aineiden jätteeksi luokittelu päättyy, kunnes niitä käytetään suoraan korvaamaan raaka-aineet tai ensisijaisista raaka-aineista saadut tuotteet tai kun ne on valmistettu uudelleenkäyttöön.
Kyseinen tuomioistuin korostaa kuitenkin kaivetun maa-aineksen osalta, että jätteeksi luokittelu päättyy vasta, kun näitä materiaaleja on käytetty primaaristen raaka-aineiden tai primaarisesta raaka-aineesta valmistettujen tuotteiden korvaavina aineina.
Kyseinen tuomioistuin tuo yhtäältä esille, että hyödyntäminen valmistelemalla uudelleenkäyttöön ei lopeta näiden kyseessä olevien materiaalien jätteeksi luokittelua. Toisaalta jätteeksi luokittelun päättyminen edellyttää, että liittovaltion jätehuoltosuunnitelman mukaiset muodolliset vaatimukset, kuten kirjaamis- ja dokumentointivelvoitteet, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta, on täytettävä.
Näin ollen on tutkittava, onko direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kansallisen oikeuden mukaan korkeimman laatuluokan piiriin kuuluvan pilaantumattoman kaivetun maa-aineksen jätteeksi luokittelu päättyy ainoastaan silloin, kun sitä käytetään korvaamaan primaarisia raaka-aineita ja kun tietyt muodolliset vaatimukset on täytetty.
Ensimmäiseksi on todettava, että vaikka direktiivin 2008/98 liitteessä II lueteltuihin hyödyntämistoimiin kuuluu ”maaperäkäsittely maatalouden kannalta tai ekologisesti hyödyllisellä tavalla”, kyseisen direktiivin johdanto-osan 22 perustelukappaleesta ilmenee, että jätteeksi luokittelun päättymisen edellyttämä hyödyntämistoimi voi yksinkertaisimmillaan olla jätteen tarkastaminen sen toteamiseksi, että se täyttää jätteeksi luokittelun päättymistä koskevat perusteet.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa, tämä perustelukappale konkretisoituu direktiivin 2008/98 3 artiklan 16 alakohdassa, jossa määritellään käsite ”valmistelu uudelleenkäyttöön” siten, että sillä tarkoitetaan tarkistamis-, puhdistamis- tai korjaamistarkoituksessa toteutettavia hyödyntämistoimia, joiden avulla tuotteet tai tuotteiden osat, joista on tullut jätettä, valmistellaan siten, että niitä voidaan käyttää uudelleen ilman mitään muuta esikäsittelyä. Kyseissä säännöksessä nimenomaisesti luokitellaan ”valmistelua uudelleenkäyttöön” merkitsevät toimet hyödyntämiseksi.
On siis katsottava, että tutkimus, jossa määritetään kaivetun maa-aineksen laatu ja pilaantuminen ja siinä olevat epäpuhtaudet, voidaan luokitella tarkistamiseksi, joka liittyy direktiivin 2008/98 3 artiklan 16 alakohdassa määriteltyyn ”valmistelun uudelleenkäyttöön”. Näin ollen tällaisen ”uudelleenkäyttöön valmistelun” kohteena olevan jätteen voidaan katsoa olevan kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hyödyntämistoimen kohteena, jos sen uudelleenkäyttö ei edellytä mitään muuta esikäsittelyä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on toiseksi arvioitava, noudatetaanko pääasiassa direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti määriteltyjä kriteereitä tarkistamisen päätyttyä.
Pääasiassa kyseessä olevaan kaivettuun maa-ainekseen sovellettavan liittovaltion jätehuoltosuunnitelman mukaisten muodollisten vaatimusten osalta on todettava, että direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan jätteeksi luokittelun päättymistä koskeviin perusteisiin sisältyy tarvittaessa epäpuhtauksien raja-arvoja, ja niissä otetaan huomioon aineen tai esineen mahdolliset haitalliset vaikutukset ympäristölle. Jäsenvaltioilla on lisäksi direktiivin 2008/98 6 artiklan 4 kohdassa säädetyissä puitteissa harkintavaltaa näiden kriteereiden määrittelyssä.
Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemien kaltaiset muodolliset kriteerit voivat osoittautua tarpeellisiksi muun muassa kyseessä olevan aineen laadun ja vaarattomuuden takaamiseksi, ne on siis määriteltävä siten, että niiden tavoitteet saavutetaan vaarantamatta direktiivin 2008/98 tavoitteiden toteutumista.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että tämän tuomion 17 kohdassa mainitun päätöksen mukaan arviointi, jonka mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaivetun maa-aineksen jätteeksi luokittelu ei ollut päättynyt, johtui pääasiallisesti sellaisten muodollisten kriteerien noudattamatta jättämisestä, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta.
Direktiivin 2008/98 tavoitteet voisivat kuitenkin jäädä toteutumatta, jos – siitä huolimatta, että direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti määritetyt kriteerit täyttyvät – korkeimman laatuluokan pilaantumattoman kaivetun maa-aineksen, jonka ominaisuuksien avulla voidaan parantaa maatalouden rakenteita, jätteeksi luokittelun ei katsota päättyneen sellaisen laatuarvioinnin jälkeen, jonka avulla voidaan varmistua sen vaarattomuudesta ihmisten terveydelle tai ympäristölle.
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, jos tällaisen kaivetun maa-aineksen uudelleenkäyttö on estetty tällaisilla muodollisilla kriteereillä, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta, näiden muodollisten kriteerien olisi katsottava olevan vastoin direktiivin 2008/98 tavoitteita, joiden mukaisesti – kuten sen johdanto-osan 6, 8 ja 29 perustelukappaleesta ilmenee – kannustetaan direktiivin 4 artiklassa säädetyn jätehierarkian soveltamiseen sekä jätteiden hyödyntämisen ja hyödynnettyjen materiaalien käyttämiseen luonnonvarojen suojelemiseksi ja kiertotalouteen siirtymisen mahdollistamiseen. Tällaiset toimenpiteet vaarantaisivat mahdollisesti kyseisen direktiivin tehokkaan vaikutuksen.
Ei voida hyväksyä sitä, että tällaiset muodolliset kriteerit vaarantaisivat direktiivin 2008/98 tavoitteiden toteutumisen. Kansallisen tuomioistuimen, jolla on yksin toimivalta tulkita kansallisen oikeuden säännöksiä, tehtävänä on arvioida, onko asia näin tässä tapauksessa.
Edellä esitetystä seuraa, että jos pääasiassa kyseessä olevaan kaivettuun maa-ainekseen on kohdistettu hyödyntämistoimi ja se täyttää kaikki direktiivin 2008/98 6 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti määritellyt kriteerit, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, on katsottava, että maa-aineksen jätteeksi luokittelu on päättynyt.
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2008/98 3 artiklan 1 alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallisen oikeuden mukaan korkeimpaan laatuluokkaan kuuluva pilaantumaton kaivettu maa-aines
–
on luokiteltava jätteeksi, vaikka sen haltijalla ei ole aikomusta eikä velvollisuutta hävittää sitä ja tämä maa-aines täyttää kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset sille, että se voidaan luokitella sivutuotteeksi, ja
–
sen jätteeksi luokittelu lakkaa vasta silloin, kun sitä käytetään suoraan korvaavana aineena ja kun sen haltija on täyttänyt muodolliset kriteerit, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta, jos nämä kriteerit ovat omiaan vaarantamaan direktiivin 2008/98 tavoitteiden saavuttamisen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta 19.11.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/98/EY 3 artiklan 1 alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa

on tulkittava siten, että

ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallisen oikeuden mukaan korkeimpaan laatuluokkaan kuuluva pilaantumaton kaivettu maa-aines

–
on luokiteltava jätteeksi, vaikka sen haltijalla ei ole aikomusta eikä velvollisuutta hävittää sitä ja tämä maa-aines täyttää kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset sille, että se voidaan luokitella sivutuotteeksi, ja

–
sen jätteeksi luokittelu lakkaa vasta silloin, kun sitä käytetään suoraan korvaavana aineena ja kun sen haltija on täyttänyt muodolliset kriteerit, joilla ei ole merkitystä ympäristönsuojelun kannalta, jos nämä kriteerit ovat omiaan vaarantamaan direktiivin 2008/98 tavoitteiden saavuttamisen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.