CELEX: 62015TJ0386
EU-tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemus kuviomerkin BADTORO rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi
Aikaisemmat EU-sanamerkit ja -kuviomerkit TORO
Suhteellinen hylkäysperuste
Sekaannusvaara
Merkkien samankaltaisuus
Tavaroiden ja palvelujen samankaltaisuus
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta
Hallinnollisen menettelyn lykkääminen
Asetuksen (EY) N:o 2868/95 20 säännön 7 kohdan c alakohta

)
[– –]
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EUIPO ja väliintulija vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
[– –]
Kysymystä siitä, tekikö valituslautakunta virheen, kun se ei lykännyt siinä käytävää menettelyä, on tarkasteltava ennen kysymystä haetun tavaramerkin ja aiemman tavaramerkin välisen sekaannusvaaran olemassaolosta (tuomio 25.11.2014, Royalton Overseas v. SMHV – S.C. Romarose Invest (KAISERHOFF),
T‑556/12
, ei julkaistu,
EU:T:2014:985
,
kohta). Tällä perusteella on ensimmäiseksi tutkittava ensimmäinen kanneperuste.
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan valituslautakunnassa käytävän menettelyn lykkääminen evättiin lainvastaisesti
[– –]
Tässä vaiheessa on todettava, että kantaja oli vaatinut sekä väiteosastossa että valituslautakunnassa asian käsittelyn lykkäämistä siihen asti, kunnes Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Alicanten kauppaoikeus nro 1) on antanut tuomion. Kyseisessä EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa on nostettu vastakanne, jossa vaaditaan, että aiemmat EU-sanamerkit TORO, jotka on rekisteröity väliintulijan nimiin numeroilla 2844264 ja 1722362, julistetaan mitättömiksi. Kantaja nosti tämän vastakanteen sellaisen väliintulijan nostaman kanteen johdosta, jossa tämä vaatii kumoamaan espanjalaisen sanamerkin BADTORO, joka on rekisteröity numerolla 2782026 luokkiin 25 ja 35 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten.
Tältä osin on todettava, että kantajan nostama mitättömäksi julistamista koskeva vastakanne ei koskenut mitään niistä aiemmista tavaramerkeistä, joihin väliintulija on vedonnut vastustaakseen hakemusta riidanalaisen tavaramerkin rekisteröimiseksi luokkaan 32 kuuluvia tavaroita varten. Tämä kansallinen käsittely on siis täysin merkityksetön, kun tutkitaan väliintulijan väitettä haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan luokkaan 32 kuuluvien tavaroiden osalta.
Siis vaikka lykkäämisen epääminen oletettaisiin lainvastaiseksi, se ei voi vaikuttaa riidanalaisen päätöksen laillisuuteen siltä osin kuin päätös koskee haetun tavaramerkin rekisteröinnistä tehtyä väitettä luokkaan 32 kuuluvien tavaroiden osalta. Kanneperuste on siis tältä osin hylättävä tehottomana.
Sen sijaan on tutkittava kanneperusteen eri osia siltä osin kuin ne koskevat päätöstä haetun tavaramerkin rekisteröinnistä tehdystä väitteestä luokkaan 35 kuuluvien tavaroiden osalta. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ensimmäiseksi on tarkasteltava ensimmäisen kanneperusteen neljättä osaa, joka koskee lykkäämisen epäämiseen vaikuttaneita tosiseikkoja koskevia virheitä.
Tältä osin on todettava, että yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (
EYVL 1995, L 303, s. 1
) 20 säännön 7 kohdan c alakohdassa, jota sovelletaan mainitun asetuksen 50 säännön 1 kohdan mukaan valituslautakunnassa käytäviin menettelyihin, säädetään, että EUIPO voi lykätä väitemenettelyä, jos lykkäys on olosuhteiden vuoksi tarkoituksenmukainen.
Oikeuskäytännön mukaan valituslautakunnalla on laaja harkintavalta lykätä valitusmenettelyä tai olla lykkäämättä sitä. Lykkääminen on valituslautakunnan oikeus, johon se turvautuu vain katsoessaan sen tarkoituksenmukaiseksi. Valituslautakunnan käsittelyä ei siis automaattisesti lykätä asianosaisen mainitussa valituslautakunnassa esittämän tätä koskevan vaatimuksen johdosta (tuomio 25.11.2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, ei julkaistu,
EU:T:2014:985
,
kohta).
Valituslautakunnan laaja harkintavalta lykätä siinä käytävää menettelyä ei merkitse sitä, että valituslautakunnan arviointi suljettaisiin unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan ulkopuolelle. Valituslautakunnan laaja harkintavalta kuitenkin rajoittaa unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan asiakysymyksissä sen varmistamiseen, ettei asiassa ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (tuomio 25.11.2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, ei julkaistu,
EU:T:2014:985
,
kohta ja tuomio 21.10.2015, Petco Animal Supplies Stores v. SMHV – Gutiérrez Ariza (PETCO),
T‑664/13
,
EU:T:2015:791
,
kohta).
Tältä osin oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka olikin osoitettu, että kansallisessa tuomioistuimessa oli vireillä asia, jossa riitautetaan sen aikaisemman tavaramerkin pätevyys, johon riidanalainen päätös perustuu, tämän osoittaminen ei sinällään ole riittävää, jotta valituslautakunnan päätös evätä menettelyn lykkääminen olisi katsottava ilmeiseksi arviointivirheeksi. Valituslautakunnan on nimittäin menettelyn lykkäämiseen liittyvää harkintavaltaa käyttäessään noudatettava oikeudenmukaista menettelyä oikeusyhteisössä koskevia yleisiä periaatteita. Valituslautakunnan on siis tätä harkintavaltaa käyttäessään otettava huomioon paitsi sen osapuolen intressi, jonka EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus on riitautettu, myös muiden osapuolten intressit. Päätöksen lykätä tai olla lykkäämättä menettelyä on perustuttava näiden intressien punnintaan (ks. tuomio 25.11.2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, ei julkaistu,
EU:T:2014:985
,
kohta oikeusviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen sanamuodosta ilmenee, että valituslautakunta totesi, että väiteosasto oli hylännyt lykkäämisvaatimuksen sillä perusteella, että väite perustui kahteen muuhun aiempaan EU-tavaramerkkiin ja yhteen aiempaan espanjalaiseen tavaramerkkiin, joita ei ollut riitautettu kansallisella tasolla. Lisäksi valituslautakunta totesi, ettei ollut enää syytä lykätä menettelyä, koska väliintulijan väitteiden, joita ei ole riitautettu, mukaan Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante oli hylännyt kantajan nostaman vastakanteen lainvoimaisella tuomiolla. Väliintulija oli 30.5.2014 tekemissään huomautuksissa ilmoittanut valituslautakunnalle tästä tuomiosta todeten toimittavansa myöhemmin näytön sen lainvoimaisuudesta.
Vaikka onkin totta, että Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante hylkäsi 15.5.2014 antamallaan tuomiolla sekä espanjalaista sanamerkkiä BADTORO, joka on rekisteröity numerolla 2782026, koskevan mitättömyysvaatimuksen että kantajan nostaman vastakanteen, tämä tuomio oli kyseenalaistettu valituksella. Kyseinen tuomio vahvistettiin Audiencia Provincial de Alicanten (Alicanten alueellinen tuomioistuin, Espanja) 15.1.2015 antamalla tuomiolla, josta kumpikin asianosainen valitti Tribunal Supremoon, jossa asia oli vireillä riidanalaisen päätöksen tekopäivänä.
Tästä seuraa, että valituslautakunta perusti päätöksensä lykkäämisvaatimuksen hylkäämisestä siihen seikkaan, että Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicanten tuomio oli tullut lainvoimaiseksi, vaikka siitä oli valitettu.
Kuten EUIPO väittää, kantajan olisi tosin pitänyt, koska se oli tehnyt lykkäämisvaatimuksen, ilmoittaa sille kansallisen menettelyn kulusta. Oli se kuinka valitettavaa tahansa, kantajan hiljaisuus tältä osin ei kuitenkaan voi kyseenalaistaa tosiseikkoja koskevaa virhettä, joka on vaikuttanut lykkäämisen epäämiseen, eikä se ole sellainen kantajan virhe, joka poistaisi siltä mahdollisuuden vedota kyseiseen lainvastaisuuteen.
Näissä olosuhteissa kantaja väitti perustellusti, että valituslautakunnan päätös lykkäämisen epäämisestä perustuu virheellisiin tosiseikkoihin.
EUIPO ja väliintulija kuitenkin väittävät, että tämä tosiseikkoja koskeva virhe ei vaikuta riidanalaisen päätöksen laillisuuteen, koska se ei ole vaikuttanut päätökseen millään tavoin. Näin ollen ne väittävät, että väite perustui myös kolmeen muuhun tavaramerkkiin, joita ei ole riitautettu vastakanteessa, eikä riidanalaisen päätöksen sisältö olisi ollut erilainen, vaikka vaatimus kyseisen EU-tavaramerkin mitättömäksi julistamisesta olisi hyväksytty.
Tästä on muistettava, että prosessiekonomisilla perusteilla valituslautakunta arvioi luokkaan 35 kuuluvia palveluja kattavien riidanalaisten merkkien välistä sekaannusvaaraa vain aiemman EU-sanamerkin nro 1722362 kannalta. Tämä tavaramerkki oli kuitenkin Tribunal Supremossa vireillä olevan mitättömyyttä koskevan vastakanteen kohteena riidanalaisen päätöksen tekopäivänä. Tämä seikka oli peruste sille, että valituslautakunta käytti harkintavaltaansa punnitsemalla kyseessä olevia intressejä päättääkseen käyttää tai jättää käyttämättä menettelyn lykkäämistä koskevaa toimivaltaansa. Koska valituslautakunta kuitenkin totesi virheellisesti, että Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicanten tuomiosta oli tullut lainvoimainen, se ei suorittanut kyseistä tutkintaa.
Koska lisäksi unionin yleinen tuomioistuin valvoo EUIPO:n elinten päätösten laillisuutta, se ei voi korvata riidanalaisen toimen tehneen EUIPO:n toimivaltaisen elimen perusteluja omilla perusteluillaan (tuomio 9.9.2010, Axis v. SMHV – Etra Investigación y Desarrollo (ETRAX),
T‑70/08
,
EU:T:2010:375
,
kohta). Se ei siis voi arvioida sekaannusvaaraa sellaiseen tavaramerkkiin nähden, jota EUIPO ei ole ottanut huomioon.
Näin ollen sillä seikalla, että luokkaan 35 kuuluvia palveluja koskeva väite perustui myös aiempaan espanjalaiseen kuviomerkkiin nro 2919417, ei voi – koska riidanalaisessa päätöksessä ei tutkittu sekaannusvaaraa tähän tavaramerkkiin nähden – olla sellaista vaikutusta, että valituslautakunnan tekemä virhe ei olisi vaikuttanut konkreettisesti tähän päätökseen.
Näin ollen – unionin yleisen tuomioistuimen tarvitsematta lausua ensimmäisen kanneperusteen muista osista – ja kun – kuten edellä 14 kohdassa on esitetty – kysymystä menettelyn lykkäämisestä on tarkasteltava ennen kysymystä sekaannusvaarasta haetun tavaramerkin ja aiemman tavaramerkin välillä, ensimmäinen kanneperuste on hyväksyttävä ja näin ollen haettua tavaramerkkiä koskeva riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin se koskee luokkaan 35 kuuluvia palveluja.
[– –]

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) toisen valituslautakunnan 17.4.2015 tekemä päätös (asia R 2570/2013-2) kumotaan.

2)
EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Jordi Noguesin, SL, oikeudenkäyntikulut.

3)
Grupo Osborne, SA, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Julistettiin Luxemburgissa 20 päivänä syyskuuta 2017.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.
(
)	Tästä tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.