CELEX: 62019CJ0324
Eelotsusetaotlus
Ühine kaubanduspoliitika
Dumpinguvastased tollimaksud
Määrus (EÜ) nr 384/96
Artikli 3 lõige 9
Olulise kahju tekitamise oht
Tegurid
Artikli 9 lõige 4
Määrus (EÜ) nr 926/2009
Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate rauast või terasest õmblusteta torude import
Kehtetus

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kas nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 926/2009, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate rauast või terasest õmblusteta torude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (
ELT 2009, L 262, lk 19
; edaspidi „vaidlusalune määrus“), on kehtiv.
Taotlus on esitatud eurocylinder systems AG (edaspidi „eurocylinder“) ja Hauptzollamt Hamburg-Stadti (Hamburgi linna kesktolliasutus, Saksamaa, edaspidi „toll“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas dumpinguvastane tollimaks, mille eurocylinder oli vaidlusaluse määruse alusel tasunud Hiina Rahvavabariigist pärit õmbluseta terastorude impordilt, on õiguspärane.
Õiguslik raamistik
Algmäärus
Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
EÜT 1996, L 56, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45); muudetud nõukogu 8. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 461/2004 (
ELT 2004, L 77, lk 12
; ELT eriväljaanne 11/10, lk 150; edaspidi „algmäärus“), põhjendused 2, 4 ja 10 on järgmised:
„(2)
[nõukogu 11. juuli 1988. aasta määrusega (EMÜ) nr 2423/88 kaitse kohta dumpinguhinnaga või subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Majandusühenduse liikmed kehtestatud ühine kord (
EÜT 1988, L 209, lk 1
)] kehtestatud eeskirjad võeti vastu kooskõlas olemasolevate rahvusvaheliste kohustustega, eelkõige nende kohustustega, mis tulenevad üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (edaspidi „GATT“) VI artiklist, GATTi VI artikli rakendamist käsitlevast lepingust (1979. aasta dumpinguvastane koodeks) ning GATTi VI, XVI ja XXIII artikli tõlgendamise ja kohaldamise kokkuleppest (subsiidiumide ja tasakaalustavate tollimaksude koodeks);
[…]
(4)
säilitamaks tasakaalu GATTi lepinguga kehtestatud õiguste ja kohustuste vahel, on oluline, et [Euroopa Liit] võtaks eeskirjade kohaldamisel arvesse seda, kuidas tema suuremad kaubanduspartnerid neid tõlgendavad;
[…]
(10)
soovitav on sätestada selged ja üksikasjalikud juhised tegurite kohta, mille alusel võib kindlaks teha, kas dumpinguhinnaga import on põhjustanud või ähvardab põhjustada olulist kahju; näidates, et asjaomase impordi maht ja hinnatase on mõnele [liidu] tootmisharule kahju põhjustanud, tuleks pöörata tähelepanu teiste tegurite mõjule, eelkõige [liidu] turul valitsevale olukorrale“.
Algmääruse artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Dumpinguvastast tollimaksu võib kohaldada dumpingtoote suhtes, mille vabasse ringlusse lubamine [liidus] tekitab kahju.
2.   Toodet käsitletakse dumpingtootena, kui selle hind [liitu] eksportimisel on väiksem kui tavapärase kaubandustegevuse käigus ekspordiriigi kindlaksmääratud samasuguse toote võrreldav hind.
[…]“.
Selle määruse artikkel 3 „Kahju tuvastamine“ näeb ette:
„1.   Kui ei ole kindlaks määratud teisiti, siis tähendab mõiste „kahju“ käesoleva määruse kohaselt [liidu] tootmisharule tekitatud olulist kahju, [liidu] tootmisharule olulise kahju tekitamise ohtu või [liidu] tootmisharu rajamise olulist pidurdamist ning seda tõlgendatakse käesolevas artiklis ette nähtud korras.
[…]
5.   Uurides dumpinguhinnaga impordi mõju asjaomasele [liidu] tootmisharule, hinnatakse kõiki asjakohaseid tootmisharu seisundit mõjutavaid majandustegureid ja -näitajaid, sh asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest, tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku, müügi, kasumi, toodangu, turuosa, tootlikkuse, investeeringutasuvuse ja tootmisvõimsuse rakendusastme tegelikku ja võimalikku vähenemist, [liidu] hindu mõjutavaid tegureid ning tegelikku ja võimalikku negatiivset mõju rahakäibele, laovarudele, tööhõivele, töötasudele, kasvule, kapitali kaasamise võimele ja investeeringutele. See loend ei ole ammendav, samuti ei saa otsustamisel tingimata määravaks üks või mitu loetletud tegureist.
[…]
7.   Lisaks dumpinguhinnaga impordile uuritakse ka muid teadaolevaid tegureid, millega [liidu] tootmisharu samal ajal kahjustatakse, ning nende teguritega tekitatud kahju ei tohi lõike 6 alusel omistada dumpinguhinnaga impordile. Tegurid, mida võib selles suhtes arvesse võtta, hõlmavad dumpinguhinnata impordi mahtu ja hinda, nõudluse vähenemist või tarbimisharjumuste muutusi, kaubanduspiiranguid ning konkurentsi kolmandate riikide ja [liidu] tootjate vahel, tehnoloogia arengut ning [liidu] tootmisharu eksporditegevust ja tootlikkust.
[…]
9.   Olulise kahju tekitamise ohu kindlaksmääramisel tuginetakse faktidele, mitte vihjetele, oletustele ega kaudsetele võimalustele. Muudatus asjaoludes, mis tekitaksid olukorra, mille puhul dumping põhjustaks kahju, peab olema selgelt prognoositav ja peatselt toimuv.
Tehes otsust olulise kahju ohu olemasolu kohta, tuleks arvesse võtta niisuguseid tegureid nagu:
a)
[liidu] turule suunatud dumpinguhinnaga impordi märkimisväärne kasvutempo, mis viitab importimise olulise suurenemise tõenäosusele;
b)
eksportija piisavad ja vabalt kasutatavad tootmisvõimsused või nende peatne ja oluline suurenemine, mis viitab tõenäosusele, et dumpinguhinnaga eksport [liitu] võib oluliselt kasvada, võttes arvesse teiste mis tahes lisaeksporti vastu võtta võivate eksporditurgude olemasolu;
c)
kas import toimub hindadega, mis oluliselt langetavad hindu või takistavad olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid ja mis tõenäoliselt suurendaksid edasise impordi nõudlust; ja
d)
uuritava toote laovarud.
Ükski neist tegureist ei või iseenesest olla otsustamisel tingimata määrav, kuid kõigi vaadeldavate tegurite arvessevõtmine peab viima järeldusele, et peatselt on oodata edasist dumpinguhinnaga eksporti ja et kui ei rakendata kaitsemeetmeid, on tagajärjeks oluline kahju.“
Selle määruse artikli 6 „Uurimine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Pärast menetluse algatamist alustab komisjon koostöös liikmesriikidega uurimist [liidu] tasandil. Dumpingut ja kahju uuritakse ühel ajal. Tüüpilise järelduse saamiseks valitakse dumpingu puhul uurimisperioodiks tavaliselt vähemalt kuue kuu pikkune menetluse algatamisele vahetult eelnev ajavahemik. Informatsiooni uurimisperioodile järgneva perioodi kohta ei võeta üldjuhul arvesse.“
Algmääruse artikkel 7 „Ajutised meetmed“ sätestab:
„1.   Ajutised tollimaksud võidakse kehtestada, kui menetlus on algatatud kooskõlas artikliga 5, kui sellest on teada antud ja kui huvitatud isikutele on antud piisavad võimalused esitada vastavalt artikli 5 lõikele 10 teavet ja märkusi, kui on tehtud esialgne kinnitav otsus dumpingu ja sellest tulenevalt [liidu] tootmisharule tekitatud kahju kohta ning kui [liidu] huvid nõuavad sellise kahju ärahoidmiseks vajalikku sekkumist. Ajutised tollimaksud kehtestatakse kõige varem 60 päeva pärast menetluse algatamist, ent hiljemalt üheksa kuud pärast menetluse algatamist.
[…]
4.   Komisjon võtab ajutisi meetmeid pärast konsulteerimist või äärmiselt kiireloomulistel juhtudel pärast liikmesriikidele teatamist. Viimasel juhul toimuvad konsultatsioonid hiljemalt 10 päeva pärast liikmesriikidele komisjoni võetud meetmetest teatamist.
[…]
7.   Ajutised tollimaksud võidakse kehtestada kuueks kuuks ja pikendada nende kehtivusaega veel kolme kuu võrra või need võidakse kehtestada üheksaks kuuks. […]“.
Algmääruse artikli 9 „Lõpetamine ilma meetmeid võtmata; lõplike tollimaksude kehtestamine“ lõikes 4 on ette nähtud:
„Kui faktide põhjal tuvastatakse lõplikult dumpingu ja sellest tuleneva kahju esinemine ning kui [liidu] huvid nõuavad sekkumist vastavalt artiklile 21, kehtestab nõukogu lõpliku dumpinguvastase tollimaksu komisjoni ettepaneku põhjal, mille ta esitab pärast nõuandekomiteega konsulteerimist. Nõukogu võtab ettepaneku vastu, kui ta ei otsusta ettepanekut lihthäälteenamusega tagasi lükata ühe kuu jooksul pärast selle esitamist komisjoni poolt. Dumpinguvastase tollimaksu summa ei ületa kindlaksmääratud dumpingumarginaali, kuid see peaks olema nimetatud marginaalist väiksem, kui sellisest väiksemast tollimaksust piisab [liidu] tootmisharule tekitatava kahju kõrvaldamiseks.“
Kõnealuse määruse artikli 11 lõike 2 esimeses lõigus on sätestatud:
„Lõplik dumpinguvastane meede aegub viie aasta möödudes selle kehtestamisest või viie aasta möödudes viimase läbivaatamise lõpetamise kuupäevast, mis hõlmas nii dumpingut kui ka kahju, kui läbivaatamisel ei otsustata, et selle kehtivuse lõppemisega võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu või kahju jätkumine või kordumine. Aegumise läbivaatamine algatatakse komisjoni või [liidu] tootjate poolt või nende nimel tehtud taotluse põhjal ning meede jääb jõusse läbivaatamise tulemuste selgumiseni.“
Algmäärus tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
ELT 2009, L 343, lk 51
), mis omakorda tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrusega (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (
ELT 2016, L 176, lk 21
).
Ajutine määrus
Komisjon võttis algmääruse artikli 7 alusel 7. aprillil 2009 vastu määruse (EÜ) nr 289/2009, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate rauast või terasest õmblusteta torude impordi suhtes (
ELT 2009, L 94, lk 48
; edaspidi „ajutine määrus“).
Teatavate rauast või terasest õmblusteta torude (edaspidi „teatavad torud“) impordi suhtes kehtestatud ajutise dumpinguvastase tollimaksu määraks kehtestati ajutise määruse artikli 1 lõikega 2 Hubei Xinyegang Steel Co., Ltd (edaspidi „Hubei“) puhul 15,6%, Shandong Luxing Steel Pipe Co., Ltd puhul 15,1%, selle määruse lisas loetletud äriühingute puhul 22,3% ja kõigi teiste äriühingute puhul 24,2%.
Selle määruse põhjenduses 13 märkis komisjon, et dumpingu ja liidu tootmisharule tekitatud kahju uurimine hõlmas ajavahemikku 1. juulist 2007 kuni 30. juunini 2008 (edaspidi „uurimisperiood“) ja kahju hindamise seisukohalt asjakohaste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku alates 1. jaanuarist 2005 kuni uurimisperioodi lõpuni (edaspidi „vaatlusalune periood“).
Ajutise määruse põhjendustes 89 ja 126 esitas komisjon järelduse, et liidu tootmisharule ei ole olulist kahju tekitatud, kuid et on olemas sellele tootmisharule olulise kahju tekitamise oht.
Vaidlusalune määrus
Algmääruse artikli 9 alusel kehtestati vaidlusaluse määruse artikli 1 lõikes 1 lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate torude impordi suhtes ja kehtestati lõikes 2 selle tollimaksu määraks 17,7% Shandong Luxing Steel Pipe Co. Ltd puhul, 27,2% teistele koostööd teinud äriühingutele, keda on nimetatud selle määruse lisas, ja 39,2% kõikidele ülejäänud äriühingutele.
Vaidlusaluse määruse põhjendustes 35–81 jäeti muutmata ajutises määruses tehtud järeldused, mille kohaselt esiteks oli liidu tootmisharu uurimisperioodi lõpus kaitsetus olukorras, kuigi sellele asjaomase perioodi vältel kahju ei tekitatud, ja teiseks tekitaks Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate torude dumpinguhinnaga import dumpinguvastaste meetmete võtmata jätmise korral sellele tootmisharule väga lühikese aja jooksul olulist kahju. Selles määruses võeti arvesse andmeid 2008. aasta juulist kuni 2009. aasta märtsini ulatuva ajavahemiku kohta (edaspidi „uurimisperioodile järgnev periood“).
Euroopa Liidu Üldkohtu 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsusega Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
) tühistati vaidlusalune määrus osas, milles Hubei valmistatud toodete suhtes kehtestati dumpinguvastane tollimaks. Selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata Euroopa Kohtu 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel (
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
).
Rakendusmäärus (EL) 2015/2272
3. oktoobril 2014 algatas komisjon määruse nr 1225/2009 artikli 11 lõike 2 alusel vaidlusaluse määrusega kehtestatud dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamise. Läbivaatamise eesmärk oli hinnata dumpingu jätkumise või kordumise tõenäosust, mis tuleneb nende meetmete aegumisest, ning uurimine hõlmas ajavahemikku 1. juulist 2013 kuni 30. juunini 2014.
Komisjon võttis 7. detsembril 2015 vastu rakendusmääruse (EL) 2015/2272 (
ELT 2015, L 322, lk 21
), millega pärast aegumise läbivaatamist vastavalt määruse nr 1225/2009 artikli 11 lõikele 2 kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate rauast või terasest õmblusteta torude impordi suhtes. Selles rakendusmääruses kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu määrad olid samad, mis olid ette nähtud vaidlusaluses määruses.
Rakendusotsus (EL) 2018/928
Komisjon võttis 28. juunil 2018 vastu rakendusotsuse (EL) 2018/928 (
ELT 2018, L 164, lk 51
), millega lõpetatakse taasavatud uurimine, milles käsitletakse otsuseid, mis on tehtud liidetud kohtuasjades C‑186/14 P ja C‑193/14 P seoses nõukogu määrusega nr 926/2009 ja komisjoni rakendusmäärusega 2015/2272.
Selle rakendusotsuse põhjendustes 7, 36 ja 37 rõhutas komisjon sisuliselt, et määruse nr 1225/2009 artikli 11 lõike 2 kohase läbivaatamise taasavamise, mille tulemusel võeti vastu rakendusmäärus 2015/2272, eesmärk ei olnud analüüsida vaidlusaluse määruse kehtivust muude Hiina eksportivate tootjate kui Hubei suhtes, vaid eesmärk oli kindlaks teha, kas rakendusmääruse kehtetuks tunnistamine oli 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsust Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
) ja 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsust ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel (
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
) arvestades vajalik.
Lisaks märkis komisjon selle otsuse põhjenduses 67, et pidades silmas negatiivset mõju, mida selline kehtetuks tunnistamine avaldab liidu tootmisharule, ei ole rakendusmäärusega 2015/2272 kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu, mida kohaldatakse muudele Hiina eksportivatele tootjatele kui Hubei, kehtetuks tunnistamine asjakohane.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
4. novembril 2014 importis terasest kõrgrõhuballoonide tootja eurocylinder Hiina Rahvavabariigist Tianjin Pipe (Group) Corporationi toodetud teatavaid torusid.
4. novembri 2014. aasta imporditollimaksuteatega kohustas toll eurocylinderit tasuma vaidlusaluse määruse artikli 1 lõikes 2 ette nähtud 27,2% määraga dumpinguvastase tollimaksu summas 22123,10 eurot.
6. novembril 2017 taotles eurocylinder tollilt selle dumpinguvastase tollimaksu tagasimaksmist põhjendusel, et vaidlusalune määrus tühistati osaliselt 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsusega Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
), mis jäeti muutmata Euroopa Kohtu 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel (
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
). eurocylinder on seisukohal, et tühistamise põhjendused, mille Üldkohtus esitas, on üldist laadi, mistõttu ei puuduta need üksnes Hubeid.
Toll jättis 12. detsembri 2017. aasta otsusega eurocylinderi taotluse rahuldamata põhjendusel, et Üldkohus tühistas vaidlusaluse määruse üksnes osas, milles sellega kehtestati dumpinguvastane tollimaks nende toodete suhtes, mida valmistas Hubei, kes oli hageja kohtuasjas Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
).
Kuna toll jättis selle otsuse peale esitatud vaide 23. augustil 2018 rahuldamata, esitas eurocylinder kaebuse Finanzgericht Hamburgile (Hamburgi maksukohus, Saksamaa), väites, et vaidlusalune määrus on
erga omnes
tühine.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus meenutab, et kõnealuse määruse tühistamiseks osas, milles Hubei valmistatud toodete suhtes kehtestati dumpinguvastne tollimaks, leidis Üldkohus 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsuses Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
), et nimetatud määruses oli seoses liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohu olemasoluga tehtud ilmne hindamisviga, millega rikuti algmääruse artikli 3 lõiget 9 ja artikli 9 lõiget 4. Kuna aga selline põhjendus on üldkohaldatav, siis sellest piisas, et tuvastada asjaomase määruse
erga omnes
kehtetus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et eurocylinderil ei olnud õigust esitada hagi otse vaidlusaluse määruse peale ELTL artikli 263 alusel, kuna dumpinguvastane uurimine, mille tulemusel see määrus vastu võeti, teda ei puudutanud. Samuti on sellel äriühingul õigus põhikohtuasjas kõne all oleva tolli otsuse peale esitatud kaebuse toetuseks väita, et nimetatud määrus on kehtetu.
Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht Hamburg (Hamburgi maksukohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [vaidlusalune] määrus on kehtiv?“
Eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
Kõigepealt tuleb meenutada, et vaidlusaluse määruse osaline tühistamine 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsusega Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
), mis otsustati Hubei poolt ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi raames, ei mõjutanud selle määruse muude sätete õiguspärasust ja eelkõige nende sätete õiguspärasust, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks muudele toodetele kui need, mida toodab, ekspordib või impordib see äriühing. Seni, kuni neid sätteid ei ole tühistatud või siis tunnistatud kehtetuks eelotsusemenetluses või õigusvastasuse väite alusel, tekitavad need kõigile muudele isikutele õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus C & J Clark International ja Puma,
C‑659/13 ja C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Samuti on kohane meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kehtib üldpõhimõtte puhul, mis tagab igaühele õiguse vaidlustada tema kahjuks võetud riigisisese meetme vastu esitatud kaebuse raames selle meetme aluseks olnud liidu õigusakti kehtivus, eeldus, et asjaomasel isikul ei ole õigust taotleda ELTL artikli 263 alusel selle õigusakti tühistamist liidu kohtult. Seevastu ei saa isik pädevas liikmesriigi kohtus tugineda selle õigusakti kehtetusele, kui võib asuda seisukohale, et igasuguse kahtluseta oleks sellel isikul olnud õigus taotleda sama õigusakti tühistamist liidu kohtus (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, on eurocylinder importija, kes ei olnud kaasatud vaidlusaluse määruse vastuvõtmiseni viinud uurimisse ning keda ei ole nimetatud määruses isegi mainitud. Lisaks ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et eurocylinder on põhikohtuasjas kõne all olevate teatavate torude eksportijaga seotud importija. Igal juhul on Euroopa Kohus juba varem täpsustanud, et selliseks importijaks olemiseks, keda dumpinguvastase tollimaksu kehtestav määrus isiklikult puudutab, ei piisa üksnes importijaks olemise tõigast, isegi kui tegemist on asjaomase kauba eksportijaga seotud importijaga (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punkt
).
Eeltoodust tuleneb, et kahtlemata ei olnud eurocylinderil õigust esitada vaidlusaluse määruse tühistamise nõue ELTL artikli 263 alusel.
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vaidlusalune määrus on algmääruse artikli 9 lõiget 4 koostoimes artikli 3 lõikega 9 arvestades kehtiv osas, milles sellega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate torude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nimetatud impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on liidu institutsioonidel ühise kaubanduspoliitika ja iseäranis kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike, poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad peavad analüüsima (vt 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Trace Sport,
C‑251/18
,
EU:C:2019:766
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle kaalutlusõiguse üle teostatav kohtulik kontroll peab nii ELTL artiklil 263 põhineva hagi korral kui ka ELTL artikli 267 alusel esitatud, kehtivuse hindamist käsitleva eelotsusetaotluse puhul siiski piirduma sellega, et kontrollitakse menetlusnormidest kinnipidamist, vaidlustatud valiku tegemise aluseks olevate asjaolude sisulist õigsust, ilmsete vigade puudumist nende faktiliste asjaolude hindamisel ja võimu kuritarvitamise puudumist (vt selle kohta 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus C & J Clark International ja Puma,
C‑659/13 ja C‑34/14
,
EU:C:2016:74
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks näeb algmääruse artikli 9 lõige 4 koostoimes sama määruse artikli 3 lõikega 1 ette, et kui faktide põhjal tuvastatakse lõplikult, et tegemist on dumpinguga ja liidu tootmisharule on tekitatud olulist kahju või on olemas olulise kahju tekitamise oht, kehtestab nõukogu lõpliku dumpinguvastase tollimaksu. Nimetatud määruse artikli 3 lõike 9 esimese ja teise lõigu kohaselt tuleb selleks, et teha kindlaks, kas on olemas liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht, analüüsida muu hulgas selles sättes sõnaselgelt nimetatud nelja tegurit ning tugineda ei tohi üksnes väidetele, oletustele ega kaudsetele võimalustele.
Lisaks on Euroopa Kohus juba varem täpsustanud, et kahju tekitamise ohu olemasolu, nagu ka kahju olemasolu, tuleb tuvastada dumpinguvastase meetme vastuvõtmise kuupäeva seisuga, arvestades liidu tootmisharu olukorda sellel kuupäeval. Nimelt saavad institutsioonid vaid selle olukorra põhjal kindlaks määrata, kas tulevase dumpinguhinnaga impordi peatselt toimuv kasv võib liidu sellele tootmisharule tekitada olulist kahju juhul, kui ei rakendata mingeid kaubanduse kaitsemeetmeid (vt selle kohta 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel,
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
, punktid
ja
).
Siiski on liidu institutsioonidel võimalus võtta teatud juhtudel arvesse andmeid uurimisperioodile järgneva perioodi kohta. Sellise võimaluse andmine on eelkõige põhjendatud uurimise puhul, mille ese kahju tuvastamise asemel on kahju tekitamise ohu kindlaks tegemine, mis juba oma olemusest tulenevalt eeldab tulevikku suunatud analüüsi. Neid andmeid võib seega kasutada selleks, et kinnitada või ümber lükata prognoose, mis sisalduvad komisjoni määruses, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks, ja võimaldada prognooside kinnitust leidmise korral kehtestada lõplik dumpinguvastane tollimaks. Siiski peab liidu kohus saama teostada kontrolli liidu institutsioonide otsuse üle kasutada andmeid uurimisperioodile järgneva perioodi kohta (vt selle kohta 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel,
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
, punktid
–
).
Viimasena tuleb märkida, et nõukogu järeldus liidu tootmisharu olukorra kohta, mis on tehtud algmääruse artikli 3 lõike 5 tähenduses liidu tootmisharule tekitatud olulise kahju analüüsimisel, on põhimõtteliselt asjakohane sellele tootmisharule selle määruse artikli 3 lõike 9 tähenduses olulise kahju tekitamise ohu analüüsimise raames (vt selle kohta 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsus ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel,
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
, punkt
).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb vaidlusaluse määruse kehtivust hinnata lähtuvalt algmääruse artikli 9 lõikest 4 koostoimes artikli 3 lõikega 9.
Käesoleval juhul kinnitas nõukogu vaidlusaluse määruse põhjendustes 47–49 komisjoni hinnangut, mis on esitatud ajutise määruse põhjendustes 88 ja 89 ja mille kohaselt ei ole liidu tootmisharule uurimisperioodil tekkinud olulist kahju, isegi kui see tootmisharu oli selle perioodi lõpus kaitsetus olukorras. Võttes aga arvesse eelkõige pärast seda ajavahemikku aset leidnud asjaolude uurimist, leidis nõukogu vaidlusaluse määruse põhjendustes 76–81, et sel kuupäeval esines liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht, nagu märkis ka komisjon ajutise määruse põhjenduses 126.
Liidu tootmisharu kaitsetu olukord uurimisperioodi lõpus
Jõudmaks ajutise määruse põhjenduses 89 järeldusele, et liidu tootmisharu oli uurimisperioodi lõpus kaitsetus olukorras, hindas komisjon selle määruse põhjendustes 66–87 vastavalt algmääruse artikli 3 lõikele 5 selliseid selle tootmisharu olukorda mõjutavaid majandustegureid ja -näitajaid nagu toodang, tootmisvõimsus ja selle rakendusaste, laovarud, müügimaht, turuosa, kasv, tööhõive, tootlikkus, palgad, müügihindu mõjutavad tegurid, kulutasuvus ja investeeringutasuvus, rahakäive ja kapitali kaasamise võime, investeeringud ja viimasena dumpingumarginaali suurus ja liidu tootmisharu toibumine varasemast dumpingust.
Seoses viimati nimetatud teguriga rõhutas komisjon ajutise määruse põhjenduses 87 eriti seda, et kuigi 2006. aastal kehtestati dumpinguvastased meetmed, et võidelda mitmest muust riigist pärineva impordi põhjustatud kahjustava dumpinguga, ei saanud liidu tootmisharu erilist kasu turu erakordsest laienemisest analüüsitava perioodi jooksul, sest see turuosa, mis oli varem kuulunud nüüdseks meetmetega piiratud impordile, läks Hiina impordi kätte. Komisjon täpsustas, et selline areng ei võimaldanud liidu tootmisharul täielikult toibuda ning seadis piirangud investeeringute tegemisele ja takistas tootmisvõimsuse suurendamist, mis olnuks kooskõlas turu laienemisega.
Nõukogu kinnitas omalt poolt vaidlusaluse määruse põhjendustes 47–49 komisjoni hinnangut liidu tootmisharu kaitsetu olukorra kohta uurimisperioodi lõpus. Selle kohta nentis nõukogu, et kuigi uurimisperioodi jooksul liidu tootmisharule tekitatud kahju ei olnud oluline, võis selline dumpinghinnaga import – arvestades dumpinghinnaga impordi olulist osa ühenduse turul – avaldada kahjulikku mõju liidu tootmisharule, mille turuosa langes vaatlusaluse perioodi jooksul viie protsendipunkti võrra.
Siiski tuleb märkida, et nõukogu hinnangut, mille kohaselt sisuliselt ei olnud liidu tootmisharu varasemast dumpingust täielikult taastunud 2006. aastast, ei toeta ükski konkreetne tõend ning seda ei saa mingil juhul tuletada käesoleva kohtuotsuse punktis 45 nimetatud majandusteguritest ja -näitajatest, mis kogumis osutavad hoopis liidu tootmisharu olukorra positiivsele arengule vaatlusaluse perioodi jooksul.
Esiteks ei tule asjaolu, et liidu tootmisharu turuosa langes vaatlusaluse perioodi jooksul viie protsendipunkti võrra, käsitleda eraldiseisvana. Arvesse tuleb nimelt võtta esiteks ka asjaolu, et see turuosa oli uurimisperioodil jätkuvalt suur, nimelt 63,6% (ajutise määruse põhjendus 75), ja teiseks seda, et selle perioodi jooksul nimetatud tootmisharu müügimaht suurenes ja müügihind tõusis (ajutise määruse põhjendused 73 ja 80).
Teiseks on nõukogu hinnang, mis puudutab Hiina Rahvavabariigist pärit impordi mõju liidu tootmisharu investeeringutele ja selle tootmisharu võimele suurendada tootmisvõimsust, otseses vastuolus asjaoluga, et selle tootmisharu investeeringud suurenesid vaatlusalusel perioodil ligikaudu 185% (ajutise määruse põhjendus 85).
Kolmandaks tuleb tõdeda, et kuigi komisjon märkis, et majandussuundumuse pöördumise korral on liidu tootmisharu kõnealusest dumpinguhinnaga impordist tuleneva kahjuliku mõju suhtes täiesti kaitsetu (ajutise määruse põhjendus 89), ei võimalda see asjaolu käesolevas asjas otsustada, et see tootmisharu oli uurimisperioodi lõpus kaitsetus olukorras.
Neil asjaoludel tegi nõukogu ilmse hindamisvea, kui ta kinnitas komisjoni järeldust, et liidu tootmisharu oli uurimisperioodi lõpus kaitsetus olukorras, kuna seda järeldust ei toeta käesoleva juhtumi asjassepuutuvad andmed.
Olulise kahju tekitamise ohu olemasolu uurimisperioodi lõpus
Selleks et järeldada, et uurimisperioodi lõpus oli olemas liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht, tugines nõukogu vaidlusaluse määruse põhjendustes 66–74 sisuliselt algmääruse artikli 3 lõike 9 teises lõigus nimetatud neljale tegurile, uurides dumpinguhinnaga impordi mahu muutumist, eksportijate vaba tootmisvõimsust, Hiina Rahvavabariigist pärit impordi hinda ja laovarusid.
Mis puutub esiteks dumpinguhinnaga impordi mahu muutumist, siis tuleb meenutada, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis a nimetatud tegur on seotud „[liidu] turule suunatud dumpinguhinnaga impordi märkimisväär[se] kasvutempo[ga], mis viitab importimise olulise suurenemise tõenäosusele“.
Ent komisjoni hinnangule, mis on esitatud ajutise määruse põhjendustes 115 ja 116 ja mille kohaselt ei ole liidu turu üldisel olukorral „olulist“ mõju Hiina Rahvavabariigist pärit impordi „mahu muutumisele“ ning kõnealuse impordi surve liidu turule suureneb „märkimisväärselt“ ning mida komisjon kinnitas vaidlusaluse määruse põhjendustes 66–68, räägivad vastu uurimisperioodile järgneva perioodi andmed, millega nõukogu vaidlustatud määruses samuti arvestas.
Täpsemalt märkis nõukogu vaidlusaluse määruse põhjenduses 52, et Hiina Rahvavabariigist pärit impordi absoluutmaht „vähenes märkimisväärselt“, nagu nähtub selles põhjenduses toodud tabelist, uurimisperioodi 542840 tonnilt 306866 tonnile uurimisperioodi järgsel perioodil.
On tõsi, et vaidlusaluse määruse põhjenduses 68 on nõukogu rõhutanud, et „[n]agu on märgitud eespool põhjenduses 52, on […] Hiinast pärit impordi turuosa hoolimata absoluutarvude langusest pärast uurimisperioodi lõppu veidi suurenenud“. Siiski ei võimalda ainuüksi see „veidi suurenemine“, mis oli vaid 0,7% selle impordi turuosast, järeldada, et dumpinguhinnaga impordi kasvutempo liidu turul oli märkimisväärne, mis viitab impordi olulise kasvu tõenäosusele. Lisaks tuleb – sarnaselt nõukogu tähelepanekuga vaidlusaluse määruse põhjenduses 53 – tõdeda, et liidu tootmisharu turuosa vähenes uurimisperioodi ja sellele järgneva perioodi võrdlusel vaid 0,1%, olles esimesel juhul 63,6% ja teisel juhul 63,5%.
Selles kontekstis tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 41 viidatud Euroopa Kohtu praktikat arvestades rõhutada uurimisperioodile järgneva perioodi andmete olulisust kahju põhjustamise ohu olemasolu tulevikku suunatud analüüsi raames, kuna neid andmeid võib kasutada ajutises määruses sisalduvate prognooside kinnitamiseks või nende ümber lükkamiseks.
Käesolevas asjas ei kinnita need käesoleva kohtuotsuse punktides 56 ja 57 meenutatud andmed dumpinguhinnaga impordi sellist kasvutempot liidu turul, millest nähtuks impordi olulise kasvu tõenäosus algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punkti a tähenduses.
Mis puudutab teiseks eksportijate vaba tootmisvõimsust, siis on kohane märkida, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis b ette nähtud teguri puhul on kõne all „eksportija piisavad ja vabalt kasutatavad tootmisvõimsused või nende peatne ja oluline suurenemine, mis viitab tõenäosusele, et dumpinguhinnaga eksport [liitu] võib oluliselt kasvada, võttes arvesse teiste mis tahes lisaeksporti vastu võtta võivate eksporditurgude olemasolu“.
Käesolevas asjas märkis komisjon ajutise määruse põhjenduses 118, et „vaatlusaluse perioodi jooksul on Hiina eksportijate huvi ekspordi vastu olulisel määral kasvanud, millega kaasnes ekspordi märkimisväärne suurenemine absoluutarvudes“. Selle määruse põhjenduses 119 tõdes komisjon esiteks, et „[liitu] suunduva ekspordi osakaal Hiina ekspordis (protsendina Hiina [Rahvavabariigi] koguekspordist) suurenes vaatlusalusel perioodil märkimisväärselt“, mis kinnitab, et „vaatlusalusel perioodil toimus oluline nihe eksporditegevuses ja [liit] sai Hiina eksportijate turustrateegias senisest olulisema koha“, ja teiseks tuvastas, et „[t]eised peamised turud [olid] USA (36%, 2007. aastal 31%), Alžeeria (6%, 2006. aastal 2%) ja Lõuna-Korea (6%, 2005. aastal 3%)“.
Selle põhjal järeldas komisjon, et võib eeldada, „et suur osa uuest täiendavast tootmisvõimsusest suunatakse [liidu] turule“ ja „lähiajal [võib] oodata nii mõnegi kõnealuse turu kahanemist, pidades eelkõige silmas USA turgu“, mistõttu „sealt vabanenud mahud võidakse kergesti suunata [liitu]“. Nõukogu on neid järeldusi kinnitanud vaidlusaluse määruse põhjendustes 69–71.
Sellega seoses tuleb siiski märkida, et vaidlusaluses määruses esitatud analüüs Hiina Rahvavabariigi ekspordi liidu turule suunamise tõenäosuse kohta on kahes aspektis puudulik. Esiteks ei ole selles analüüsis arvesse võetud asjaolusid, mis olid ometi asjakohased, et selgitada Hiina Rahvavabariigist liitu suunduva impordi suurenemist. Eelkõige ei ole vaidlusaluses määruses mainitud ajutise määruse põhjenduses 130 välja toodud asjaolu, et „selge ajaline kokkulangevus on ka Hiina päritolu toodete turuosa järsu suurenemise ning Venemaalt ja Ukrainast[, kes olid hindade poolest Hiina lähimad konkurendid,] pärit impordi turuosade olulise vähenemise vahel“, kuigi see asjaolu on asjakohane, et vähemalt osaliselt seletada uurimisperioodi jooksul liitu suunatud ekspordis Hiinast pärit ekspordi osakaalu kasvu. Teiseks ei ole vaidlusaluses määruses arvesse võetud muude tuvastatud eksporditurgude võimet võtta vastu lisaeksporti. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 61 mainitud andmetest, kasvas samal perioodil nendele turgudele suunatud eksport.
Neil asjaoludel ei ole käesoleva juhtumi asjaoludel võimalik järeldada, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis b nimetatud teguriga on arvestatud.
Kolmandaks, mis puutub Hiina Rahvavabariigist pärit importi, siis tuleb meenutada, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis c mainitud tegur käsitleb seda, „kas import toimub hindadega, mis oluliselt langetavad hindu või takistavad olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid ja mis tõenäoliselt suurendaksid edasise impordi nõudlust“.
Käesolevas asjas tuvastas komisjon esiteks ajutise määruse põhjenduses 120, et Hiina Rahvavabariigist pärit impordi hinnad ei olnud vaatlusalusel perioodil tunduvalt madalamad mitte üksnes liidu tootmisharu hindadest, vaid ka muude riikide hindadest, ja teiseks põhjenduses 121, et ei olnud põhjust uskuda, et majanduskeskkonnas, mida iseloomustab märgatav nõudluse kahanemine, võiksid madalad hinnad tõusma hakata. Selle määruse põhjenduses 122 rõhutas komisjon, et Hiina Rahvavabariigist pärit impordi hinnad olid pärast uurimisperioodi mõnevõrra tõusnud, kusjuures see asjaolu kajastas eelkõige peamise toormaterjali hinnatõusu. Nimetatud määruse põhjenduses 123 järeldas komisjon, et dumpinguhinnaga impordi „väga madalal hinnal“ on kahetine negatiivne toime, nimelt esiteks annab oluline hinnavahe dumpinguhinnaga impordile eelise ja teiseks avaldab „negatiivset mõju“, mis väljendub nii mahtudes kui ka hindades, mida pakuvad liidu tootjad ja muud tarneallikad.
Vaidlusaluses määruses on nõukogu sedastatud, et, pärast uurimisperioodi tõusid märkimisväärselt kõikidest allikatest ja eeskätt Hiina Rahvavabariigist pärit impordi hinnad, nagu ka liidu tootmisharu hinnad. Vaidlusaluses määruses on kinnitatud komisjoni järeldusi, mida on meenutatud eelmises punktis, märkides selle määruse põhjenduses 73, et uurimisperioodi järgsete liidu tootmisharu hindade ja Hiina Rahvavabariigist pärit võrreldavate toodete hindade analüüsi tulemusel „on leitud, et hindade liikumine on olnud paralleelne“.
Sellist hindade „paralleelset“ liikumist ei kinnita siiski uurimisperioodile järgneva perioodi majandusandmed, nagu need on esitatud vaidlusaluses määruses endas. Nimelt nähtub selle määruse põhjendustest 52 ja 53, et esiteks vähenes uurimisperioodi ja uurimisperioodile järgneva perioodi vahel liidu tootmisharu müügihinna ja Hiina Rahvavabariigi impordihinna vahe umbes 10% võrra, olles esimese perioodi puhul oli enam kui 40% (476 eurot tonni kohta) ja teise puhul ligikaudu 30% (448 eurot tonni kohta). Teiseks olgu öeldud, et kui uurimisperioodile järgneval perioodil tõusid liidu tootmisharu hinnad 18,7%, siis tõusid Hiinast pärit impordi hinnad üle 35%.
Igal juhul ei toeta need asjaolud – isegi kui eeldada, et sellise hindade paralleelse liikumise saanuks tuvastada ja vaatlusaluse toote hinnatõus uurimisperioodile järgneval perioodil võiks olla seletatav tooraine hinna tõusuga – ajutise määruse põhjenduses 123 esitatud komisjoni järeldusi, mida nõukogu kinnitas vaidlusaluse määruse põhjenduses 73 ja mille kohaselt oli Hiina Rahvavabariigi päritolu impordi „väga madalatel“ hindadel negatiivne mõju liidu tootmisharu hinnale ja tootmismahule.
Nimelt tuleb tõdeda, et mis puudutab esiteks mõju liidu tootmisharu hindadele, siis algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis c nimetatud tegur on impordi toimumine hindadega, mis võivad „oluliselt langeta[da]“ liidus kohaldatavaid hindu või „takist[ada] olulisel määral hinnatõuse“. Sellist järeldust ei kinnita aga uurimisperioodile järgneva perioodi andmed, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktides 56 ja 57. Lisaks, mis puutub „väga madalate“ hindade negatiivsesse mõjusse liidu tootmisharu mahtudele, siis tuleb meenutada, et liidu tootmisharu turuosa vähenes uurimisperioodile järgneval perioodil vaid 0,1%, nagu nähtub vaidlusaluse määruse põhjendusest 53.
Uurimisperioodile järgneva perioodi andmeid arvestades ei tulene seega juhtumi asjaoludest, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis c ette nähtud teguriga on arvestatud.
Mis neljandaks ja viimaseks puutub uurimise esemeks oleva toote laovarude suurusesse, mida on sõnaselgelt käsitletud algmääruse artikli 3 lõike 9 teise lõigu punktis d ühe asjakohase tegurina liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohu kindlakstegemisel, siis on vaidlusaluse määruse põhjenduses 74 kinnitatud ajutise määruse põhjenduses 124 olevat komisjoni järeldust, mille kohaselt ei olnud sellel teguril „erilist tähtsust“ sellise kahju olemasolu analüüsimisel, kuna „enamasti hoiavad laovarusid tarnijad (ladustajad) ja mitte tootjad“ ja kuna „võimalik on selliste laovarude olemasolu, mis võiks oluliselt mõjutada turgu lähemas tulevikus, ent sellekohaseid tõendeid ei leitud“.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et nõukogu eksis, kui ta leidis vaidlusaluses määruses, et algmääruse artikli 3 lõike 9 teises lõigus nimetatud tegureid arvestades on olemas liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht, mistõttu on nõukogu rikkunud ka selle määruse artikli 3 lõike 9 esimest lõiku, mille kohaselt esiteks peab sellise ohu kindlaksmääramine põhinema faktidel, mitte vihjetel, oletustel ega kaudsetele võimalustel, ja teiseks peab muudatus asjaoludes, mis tekitaks olukorra, mille puhul dumping põhjustaks kahju, olema selgelt prognoositav ja peatselt toimuv.
Seda järeldust ei lükka ümber ükski komisjoni ja nõukogu argument, mille nad on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23 teise lõigu alusel esitanud oma seisukohtades.
Komisjon väidab esiteks, et algmääruse artikli 3 lõike 9 tõlgendamine kooskõlas Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) dumpinguvastase lepinguga võimaldab järeldada, et liidu seadusandja on dumpinguvastase uurimisega tegelevale asutusele jätnud vabaduse välja valida ühe selles sättes nimetatud teguri või mitu sellist tegurit, et põhjendada oma järeldust liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohu olemasolu kohta, ainsal tingimusel, et selline järeldus tugineb „faktidele, mitte vihjetele, oletustele ega kaudsetele võimalustele“. Komisjon lisab, et kahju tekitamise ohu olemasolu tuleb uurida, võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, mitte ainult algmääruse artikli 3 lõikes 9 nimetatud nelja tegurit. Ta märgib eelkõige, et kuigi on tõsi, et liidu turul nõudluse vähenemist puudutavat tegurit, mida on analüüsitud ajutise määruse põhjendustes 91–111 ja 126, ei ole selles sättes sõnaselgelt mainitud, on see siiski asjakohane, et tuvastada liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et nende argumentidega soovib komisjon tegelikult seada kahtluse alla hinnangu, mille Üldkohus andis 29. jaanuari 2014. aasta kohtuotsuses Hubei Xinyegang Steel vs. nõukogu (
T‑528/09
,
EU:T:2014:35
), ent see kohtuotsus, mis jäi muutmata Euroopa Kohtu 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsusega ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel (
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
), on muutunud lõplikuks, ning komisjonil oli võimalus vaidlustada esimesena nimetatud kohtuotsus apellatsioonkaebuses, mida ta aga ei teinud. See institutsioon ei saa seega kasutada märkusi, mille ta esitas õigusakti kehtivuse hindamist käsitlevas eelotsusemenetluses, et kaudselt vaidlustada seda Üldkohtu otsust. Seega ei ole komisjoni neid argumente vaja sisuliselt analüüsida.
Teiseks väidavad nõukogu ja komisjon, et rakendusmääruses 2015/2272 ja rakendusotsuses 2018/928 on tuvastatud esiteks, et esineb liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht, ja teiseks, et selline oht realiseerub, kui vaidlusalune määrus
erga omnes
kehtetuks tunnistada.
Seoses sellega tuleb esiteks meenutada, et Euroopa Kohtu poolt eelotsusetaotluse menetluses õigusakti kehtivusele hinnangu andmisel tuleb tavaliselt lähtuda selle akti vastuvõtmise ajal valitsenud olukorrast (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Donex Shipping and Forwarding,
C‑104/19
,
EU:C:2020:539
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks tuleb, nagu Euroopa Kohus 7. aprilli 2016. aasta kohtuotsuses ArcelorMittal Tubular Products Ostrava jt vs. Hubei Xinyegang Steel (
C‑186/14 P ja C‑193/14 P
,
EU:C:2016:209
, punkt
) meenutas, liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohu olemasolu tuvastada dumpinguvastase meetme vastuvõtmise kuupäeva seisuga, ja see kuupäev on käesoleval juhul vaidlusaluse määruse vastuvõtmise kuupäev.
Sellest järeldub, et nii rakendusmääruse 2015/2272 kui ka rakendusotsuse 2018/928 vastuvõtmine, mis toimus pärast vaidlusaluse määruse vastuvõtmist, ei saa mõjutada viimati nimetatud määruse kehtivust.
Lisaks ei saa rakendusmääruse ega rakendusotsuse põhjal järeldada, et vaidlusaluse määruse vastuvõtmise kuupäeval oli olemas liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise oht.
Järelikult, kuna – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 45–73 – nõukogu rikkus vaidlusaluse määruse vastuvõtmisega algmääruse artikli 3 lõiget 9 koostoimes artikli 9 lõikega 4, tuleb asuda seisukohale, et vaidlusalune määrus on kehtetu.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Nõukogu 24. septembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 926/2009, millega kehtestatakse teatavate Hiina Rahvavabariigist pärinevate rauast või terasest õmblusteta torude impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ning nõutakse lõplikult sisse kõnealuse impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, on kehtetu.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.