CELEX: 62017CJ0572
Ennakkoratkaisupyyntö
Tekijänoikeus ja lähioikeudet
Direktiivi 2001/29/EY
4 artiklan 1 kohta
Levitysoikeus
Tavaramerkkioikeuden loukkaaminen
Myyntiin tarkoitetut tavarat, joissa on tekijänoikeudella suojattu osatekijä
Varastointi kaupallisessa tarkoituksessa
Myymälästä erillinen varastointi

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (
EYVL 2001, L 167, s. 10
) 4 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty rikosoikeudenkäynnissä, jonka Riksåklagaren (syyttäjäviranomainen, Ruotsi) on saattanut vireille Imran Syediä vastaan ja joka koskee tavaramerkkioikeuksien sekä kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijänoikeuksien loukkaamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
Maailman henkisen omaisuuden järjestö (WIPO) hyväksyi Genevessä 20.12.1996 WIPOn tekijänoikeussopimuksen (jäljempänä tekijänoikeussopimus), joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 16.3.2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/278/EY (
EYVL 2000, L 89, s. 6
) ja joka tuli voimaan Euroopan unionin osalta 14.3.2010 (
EUVL 2010, L 32, s. 1
).
Tekijänoikeussopimuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Levitysoikeus”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijöillä on yksinoikeus sallia alkuperäisten teostensa ja niiden kopioiden saattaminen yleisön saataviin myymällä tai luovuttamalla omistusoikeus muulla tavoin.”
Unionin oikeus
Direktiivin 2001/29 4 artiklan, jonka otsikko on ”Levitysoikeus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin.”
Ruotsin oikeus
Direktiivi 2001/29 on saatettu osaksi Ruotsin oikeutta kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijänoikeuksista annetulla lailla (1960:729) (lag (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, jäljempänä tekijänoikeuslaki).
Kyseisen lain 53 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Joka toimii tavalla, jolla tahallisesti tai törkeästä huolimattomuudesta loukataan kirjallisiin tai taiteellisiin teoksiin 1 ja 2 luvun mukaan liittyviä tekijänoikeuksia tai rikotaan 41 §:n 2 momentissa tarkoitettua määräystä tai 50 §:ää, tuomitaan sakkoihin tai enintään kahden vuoden vankeusrangaistukseen.”
Mainitun lain 2 §:n mukaan toimintana, jolla loukataan kirjallisiin tai taiteellisiin teoksiin liittyviä tekijänoikeuksia, pidetään muun muassa teoksesta määräämistä ilman oikeudenhaltijan lupaa saattamalla se yleisön saataviin. Kyseisen pykälän 3 momentin 4 kohdassa täsmennetään, että teos saatetaan yleisön saataviin muun muassa, kun teoksen kappaleita saatetaan myyntiin, vuokrattavaksi tai lainattavaksi tai muutoin levitetään yleisölle.
Mainitussa laissa ei kielletä nimenomaisesti kyseisten suojattujen tavaroiden varastoimista niiden myyntiin saattamista varten.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Syed piti Tukholmassa (Ruotsi) vähittäistavarakauppaa, jossa hän myi rockmusiikkiaiheisia kuvioita sisältäviä vaatteita ja oheistuotteita. Myymälässä myynnissä olleiden kappaleiden lisäksi Syed varastoi tällaisia tavaroita sekä myymälän yhteydessä olevassa varastossa että Tukholman esikaupunkialueella Bandhagenissa (Ruotsi) sijaitsevassa varastossa. On riidatonta, että Syedin myymälää täydennettiin säännöllisesti kyseisissä varastoissa säilytetyillä tavaroilla.
Kävi ilmi, että useita kyseisistä tavaroista myytiin tavaramerkki- ja tekijänoikeuksien vastaisesti. Syediä vastaan nostettiin ensin alioikeudessa syyte tavaramerkkioikeuksien loukkaamisesta sekä tekijänoikeuslain rikkomisesta. Syyttäjän mukaan Syed oli loukannut asianomistajien tekijänoikeutta saattamalla lainvastaisesti yleisön saataviin vaatteita ja lippuja, joihin sisältyi kyseisillä tekijänoikeuksilla suojattuja osatekijöitä. Syyttäjä katsoi, että kaikki tavarat, joihin sisältyi tällaisia osatekijöitä ja jotka olivat myymälässä ja varastoissa, oli saatettu myyntiin tai muutoin levitetty yleisölle ja että tällaiset teot merkitsivät tekijänoikeuslain rikkomista.
Alioikeus tuomitsi Syedin tavaramerkkioikeuksien loukkaamisesta kaikkien tarkasteltujen tavaroiden osalta. Kyseinen tuomioistuin tuomitsi hänet myös tekijänoikeuslain rikkomisesta sekä hänen myymälässään olleiden suojattuja osatekijöitä sisältäneiden tavaroiden että kyseisissä kahdessa varastossa olleiden tavaroiden osalta perusteenaan se, että varastoidut tavarat olivat samoja kuin myymälässä myynnissä olleet tavarat. Alioikeus tuomitsi Syedin myös viimeksi mainittujen tavaroiden osalta, koska se katsoi, että asianomistajien tekijänoikeutta loukkaavan tavaroiden myyntiin saattamisen käsitettä sovelletaan paitsi niihin tavaroihin, jotka olivat tiettynä ajankohtana Syedin myymälässä, myös varastoissa olleisiin samanlaisiin tavaroihin. Kyseinen tuomioistuin totesi sitä vastoin, ettei muita kyseisiin varastoihin varastoituja tavaroita voitu pitää myyntiin saatettuina. Alioikeus tuomitsi Syedin kaikista kyseisistä rikoksista ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja 80 päiväsakkoon.
Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Tukholmassa sijaitseva patentti- ja markkinaoikeudellisissa asioissa ylioikeutena toimiva hovioikeus, Ruotsi) katsoi muutoksenhaun seurauksena, että Syed oli rikkonut tekijänoikeuslakia ainoastaan niiden tavaroiden osalta, jotka olivat hänen myymälässään, mutta ei varastoissa olleiden tavaroiden osalta. Ylioikeus katsoi, että Syed oli varastoinut kyseiset tavarat myyntitarkoituksessa. Sen mukaan ei kuitenkaan voitu katsoa, että kyseiset tavarat olisi saatettu myyntiin tai niitä olisi muuten levitetty yleisölle. Tavaroiden säilyttäminen varastoissa ei ylioikeuden mukaan myöskään merkinnyt tekijänoikeuslain rikkomisen yritystä tai valmistelua. Syedille määrättyä rangaistusta alennettiin, ja hänet tuomittiin ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja 60 päiväsakkoon.
Syyttäjä vaatii Högsta Domstolenissa (korkein oikeus, Ruotsi), joka on tässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, Syedin tuomitsemista samojen tavaroiden osalta kuin ne, joiden osalta alioikeus oli katsonut hänen rikkoneen tekijänoikeuslakia. Högsta Domstolenia kehotettiin myös pyytämään unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
Syed on esittänyt kyseisessä tuomioistuimessa, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tekijänoikeuden haltijalle kuuluvan levitysoikeuden loukkaaminen saattamalla tavaroita myyntiin edellyttää aktiivista yleisölle suunnattua myyntiä kunkin yksilöidyn esineen luovuttamiseksi. Hänen mukaansa sitä, että elinkeinonharjoittaja ostaa tavarat ja pitää niitä varastossa, ei voida pitää tällaisena aktiivisena toimimisena. Päinvastaisella tulkinnalla laajennettaisiin hänen mukaansa rikosoikeudellisen vastuun ulottuvuutta rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen vastaisesti.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, ettei tekijänoikeuslaissa eikä direktiivissä 2001/29 nimenomaisesti kielletä tavaroiden, joihin sisältyy tekijänoikeudella suojattu osatekijä, varastoimista niiden myyntiin saattamista varten. Se lisää, että 13.5.2015 annetusta tuomiosta Dimensione Direct Sales ja Labianca (
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
) ilmenee, että kauppasopimuksen tekemistä edeltävät toimet voivat merkitä direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdan mukaisen levitysoikeuden loukkaamista. Sen mukaan on kuitenkin epäselvää, voidaanko tavaroita, joihin sisältyy suojattu osatekijä ja jotka joku henkilö on varastoinut varastoihin, pitää myyntiin saatettuina, jos kyseinen henkilö tarjoaa samanlaisia tavaroita myyntiin vähittäistavarakaupassaan.
Tässä tilanteessa Högsta domstolen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko siinä yhteydessä, kun suojattuja osatekijöitä sisältäviä tavaroita saatetaan luvatta myyntiin myymälässä, olla kyse direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdan mukaisen tekijänoikeuden haltijalla olevan yksinomaisen levitysoikeuden loukkaamisesta myös sellaisten samoja osatekijöitä sisältävien tavaroiden osalta, joita tavarat myyntiin saattanut henkilö pitää varastossa?
2)
Onko sillä merkitystä, pidetäänkö tavaroita varastossa myymälän yhteydessä vai muussa paikassa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on syytä tutkia yhdessä, olennaisilta osin sitä, onko direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sitä, että elinkeinonharjoittaja varastoi tavaroita, joihin on sisällytetty tekijänoikeudella varastointijäsenvaltiossa suojattu osatekijä, voidaan pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitetun, tekijänoikeuden haltijalla olevan yksinomaisen levitysoikeuden loukkaamisena, kun elinkeinonharjoittaja tarjoaa ilman oikeudenhaltijan lupaa myymälässä myyntiin tavaroita, jotka ovat samanlaisia kuin hänen varastoimansa tavarat. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta myös täsmentämään, onko tältä osin otettava huomioon varastointipaikan ja myyntipaikan välinen etäisyys.
Direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden levitys yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin.
On muistutettava, että koska direktiivillä 2001/29 pyritään panemaan täytäntöön unionissa velvoitteet, jotka unionilla on muun muassa tekijänoikeussopimuksen perusteella, ja koska unionin oikeussääntöjä on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tulkittava niin pitkälti kuin mahdollista kansainvälisen oikeuden mukaisesti erityisesti silloin, kun unionin oikeussääntöjen tarkoituksena on nimenomaan panna niillä täytäntöön unionin tekemä kansainvälinen sopimus, mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa olevaa käsitettä ”levitys” on tulkittava tekijänoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen mukaisesti (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Mainitun direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdassa olevalla käsitteellä ”levitys yleisölle – – myymällä” on siis sama merkitys kuin tekijänoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa olevalla ilmaisulla ”saattaminen yleisön saataville myymällä” (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on kyseisen asiayhteyden huomioon ottaen todennut, että yleisölle levitykselle on ominaista joukko toimia, joihin kuuluvat ainakin toimet kauppasopimuksen tekemisestä sen täyttämiseen yleisöön kuuluvalle henkilölle suoritettavalla toimituksella. Elinkeinonharjoittaja on siis vastuussa kaikista itse suorittamistaan toimista tai hänen lukuunsa suoritetuista liiketoimista, jotka merkitsevät ”levitystä yleisölle” jäsenvaltiossa, jossa levitettyjä tavaroita suojataan tekijänoikeudella (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä oikeuskäytännöstä ja erityisesti unionin tuomioistuimen käyttämästä ilmaisusta ”ainakin” käy ilmi, ettei ole suljettu pois, että myös kauppasopimuksen tekemistä edeltävät toimet voivat kuulua levityksen käsitteen piiriin ja että ne voivat olla varattuja yksinomaan tekijänoikeuden haltijoille (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta).
Tässä yhteydessä on mainittava, että vaikka yleisölle levityksen katsotaan toteutuneen, kun sopimus tavaran kaupasta on tehty ja tavara on lähetetty, näin on myös sellaisen kauppasopimusta koskevan tarjouksen osalta, joka sitoo sen tekijää, koska tällainen tarjous on luonteeltaan kaupan toteuttamista edeltävä toimi (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on myös todennut olennaisilta osin, että tällaisen toimen voitiin katsoa merkitsevän direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdan mukaisen yksinomaisen levitysoikeuden loukkaamista, vaikka sitä ei seuraisi suojatun teoksen tai sen kopioiden omistusoikeuden siirtyminen ostajalle (tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta).
Direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdassa määritellyn levitysoikeuden loukkaamista voi näin ollen merkitä tekijänoikeudella suojatun teoksen tai sen kopion myyntiä edeltävä toimi, joka toteutetaan ilman tekijänoikeuden haltijan lupaa tarkoituksena saada aikaan kyseisen kohteen myynti (ks. vastaavasti tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
kohta).
Vaikka myynnin toteutuminen ei ole välttämätöntä levitysoikeuden loukkaamisen toteamiseksi, tätä varten on kuitenkin näytettävä toteen, että kyseiset tavarat on todella tarkoitettu yleisölle levitettäväksi ilman kyseisen oikeuden haltijan lupaa muun muassa saattamalla ne myyntiin jäsenvaltiossa, jossa kyseessä oleva teos on suojattu (ks. analogisesti tuomio 13.5.2015, Dimensione Direct Sales ja Labianca,
C‑516/13
,
EU:C:2015:315
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa Syed varastoi tavaroita, joihin sisältyi tekijänoikeudella suojattuja osatekijöitä, ja myi samanlaisia tavaroita myymälässä ilman kyseisten oikeuksien haltijoiden lupaa.
On ratkaistava, voidaanko tällaista varastoimista pitää sellaisena myynnin toteutumista edeltävänä toimena, joka voi merkitä direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohdassa määritellyn yksinomaisen levittämisoikeuden loukkaamista.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että tavaroiden, joihin sisältyy tekijänoikeudella suojattuja osatekijöitä, varastointia voidaan pitää tällaisena toimena, jos osoitetaan, että kyseiset tavarat todella oli tarkoitettu myytäviksi yleisölle ilman tekijänoikeuden haltijan lupaa.
Tältä osin se, että henkilö, joka myy myymälässä tavaroita, joihin sisältyy tekijänoikeudella suojattuja osatekijöitä, ilman kyseisen oikeuden haltijan lupaa, varastoi samanlaisia tavaroita, voi olla osoituksena siitä, että varastoidut tavarat oli myös tarkoitettu myytäviksi kyseisessä myymälässä, jolloin varastointia voidaan pitää tekijänoikeuden haltijalle kuuluvan levitysoikeuden loukkaamista merkitsevänä kaupan toteutumista edeltävänä toimena.
Pelkästään siitä, että varastoidut tavarat ja myymälässä myytävät tavarat ovat samanlaisia, ei kuitenkaan voida päätellä, että varastoinnin tarkoituksena on toteuttaa myynti jäsenvaltiossa, jossa mainitut tavarat on suojattu tekijänoikeudella.
Ei voida sulkea pois sitä, että varastoituja tavaroita tai osaa niistä ei ole pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa tarkoitettu myytäväksi jäsenvaltiossa, jossa kyseisiin tavaroihin sisällytetty teos on suojattu, vaikka kyseiset tavarat olisivat samanlaisia kuin elinkeinonharjoittajan myymälässä myyntiin tarjottavat tavarat.
Tällaisessa tilanteessa edellä 32 kohdassa esitelty lähestymistapa johtaisi siihen, ettei huomioon oteta tarkasteltavien tavaroiden todellista käyttötarkoitusta, ja kaikkien varastoitujen tavaroiden erotuksettomaan käsittelyyn, vaikka niiden käyttötarkoitukset voivat lähtökohtaisesti poiketa toisistaan.
Niinpä tällaisella lähestymistavalla laajennettaisiin yksinomaisella levitysoikeudella annettua suojaa unionin lainsäätäjän säätämien rajojen yli.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen arvioitava käytettävissään olevan selvitysaineiston perusteella, olivatko kaikki myymälässä myytävien tavaroiden kanssa samanlaiset tavarat tai vain osa niistä tarkoitettu myytäväksi kyseisessä myymälässä.
Tältä osin unionin tuomioistuin pitää hyödyllisenä esittää seuraavat täsmennykset.
Tarkasteltavien tavaroiden käyttötarkoituksen osalta on otettava huomioon kaikki seikat, joiden avulla voidaan osoittaa, että kyseiset tavarat varastoitiin tarkoituksena myydä ne ilman tekijänoikeuden haltijan lupaa jäsenvaltiossa, jossa kyseisiin tavaroihin sisällytetyt osatekijät oli suojattu tekijänoikeudella.
Vaikka varastointipaikan ja myyntipaikan välinen etäisyys voi muiden seikkojen ohella olla osoitus siitä, että kyseiset tavarat oli tarkoitettu myytäväksi kyseisessä myymälässä, se ei voi yksinään olla ratkaiseva seikka. Se voidaan sitä vastoin ottaa huomioon osana kaikkien mahdollisesti merkityksellisten seikkojen, joita voivat olla esimerkiksi myymälän täydentäminen säännöllisesti kyseessä olevista varastoista tuotavilla tavaroilla, kirjanpitotiedot, myynti- ja tilausmäärien suhde varastoitujen tavaroiden määriin sekä täytettävinä olevat kauppasopimukset, konkreettista arviointia.
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä mainitun perusteella vastattava, että direktiivin 2001/29 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä, että elinkeinonharjoittaja varastoi tavaroita, joihin on sisällytetty tekijänoikeudella varastointijäsenvaltiossa suojattu osatekijä, voidaan pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitetun, tekijänoikeuden haltijalla olevan yksinomaisen levitysoikeuden loukkaamisena, kun elinkeinonharjoittaja tarjoaa ilman oikeudenhaltijan lupaa myymälässä myyntiin tavaroita, jotka ovat samanlaisia kuin hänen varastoimansa tavarat, jos varastoidut tavarat on todella tarkoitettu myyntiin jäsenvaltiossa, jossa kyseinen osatekijä on suojattu. Varastointipaikan ja myyntipaikan välinen etäisyys ei itsessään voi olla ratkaiseva seikka sen kannalta, onko varastoidut tavarat tarkoitettu myytäviksi kyseisessä jäsenvaltiossa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä, että elinkeinonharjoittaja varastoi tavaroita, joihin on sisällytetty tekijänoikeudella varastointijäsenvaltiossa suojattu osatekijä, voidaan pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitetun, tekijänoikeuden haltijalla olevan yksinomaisen levitysoikeuden loukkaamisena, kun elinkeinonharjoittaja tarjoaa ilman oikeudenhaltijan lupaa myymälässä myyntiin tavaroita, jotka ovat samanlaisia kuin hänen varastoimansa tavarat, jos varastoidut tavarat on todella tarkoitettu myyntiin jäsenvaltiossa, jossa kyseinen osatekijä on suojattu. Varastointipaikan ja myyntipaikan välinen etäisyys ei itsessään voi olla ratkaiseva seikka sen kannalta, onko varastoidut tavarat tarkoitettu myytäviksi kyseisessä jäsenvaltiossa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.