CELEX: 62015CJ0678
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivi 2004/39/EY
Rahoitusvälineiden markkinat
4 artiklan 1 kohdan 2 alakohta
Käsite ”sijoituspalvelut”
Liitteessä I olevan A osan 1 kohta
Yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottaminen ja välittäminen
Salkunhoitosopimusten välittämisen mahdollinen sisällyttäminen direktiivin soveltamisalaan

Ennakkoratkaisupyyntö koskee rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (
EUVL 2004, L 145, s. 1
) 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan sekä liitteessä I olevan A osan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Mohammad Zadeh Khorassani ja Kathrin Pflanz ja jossa on kyse Pflanzin välittämästä varainhoitosopimuksesta, joka on tehty Khorassanin ja kolmannen henkilön välillä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2004/39
Direktiivin 2004/39 johdanto-osan 2, 20 ja 31 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Viime vuosina yhä useammat sijoittajat ovat alkaneet toimia rahoitusmarkkinoilla, ja sijoittajille on tarjolla entistä moninaisempi ja runsaampi palvelujen ja rahoitusvälineiden valikoima. Tämän kehityksen vuoksi yhteisön lainsäädäntöpuitteiden olisi katettava kaikki sijoittajiin kohdistuva toiminta. Tämän saavuttamiseksi on tarpeen säätää yhdenmukaistamisesta siinä laajuudessa, jossa se on tarpeen, jotta sijoittajille voitaisiin tarjota korkeatasoinen suoja ja sijoituspalveluyrityksille mahdollisuus palvelujen tarjoamiseen yhteisön muodostamien yhtenäismarkkinoiden periaatteen mukaisesti kotijäsenvaltion harjoittaman valvonnan nojalla kaikkialla yhteisössä. Edellä esitetyn vuoksi [sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10.5.1993 annettu neuvoston direktiivi 93/22/ETY (
EYVL 1993, L 141, s. 27
)] olisi korvattava uudella direktiivillä.
– –
(20)
Tätä direktiiviä sovellettaessa toimeksiantojen vastaanottamiseen ja välittämiseen olisi kuuluttava myös kahden tai useamman sijoittajan saattaminen yhteen niin, että näiden välillä on mahdollista toteuttaa liiketoimi.
– –
(31)
Tämän direktiivin yhtenä tavoitteena on sijoittajien suojaaminen. – –”
Direktiivin 2004/39 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan sijoituspalveluyrityksiin ja säänneltyihin markkinoihin.”
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 1, 2, 4, 5, 9 ja 16 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)
’sijoituspalveluyrityksellä’ oikeushenkilöä, jonka tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana on yhden tai useamman sijoituspalvelun ammattimainen tarjoaminen kolmansille osapuolille ja/tai yhden tai useamman sijoitustoimen ammattimainen harjoittaminen;
– –
2)
’sijoituspalvelulla ja ‑toiminnalla’ liitteessä I olevassa A osassa lueteltuja palveluja ja toimia, jotka liittyvät liitteessä I olevassa C osassa lueteltuihin välineisiin;
– –
4)
’sijoitusneuvonnalla’ joko asiakkaan pyynnöstä tai sijoituspalveluyrityksen aloitteesta tapahtuvaa yksilöllisten suositusten antamista asiakkaalle yhdestä tai useammasta rahoitusvälineisiin liittyvästä liiketoimesta;
5)
’toimeksiantojen toteuttamisella asiakkaiden lukuun’ toimimista sopimusten tekemiseksi yhden tai useamman rahoitusvälineen ostosta tai myynnistä asiakkaan lukuun;
– –
9)
’salkunhoidolla’ sijoitusten hoitamista asiakkaiden antaman valtuutuksen mukaan harkinnanvaraisesti sekä asiakaskohtaisesti, jos kyseiseen salkkuun kuuluu yksi tai useampi rahoitusväline;
– –
16)
’rajahintatoimeksiannolla’ rahoitusvälineen osto- tai myyntitoimeksiantoa, joka annetaan toteutettavaksi sille määrättyyn rajahintaan tai tätä parempaan hintaan sekä määrätyn suuruisena”.
Mainitun direktiivin 21 artiklassa, jonka otsikko on ”Velvollisuus toteuttaa toimeksiannot asiakkaan kannalta mahdollisimman edullisin ehdoin”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että sijoituspalveluyritykset toteuttavat kaikki kohtuulliset toimet päästäkseen toimeksiantoja toteuttaessaan asiakkaidensa kannalta parhaimpaan mahdolliseen tulokseen ottaen huomioon hinnan, kustannukset, nopeuden, liiketoimen toteuttamisen ja selvityksen todennäköisyyden, suuruuden, luonteen ja muut toimeksiannon toteuttamisen kannalta olennaiset seikat. Jos asiakas on kuitenkin antanut erityisen ohjeen toimeksiannon toteuttamisesta, sijoituspalveluyrityksen on toteutettava se kyseisen ohjeen mukaisesti.
2.   Jäsenvaltioiden on velvoitettava sijoituspalveluyritykset laatimaan ja ottamaan käyttöön toimivat järjestelyt 1 kohdan vaatimusten täyttämiseksi. Jäsenvaltioiden on erityisesti edellytettävä, että sijoituspalveluyritykset laativat ja ottavat käyttöön toimeksiantojen toteuttamispolitiikan, jotta sijoituspalveluyritykset voivat saavuttaa asiakkaidensa toimeksiantojen osalta parhaan mahdollisen tuloksen 1 kohdan säännösten mukaisesti.
3.   Toimeksiantojen toteuttamispolitiikkaan on sisällyttävä kunkin rahoitusvälinetyypin osalta tiedot niistä paikoista, joissa sijoituspalveluyritys toteuttaa asiakkaidensa toimeksiantoja, sekä toteuttamispaikan valintaan vaikuttavista tekijöistä. – –”
Saman direktiivin liitteessä I olevassa A osassa mainitaan sijoituspalveluina ja ‑toimintana seuraavaa:
”1)
Yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottaminen ja välittäminen
2)
Toimeksiantojen toteuttaminen asiakkaiden lukuun
3)
Kaupankäynti omaan lukuun
4)
Salkunhoito
5)
Sijoitusneuvonta
6)
Rahoitusvälineiden merkinnän ja/tai rahoitusvälineiden liikkeeseenlaskun järjestäminen merkintätakauksen perusteella
7)
Rahoitusvälineiden liikkeeseenlaskun järjestäminen ilman merkintätakausta
8)
Monenkeskisen kaupankäyntijärjestelmän ylläpito.”
Direktiivi 2006/73/EY
Direktiivin 2004/39/EY täytäntöönpanosta sijoituspalveluyritysten toiminnan järjestämistä koskevien vaatimusten, toiminnan harjoittamisen edellytysten ja kyseisessä direktiivissä määriteltyjen käsitteiden osalta 10.8.2006 annetun komission direktiivin 2006/73/EY (
EUVL 2006, L 241, s. 26
) johdanto-osan 81 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Rahoitusvälinelajia koskevat yleiset neuvot eivät ole direktiivissä 2004/39/EY tarkoitettua sijoitusneuvontaa, koska tässä direktiivissä säädetään, että direktiiviä 2004/39/EY sovellettaessa sijoitusneuvonta on rajattu tarkoittamaan tiettyjä rahoitusvälineitä koskevaa neuvontaa. – –”
Direktiivin 2006/73 52 artiklan, jonka otsikko on ”Sijoitusneuvonta”, toisessa kohdassa säädetään, että direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 4 alakohdassa tarkoitetussa yksilöllisessä suosituksessa on suositeltava jonkin seuraavassa mainittuihin ryhmiin kuuluvan toimenpiteen toteuttamista:
”a)
tietyn rahoitusvälineen myymistä, ostamista, merkitsemistä, vaihtamista, lunastamista, hallussapitoa tai tällaiseen rahoitusvälineeseen liittyvän merkintäsitoumuksen antamista;
b)
tietyn rahoitusvälineen antaman, rahoitusvälineen osto-, myynti-, merkitsemis-, vaihtamis- tai lunastusoikeuden käyttämistä tai käyttämättä jättämistä.”
Saksan lainsäädäntö
Siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch) 823 §:n 2 momentin mukaan velvollisuus korjata aiheutettu vahinko koskee sitä, joka rikkoo toisen suojelemiseen tarkoitettua lakia.
Luottolaitoslain (Kreditwesengesetz), joka annettiin 9.9.1998 (BGBl. 1998 I, s. 2776), sellaisena kuin se on muutettuna 16.7.2007 annetulla lailla (BGBl. 2007 I, s. 1330) (jäljempänä KWG), 1 §:n 1a momentissa säädetään seuraavaa:
”– – Rahoituspalveluihin sisältyvät:
1.
rahoitusvälineiden hankintaa ja luovutusta koskevien liiketoimien välittäminen (sijoitusvälitys)
1a.
yksilöllisten suositusten antaminen asiakkaille tai näiden edustajille tiettyihin rahoitusvälineisiin liittyvistä liiketoimista, sikäli kuin suositus on sellainen, että siinä on otettu huomioon sijoittajan yksilölliset olosuhteet, tai suositus esitetään kyseiselle henkilölle soveltuvana eikä suositusta anneta vain tiedonjakelukanavien kautta tai suurta yleisöä varten (sijoitusneuvonta) – –”
KWG:n 32 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Sen, joka haluaa tarjota rahoituspalveluja Saksassa ammattimaisesti tai sellaisessa laajuudessa, joka edellyttää liiketoiminnallisesti organisoitua yritystä, on hankittava Bundesanstalt [für Finanzdienstleistungsaufsichtilta (liittovaltion rahoituspalvelujen valvontavirasto, Saksa)] kirjallinen toimilupa – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Pflanz, jolla ei ole KWG:n 32 §:n 1 momentissa tarkoitettua toimilupaa rahoituspalvelujen tarjoamiseen, suositteli marraskuussa 2007 Khorassanille sijoitusta, jota kutsutaan nimellä ”Grand-Slam”. Tällä tavoin Pflanz sai Khorassanin tekemään palvelusopimuksen GSS AG:n kanssa sekä varainhoitosopimuksen D. AG:n kanssa; molemmat yhtiöt ovat sijoittautuneet Liechtensteiniin. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että viimeksi mainitussa sopimuksessa määrätään rahoitusvälineiden hankkimisesta, luovuttamisesta ja hallinnoinnista salkunhoidon yhteydessä.
Khorassani sitoutui maksamaan kertaluonteisesti 20000 euroa ja kuukausittain 1000 euroa, ja molempiin summiin lisättiin 5 prosentin palkkio. Joulukuussa 2007 asianosainen maksoi yhteensä 27000 euroa, josta pidätettiin 19731,60 euron ennakollinen hallinnointimaksu ja 1285,71 euron palkkio. Tämän jälkeen Khorassani irtisanoi mainitut sopimukset ja vaati maksetun määrän takaisinmaksua ja vahingonkorvausta.
Landgericht Berlin (Berliinin alueellinen tuomioistuin, Saksa) jätti tutkimatta Liechtensteiniin sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostetun kanteen kansainvälisen toimivallan puuttumisen vuoksi ja hylkäsi Pflanzia vastaan nostetun kanteen perusteettomana.
Khorassanin saatua 6803,03 euron palautuksen Kammergericht Berlin (Berliinin ylempi alueellinen tuomioistuin, Saksa) hylkäsi hänen valituksensa, jolla tavoiteltiin vaaditun määrän loppuosan palauttamista. Kyseinen tuomioistuin totesi, ettei Pflanz ollut tarjonnut KWG:n 1 §:n 1a momentin toisen virkkeen 1 ja 1a kohdassa tarkoitettuja rahoituspalveluja, jotka edellyttävät toimilupaa KWG:n 32 §:n 1 momentin nojalla, koska hänen harjoittamansa sijoitusneuvonta ja sijoitusvälitys eivät koskeneet rahoitusvälineiden hankintaa ja luovutusta vaan varainhoitosopimusta, jonka tarkoituksena on tosin myöhemmin tiettyjen rahoitusvälineiden hankinta ja luovutus mutta joka ei itsessään ole rahoitusväline. Näin ollen mainittu tuomioistuin totesi, ettei Khorassanilla ole oikeutta vahingonkorvaukseen siviililain 823 §:n 2 momentin ja KWG:n 32 §:n 1 momentin nojalla.
Bundesgerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin) on todennut Revision-valitusta käsitellessään, että Kammergericht Berlin oli todennut perustellusti, ettei Pflanz ollut antanut Khorassanille KWG:n 1 §:n 1a momentin toisen virkkeen 1a kohdassa tarkoitettua sijoitusneuvontaa, koska tässä säännöksessä viitataan direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 4 alakohdan, luettuna yhdessä direktiivin 2006/73 52 artiklan kanssa, mukaisesti tiettyjä rahoitusvälineitä koskevien yksilöllisten suositusten antamiseen eikä salkunhoitoon. Tällä perusteella Pflanz ei siis ollut toiminut KWG:n 32 §:n 1 momentin vastaisesti.
Sitä vastoin se kysymys, oliko Pflanz suorittanut Khorassanille KWG:n 1 §:n 1a momentin toisen virkkeen 1 kohdassa tarkoitetun sijoitusvälityspalvelun saadessaan tämän tekemään varainhoitosopimuksen, riippuu direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan ja sen liitteessä I olevan A osan 1 kohdan tulkinnasta.
Tästä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa yhtäältä, että viimeksi mainitun säännöksen saksankielinen versio eli ”Annahme und Übermittlung von Aufträgen, die ein oder mehrere Finanzinstrument(e) zum Gegenstand haben” (yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottaminen ja välittäminen) voisi viitata siihen, että siinä tarkoitetaan pelkästään tietyn rahoitusvälineen ostoa tai myyntiä koskevien sopimusten välittämistä. Toisaalta tämän säännöksen espanjankielinen versio (”en relación con”), englanninkielinen versio (”in relation to”) ja ranskankielinen versio (”portant sur”) voisivat johtaa mainitun säännöksen laajaan tulkintaan, jonka mukaan välitetyn toimen ja rahoitusvälineen oston tai myynnin välillä edellytetään olevan pelkästään epäsuora yhteys.
Direktiivin 2004/39 yleisestä rakenteesta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että direktiivin 2006/73 johdanto-osan 81 perustelukappaleessa ja 52 artiklassa käsitteestä ”sijoitusneuvonta” tehdyt tarkennukset voisivat tukea edellä mainittua rajoittavaa tulkintaa, koska näiden tarkennusten mukaan sijoitusneuvonnan täytyy koskea tiettyjä rahoitusvälineitä, mikä voisi perustua yleiseen oikeudelliseen päättelyyn, jota voitaisiin soveltaa myös sijoitusvälitystoimintaan.
Sama tuomioistuin arvioi, että on mahdollista, ettei direktiivin 2004/39 tavoite, jona on sijoittajien suojaaminen, edellytä salkunhoitosopimuksen välittämisen sisältymistä tämän direktiivin liitteessä I olevan A osan 1 kohdassa tarkoitettuun palveluun, koska salkunhoitajia itseään koskevat tämän direktiivit säännökset. Sijoittajien suojaamisessa voisi kuitenkin edelleen olla aukko, kun sopimus on tehty kolmanteen valtioon sijoittautuneen salkunhoitajan kanssa.
Näissä olosuhteissa Bundesgerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko salkunhoidosta (direktiivin [2004/39] 4 artiklan 1 kohdan 9 alakohta) koostuvan toimeksiannon vastaanottaminen ja välittäminen [tämän] direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan ensimmäisessä virkkeessä, luettuna yhdessä liitteessä I olevan A osan 1 kohdan kanssa, tarkoitettu sijoituspalvelu?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin liitteessä I olevan A osan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottamisesta ja välittämisestä koostuva sijoituspalvelu kattaa salkunhoitosopimuksen välittämisen.
Direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määritellään sijoituspalvelu ja ‑toiminta niin, että niillä tarkoitetaan liitteessä I olevassa A osassa lueteltuja palveluja ja toimia, jotka liittyvät tässä liitteessä olevassa C osassa lueteltuihin rahoitusvälineisiin.
Mainitussa A osassa lueteltujen sijoitustoimien joukkoon kuuluvat sen 1 kohdan mukaan ne, jotka koostuvat yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottamisesta ja välittämisestä.
Esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi viimeksi mainittua säännöstä on tulkittava ottaen huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 8.11.2016, Ognyanov,
C-554/14
,
EU:C:2016:835
,
kohta).
Direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 1 kohdan sanamuodosta on – vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että eri kieliversioissa on tietty ero ilmaisussa ”koskevien”, joka voisi tapauksen mukaan viitata enemmän tai vähemmän suoraan yhteyteen tässä säännöksessä tarkoitettujen toimeksiantojen ja rahoitusvälineen tai rahoitusvälineiden välillä – todettava, että ilmaisu ”toimeksianto”, jonka vastaanottaminen ja välittäminen muodostavat mainitun säännöksen kohteena olevan sijoituspalvelun tai ‑toimen, säilyy samana ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemissa direktiivin kieliversioissa eli espanjan-, saksan-, englannin- ja ranskankielisessä versiossa.
Vaikka tätä ilmaisua ei sinänsä ole määritelty direktiivissä 2004/39, on todettava, että ilmaisussa ”yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen” pelkästään tarkennetaan sen toimeksiannon tyyppi, josta on kyse, eli tällaisten rahoitusvälineiden ostoa tai myyntiä koskevat toimeksiannot.
Tätä ilmaisun ”toimeksianto” tulkintaa tukee se asiayhteys, johon se sisältyy. Erityisesti sitä on tulkittava tämän direktiivin liitteessä I olevan A osan 2 kohdan valossa, jossa mainitaan sijoituspalveluna ”toimeksiantojen toteuttaminen asiakkaiden lukuun”.
Kuten nimittäin julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 42 kohdassa, tässä liitteessä I olevan A osan 1 kohdassa tarkoitettu sijoituspalvelu ”toimeksiantojen vastaanottaminen ja välittäminen” ja mainitun osan 2 kohdassa tarkoitettu sijoituspalvelu ”toimeksiantojen toteuttaminen” liittyvät läheisesti yhteen, koska ensimmäinen suoritetaan ennen toista ja johtaa lähtökohtaisesti tämän toisen palvelun suorittamiseen, olipa suorittajana sama tai toinen sijoituspalveluyritys.
Direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 2 kohdassa tarkoitettu sijoituspalvelu, joka koostuu ”toimeksiantojen toteuttamisesta asiakkaiden lukuun”, määritellään tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 5 alakohdassa siten, että sillä tarkoitetaan ”toimimista sopimusten tekemiseksi yhden tai useamman rahoitusvälineen ostosta tai myynnistä asiakkaan lukuun”.
Tästä seuraa, että mainitun direktiivin liitteessä I olevan A osan 1 kohdassa mainitut sijoituspalveluja koskevat toimeksiannot ovat yhden tai useamman rahoitusvälineen osto- tai myyntitoimeksiantoja.
Tätä tulkintaa tukevat eräät muut direktiivin 2004/39 säännökset. Tältä osin on todettava, että ”rajahintatoimeksiannon” määritellään direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 16 alakohdassa olevan ”rahoitusvälineen osto- tai myyntitoimeksianto, joka annetaan toteutettavaksi sille määrättyyn rajahintaan tai tätä parempaan hintaan sekä tietyn suuruisena”.
Lisäksi mainitun direktiivin 21 artikla koskee otsikkonsa mukaisesti velvollisuutta toteuttaa toimeksiannot asiakkaan kannalta mahdollisimman edullisin ehdoin, mikä kattaa tämän artiklan 1 kohdan mukaan asiakkaiden kannalta parhaimpaan mahdolliseen tulokseen pääsemisen ottaen huomioon hinta, kustannukset, nopeus sekä liiketoimen toteuttamisen ja selvityksen todennäköisyys. Mainitun artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on erityisesti velvoitettava sijoituspalveluyritykset laatimaan ja ottamaan käyttöön toimeksiantojen toteuttamispolitiikka, johon on sisällyttävä kunkin rahoitusvälinetyypin osalta tiedot niistä paikoista, joissa sijoituspalveluyritys toteuttaa asiakkaidensa toimeksiantoja, sekä toteuttamispaikan valintaan vaikuttavista tekijöistä.
Näin ollen direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 1 kohdan sanamuodosta johtuu, kun sitä tulkitaan säännöksen asiayhteydessä, ettei siinä tarkoitettu palvelu kata salkunhoitosopimuksen välittämistä. Vaikka nimittäin tämä sopimus saa myöhemmässä vaiheessa aikaan sen, että salkunhoitaja toimintansa puitteissa vastaanottaa ja välittää rahoitusvälineiden osto- tai myyntitoimeksiantoja, itse mainitun sopimuksen kohteena ei ole tällainen toimeksiantojen vastaanottaminen tai välittäminen.
Tätä päätelmää ei horjuta se seikka, johon Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus vetoaa, että direktiivin 2004/39 johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan, että direktiiviä sovellettaessa toimeksiantojen vastaanottamiseen ja välittämiseen olisi kuuluttava myös kahden tai useamman sijoittajan saattaminen yhteen niin, että näiden välillä on mahdollista toteuttaa liiketoimi.
Kuten nimittäin julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa, tässä perustelukappaleessa tarkoitetaan kahden tai useamman sijoittajan saattamista yhteen vain toimeksiantojen vastaanottamisen ja välittämisen yhteydessä. Mainittu perustelukappale kattaa siis tilanteet, joissa sijoittajat saatetaan yhteen yhtä tai useampaa sijoitusvälinettä koskevien liiketoimien toteuttamiseksi, jolloin sitä ei sovelleta salkunhoitajan toimintaa koskevan sopimuksen välittämiseen.
Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset toteavat myös, että direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 4 alakohdassa määritelty palvelu ”sijoitusneuvonta”, joka on lueteltu sen liitteessä I olevan A osan 5 kohdassa, koostuu direktiivin 2006/73 52 artiklan mukaan suosituksesta erityistä rahoitusvälinettä koskevan toimenpiteen toteuttamiseen. Ne johtavat tästä, että ”erityisen” rahoitusvälineen maininnan puuttuminen direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 1 kohdasta osoittaa, ettei tämän säännöksen soveltamisalaa ole rajoitettu erityistä rahoitusvälinettä suoraan koskevien toimeksiantojen vastaanottamiseen ja välittämiseen.
Tätä perustelua ei voida hyväksyä.
Sijoitusneuvontapalvelulla nimittäin tarkoitetaan direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 4 alakohdassa olevan määritelmän mukaan yksilöllisten suositusten antamista asiakkaalle rahoitusvälineisiin liittyvistä liiketoimista. Direktiivin 2006/73 johdanto-osan 81 perustelukappaleessa todetaan, että rahoitusvälinelajia koskevat yleiset neuvot eivät ole direktiivissä 2004/39 tarkoitettua sijoitusneuvontaa, joka on rajattu tarkoittamaan tiettyjä rahoitusvälineitä koskevaa neuvontaa, ja tämä tarkennus on pantu täytäntöön direktiivin 2006/73 52 artiklassa. Tällä perustelukappaleella tai tällä artiklalla ei ole minkäänlaista vaikutusta direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 1 kohdassa tarkoitetun sijoituspalvelun ulottuvuuteen.
Direktiivin 2004/39 tarkoituksesta ei voida johtaa kyseisen säännöksen erilaista tulkintaa. Muun muassa tämän direktiivin johdanto-osan 2 ja 31 perustelukappaleesta tosin ilmenee, että yksi sen tavoitteista on sijoittajasuojan varmistaminen (ks. vastaavasti tuomio 30.5.2013, Genil 48 ja Comercial Hostelera de Grandes Vinos,
C-604/11
,
EU:C:2013:344
,
kohta).
Tämä tavoite sellaisenaan ei kuitenkaan ole peruste direktiivin 2004/39 liitteessä I olevan A osan 1 kohdassa tarkoitetun sijoituspalvelun erityisen laajalle tulkinnalle, joka sisältäisi salkunhoitosopimuksen välittämisen.
Tällainen tulkinta olisi nimittäin erityisesti tämän säännöksen asiayhteydestä johtuvan tulkinnan vastainen.
Edellä esitetyillä perusteilla esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2004/39 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin liitteessä I olevan A osan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sijoituspalvelu, joka koostuu yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottamisesta ja välittämisestä, ei kata salkunhoitosopimuksen välittämistä.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohtaa, luettuna yhdessä tämän direktiivin liitteessä I olevan A osan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sijoituspalvelu, joka koostuu yhtä tai useampaa rahoitusvälinettä koskevien toimeksiantojen vastaanottamisesta ja välittämisestä, ei kata salkunhoitosopimuksen välittämistä.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.