CELEX: 62021CJ0394
Ennakkoratkaisupyyntö
Sähkön sisämarkkinat
Direktiivi 2009/72/EY
Asetus (EU) 2019/943
1 artiklan b ja c alakohta ja 3 artikla
Sähkömarkkinoiden toimintaa koskevat periaatteet
Asetus (EU) 2015/1222
5 artiklan 1 kohta
Nimitetty sähkömarkkinaoperaattori
Vuorokautisten ja päivänsisäisten markkinoiden kaupankäyntipalveluja koskeva kansallinen lakisääteinen monopoli
Kansallinen säännöstö, jolla säädetään monopolista sähköllä käytävää tukkukauppaa varten lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/943 (EUVL 2019, L 158, s. 54) tulkintaa, erityisesti kyseisen asetuksen 1 artiklan b ja c alakohdan ja 3 artiklan tulkintaa, luettuna sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/944 (EUVL 2019, L 158, s. 125) ja erityisesti sen 2 artiklan 9 alakohdan valossa, sekä SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan tulkintaa, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Romanian oikeuden mukaan perustettu yhtiö Bursa Română de Mărfuri SA (jäljempänä BRM) ja Autoritatea Naţională de Reglementare în domeniul Energiei (ANRE) (kansallinen energia-alan sääntelyviranomainen, Romania) ja joka koskee vaatimusta kumota ANREn päätös, jolla kieltäydytään myöntämästä BRM:lle keskitettyjen sähkömarkkinoiden organisointia ja hallinnointia koskevaa toimilupaa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus

Direktiivi 2009/72/EY
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55) 37 artiklan otsikko oli ”Sääntelyviranomaisen tehtävät ja toimivaltuudet”. Sen 1 kohdan j alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Sääntelyviranomaisen tehtävänä on:
– –
j)      seurata, miten avoimia ja tehokkaita tukku- ja vähittäismyyntimarkkinat ovat ja missä määrin niillä esiintyy kilpailua, mihin kuuluvat sähköpörssit,  – – sekä mahdollisia kilpailun vääristymiä tai rajoituksia, mihin sisältyy kaikkien asiaa koskevien tietojen antaminen, sekä saattaa tarvittaessa tapaukset asiaankuuluvien kilpailuviranomaisten käsiteltäviksi – –”
Tämä direktiivi kumottiin 1.1.2021 ja korvattiin direktiivillä 2019/944.

Asetus (EU) 2015/1222
Kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annettu komission asetus (EU) 2015/1222 (EUVL 2015, L 197, s. 24) annettiin verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 714/2009 (EUVL 2009, L 211, s. 15) nojalla.
Asetuksen 2015/1222 2 artiklan toisen kohdan 23 alakohtaan sisältyy seuraava määritelmä:
”– –
23.      ’nimitetyllä sähkömarkkinaoperaattorilla’ [(nominated electricity market operator, NEMO)] tahoa, jonka toimivaltainen viranomainen on nimennyt toteuttamaan yhteenkytkettyihin vuorokausimarkkinoihin tai päivänsisäisiin markkinoihin liittyviä tehtäviä”.
Asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin nimeäminen silloin, kun kaupankäyntipalveluita koskee kansallinen lakisääteinen monopoli”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion tarjousalueella on tämän asetuksen voimaantuloajankohtana jo käytössä vuorokautisten ja päivänsisäisten markkinoiden kaupankäyntipalveluja koskeva kansallinen lakisääteinen monopoli, joka estää useamman kuin yhden nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin nimeämisen, asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta komissiolle viimeistään kahden kuukauden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta ja jäsenvaltio voi kieltäytyä nimeämästä useampaa kuin yhtä nimitettyä sähkömarkkinaoperaattoria tarjousaluetta kohden.
– –
2.      Tämän asetuksen soveltamiseksi kansallisen lakisääteisen monopolin katsotaan vallitsevan, kun kansallisessa laissa nimenomaisesti säädetään, ettei useampi kuin yksi taho voi tarjota vuorokautisten ja päivänsisäisten markkinoiden kaupankäyntipalveluja jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion tarjousalueella.
3.      Komission on toimitettava kahden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta Euroopan parlamentille ja [Euroopan unionin] neuvostolle – – kertomus – –. Kyseisen kertomuksen pohjalta ja jos komissio katsoo, ettei ole perusteita kansallisten lakisääteisten monopolien jatkamiselle tai sille, että jäsenvaltio jatkuvasti kieltäytyy hyväksymästä toisessa jäsenvaltiossa nimetyn nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin rajat ylittävän kaupankäynnin, komissio voi harkita asianmukaisia lainsäädäntö- tai muita toimenpiteitä kilpailun ja kaupan lisäämiseksi jäsenvaltioiden välillä ja sisällä. – –”
Kyseinen asetus tuli sen 84 artiklan mukaisesti voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se oli julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, eli 14.8.2015.

Asetus 2019/943
Asetuksen 2019/943 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen tarkoituksena on
a)      luoda perusta energiaunionin tavoitteiden ja erityisesti vuoteen 2030 ulottuvien ilmasto- ja energiapolitiikan puitteiden tavoitteiden tehokkaalle saavuttamiselle mahdollistamalla markkinasignaalien vaikutus tehokkuuden ja uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämiseen sekä toimitusvarmuuden, joustavuuden, kestävyyden, hiilestä irtautumisen ja innovoinnin parantamiseen;
b)      vahvistaa perusperiaatteet hyvin toimiville, yhdennetyille sähkömarkkinoille, jotka mahdollistavat kaikkien resurssien tarjoajien ja sähkön asiakkaiden syrjimättömän pääsyn markkinoille, antavat vaikutusmahdollisuuksia kuluttajille, varmistavat kilpailukykyä globaaleilla markkinoilla sekä kulutusjoustoa, energian varastointia ja energiatehokkuutta, helpottavat hajautetun kysynnän ja tarjonnan aggregointia ja mahdollistavat uusiutuvista lähteistä tuotetun sähkön integroinnin markkinoille ja alakohtaisen integroinnin ja siitä maksettavan markkinapohjaisen korvauksen;
c)      vahvistaa oikeudenmukaiset säännöt rajat ylittävää sähkön kauppaa varten ja tehostaa siten kilpailua sähkön sisämarkkinoilla kansallisten ja alueellisten markkinoiden erityispiirteet huomioon ottaen, mukaan lukien luomalla rajat ylittävien sähkönsiirtojen korvausmekanismin, vahvistamalla yhdenmukaistetut periaatteet rajat ylittäviä siirtoja koskeville maksuille ja jakamalla käytettävissä olevan yhteenliittämiskapasiteetin kansallisten siirtoverkkojen kesken;
d)      helpottaa hyvin toimivien ja avointen tukkumarkkinoiden syntymistä, edistää sähkön toimitusvarmuuden korkeaa tasoa ja säätää mekanismeista rajat ylittävää sähkön kauppaa koskevien sääntöjen yhdenmukaistamiseksi.”
Asetuksen 2 artikla sisältää seuraavat määritelmät:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
2)      ’sääntelyviranomaisella’ [direktiivin 2019/944] 57 artiklan 1 kohdan nojalla kunkin jäsenvaltion nimeämää sääntelyviranomaista;
– –
7)      ’markkinaoperaattorilla’ tahoa, joka tarjoaa palvelua, jossa sähkön myyntitarjoukset täsmäytetään sähkön ostotarjousten kanssa;
8)      ’nimitetyllä sähkömarkkinaoperaattorilla’  markkinaoperaattoria, jonka toimivaltainen viranomainen on nimennyt toteuttamaan yhteenkytkettyihin vuorokausimarkkinoihin tai päivänsisäisiin markkinoihin liittyviä tehtäviä;
– –
40)      ’sähkömarkkinoilla’ sähkömarkkinoita sellaisena kuin ne on määriteltynä [direktiivin 2019/944] 2 artiklan 9 alakohdassa;
– –”
Mainitun asetuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Sähkömarkkinoiden toimintaa koskevat periaatteet”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden, sääntelyviranomaisten, siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden, markkinaoperaattoreiden ja valtuutettujen operaattoreiden on varmistettava, että sähkömarkkinoiden toiminnassa noudatetaan seuraavia periaatteita:
a)      hinnanmuodostuksen on perustuttava kysyntään ja tarjontaan;
b)      markkinasäännöillä on kannustettava vapaaseen hinnanmuodostukseen ja vältettävä toimia, jotka estävät kysyntään ja tarjontaan perustuvan hinnanmuodostuksen;
– –
h)      sähkömarkkinoilla ja niihin liittyvillä palvelumarkkinoilla on asteittain poistettava tarjousalueiden tai jäsenvaltioiden välisiin rajat ylittäviin sähkönsiirtoihin ja rajat ylittäviin liiketoimiin kohdistuvia esteitä;
– –
o)      jotta markkinaosapuolet voivat suojautua hintavaihteluriskeiltä markkinapohjaisesti ja lieventää investoinnin tulevaa tuottoa koskevaa epävarmuutta, pitkän aikavälin suojaustuotteilla on voitava käydä kauppaa pörsseissä avoimella tavalla ja pitkäaikaisista sähkön toimitussopimuksista on voitava neuvotella pörssin ulkopuolella unionin perussopimusten kilpailusääntöjä noudattaen;
p)      markkinasäännöillä on helpotettava tuotteiden kauppaa kaikkialla [Euroopan] unionissa ja sääntelymuutoksissa on otettava huomioon vaikutukset sekä lyhyen että pitkän aikavälin termiini- ja futuurimarkkinoihin ja  ‑tuotteisiin;
– –”
Saman asetuksen 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarjousten tekniset rajat”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sähkön tukkuhinnalla ei saa olla ylä- eikä alarajaa. – –
– –
4.      Sääntelyviranomaisten tai – – toimivaltaisten viranomaisten on yksilöitävä niiden alueella sovellettavat politiikat ja toimenpiteet, jotka voisivat osaltaan välillisesti rajoittaa tukkutason hinnanmuodostusta, mukaan lukien tasesähkön aktivointiin liittyvien tarjousten rajoittaminen, kapasiteettimekanismit, siirtoverkonhaltijoiden toimenpiteet sekä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on markkinatulosten kyseenalaistaminen tai määräävän aseman väärinkäytön tai tehottomasti määriteltyjen tarjousalueiden estäminen.
5.      Jos sääntelyviranomainen tai nimetty toimivaltainen viranomainen on yksilöinyt politiikan tai toimenpiteen, joka voisi rajoittaa tukkuhinnanmuodostusta, sen on toteutettava kaikki asianmukaiset toimet kyseisen politiikan tai toimenpiteen poistamiseksi tai, jos se ei ole mahdollista, kyseisen politiikan tai toimenpiteen tarjouskäyttäytymiseen kohdistuvan vaikutuksen rajoittamiseksi. – –”

Direktiivi 2019/944
Direktiivin 2019/944 2 artiklan 9 alakohdassa on seuraava määritelmä:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
9)      ’sähkömarkkinoilla’ sähkön markkinoita, myös OTC-markkinoita ja sähköpörssejä, markkinoita, joilla käydään kauppaa energiasta, kapasiteetista sekä tasehallinta- ja lisäpalveluista kaikilla aikaväleillä, mukaan lukien termiinimarkkinat, vuorokausimarkkinat ja päivänsisäiset markkinat”.
Kyseisen direktiivin 59 artiklan, jonka otsikko on ”Sääntelyviranomaisten tehtävät ja toimivaltuudet”, 1 kohdan o alakohdassa säädetään muun muassa, että sääntelyviranomaisen tehtävänä on ”seurata, miten avoimia ja tehokkaita tukku- ja vähittäismarkkinat ovat ja missä määrin niillä esiintyy kilpailua, mihin kuuluvat sähköpörssit, kotitalousasiakkaiden maksamat hinnat, mukaan lukien ennakkomaksujärjestelmät, – – sekä [seurata] mahdollisia kilpailun vääristymiä tai rajoituksia, myös antamalla asiaa koskevia tietoja, sekä saattaa asiaankuuluvat tapaukset asiaankuuluvien toimivaltaisten kilpailuviranomaisten käsiteltäviksi”.
Direktiivin 2019/944 72 artiklan mukaisesti kyseisellä direktiivillä kumottiin ja korvattiin direktiivi 2009/72 1.1.2021 alkaen, ja ensin mainitun direktiivin 73 artiklan mukaan suurinta osaa uuden direktiivin säännöksistä sovelletaan mainitusta ajankohdasta alkaen. Se tuli kuitenkin viimeksi mainitun säännöksen mukaisesti voimaan 4.7.2019.

Romanian oikeus
Sähköstä ja maakaasusta 10.7.2012 annetun lain nro 123 (Legea nr. 123 energiei electrice și a gazelor naturale; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 485, 16.7.2012), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä laki nro 123/2012), 3 §:n 38 ja 49 kohdassa on seuraavat määritelmät:
”38)      ’sähkömarkkinaoperaattori’: oikeushenkilö, joka huolehtii tasehallintamarkkinoita lukuun ottamatta keskitettyjen markkinoiden organisoinnista ja hallinnoinnista sähköllä käytävää tukkukauppaa varten lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
– –
49)      ’keskitetyt sähkömarkkinat’: organisoitu kehys, jossa useat taloudelliset toimijat käyvät sähkökauppaa sähkömarkkinaoperaattorin tai siirtoverkonhaltijan välityksellä toimivaltaisen viranomaisen hyväksymien erityissääntöjen perusteella; tässä osastossa ’keskitetyt sähkömarkkinat’ ja ’organisoidut sähkömarkkinat’ vastaavat toisiaan”.
Kyseisen lain 10 §:n 2 momentin f kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimivaltaisen viranomaisen on myönnettävä toimilupia
– –
f)      keskitettyjen markkinoiden hallinnointiin; myönnetään vain yksi sähkömarkkinaoperaattorin  toimilupa ja myönnetään vain yksi tasehallintamarkkinoiden operaattorin  toimilupa”.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
BRM:n yleisenä toimialana on Romanian lainsäädännön nojalla yleisen edun mukaisten markkinoiden hallinnointi. Se haki 20.8.2020 ANRElta keskitettyjen sähkömarkkinoiden organisointia ja hallinnointia koskevaa toimilupaa asetukseen 2019/943 viitaten. ANRE ilmoitti 21.9.2020 BRM:lle, että sen hakemus oli hylätty. Kyseinen yhtiö nosti tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Curtea de Apel Bucureştissa (Bukarestin ylioikeus, Romania) kanteen, jolla se vaati, että ANRE velvoitetaan myöntämään sille sen hakema lupa, ja se vetosi kyseisen asetuksen voimaantuloon 1.1.2020.
BRM väittää kanteensa tueksi, että mainitusta asetuksesta – ja erityisesti sen 1 artiklan b ja c alakohdasta, 3 artiklasta sekä 10 artiklan 4 ja 5 kohdasta –, luettuna yhdessä direktiivin 2019/944 kanssa, ilmenee, että kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava tehokas kilpailu sähkömarkkinaoperaattoreiden välillä ja vältettävä kaikissa tapauksissa kilpailunvastaisen monopolin olemassaolo. Siltä ei siis voida evätä oikeutta käydä kauppaa sähköön liittyvien tuotteiden ja palvelujen markkinoilla. Se väittää erityisesti, että asetuksella 2019/943 vahvistetut vapaan kilpailun periaatteet, joihin sen mukaan sisältyy monopolikäyttäytymisen poistaminen, koskevat myös sähkömarkkinaoperaattoria, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 alakohdassa.
ANRE vastaa tähän vedoten lain nro 123/2012 10 §:n 2 momentin f kohtaan ja siihen, että kyseisen lain voimaantulopäivänä OPCOM SA:lle oli jo myönnetty 20.12.2001 keskitettyjen sähkömarkkinoiden hallinnointilupa 25 vuodeksi, joten kyseisellä toimijalla on tähän monopoli. Se täsmentää myös, että OPCOM on nimetty sähkön vuorokausimarkkinoiden ja päivänsisäisten markkinoiden nimitetyksi sähkömarkkinaoperaattoriksi Romanian tarjousalueelle asetuksen 2015/1222 5 artiklan perusteella ja että tätä nimeämistä jatkettiin myöhemmin 20.12.2026 saakka. Koska kyseisessä 5 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus nimetä vain yksi nimitetty sähkömarkkinaoperaattori, se mahdollistaa monopolin olemassaolon.
ANREn mukaan asetuksen 2019/943 säännöksillä ei sitä vastoin ole tältä osin merkitystä, koska se ei sisällä mitään säännöstä, jossa jäsenvaltiot velvoitettaisiin nimeämään useita operaattoreita, joiden tehtävänä on organisoida ja hallinnoida keskitettyjä sähkömarkkinoita sähkön tukkukauppaa varten. Koska lisäksi Romanian sähkömarkkinat ovat kooltaan pienet, kaksien erillisten markkinoiden luominen johtaisi ainoastaan samojen tarjoajien tarjousten jakamiseen, mikä merkitsisi kilpailusääntöjen rikkomista.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, ettei unionin tuomioistuin ole vielä tulkinnut asetusta 2019/943, ja katsoo, että sen oikea tulkinta ja soveltaminen ei ole ilmeistä. Jos unionin tuomioistuin katsoisi, että kyseisen asetuksen säännöksiä sovelletaan sähkömarkkinaoperaattoriin, että niissä erikseen tarkasteltuina tai direktiivin 2019/944 kanssa yhdessä luettuina kielletään jäsenvaltiota niiden voimaantulosta lähtien myöntämästä edelleen vain yksi ainoa toimilupaa kyseisen valtion koko sähkömarkkinoiden hallinnointia varten ja että se, että jäsenvaltio myöntää yhden ainoan tällaisen toimiluvan, on SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa, tarkoitettu kilpailurajoitus, kullakin näistä tulkinnoista olisi huomattava merkitys sen arvioinnin kannalta, joka sen on tehtävä.  Se ilmoittaa näin ollen hyväksyvänsä BRM:n pyynnön ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä unionin tuomioistuimelle.
Tässä tilanteessa Curtea de Apel București on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [asetus 2019/943], erityisesti sen 1 artiklan b alakohta ja 3 artikla, kun otetaan huomioon [direktiivin 2019/944] säännökset, voimaan tulostaan lähtien esteenä sille, että jäsenvaltio edelleen myöntää vain yhden ainoan keskitettyjen energiamarkkinoiden organisointia ja hallinnointia koskevan toimiluvan?  Onko Romanian valtio 1.1.2020 lähtien velvollinen lakkauttamaan olemassa olevan sähkömarkkinoiden hallinnointia koskevan monopolin?
2)      Kuuluuko raaka-ainepörssin kaltainen sähkömarkkinaoperaattori asetuksessa 2019/943, erityisesti sen 1 artiklan b ja c alakohdassa ja 3 artiklassa, tarkoitettujen vapaan kilpailun periaatteiden henkilölliseen soveltamisalaan?  Onko tähän annettavan vastauksen kannalta merkityksellistä se, että asetuksen 2019/943 2 artiklan 40 alakohdan mukaisessa sähkömarkkinoiden määritelmässä viitataan direktiivin 2019/944 2 artiklan 9 alakohdassa olevaan sähkömarkkinoiden määritelmään?
3)      Onko katsottava, että se, että jäsenvaltio myöntää vain yhden sähkömarkkinoiden hallinnointia koskevan toimiluvan, on SEUT 101 ja 102 artiklassa, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa, tarkoitettu kilpailunrajoitus?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen ja toinen kysymys
Aluksi on todettava ensinnäkin, että ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä mainitulla direktiivillä 2019/944 kumottiin sen 72 artiklan mukaisesti direktiivi 2009/72 vasta 1.1.2021 alkaen eli sen jälkeen, kun BRM oli tehnyt keskitettyjen sähkömarkkinoiden organisointia ja hallinnointia koskevan toimilupahakemuksensa, ja vasta  sen jälkeen, kun ANRE oli tehnyt tämän pääasian kohteena olevan päätöksen, joten ensin mainittua direktiiviä ei sovelleta ajallisesti nyt käsiteltävään asiaan, toisin kuin jälkimmäistä niistä. Koska asetuksessa 2019/943 kuitenkin vahvistetaan tietyt määritelmät viittaamalla direktiivissä 2019/944 vahvistettuihin määritelmiin, on katsottava, että ne ovat erottamaton osa kyseistä asetusta ja voidaan siten tarpeen vaatiessa ottaa huomioon kahden ensimmäisen kysymyksen tarkastelun yhteydessä.
Toiseksi on todettava, että pääasia koskee sitä, että Romanian nimeämä asetuksen 2019/943 2 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettu sääntelyviranomainen ANRE epäsi sähkömarkkinoiden organisointia ja hallinnointia koskevan toimiluvan BRM:ltä lain nro 123/2012 10 §:n 2 momentin f kohdan perusteella.
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, kyseisessä säännöksessä säädetään, että kyseisen jäsenvaltion osalta myönnetään kyseisessä laissa tarkoitettu vain yksi sähkömarkkinaoperaattorin toimilupa, ja kyseinen operaattori huolehtii mainitun lain 3 §:n 38 kohdassa olevan määritelmän mukaisesti tasehallintamarkkinoita lukuun ottamatta keskitettyjen sähkömarkkinoiden organisoinnista ja hallinnoinnista sähköllä käytävää tukkukauppaa varten lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Kyseisen pykälän 49 kohdan mukaan keskitetyillä sähkömarkkinoilla tarkoitetaan organisoitua kehystä, jossa useat taloudelliset toimijat käyvät sähkökauppaa sähkömarkkinaoperaattorin välityksellä.
Lisäksi pääasiassa on riidatonta, että kun BRM on esittänyt samassa laissa tarkoitettua sähkömarkkinaoperaattorin toimilupaa koskevan hakemuksensa, jonka epääminen on pääasian taustalla, ainoa tuolloin voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä säädetty lupa oli jo myönnetty OPCOMille, jolla oli siis Romaniassa monopoli sähkön myynti- ja ostotarjousten välittämispalveluihin tukkumarkkinoilla lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tältä osin Romanian hallitus on täsmentänyt unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, että ne vastaavat päivänsisäisiä markkinoita, vuorokausimarkkinoita ja termiinimarkkinoita, sellaisina kuin ne ovat merkityksellisessä unionin oikeudessa. OPCOM ei kuitenkaan ole asianosaisena pääasian oikeudenkäynnissä, eikä pääasia koske myöskään sen toimintaa markkinoilla, koska oikeusriita koskee ainoastaan sitä, miten Romanian sääntelyviranomaiset ovat soveltaneet kansallista lainsäädäntöä, johon monopolin olemassaolo perustuu.
Kun otetaan huomioon nämä seikat, on todettava, että toinen kysymys, jolla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhtäältä, sovelletaanko sähkömarkkinaoperaattoriin asetuksen 2019/943  1 artiklan b ja c alakohdassa säädettyjä periaatteita,  ja toisaalta, onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että kyseisessä asetuksessa eli sen 2 artiklan 40 alakohdassa oleva sähkömarkkinoiden käsite määritellään viittaamalla direktiivin 2019/944 2 artiklan 9 alakohdassa olevaan tämän käsitteen määritelmään, on hyödyllinen pääasian oikeusriidan kannalta vain, jos sillä ymmärretään tarkoitettavan sitä, että määritellään, ovatko nämä periaatteet tai kyseinen määritelmä esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään, että vain yksi kyseisen asetuksen 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettu sähkömarkkinaoperaattori voi lainmukaisesti toimia näillä markkinoilla.
Tässä yhteydessä on ymmärrettävä, että ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetusta 2019/943 – ja erityisesti sen 1 artiklan b ja c alakohtaa, 2 artiklan 40 alakohtaa ja 3 artiklaa –, luettuna yhdessä direktiivin 2009/72 kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla pysytetään sähkön osto- ja myyntitarjousten välityspalvelujen kansallinen lakisääteinen monopoli  sekä päivänsisäisten ja vuorokautisten tukkumarkkinoiden että termiinitukkumarkkinoiden osalta.
Tästä on todettava, että asetuksen 2019/943 tarkoituksena on sen 1 artiklan a alakohdan mukaan luoda perusta energiaunionin tavoitteiden ja erityisesti vuoteen 2030 ulottuvien ilmasto- ja energiapolitiikan puitteiden tavoitteiden tehokkaalle saavuttamiselle, ja sen b alakohdan mukaan vahvistaa perusperiaatteet hyvin toimiville, yhdennetyille sähkömarkkinoille, jotka mahdollistavat kaikkien resurssien tarjoajien ja sähkön asiakkaiden syrjimättömän pääsyn markkinoille, antavat vaikutusmahdollisuuksia kuluttajille, varmistavat kilpailukykyä globaaleilla markkinoilla sekä kulutusjoustoa, energian varastointia ja energiatehokkuutta, helpottavat hajautetun kysynnän ja tarjonnan aggregointia ja mahdollistavat uusiutuvista lähteistä tuotetun sähkön integroinnin markkinoille ja alakohtaisen integroinnin ja siitä maksettavan markkinapohjaisen korvauksen.
Tässä yhteydessä mainitun asetuksen 1 artiklan c alakohdan mukaan kyseisen asetuksen tarkoituksena on vahvistaa oikeudenmukaiset säännöt rajat ylittävää sähkön kauppaa varten ja tehostaa siten kilpailua sähkön sisämarkkinoilla kansallisten ja alueellisten markkinoiden erityispiirteet huomioon ottaen, mukaan lukien luomalla rajat ylittävien sähkönsiirtojen korvausmekanismin, vahvistamalla yhdenmukaistetut periaatteet rajat ylittäviä siirtoja koskeville maksuille ja jakamalla käytettävissä olevan yhteenliittämiskapasiteetin kansallisten siirtoverkkojen kesken.
Mainitun 1 artiklan d alakohdassa lisätään, että saman asetuksen tarkoituksena on helpottaa hyvin toimivien ja avointen tukkumarkkinoiden syntymistä, edistää sähkön toimitusvarmuuden korkeaa tasoa ja säätää mekanismeista rajat ylittävää sähkön kauppaa koskevien sääntöjen yhdenmukaistamiseksi.
Asetuksen 2019/943 3 artiklassa luetellaan periaatteet, joiden noudattaminen sähkömarkkinoiden toiminnassa jäsenvaltioiden, sääntelyviranomaisten, siirtoverkonhaltijoiden, jakeluverkonhaltijoiden, markkinaoperaattoreiden ja valtuutettujen operaattoreiden on varmistettava. Näihin kuuluvat kyseisen 3 artiklan a alakohdassa periaate, jonka mukaan  hinnanmuodostuksen on perustuttava kysyntään ja tarjontaan, b alakohdan periaate, jonka mukaan markkinasäännöillä on kannustettava vapaaseen hinnanmuodostukseen ja vältettävä toimia, jotka estävät kysyntään ja tarjontaan perustuvan hinnanmuodostuksen, h alakohdan periaate, jonka mukaan sähkömarkkinoilla ja niihin liittyvillä palvelumarkkinoilla on asteittain poistettava tarjousalueiden tai jäsenvaltioiden välisiin rajat ylittäviin sähkönsiirtoihin ja rajat ylittäviin liiketoimiin kohdistuvia esteitä, o alakohdan periaate, jonka mukaan pitkän aikavälin suojaustuotteilla on voitava käydä kauppaa pörsseissä avoimella tavalla ja pitkäaikaisista sähkön toimitussopimuksista on voitava neuvotella pörssin ulkopuolella unionin perussopimusten kilpailusääntöjä noudattaen, ja p alakohdan periaate, jonka mukaan markkinasäännöillä on helpotettava tuotteiden kauppaa kaikkialla unionissa.
Vaikka – kuten myös julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 22 kohdassa – näissä säännöksissä asetetaan muun muassa jäsenvaltioille ja kansallisille sääntelyviranomaisille tiettyjä velvoitteita kilpailun edistämiseksi  asetuksen 2019/943 2 artiklan 40 alakohdassa tarkoitetuilla sähkömarkkinoilla, on kuitenkin todettava, ettei yhdessäkään niistä eikä missään muussakaan kyseisen asetuksen säännöksessä säädetä kauppaa näillä markkinoilla koskevasta säännöstä, jota voitaisiin tulkita edes kyseisen asetuksen tavoitteiden valossa siten, että se on sellaisenaan esteenä sille, että jäsenvaltiossa pysytetään pääasiassa kyseessä olevan kaltainen sähkön tukkumyynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden kansallinen lakisääteinen monopoli.
Erityisesti se, että direktiivin 2019/944 2 artiklan 9 alakohtaan  viittaamalla kyseisen 2 artiklan 40 alakohdassa määritellään sähkömarkkinoiden käsite siten, että sillä tarkoitetaan ”sähkön markkinoita, myös OTC-markkinoita ja sähköpörssejä, markkinoita, joilla käydään kauppaa energiasta, kapasiteetista sekä tasehallinta- ja lisäpalveluista kaikilla aikaväleillä, mukaan lukien termiinimarkkinat, vuorokausimarkkinat ja päivänsisäiset markkinat”, ja sillä tarkoitetaan siten monikossa muun muassa ”sähköpörssejä”, ei ole omiaan vahvistamaan, että tällaisesta määritelmästä johtuisi jäsenvaltioille kielto pysyttää pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lakisääteinen monopoli vastaavan säännöksen puuttuessa asetuksesta 2019/943.
Tällaista kieltoa ei voida johtaa myöskään kyseisen asetuksen 10 artiklan 4 ja 5 kohdasta, joihin BRM on vedonnut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Näissä säännöksissä – jotka ovat osa kyseisen artiklan 1 kohdassa vahvistettua periaatetta, jonka mukaan sähkön tukkuhinnalla ei saa olla ylä- eikä alarajaa – säädetään ainoastaan, että  sääntelyviranomaisten on yksilöitävä niiden alueella sovellettavat politiikat ja toimenpiteet, jotka voisivat osaltaan välillisesti rajoittaa tukkutason hinnanmuodostusta,  sekä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on määräävän aseman väärinkäytön tai tehottomasti määriteltyjen tarjousalueiden estäminen, ja että jos politiikka tai toimenpide, joka voisi rajoittaa tukkuhinnanmuodostusta, on yksilöity, toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava kaikki asianmukaiset toimet kyseisen politiikan tai toimenpiteen poistamiseksi tai, jos se ei ole mahdollista, kyseisen politiikan tai toimenpiteen tarjouskäyttäytymiseen kohdistuvan vaikutuksen rajoittamiseksi.
Lisäksi on yhtäältä korostettava, että pelkästään määräävässä asemassa oleminen ei sellaisenaan ole SEUT 102 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä, ja toisaalta muistutettava, että pelkästään määräävän markkina-aseman luominen myöntämällä SEUT 106 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityis- tai yksinoikeuksia ei ole sellaisenaan SEUT 102 artiklan kanssa ristiriidassa (tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C-347/16, EU:C:2017:816, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sama toteamus, joka on esitetty tämän tuomion 34 kohdassa asetuksen 2019/943 säännöksistä, on tehtävä direktiivistä 2009/72, jolla ei yhdenmukaisteta sähkön sisämarkkinoita täydellisesti vaan otetaan yksinomaan käyttöön joitakin yleisiä periaatteita, joita jäsenvaltioiden on noudatettava toteuttaessaan kilpailulle avoimet, varmat ja ympäristön kannalta kestävät markkinat (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2020, Hidroelectrica, C-648/18, EU:C:2020:723, 27 kohta).
Erityisesti sen 37 artiklan 1 kohdan j alakohdassa, joka vastaa olennaisilta osin BRM:n unionin tuomioistuimessa esiin tuomaa direktiivin 2019/944 59 artiklan 1 kohdan o alakohtaa, tyydytään nyt käsiteltävän asian kannalta merkityksellisen osalta antamaan kansallisten sääntelyviranomaisten tehtäväksi ”seurata, miten avoimia ja tehokkaita tukku- ja vähittäismyyntimarkkinat ovat ja missä määrin niillä esiintyy kilpailua, mihin kuuluvat sähköpörssit”  sekä ”seurata mahdollisia kilpailun vääristymiä tai rajoituksia”. On siis todettava, että kyseisen säännöksen yksiselitteisestä sanamuodosta ilmenee, ettei siinä millään tavoin velvoiteta kyseisiä viranomaisia toteuttamaan toimenpiteitä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluja koskevan kansallisen lakisääteisen monopolin lakkauttamiseksi.
Voidakseen antaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen unionin tuomioistuin saattaa kuitenkin joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeuden säännöksiä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole viitannut kysymyksessään (tuomio 17.10.2019, Comida paralela 12, C‑579/18, EU:C:2019:875, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siltä osin kuin pääasiassa on kyse sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluihin liittyvästä monopoliasemasta vuorokautisilla ja päivänsisäisillä tukkumarkkinoilla, on ensinnäkin todettava, että asetuksen 2015/1222 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että jos jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion tarjousalueella on kyseisen asetuksen voimaantuloajankohtana jo käytössä vuorokautisten ja päivänsisäisten sähkömarkkinoiden kaupankäyntipalveluja koskeva kansallinen lakisääteinen monopoli, joka estää useamman kuin yhden nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin nimeämisen, asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta komissiolle viimeistään kahden kuukauden kuluttua tästä voimaantulosta ja jäsenvaltio voi kieltäytyä nimeämästä useampaa kuin yhtä nimitettyä sähkömarkkinaoperaattoria tarjousaluetta kohden.
Kyseisen 5 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että kyseisen asetuksen soveltamiseksi kansallisen lakisääteisen monopolin katsotaan vallitsevan, kun kansallisessa laissa nimenomaisesti säädetään, ettei useampi kuin yksi taho voi tarjota vuorokautisten ja päivänsisäisten markkinoiden kaupankäyntipalveluja jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion tarjousalueella. Mainitun artiklan 3 kohdassa lisätään muun muassa, että  jos komissio katsoo kahden vuoden kuluttua mainitun asetuksen voimaantulosta laadittavan kertomuksen perusteella, ettei ole perusteita kansallisten lakisääteisten monopolien jatkamiselle tai sille, että jäsenvaltio jatkuvasti kieltäytyy hyväksymästä toisessa jäsenvaltiossa nimetyn nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin rajat ylittävän kaupankäynnin, se voi harkita asianmukaisia lainsäädäntö- tai muita toimenpiteitä kilpailun ja kaupan lisäämiseksi jäsenvaltioiden välillä ja sisällä.
Näistä säännöksistä seuraa, että jos asetuksen 2015/1222 voimaantulohetkellä eli sen 84 artiklan nojalla 14.8.2015 jäsenvaltiossa oli vuorokautisten ja päivänsisäisten sähkömarkkinoiden kaupankäyntipalveluja koskeva kansallinen lakisääteinen monopoli, kyseisellä jäsenvaltiolla on asetuksen 2015/1222 5 artiklan 1 kohdan nojalla oikeus pysyttää tämä monopoli edelleen kyseisessä artiklassa säädetyin edellytyksin ja se voi näin ollen kieltäytyä nimeämästä useamman kuin yhden nimitetyn sähkömarkkinaoperaattorin tarjousalueella.
Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin selvää, että kyseisenä ajankohtana Romaniassa oli tällainen vuorokautisten ja päivänsisäisten sähkömarkkinoiden kaupankäyntipalveluja koskeva monopoli  OPCOMin hyväksi kyseisen asetuksen 2 artiklan toisen kohdan 23 alakohdassa tarkoitettuna nimitettynä sähkömarkkinaoperaattorina – tähän säännökseen sisältyvä kyseisen käsitteen määritelmä toistetaan lisäksi olennaisilta osin asetuksen 2019/943 2 artiklan 8 alakohdassa –, että komissiolle oli ilmoitettu tästä asetuksen 2015/1222 5 artiklan 1 kohdassa säädetyn mukaisesti ja että komissio ei ole tässä vaiheessa toteuttanut viimeksi mainitun asetuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja asianmukaisia lainsäädäntö- tai muita toimenpiteitä, joissa olisi  edellytetty sen lakkauttamista.
Siten on todettava, että asetuksesta 2019/943 – ja erityisesti sen 1 artiklan b ja c alakohdasta, 2 artiklan 40 alakohdasta sekä 3 artiklasta –, luettuna yhdessä direktiivin 2009/72 kanssa, ja asetuksen 2015/1222 5 artiklasta ilmenee, etteivät nämä säännökset ole esteenä sille, että jäsenvaltio pysyttää sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden  kansallisen lakisääteisen monopolin vuorokautisten ja päivänsisäisten tukkumarkkinoiden osalta, koska tämä monopoli oli olemassa jo jäsenvaltiossa asetuksen 2015/1222 voimaantulohetkellä.
Toiseksi siltä osin kuin pääasiassa on kyse sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden monopolista termiinitukkumarkkinoilla, on muistutettava, että kaikkia kansallisia toimenpiteitä alalla, joka on ollut unionin tasolla kattavan yhdenmukaistamisen kohteena, on arvioitava suhteessa kyseisen yhdenmukaistamistoimenpiteen säännöksiin eikä suhteessa primaarioikeuden määräyksiin (tuomio 17.9.2020, Hidroelectrica, C-648/18, EU:C:2020:723, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Koska tällaisia välityspalveluja ei kuitenkaan ole yhdenmukaistettu tyhjentävästi unionin tasolla, pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä on, siltä osin kuin se koskee tällaista sähkön termiinitukkumarkkinoiden monopolia, lähtökohtaisesti arvioitava merkityksellisten primaarioikeuden määräysten kannalta (ks. analogisesti tuomio 12.11.2015, Visnapuu, C-198/14, EU:C:2015:751, 48 kohta).
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee tältä osin, että kansallinen säännöstö, jonka mukaan yksi ainoa julkinen tai yksityinen toimija voi harjoittaa tiettyä taloudellista toimintaa yksinoikeusjärjestelmässä, voi muun muassa rajoittaa sekä sijoittautumisvapautta että palvelujen tarjoamisen vapautta (tuomio 23.2.2016, komissio v. Unkari, C-179/14, EU:C:2016:108, 164 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja tämän rajoituksen osalta on arvioitava, voiko se olla perusteltavissa yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä ja onko se mahdollisesti omiaan takaamaan sillä tavoitellun päämäärän saavuttamisen ja onko se sellainen, ettei se mene pidemmälle kuin on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi  (ks. vastaavasti tuomio 23.2.2016, komissio v. Unkari, C-179/14, EU:C:2016:108, 165 ja 166 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävänä olevan asian osalta on kuitenkin muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EUT-sopimuksen sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia määräyksiä ei ole lähtökohtaisesti sovellettava tilanteeseen, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion sisälle (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten, C-268/15, EU:C:2016:874, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 18.1.2022, Thelen Technopark Berlin, C-261/20, EU:C:2022:33, 50 kohta).
Unionin tuomioistuin palautti 15.11.2016 antamansa tuomion Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874) 50–53 kohdassa mieliin neljä tilannetta, joissa perusvapauksia koskevien perussopimusten määräysten tulkinta saattoi kuitenkin olla tarpeen pääasioiden oikeusriitojen ratkaisemiseksi, vaikka kaikki kyseisten oikeusriitojen osatekijät olivat rajoittuneet yhden ainoan jäsenvaltion sisälle, minkä johdosta se katsoi, että kyseiset ennakkoratkaisupyynnöt voitiin ottaa tutkittaviksi (tuomio 20.9.2018, Fremoluc, C-343/17, EU:C:2018:754, 20 kohta).
Unionin tuomioistuin  täsmensi 15.11.2016 antamansa tuomion Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874) 54 kohdassa, että se ei voi näissä neljässä tilanteessa ilman kyseisen kansallisen tuomioistuimen muuta ilmoitusta kuin sitä, että kyseessä olevaa kansallista säännöstöä sovelletaan erotuksetta kyseessä olevan jäsenvaltion kansalaisiin ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, katsoa, että perusvapauksia koskevien EUT-sopimuksen määräysten tulkintaa koskeva ennakkoratkaisupyyntö on kansalliselle tuomioistuimelle tarpeellinen siinä vireillä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi.  Ennakkoratkaisupyynnöstä on nimittäin ilmettävä ne konkreettiset seikat, joiden perusteella voidaan todeta sellaisen oikeusriidan, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat kyseessä olevan jäsenvaltion sisälle, kohteen tai olosuhteiden ja kyseisten määräysten välinen yhteys (ks. myös tuomio 20.9.2018, Fremoluc, C-343/17, EU:C:2018:754, 21 kohta).
Unionin tuomioistuin lisäsi 15.11.2016 antamansa tuomion Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874) 55 kohdassa, että  tilanteessa, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion sisälle, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ilmoitettava sille unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa vaaditulla tavalla, miltä osin ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevalla oikeusriidalla sen puhtaasti sisäisestä luonteesta huolimatta on sellainen liittymä perusvapauksia koskeviin unionin oikeuden määräyksiin, joka tekee pyydetyn tulkinnan välttämättömäksi oikeusriidan ratkaisemiselle.
Näistä vaatimuksista seuraa erityisesti, että sen toteamiseksi, että kyseessä on tällainen yhteys,  ennakkoratkaisupyynnöstä on käytävä ilmi konkreettisia seikkoja eli viitteitä, jotka eivät ole hypoteettisia vaan varmoja ja joiden avulla voidaan osoittaa selvällä tavalla  yhteyden olemassaolo, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei voi tyytyä toimittamaan unionin tuomioistuimelle seikkoja, joiden perusteella saattaisi olla mahdollista olla sulkematta pois tällaisen yhteyden olemassaoloa tai jotka abstraktilla tavalla tarkasteltuna voisivat olla tämän suuntaisia viitteitä, vaan sen on päinvastoin toimitettava objektiivisia ja yhtäpitäviä seikkoja, joiden avulla unionin tuomioistuin voi selvittää mainitun yhteyden olemassaolon (ks. vastaavasti tuomio 20.9.2018, Fremoluc, C-343/17, EU:C:2018:754, 28 ja 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nämä ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamiseen liittyvät näkökohdat pätevät sitä suuremmalla syyllä sen määrittämiseksi, voiko unionin tuomioistuin antaakseen hyödyllisen vastauksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ottaa tämän tuomion 40 kohdassa mainitun oikeuskäytännön nojalla huomioon sellaisia unionin oikeuden oikeussääntöjä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole viitannut kysymyksessään.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnössä ei kuitenkaan ole mitään tämän tuomion 51 ja 52 kohdassa esiin tuodussa oikeuskäytännössä tarkoitettua ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainintaa, josta ilmensi, että pääasian oikeusriidalla, jossa ovat vastakkain Romanian oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja Romanian sääntelyviranomainen ja joka koskee sitä, onko kyseisen viranomaisen päätös evätä tältä yhtiöltä kansallisen säännöstön nojalla sähkömarkkinoiden organisointia ja hallinnointia kyseisen jäsenvaltion alueella koskeva toimilupa, olisi tästä puhtaasti sisäisestä luonteestaan huolimatta yhteys perusvapauksia koskeviin EUT-sopimuksen määräyksiin ja että pääasiassa kyseessä oleva tilanne olisi siis jokin 15.11.2016 annetun tuomion Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874) 50–53 kohdassa tarkoitetuista neljästä tilanteesta.
Erityisesti on todettava, että vaikka Federația Europeană a Comercianților de Energie (Euroopan energia-alan toimijoiden etujärjestö) osallistuukin pääasian oikeusriitaan väliintulijana, ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly mitään seikkaa, josta ilmenisi, mikä on sen rooli tässä oikeusriidassa, eikä mainintaa siitä, missä määrin kyseisen järjestön väliintulo kyseisessä oikeusriidassa pelkästään ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käytävässä valitusvaiheessa voisi tässä samassa oikeusriidassa muodostaa tällaisen yhteyden.
Samoin on niin, että vaikka – kuten muun muassa asiassa sovellettavasta säännöstöstä ilmenee – sähkö voi olla rajat ylittävän kaupan kohteena ja pääasiassa kyseessä olevia välityspalveluja voivat teoriassa tarjota muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet toimijat, on todettava, että tällaiset olettamat, joita ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei edes ole tarkoittanut, ovat nyt käsiteltävässä asiassa ja tämän tuomion 50–52 kohdassa esiin tuotu oikeuskäytäntö huomioon ottaen ilmeisen riittämättömiä, jotta unionin tuomioistuin voisi todeta varmuudella, että jotakin EUT-sopimuksessa taatuista perusvapauksista voidaan soveltaa pääasian oikeusriitaan.
Vaikka siten asetuksesta 2019/943 – ja erityisesti sen 1 artiklan b ja c alakohdasta, 2 artiklan 40 alakohdasta ja 3 artiklasta –, luettuna yhdessä direktiivin 2009/72 kanssa, seuraa, että nämä säännökset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio pysyttää sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalvelujen kansallisen lakisääteisen monopolin termiinitukkumarkkinoiden osalta, tämä tulkinta ei rajoita tarvittaessa tällaisen monopolin pysyttämisen lainmukaisuuden tutkimista unionin primäärioikeuden merkityksellisten määräysten,  tarvittaessa erityisesti  sijoittamisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien määräysten, kannalta.
Edellä esitettyjen päätelmien perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että asetusta 2019/943 – erityisesti kyseisen asetuksen 1 artiklan b ja c alakohtaa, 2 artiklan 40 alakohtaa sekä 3 artiklaa –, luettuna yhdessä direktiivin 2009/72 kanssa, on tulkittava siten, että
–        se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla pysytetään sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden kansallinen lakisääteinen monopoli vuorokautisten ja päivänsisäisten tukkumarkkinoiden osalta edellyttäen, että tämä monopoli oli olemassa kyseisessä jäsenvaltiossa jo asetuksen 2015/1222 voimaantulohetkellä sen 5 artiklan mukaisesti
–        se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla pysytetään sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalvelujen kansallinen lakisääteinen monopoli termiinitukkumarkkinoiden osalta, ja tällaisen säännöstön yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa on arvioitava sen merkityksellisten primäärioikeuden määräysten kannalta.

Kolmas kysymys
Kun otetaan huomioon kahteen ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, josta ilmenee lähinnä, että asetuksen 2015/1222 5 artiklassa sallitaan siinä täsmennetyin edellytyksin  sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden  kansallisen lakisääteisen monopolin pysyttäminen vuorokautisten ja päivänsisäisten tukkumarkkinoiden osalta, kolmas kysymys on muotoiltava uudelleen siten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee sillä lähinnä, onko SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että näissä määräyksissä tarkoitetun kilpailunrajoituksen muodostaa jäsenvaltion säännöstö, jossa säädetään, että kyseisessä jäsenvaltiossa voidaan myöntää yksi ainoa toimilupa  termiinitukkumarkkinoilla tarjottavia sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluja varten.
Tältä osin on muistutettava, että tarve tulkita unionin oikeutta siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, edellyttää, että kansallinen tuomioistuin määrittää esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostaa ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat.  SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa menettelyssä unionin tuomioistuimella on nimittäin ainoastaan toimivalta lausua unionin oikeuden tulkinnasta sellaisten tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin on sille esittänyt (tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C‑347/16, EU:C:2017:816, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 16.7.2020, Adusbef ym., C-686/18, EU:C:2020:567, 36 kohta).
Tämä vaatimus koskee erityisesti kilpailualaa, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus (tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C-347/16, EU:C:2017:816, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 3.3.2021, Poste Italiane ja Agenzia delle entrate – Riscossione, C-434/19 ja C-435/19, EU:C:2021:162, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On korostettava myös, että tietojen antamisella ennakkoratkaisupyynnöissä pyritään paitsi siihen, että näiden tietojen perusteella unionin tuomioistuin voi antaa vastauksia, joista on hyötyä, myös siihen, että jäsenvaltioilla ja muilla osapuolilla on mahdollisuus esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti (tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C-347/16, EU:C:2017:816, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että tämä mahdollisuus turvataan, kun otetaan huomioon se, että kyseisen määräyksen nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (tuomio 2.9.2021, Irish Ferries, C-570/19, EU:C:2021:664, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nämä ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat vaatimukset mainitaan nimenomaisesti työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava (tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C-347/16, EU:C:2017:816, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Niistä muistutetaan myös Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä laatimien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 13,  15 ja 16 kohdassa.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntö ei sisällä mitään selitystä niistä syistä, joiden vuoksi kansallinen tuomioistuin on päätynyt tiedustelemaan SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan, luettuina yhdessä SEU 4 artiklan 3 kohdan ja SEUT 106 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkinnasta. Kyseinen tuomioistuin ei etenkään esitä syitä, joiden vuoksi näitä määräyksiä voitaisiin soveltaa pääasiassa, eikä sitä, miltä osin pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö voisi olla ristiriidassa näiden määräysten kanssa.
Koska unionin tuomioistuimella ei näin ollen ole käytettävissään tarvittavia tietoja voidakseen antaa hyödyllisen vastauksen kolmanteen kysymykseen, on todettava, että se on jätettävä tutkimatta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) 2019/943 – erityisesti kyseisen asetuksen 1 artiklan b ja c alakohtaa, 2 artiklan 40 alakohtaa ja 3 artiklaa –, luettuna yhdessä sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY kanssa,
on tulkittava siten, että
–
se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla pysytetään sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalveluiden kansallinen lakisääteinen monopoli vuorokautisten ja päivänsisäisten tukkumarkkinoiden osalta edellyttäen, että tämä monopoli oli olemassa kyseisessä jäsenvaltiossa jo kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annetun komission asetuksen (EU) 2015/1222 voimaantulohetkellä sen 5 artiklan mukaisesti
–
se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla pysytetään sähkön myynti- ja ostotarjousten välityspalvelujen kansallinen lakisääteinen monopoli termiinitukkumarkkinoiden osalta, ja tällaisen säännöstön yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa on arvioitava sen merkityksellisten primäärioikeuden määräysten kannalta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: romania.