CELEX: 62017CJ0670
Muutoksenhaku
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR)
Ohjausosasto
Rahoitustuen vähentäminen
Asetus (EY) N:o 1260/1999
Toimenpideohjelma
Rahoitusoikaisut
39 artikla
Oikeusperusta
Siirtymäsäännökset

Valituksessaan Helleenien tasavalta vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen asiassa Kreikka v. komissio 19.9.2017 antaman tuomion (
T‑327/15
, ei julkaistu,
EU:T:2017:631
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla se hylkäsi Helleenien tasavallan kanteen, jossa tämä vaati rahoitusoikaisujen soveltamisesta toimenpideohjelmalle CCI 2000GR061PO021 (Kreikka – Tavoite 1 – Maaseudun rakenneuudistus) myönnettyyn EMOTR:n ohjausosaston tukeen 25.3.2015 tehdyn komission täytäntöönpanopäätöksen C(2015) 1936 final (jäljempänä riidanalainen päätös), kumoamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 1260/1999
Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (
EYVL 1999, L 161, s. 1
) 39 artiklassa, jonka otsikko on ”Varainhoitoa koskevat oikaisut”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioilla on ensisijainen vastuu väärinkäytösten tutkimisesta ja toimista silloin kun havaitaan tukitoimen luonteeseen tai täytäntöönpanon tai valvonnan edellytyksiin vaikuttavia merkittäviä muutoksia, sekä tarpeellisten varainhoitoa koskevien oikaisujen tekemisestä.
Jäsenvaltion on tehtävä varainhoitoa koskevat oikaisut, jotka liittyvät yksittäiseen tai järjestelmälliseen väärinkäytökseen. Jäsenvaltion tekemiin oikaisuihin sisältyy yhteisön tuen peruuttaminen kokonaan tai osittain. Jäsenvaltio voi käyttää näin vapautuneet yhteisön varat uudelleen kyseiseen tukitoimeen 53 artiklan 2 kohdan nojalla määriteltäviä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.
2.   Jos tarvittavien tarkistusten jälkeen komissiolla on perusteltua aihetta päätellä, että
a)
jäsenvaltio ei ole täyttänyt sille 1 kohdan mukaan kuuluvia velvoitteita; tai
b)
tukitoimen osa tai tukitoimi kokonaisuudessaan ei oikeuta rahaston tukeen osittain tai kokonaisuudessaan; tai
c)
hallinto- tai valvontajärjestelmissä on merkittäviä puutteita, jotka saattavat johtaa järjestelmällisiin väärinkäytöksiin,
komissio keskeyttää kyseiset välimaksut ja esittää jäsenvaltiolle perustellun pyynnön, että se toimittaa huomautukset ja tarvittaessa toteuttaa oikaisut määräajassa.
Jos jäsenvaltio ei hyväksy komission huomioita, komissio kutsuu jäsenvaltion tapaamiseen, jossa molemmat osapuolet pyrkivät kumppanuuteen perustuvan yhteistyön avulla pääsemään sopimukseen huomautuksista ja niistä tehtävistä päätelmistä.
3.   Jos sopimukseen ei ole päästy ja jos jäsenvaltio ei ole tehnyt oikaisuja komission asettamassa määräajassa, komissio voi, ottaen huomioon jäsenvaltion esittämät kommentit, päättää kolmen kuukauden kuluessa:
a)
vähentää 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ennakkomaksua; tai
b)
tehdä vaadittavat varainhoitoa koskevat oikaisut peruuttamalla kyseiselle tukitoimelle tulevan rahaston osuuden kokonaisuudessaan tai osittain.
Vahvistaessaan oikaisun määrän komissio ottaa huomioon suhteellisuusperiaatteen mukaisesti väärinkäytöksen tai muutoksen luonteen sekä jäsenvaltioiden hallinto- tai valvontajärjestelmissä havaittujen puutteiden laajuuden ja taloudelliset vaikutukset.
Jos päätöstä a tai b alakohdan mukaisista toimista ei ole tehty, välimaksujen maksatuksen keskeyttäminen lakkaa välittömästi.
4.   Aiheettomasti maksetut ja palautettavat määrät on viivästyskorkoineen maksettava takaisin komissiolle.
5.   Tätä artiklaa sovelletaan sanotun kuitenkaan rajoittamatta 32 artiklan soveltamista.”
Asetus (EY) N:o 1290/2005
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (
EUVL 2005, L 209, s. 1
) 40 artiklassa, jonka otsikkona ”[Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR)] ohjausosaston menot”, säädetään seuraavaa:
”1.   Komissio vapauttaa ilman eri toimenpiteitä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2010 määrärahat, jotka on sidottu EMOTR:n ohjausosastoon maaseudun kehittämistoimien rahoittamiseksi 1 päivän tammikuuta 2000 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välisenä aikana tehdyllä komission päätöksellä ja joiden osalta komissiolle ei ole toimitettu tukitoimien päättämiseksi tarvittavia asiakirjoja loppukertomuksen toimittamiselle vahvistetun määräajan kuluessa. Jäsenvaltioiden on palautettava aiheettomasti suoritetut määrät. Tukitoimien päättämiseksi tarvittavat asiakirjat ovat loppumäärää koskeva menoilmoitus, täytäntöönpanoa koskeva loppukertomus ja [asetuksen N:o 1260/1999] 38 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu lausuma.
2.   Edellä 1 kohdassa säädettyä ilman eri toimenpiteitä vapautettavien maksusitoumusten määrää laskettaessa ei oteta huomioon sellaisiin toimiin tai ohjelmiin liittyviä määriä, jotka ovat sellaisen oikeudellisen menettelyn tai hallinnollisen muutoksenhaun kohteena, jolla on kansallisen lainsäädännön mukaisesti lykkäävä vaikutus.”
Asetus (EY) N:o 1083/2006
Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (
EUVL 2006, L 210, s. 25
) 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa annetaan Euroopan aluekehitysrahastoa (EAKR), Euroopan sosiaalirahastoa (ESR), jäljempänä ’rakennerahastot’, ja koheesiorahastoa koskevat yleiset säännöt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [Euroopan aluekehitysrahastosta ja asetuksen (EY) N:o 1783/1999 kumoamisesta 5.7.2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1080/2006 (
EUVL 2006, L 210, s. 1
), Euroopan sosiaalirahastosta ja asetuksen (EY) N:o 1784/1999 kumoamisesta 5.7.2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1081/2006 (
EUVL 2006, L 210, s. 12
) ja koheesiorahaston perustamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1164/94 kumoamisesta 11.7.2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1084/2006 (
EUVL 2006, L 210, s. 79
)] annettujen erityissäännösten soveltamista.”
Asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklassa, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tämä asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta, kokonaan tai osittain peruuttaminen mukaan luettuna, rakennerahastojen osarahoittamaa tukitointa tai koheesiorahaston osarahoittamaa hanketta, jonka komissio on hyväksynyt [rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 24.6.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2052/88 (
EYVL 1988, L 185, s. 9
), asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta rakennerahastojen toiminnan yhteensovittamisen osalta toisaalta keskenään ja toisaalta Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 19.12.1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (
EYVL 1988, L 374, s. 1
), koheesiorahastosta 16.5.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1164/94 (
EYVL 1994, L 130, s. 1
) ja asetuksen N:o 1260/1999] perusteella tai muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 2006 sovellettavan lainsäädännön perusteella, jota sen jälkeen sovelletaan kyseiseen tukitoimeen tai hankkeeseen sen sulkemiseen asti.
2.   Tehdessään toimenpideohjelmia koskevia päätöksiä komissio ottaa huomioon kaikki neuvoston tai komission jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa hyväksymät rakennerahastojen osarahoittamat tukitoimet tai koheesiorahaston osarahoittamat hankkeet, joilla on taloudellisia vaikutuksia kyseisten toimenpideohjelmien kattamana aikana.
3.   Poiketen siitä, mitä asetuksen [N:o 1260/1999] 31 artiklan 2 kohdassa, 32 artiklan 4 kohdassa ja 37 artiklan 1 kohdassa säädetään, komissio vapauttaa ilman eri toimenpiteitä viimeistään kuuden kuukauden kuluttua jäljempänä asetetusta määräajasta ne 1 päivän tammikuuta 2000 ja 31 päivän joulukuuta 2006 välisenä aikana hyväksymänsä, EAKR:n tai ESR:n osarahoittamiin tukitoimiin osoitettujen varojen osat, joiden osalta tosiasiallisesti maksettuja menoja koskevaa todennettua ilmoitusta, lopullista täytäntöönpanokertomusta ja mainitun asetuksen 38 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettua lausumaa ei ole lähetetty komissiolle viimeistään 15 kuukauden kuluessa rahaston rahoitusosuuden myöntämistä koskevassa päätöksessä vahvistetusta menojen viimeisestä tukikelpoisuuspäivästä; aiheettomasti maksetut määrät on maksettava takaisin.
Määriä, jotka liittyvät toimiin tai ohjelmiin, joita on lykätty sellaisten oikeudellisten menettelyjen tai hallinnollisten muutoksenhakujen vuoksi, joilla on lykkäävä vaikutus, ei oteta huomioon ilman eri toimenpiteitä vapautettavaa talousarviositoumuksen määrää laskettaessa.”
Asetuksen N:o 1083/2006 107 artiklassa, jonka otsikkona on ”Kumoaminen”, säädetään seuraavaa:
”Kumotaan [asetus N:o 1260/1999] 1 päivästä tammikuuta 2007, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 105 artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen.”
Asetus (EY) N:o 1303/2013
Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (
EUVL 2013, L 347, s. 320
) 152 artiklassa, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tämä asetus ei vaikuta sellaisen tuen jatkamiseen tai muuttamiseen, mukaan lukien sen peruuttaminen kokonaan tai osittain, jonka komissio on hyväksynyt [asetuksen N:o 1083/2006] tai muun, 31 päivänä joulukuuta 2013 kyseiseen tukeen sovellettavan lainsäädännön nojalla, jota siten sovelletaan kyseiseen tukeen tai toimiin niiden päättymiseen saakka. Tätä kohtaa sovellettaessa tuki kattaa toimenpideohjelmat ja suurhankkeet
2.   [Asetuksen N:o 1083/2006] mukaisesti esitetyt tai hyväksytyt tukihakemukset pysyvät voimassa.
3.   Jos jäsenvaltio käyttää 123 artiklan 3 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, se voi toimittaa komissiolle pyynnön siitä, että [asetuksen N:o 1083/2006] 59 artiklan 1 kohdan b alakohdasta poiketen hallintoviranomainen suorittaa myös todentamisviranomaisen tehtävät [asetuksen N:o 1083/2006] perusteella toteutettavissa vastaavissa toimenpideohjelmissa. Pyyntöön on liitettävä tarkastusviranomaisen arviointi. Jos komissio on tarkastusviranomaiselta ja omista tarkastuksistaan saatujen tietojen perusteella vakuuttunut siitä, että näiden toimenpideohjelmien hallinto- ja valvontajärjestelmät toimivat tehokkaasti ja ettei niiden toimintaa haittaa se, että hallintoviranomainen suorittaa todentamisviranomaisen tehtävät, se ilmoittaa jäsenvaltiolle kahden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta, että se on hyväksynyt pyynnön.”
Asian tausta ja riidanalainen päätös
Valituksenalaisen tuomion 1–15 kohdassa ilmenevä asian tausta voidaan tiivistää tämän oikeudenkäynnin tarpeita varten seuraavasti.
Kreikan viranomaiset jättivät 31.3.2011 päivätyssä kirjeessä komissiolle asetuksen N:o 1260/1999 38 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti lausuman vuosia 2000–2006 koskevan kauden osalta hyväksytyn toimenpideohjelman CCI 2000GR061PO021 (Kreikka – Tavoite 1 – Maaseudun rakenneuudistus) (jäljempänä kyseinen toimenpideohjelma) sulkemisesta. Lausumaan, jolla Helleenin tasavalta pyrki saamaan Euroopan unionilta rahoitusta, oli liitetty muun muassa asetuksen 37 artiklassa tarkoitettu kyseisen toimenpideohjelman lopullinen täytäntöönpanokertomus.
Komissio pyysi 2.8.2011 päivätyssä kirjeessä Kreikan viranomaisia toimittamaan sille kymmenen päivän kuluessa lisätietoja kyseisen toimenpideohjelman sulkemista koskevan lausuman osalta ja ilmoitti niille, että se saattaa aloittaa edellä mainitun lausuman sisällön arvioinnin jälkeen asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklassa tarkoitetun menettelyn. Kreikan viranomaiset toimittavat pyydetyt tiedot 5.8.2011 päivätyllä kirjeellä.
Komissio ilmoitti 24.5.2012 päivätyssä kirjeessä Kreikan viranomaisille, että kyseisen toimenpideohjelman lopullinen täytäntöönpanokertomus oli hyväksytty.
Komissio pyysi 3.1.2013 päivätyssä kirjeessä Kreikan viranomaisia ilmoittamaan sille kahden kuukauden kuluessa, hyväksyvätkö ne sen, että tehdään kokonaismäärältään 94465089,65 euron suuruinen rahoitusoikaisu, joka vastaa EMOTR:stä maksettujen tukien ja kyseisen toimenpideohjelman osalta tästä rahastosta maksettavan rahoitusosuuden määrän välistä erotusta. Komissio lisäsi, että jos sopimukseen ei päästä määräajan kuluessa, se jatkaa Kreikan viranomaisten toteuttamien menojen tukikelpoisuuden tutkimista ja saattaa määrätä rahoitusoikaisuista, joiden suuruus voi nousta – kun se lasketaan edellä mainittujen viranomaisten toimittamien kaikkien tietojen perusteella ottamatta huomioon Kreikan viranomaisten jo päättämiä oikaisuja –211582686,65 euroon.
Kreikan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 5.3.2013 päivätyssä kirjeessä, etteivät ne hyväksy edellisessä kohdassa mainittuja määriä siitä syystä, että ne olivat jo toteuttaneet asianmukaisia valvonta- ja oikaisutoimenpiteitä, joten kaikki näiden toimenpiteiden lisäksi tulevat rahoitusoikaisut johtavat kaksinkertaiseen oikaisuun. Ne täsmensivät myös soveltaneensa koko kyseisen toimenpideohjelman osalta kokonaismäärältään 143206588,48 euron suuruiset rahoitusoikaisut ja totesivat, että tämä määrä vastaa 108308798,38 euron suuruista unionin rahoituksen määrää.
Kreikan viranomaiset vahvistivat 8.3.2013 päivätyssä kirjeessä, että ne olivat päättäneet kaikista asianmukaisista oikaisutoimenpiteistä kaikilla niillä aloilla, joilla sääntöjenvastaisuuksia oli todettu.
Tarkistettuaan kyseisen toimenpideohjelman osalta EMOTR:stä maksettavan rahoitusosuuden määrää koskevan laskelman komissio pyysi 17.7.2013 Kreikan viranomaisia ilmoittamaan kahden kuukauden määräajassa, hyväksyvätkö ne 30472624,09 euron suuruisen rahoitusoikaisun, joka vastaa EMOTR:stä maksettujen tukien ja edellä mainitun rahoitusosuuden määrän välistä erotusta. Komissio totesi lisäksi, että jos Kreikan viranomaiset eivät suostu tähän määräajan kuluessa, se jatkaa näiden viranomaisten toteuttamien menojen tukikelpoisuuden tutkimista ja saattaa määrätä rahoitusoikaisuista, joiden suuruus voi nousta – kun se lasketaan edellä mainittujen viranomaisten toimittamien kaikkien tietojen perusteella ottamatta huomioon Kreikan viranomaisten jo päättämiä oikaisuja –116487848,75 euroon.
Kreikan viranomaiset kiistivät uudelleen nämä määrät 19.9.2013 päivätyssä kirjeessä. Ne toimittivat 13.1. ja 14.1.2014 komissiolle tämän niiltä 13.9.2013 pyytämät lisätiedot.
Asiassa pidettiin 27.5.2014 kuulemistilaisuus komission tiloissa, ja Kreikan viranomaiset toimittivat 20.6.2014 lisätietoja.
Komissio toimitti 11.7.2014 päivätyllä kirjeellä Kreikan viranomaisille 27.5.2014 pidetyn kuulemistilaisuuden pöytäkirjan ja vaati niitä toimittamaan uusia lisätietoja kahden kuukauden määräajassa. Komissio pidensi 5.9.2014 tätä määräaikaa. Kreikan viranomaiset toimittavat pyydetyt tiedot 26.9.2014.
Komissio ilmoitti 13.2.2015 päivätyssä kirjeessä Kreikan viranomaisille lopullisen kantansa niistä taloudellisista seuraamuksista, joihin näiden viranomaisten toimittamien asiakirjojen tutkimisen perusteella oli päädyttävä, eli 72105592,41 euron suuruisen määrän jättämisestä unionin EMOTR:stä maksettavan rahoituksen ulkopuolelle.
Komissio jätti riidanalaisella päätöksellä unionin rahoituksen ulkopuolelle EMOTR:n tukiosastosta kauden 2000–2006 osalta maksettavat Helleenien tasavallan tietyt menot, joiden määrä oli 72 105 592,41euroa.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Helleenin tasavalta nosti 2.6.2015 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämällään kanteella riidanalaisesta päätöksestä kumoamiskanteen, jonka tueksi se esitti neljä kanneperustetta, joista ensimmäinen perustui riidanalaisen päätöksen oikeusperustan puuttumiseen, toinen komissiolta puuttuvaan ajalliseen toimivaltaan tehdä kyseisen päätös ja olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen sekä kuuluksi tulemista koskevan oikeuden ja puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, kolmas oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamiseen ja neljäs ne bis in idem ‑periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa nämä kanneperusteet ja hylkäsi näin ollen Helleenien tasavallan nostaman kanteen kokonaisuudessaan.
Unionin tuomioistuin totesi erityisesti ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisestä osasta, joka koski riidanalaisen päätöksen oikeusperustan puuttumista sen takia, että asetuksen N:o 1260/1999 39 artikla oli kumottu ennen kyseisen päätöksen tekemistä, valituksenalaisen tuomion 23–34 kohdassa seuraavaa:
”23   Asetus (EY) N:o 1260/1999 kumottiin asetuksella N:o 1083/2006 sen 107 artiklan 1 kohdan mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2007. Asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklan 1 kohdan mukaan asetusta N:o 1083/2006 sovelletaan [EAKR:ään], [ESR:ään] ja koheesiorahastoon. Kuitenkin kuten kyseisen asetuksen kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, maaseudun kehittämiseen tukea antavat välineet eli [Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto (maaseuturahasto)], joka korvasi EMOTR:n ohjausoston, ja kalastusalalla Euroopan kalatalousrahasto, on yhdennettävä yhteisen maatalouspolitiikan ja yhteisen kalastuspolitiikan välineisiin, ja sovitettava yhteen koheesiopolitiikan mukaisten välineiden kanssa. Tämän osalta asetuksessa N:o 1290/2005 perustettiin – kuten sen ensimmäisestä perustelukappaleesta ja 1 artiklasta käy ilmi – kaksi Euroopan maatalousrahastoa, joista ensimmäinen on Euroopan maatalouden tukirahasto (maataloustukirahasto), josta rahoitetaan markkinatoimenpiteitä ja muita toimenpiteitä, ja toinen maaseuturahasto, josta rahoitetaan maaseudun kehittämisohjelmia.
24   Kuitenkin asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, 1 kohdassa säädetään, että ”[tämä] asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta, kokonaan tai osittain peruuttaminen mukaan luettuna, rakennerahastojen osarahoittamaa tukitointa tai koheesiorahaston osarahoittamaa hanketta, jonka komissio on hyväksynyt – – erityisesti asetuksen N:o 1260/1999 perusteella tai muun kyseiseen tukitoimeen 31 päivänä joulukuuta 2006 sovellettavan lainsäädännön perusteella, jota sen jälkeen sovelletaan kyseiseen tukitoimeen tai hankkeeseen sen sulkemiseen asti”.
25   Lisäksi asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”tehdessään toimenpideohjelmia koskevia päätöksiä komissio ottaa huomioon kaikki neuvoston tai komission jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa hyväksymät rakennerahastojen osarahoittamat tukitoimet tai koheesiorahaston osarahoittamat hankkeet, joilla on taloudellisia vaikutuksia kyseisten toimenpideohjelmien kattamana aikana”.
26   Siitä ilmenee, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 2 kohdalla on tarkoitus vahvistaa siirtymäsäännöstö 31.12.2006 saakka voimassa olleen unionin säännöstön perusteella hyväksytyille rakennerahastoille, joita jatketaan tämän ajankohdan jälkeen ja jotka suljetaan vasta myöhempänä ajankohtana (tuomio 21.9.2016, komissio v. Espanja
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
,
kohta).
27   Toisin sanoen on niin, että vaikka asetus N:o 1260/1999 kumottiin asetuksella N:o 1083/2006, viimeksi mainitun asetuksen 105 artiklan 1 kohdan ja 107 artiklan 1 kohdan mukaisesti asetusta N:o 1260/1999 sovelletaan edelleen aikaisempiin toimenpideohjelmiin (tuomio 22.9.2011, Espanja v. komissio,
T‑67/10
, ei julkaistu,
EU:T:2011:518
,
kohta).
28   Asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 2 kohdassa säädetty siirtymäsäännöstö koskee aikaisempiin toimenpideohjelmiin sovellettavia perussääntöjä kuten sitä paitsi myös kyseisessä artiklassa käytetyistä ilmaisuista ”tukitoimi” ja ”hanke” sekä kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdan sisällöstä ilmenee. Sen sijaan siirtymäsäännöstö ei koske menettelysääntöjä sen periaatteen mukaisesti, että menettelysääntöjä sovelletaan välittömästi (tuomio 21.9.2016, komissio v. Espanja,
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
,
ja
kohta).
– –
34   Tästä seuraa, että asetuksessa N:o 1083/2006 on sen 105 artiklan 1 kohdan nojalla pidetty voimassa asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan perussäännökset eli ne, joissa määritellään jäsenvaltion ja komission rooli ja vastavuoroiset oikeudet ja velvollisuudet menettelyssä, jota sovelletaan siinä tapauksessa, että EMOTR:n tukitoimien rahoitustarkastuksessa todetaan sääntöjenvastaisuuksia.”
Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
Helleenien tasavalta vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjen vaatimusten mukaisesti ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisessä oikeusasteessa käydyn menettelyn että tämän muutoksenhakumenettelyn osalta.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Helleenien tasavalta vetoaa valituksensa tueksi viiteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu asetuksen N:o 1083/2006 ja asetuksen N:o 1303/2013 siirtymäsäännösten, kun niitä luetaan yhdessä asetuksen N:o 1290/2005 säännösten kanssa, virheelliseen tulkintaan ja soveltamiseen, oikeudelliseen virheeseen sekä valituksenalaisen tuomion ristiriitaisiin ja riittämättömiin perusteluihin, toinen asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan virheelliseen tulkintaan ja soveltamiseen sekä valituksenalaisen tuomion ristiriitaisiin ja riittämättömiin perusteluihin, kolmas asetuksen N:o 1303/2013 144 ja 145 artiklan virheelliseen tulkintaan ja soveltamiseen sekä valituksenalaisen tuomion ristiriitaisiin ja riittämättömiin perusteluihin, neljäs oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden virheelliseen tulkintaan ja soveltamiseen ja viides sitä koskeviin riittämättömiin perusteluihin, miksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sovelletun rahoitusoikaisun suhteettomuutta koskevat väitteet.
Ensimmäinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Helleenien tasavalta arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se oli todennut, että riidanalaisen päätöksen oikeusperustana oli käytetty perustellusti asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklaa. Se esittää tästä pääsääntöisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisen tuomion 25–28 ja 34 kohdassa oikeudellisen virheen katsoessaan, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu poikkeus käsittää myös EMOTR:n ohjausosaston toimenpideohjelmat. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisessa tuomiossa, rakennerahastoihin, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklan ensimmäisessä alakohdassa, liittyvä siirtymäsäännöstö oli annettu yksinomaan kyseisen asetuksen 105 artiklan 1 kohdassa eikä sen 105 artiklan 2 kohdassa. Unionin yleinen tuomioistuin vetosi valituksenalaisen tuomion 25 ja 28 kohdassa virheellisesti kyseisen asetuksen 105 artiklan 2 kohtaan ja sovelsi sitä virheellisesti kyseisen tuomion 26 ja 27 kohdassa tehdäkseen sen perusteella kyseisen EMOTR:n ohjausosaston toimenpideohjelmia koskevan erityisen päätelmän. Tämä rahasto, joka on asetuksen N:o 1290/2005 kohteena, on jätetty asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Kyseisen asetuksen 107 artiklassa säädettyä poikkeusta on sellaisenaan tulkittava suppeasti ja se koskee yksinomaan kyseisen asetuksen 105 artiklan 1 kohdan säännöksiä eikä sen 105 artiklan 2 kohdan säännöksiä. Valituksenalaisen tuomion 26 kohdassa, jossa mainitaan asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 2 kohta, poikettiin tältä osin asiassa komissio v. Espanja (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) 21.9.2016 annetun tuomion 94 kohdasta, jossa viitataan kyseisen asetuksen 105 artiklan 1 kohtaan.
Siltä osin kuin kyse on EMOTR:n ohjausosaston menoista, Helleenien tasavalta esittää, että koska asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 3 kohdassa säädetty toimenpide oli erityisesti sisällytetty asetuksen N:o 1290/2005 40 artiklaan, unionin yleinen tuomioistuin menetteli virheellisesti tehdessään valituksenalaisen tuomion 28 kohdassa päätelmänsä asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 3 kohdan perusteella.
Säädeltyään maatalousalan rahastoihin liittyvistä erityisistä kysymyksistä asetuksessa N:o 1290/2005 unionin lainsäätäjä kumosi asetuksen N:o 1260/1999 kokonaisuudessaan, kuten asetuksen N:o 1083/2006 johdanto-osasta käy ilmi. Unionin yleinen tuomioistuin menetteli siten virheellisesti tehdessään päinvastaisen päätelmän valituksenalaisen tuomion 23 ja 34 kohdassa.
Komission mukaan ensimmäinen valitusperuste ei ole perusteltu.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi komission mukaan perustellusti, että EMOTR kuului vuodet 2000–2006 käsittävän ohjelmakauden osalta rakennerahastoihin. Tämän takia EMOTR:n ohjausosasto on luonteeltaan samanlainen kuin rakennerahastot ja se kuuluu niiden kanssa samaan perheeseen. Asetusta N:o 1083/2006 sovelletaan kuitenkin yksinomaan EAKR:ään, ESR:ään ja koheesiorahastoon, kun taas maaseuturahasto, joka korvasi EMOTR:n ohjausosaston, on sisällytetty yhteisen maatalouspolitiikan rahoitusmekanismeihin.
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli täten asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdan nimenomaisesta sanamuodosta aivan oikein, että vaikka asetus N:o 1260/1999 on kumottu asetuksella N:o 1083/2006, asetusta N:o 1260/1999 sovelletaan edelleen aikaisempiin toimenpideohjelmiin asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdan nojalla.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Helleenien tasavalta väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt virheellisesti asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan käyttämisen riidanalaisen päätöksen oikeusperustana.
Asetuksen N:o 1083/2006 107 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan asetus N:o 1260/1999 kumottiin 1 päivästä tammikuuta 2007. Riidanalaisen päätöksen tekemisaikaan riidanalainen päätös voitiin näin ollen tehdä asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan perusteella ainoastaan, jos tämän artiklan soveltamista oli jatkettu erityisäännöksillä.
Unionin yleinen tuomioistuin esitti tästä valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa, että asetuksen N:o 1260/1999 39 artikla pidettiin voimassa 31.12.2013 asti asetuksen N:o 1083/2006 nojalla vuosia 2000–2006 koskevien toimenpideohjelmien osalta ja se pidettiin uudelleen niiden osalta voimassa asetuksen N:o 1303/2013 nojalla 1.1.2014 alkaen.
Koska nimittäin asetus N:o 1083/2006, jonka 105 artiklan 1 kohdassa säädettiin asetuksen N:o 1260/1999 soveltamisen jatkamisesta, on itse kumottu 1.1.2014 alkavin vaikutuksin, mahdollisuus tehdä riidanalainen päätös asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklan nojalla perustui asetuksen N:o 1303/2013 152 artiklan 1 kohtaan, jossa asetuksen N:o 1083/2006 soveltamisen jatkamisen edellytykseksi asetettiin, että kyse on ”sellaise[sta] tue[sta] – – jonka komissio on hyväksynyt [asetuksen N:o 1083/2006] tai muun, 31 päivänä joulukuuta 2013 kyseiseen tukeen sovellettavan lainsäädännön nojalla”.
On kuitenkin huomattava, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdassa säädetään asetuksen N:o 1260/1999 jatketusta soveltamisesta ainoastaan ”rakennerahastojen osarahoittama[an] tukitoi[meen] tai koheesiorahaston osarahoittama[an] hank[keeseen]”.
Tästä on pakko todeta, että EMOTR:n ohjausosasto ei lukeudu rakennerahastoihin, joiksi on asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklassa määritelty EAKR ja ESR, eikä koheesiorahastoon.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että kyseisen asetuksen 105 artiklan 1 kohtaa voitiin soveltaa EMOTR:n ohjausosaston kauden 2000–2006 osalta osarahoittamiin toimenpideohjelmiin.
Se, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohtaa sovelletaan EMOTR:n ohjausosaston kauden 2000–2006 osalta osarahoittamiin toimenpideohjelmiin, ei seuraa tämän säännöksen sanamuodosta eikä saman asetuksen 105 artiklan 2 kohdan sanamuodosta eikä myöskään 21.9.2016 annetusta tuomiosta komissio v. Espanja (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
).
Ensinnäkin – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa – unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 25 ja 26 kohdassa 105 artiklan 2 kohdasta esittämällä pohdinnalla ei voida kyseenalaistaa asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklassa olevaa rakennerahastojen määritelmää eikä näin ollen 105 artiklan 1 kohdan soveltamisalan määrittelyä.
Toiseksi asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 2 kohdassa viitataan ”rakennerahastoihin” ja ”koheesiorahastoon” ilman, että siinä muutettaisiin niiden asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklan 1 kohdassa olevaa määritelmää.
Kolmanneksi 21.9.2016 annetun tuomion komissio v. Espanja (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) osalta on selvää, että se koskee yksinomaan koheesiorahastoa, joka kuuluu – toisin kuin EMOTR:n ohjausosasto – selvästi asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen tehnyt oikeudellisen virheen soveltaessaan asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohtaa laajentavasti EMOTR:n ohjausosaston osarahoittamiin toimenpideohjelmiin ja katsoessaan siten, että komissio pystyi perustellusti perustamaan riidanalaisen päätöksen asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklaan vuosia 2000–2006 koskevan kauden osalta.
Tämän seurauksena ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on kumottava ilman että olisi tarpeen tutkia muita valitusperusteita.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan unionin tuomioistuin voi silloin, kun se kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen, ratkaista itse asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
Näin on tässä asiassa. Tässä on siis tutkittava Helleenien tasavallan nostama kanne, jossa vaaditaan riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Asianosaisten lausumat
Helleenien tasavalta väittää unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämänsä ensimmäisen kanneperusteensa ensimmäisessä osassa pääasiallisesti, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa EMOTR:n ohjausosaston rahoitukseen kauden 2000–2006 osalta. Koska riidanalaista päätöstä ei voida siten perustaa asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklaan, siltä puuttuu oikeusperusta ja se on näin ollen kumottava.
Komissio vastaa tähän pääasiallisesti, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että asetus N:o 1083/2006 ei vaikuta asetuksen N:o 1260/1999 perusteella hyväksyttyyn rahoitukseen – ”peruuttaminen mukaan luettuna” – ”sen sulkemiseen asti”. Tämä säännös koskee siten kaikkia asetuksen N:o 1260/1999 perusteella myönnettyjä rahoituksia.
Koska edellä mainitussa säännöksessä viitataan asetuksen N:o 1260/1999 nojalla sovellettavaan säännöstöön, säännöksen täytyy komission mukaan välttämättä koskea kaikkia tämän säännöstön voimassa ollessa hyväksyttyjä ohjelmia siten, että niiden oikeusperusta ja oikeudellinen kehys pysyvät muuttumattomina ohjelmien sulkemiseen asti. Komission mukaan EMOTR:n ohjausosasto olisi ”sekä systemaattiselta että teleologiselta kannalta tarkasteltuna” pitänyt sisällyttää rakennerahastojen ja koheesiorahaston ryhmään, jotta se säilyttää alkuperäisen oikeudellisen kehyksensä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka aikaisemman lainsäädännön soveltamisaikana syntynyt ja lopulliseksi tullut oikeudellinen tilanne jää lähtökohtaisesti tämän lainsäädännön alaisuuteen, lainsäätäjä voi vapaasti määrätä siitä muuta erityisesti siirtymäsääntöjen avulla (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2013, Gemeinde Altrip ym.,
C‑72/12
,
EU:C:2013:712
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siirtymäsääntöjä on kuitenkin tulkittava suppeasti (tuomio 2.9.2010, Kirin Amgen,
C‑66/09
,
EU:C:2010:484
,
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdan sanamuoto koskee erityisesti rakennerahastojen osarahoittaman tukitoimen tai koheesiorahaston osarahoittaman hankkeen peruuttamista. Kuten tämän tuomion 38 kohdasta ilmenee, EMOTR:n ohjausosasto ei kuulu näihin rahastoihin.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että ne, joita asia koskee, voivat lainsäädännön perusteella saada selville tarkasti, minkä laajuisia siinä niille asetetut velvoitteet ovat, etenkin jos taloudelliset seuraamukset ovat mahdollisia (tuomio 6.9.2018, Tšekki v. komissio,
C‑4/17 P
,
EU:C:2018:678
,
kohta).
Komission esittämä argumentaatio, jonka mukaan asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohdassa käytettyä käsitettä ”rakennerahastot” ei ole määriteltävä kyseisen asetuksen 1 artiklan vaan asetuksen N:o 1260/1999 säännösten perusteella, minkä seurauksena tämä käsite koskee myös EMOTR:n ohjausosastoa, johtaisi siihen, että jäsenvaltiolle, jota rahoitusoikaisu koskee, asetetaan sellaisia taloudellisia seuraamuksia, joita ei voida olettaa asetuksen N:o 1083/2006 sanamuodon perusteella.
Koska unionin oikeuden itsenäisiä käsitteitä on tulkittava sen säännöstön, jossa niitä käytetään, asiayhteyden ja tavoitteiden valossa (tuomio 15.11.2018, BTA Baltic Insurance Company,
C‑648/17
,
EU:C:2018:917
,
kohta), on katsottava, että kun asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklassa ei nimenomaisesti viitata siihen, että ”rakennerahastojen” määritelmä olisi asetuksen N:o 1260/1999 yhteydessä laajempi kuin se on asetuksen N:o 1083/2006 yhteydessä, pelkästään se seikka, että tässä säännöksessä annetaan ”siirtymäsäännöksiä” – kuten sen johdanto-osasta ilmenee – ei, toisin kuin komissio väittää, johda siihen, että siinä käytetyt käsitteet jäisivät asetuksessa N:o 1083/2006, johon ne kuuluvat, niille annetun määritelmän ulkopuolelle.
Edellä olevien seikkojen perusteella on päädyttävä siihen, että asetuksen N:o 1083/2006 105 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa EMOTR:n ohjausosaston rahoitukseen vuosia 2000–2006 koskevan kauden osalta. Koska riidanalaista päätöstä ei näin ollen voida perustaa asetuksen N:o 1260/1999 39 artiklaan, siltä puuttuu oikeusperusta ja se on näin ollen kumottava tarvitsematta tutkia ensimmäisen kanneperusteen toista osaa tai muita Helleenien tasavallan yleisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämiä kanneperusteita.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
Kyseisen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Helleenien tasavallan valitus ja sen unionin yleisessä tuomioistuimessa nostama kanne on hyväksytty, komissio on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Helleenien tasavallalle sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhaun yhteydessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut tämän jäsenvaltion vaatimusten mukaisesti.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 19.9.2017 antama tuomio Kreikka vastaan komissio (
T‑327/15
, ei julkaistu,
EU:T:2017:631
), kumotaan.

2)
Rahoitusoikaisujen soveltamisesta toimenpideohjelmalle CCI 2000GR061PO021 (Kreikka – Tavoite 1 – Maaseudun rakenneuudistus) myönnettyyn EMOTR:n ohjausosaston tukeen 25.3.2015 tehty komission täytäntöönpanopäätös C(2015) 1936 final kumotaan.

3)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Helleenien tasavallalle sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhaun yhteydessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: kreikka.