CELEX: 62015TJ0386
Marcă a Uniunii Europene
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative BADTORO
Mărcile Uniunii Europene figurative și verbale anterioare TORO
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Similitudinea semnelor
Similitudinea produselor și a serviciilor
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Suspendarea procedurii administrative
Norma 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95

)
[
omissis
]
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
–
anularea deciziei atacate;
–
obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
EUIPO și intervenienta solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii;
–
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
[
omissis
]
Examinarea problemei dacă respectiva cameră de recurs a săvârșit o eroare atunci când nu a suspendat procedura desfășurată în fața sa este prealabilă celei privind existența unui risc de confuzie între marca solicitată și marca anterioară [Hotărârea din 25 noiembrie 2014, Royalton Overseas/OAPI – S.C. Romarose Invest (KAISERHOFF),
T‑556/12
, nepublicată,
EU:T:2014:985
, punctul
]. Pentru acest motiv, trebuie examinat mai întâi primul motiv.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea refuzului de suspendare a procedurii în fața camerei de recurs
[
omissis
]
În acest stadiu, trebuie precizat că reclamanta solicitase, atât în fața diviziei de opoziție, cât și în fața camerei de recurs, suspendarea procedurii în așteptarea deciziei care urma să fie pronunțată de Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante). Acest Tribunal era sesizat, în calitate de instanță competentă în domeniul mărcilor Uniunii Europene, cu o cerere reconvențională în declararea nulității mărcilor Uniunii Europene verbale anterioare TORO, înregistrate în favoarea intervenientei sub numerele 2844264 și 1722362. Această cerere reconvențională fusese introdusă de reclamantă ca urmare a acțiunii formulate de intervenientă prin care se solicita anularea mărcii spaniole verbale BADTORO, înregistrată sub numărul 2782026 pentru a desemna produse și servicii din clasele 25 și 35.
În această privință, trebuie constatat că cererea reconvențională în declararea nulității formulată de reclamantă nu privea niciuna dintre mărcile anterioare care au făcut obiectul opoziției intervenientei la cererea de înregistrare a mărcii în litigiu pentru produse din clasa 32. Această procedură națională era deci lipsită de orice incidență asupra examinării opoziției formulate de intervenientă la înregistrarea mărcii solicitate pentru produse din clasa 32.
Așadar, nelegalitatea refuzului de suspendare, presupunând că ar fi stabilită, nu ar fi de natură să vicieze decizia atacată în ceea ce privește opoziția la înregistrarea mărcii solicitate pentru produse din clasa 32. În această măsură, motivul trebuie deci să fie respins ca inoperant.
În schimb, este necesar să se examineze diferitele aspecte ale motivelor în măsura în care privesc decizia referitoare la opoziția la înregistrarea mărcii solicitate pentru servicii din clasa 35. Tribunalul consideră că trebuie mai întâi să se examineze al patrulea aspect al primului motiv, privind erorile de fapt care afectează refuzul suspendării.
În această privință, trebuie precizat că norma 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (
JO 1995, L 303, p. 1
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189), aplicabil procedurilor în fața camerei de recurs în conformitate cu norma 50 alineatul (1) din regulamentul menționat, prevede că EUIPO poate să suspende procedura de opoziție dacă circumstanțele justifică o astfel de suspendare.
Potrivit jurisprudenței, camera de recurs dispune de o putere de apreciere extinsă pentru a suspenda sau a nu suspenda procedura căii de atac. Suspendarea rămâne o posibilitate pentru camera de recurs, care o pronunță numai atunci când apreciază că acest lucru este justificat. Procedura desfășurată în fața acesteia nu este deci suspendată în mod automat ca urmare a unei cereri formulate în acest sens de o parte în fața camerei respective (Hotărârea din 25 noiembrie 2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, nepublicată,
EU:T:2014:985
, punctul
).
Împrejurarea că respectiva cameră de recurs dispune de o putere de apreciere extinsă pentru a suspenda procedura aflată în curs în fața acesteia nu exclude aprecierea sa din sfera controlului instanței Uniunii Europene. Această împrejurare restrânge totuși acest control pe fond la verificarea lipsei unei erori vădite de apreciere sau a unui abuz de putere [
Hotărârea din 25 noiembrie 2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, nepublicată,
EU:T:2014:985
, punctul
, și Hotărârea din 21 octombrie 2015, Petco Animal Supplies Stores/OAPI – Gutiérrez Ariza (PETCO),
T‑664/13
,
EU:T:2015:791
, punctul
].
În această privință, rezultă din jurisprudență că, chiar dacă s‑a demonstrat că o acțiune era pendinte în fața unei instanțe naționale care implica marca anterioară pe care se întemeia decizia atacată, demonstrația respectivă nu este suficientă prin ea însăși să califice drept eroare vădită de apreciere refuzul camerei de recurs de a suspenda procedura. Astfel, în cadrul exercitării puterii sale de apreciere în privința suspendării procedurii, camera de recurs trebuie să respecte principiile generale care guvernează o procedură echitabilă în cadrul unei comunități de drept. În consecință, la exercitarea puterii sale de apreciere, aceasta trebuie să țină seama nu numai de interesul părții căreia i se contestă cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene, ci și de interesul celorlalte părți. Decizia de a suspenda sau de a nu suspenda procedura trebuie să fie rezultatul unei evaluări comparative a intereselor în cauză (a se vedea Hotărârea din 25 noiembrie 2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, nepublicată,
EU:T:2014:985
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, reiese din termenii deciziei atacate că respectiva cameră de recurs a precizat că divizia de opoziție a respins cererea de suspendare pentru motivul că opoziția era întemeiată pe alte două mărci anterioare ale Uniunii Europene și pe o marcă spaniolă anterioară, necontestate la nivel național. În plus, camera de recurs a considerat că nu mai era necesar să suspende procedura, în măsura în care Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante) respinsese cererea reconvențională formulată de reclamantă printr‑o hotărâre rămasă definitivă, potrivit afirmațiilor necontestate ale intervenientei. În observațiile sale din 30 mai 2014, aceasta informase camera de recurs în legătură cu existența acestei hotărâri, precizând în același timp că urma să îi comunice ulterior dovada caracterului său definitiv.
Or, deși este adevărat că, printr‑o hotărâre din 15 mai 2014, Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante) a respins atât cererea de declarare a nulității mărcii spaniole verbale BADTORO, înregistrată sub numărul 2782026, cât și cererea reconvențională formulată de reclamantă, această hotărâre a fost contestată în apel. A fost confirmată de Audiencia Provincial de Alicante (Curtea Provincială din Alicante, Spania) printr‑o hotărâre din 15 ianuarie 2015, împotriva căreia fiecare parte a formulat recurs în fața Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania), acesta fiind pendinte la data deciziei atacate.
Rezultă că respectiva cameră de recurs și‑a întemeiat decizia de respingere a cererii de suspendare pe faptul că hotărârea pronunțată de Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante) rămăsese definitivă la momentul la care fusese atacată cu apel.
Desigur, astfel cum susține EUIPO, ar fi trebuit ca reclamanta, din moment ce avusese inițiativa cererii de suspendare, să îl informeze în legătură cu evoluția procedurii naționale. Cu toate acestea, deși este regretabilă, tăcerea reclamantei cu privire la acest aspect nu poate nici să repună în discuție existența erorii de fapt care afectează refuzul suspendării, nici să caracterizeze o culpă a acesteia de natură să o priveze de posibilitatea de a invoca această nelegalitate.
În aceste condiții, în mod corect susține reclamanta că decizia camerei de recurs de a refuza suspendarea se întemeiază pe fapte eronate.
Totuși, EUIPO și intervenienta susțin că această eroare de fapt nu viciază decizia atacată din moment ce nu are nicio incidență asupra acesteia. Astfel, acestea susțin că, întrucât opoziția era întemeiată de asemenea pe alte trei mărci necontestate în cadrul cererii reconvenționale, sensul deciziei atacate nu ar fi fost diferit în cazul în care s‑ar fi admis cererea de declarare a nulității mărcii Uniunii Europene în cauză.
În această privință, trebuie amintit că, din motive de economie a procedurii, riscul de confuzie între semnele în conflict care desemnează servicii din clasa 35 nu a fost apreciat de camera de recurs decât în privința mărcii Uniunii Europene verbale anterioare nr. 1722362. Or, această marcă făcea obiectul unei cereri reconvenționale de declarare a nulității, pendinte, la data deciziei atacate, în fața Tribunal Supremo (Curtea Supremă). Această împrejurare justifica exercitarea de către camera de recurs a puterii sale de apreciere prin evaluarea comparativă a intereselor în cauză pentru a decide dacă să facă sau să nu facă uz de posibilitatea de a suspenda procedura. Totuși, în măsura în care a considerat în mod eronat că hotărârea pronunțată de Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Tribunalul de Comerț nr. 1 din Alicante) rămăsese definitivă, camera de recurs nu a efectuat această examinare.
Pe de altă parte, din moment ce efectuează un control de legalitate al deciziilor organelor EUIPO, Tribunalul nu poate să substituie motivarea organului competent al EUIPO, autorul actului atacat, cu propria motivare [Hotărârea din 9 septembrie 2010, Axis/OAPI – Etra Investigación y Desarrollo (ETRAX),
T‑70/08
,
EU:T:2010:375
, punctul
]. Tribunalul nu poate astfel să aprecieze existența unui risc de confuzie în raport cu o marcă ce nu a fost luată în considerare de EUIPO.
În consecință, împrejurarea că, pentru serviciile din clasa 35, opoziția era întemeiată de asemenea pe marca spaniolă figurativă anterioară nr. 2919417 nu poate stabili, în lipsa examinării riscului de confuzie în raport cu această marcă în decizia atacată, lipsa de incidență concretă asupra acestei decizii a erorii de fapt săvârșite de camera de recurs.
Așadar, fără a fi necesar ca Tribunalul să se pronunțe asupra celorlalte aspecte ale primului motiv și în condițiile în care, după cum s‑a arătat la punctul 14 de mai sus, examinarea chestiunii suspendării procedurii este prealabilă celei privind existența unui risc de confuzie între marca solicitată și marca anterioară, este necesar ca primul motiv să fie primit și, așadar, să se anuleze decizia atacată referitoare la marca solicitată în măsura în care desemnează serviciile din clasa 35.
[omissis]

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 17 aprilie 2015 (cauza R 2570/2013‑2).

2)
EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Jordi Nogues, SL.

3)
Grupo Osborne, SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 20 septembrie 2017.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.
(
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.