CELEX: 62020CJ0086
Преюдициално запитване
Обща организация на пазарите на селскостопански продукти
Вино
Регламент (ЕС) № 1308/2013
Правила относно предлагането на пазара
Член 80
Енологични практики
Забрана за предлагане на пазара
Член 90
Внос на вино
Регламент (ЕО) № 555/2008
Член 43
Документ V I 1
Сертификат за производство на партиди вино в съответствие с препоръчаните или разрешени енологични практики
Доказателствена стойност
Регламент (ЕС) № 1306/2013
Член 89, параграф 4
Санкции
Предлагане на пазара на вино с произход от трета страна
Вино, произведено чрез използване на неразрешени енологични практики
Освобождаване от отговорност
Тежест на доказване

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (ЕО) № 555/2008 на Комисията от 27 юни 2008 година относно определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета относно общата организация на пазара на вино по отношение на програмите за подпомагане, търговията с трети страни, производствения потенциал и проверките в лозаро-винарския сектор (
ОВ L 170, 2008 г., стр. 1
).
Запитването е отправено в рамките на спор между Vinařství U Kapličky s. r. o. и Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (Централен инспекторат към Държавната инспекция по земеделие и храни, Чешка република) (наричан по-нататък „централният инспекторат“) по повод глобата, наложена от последния на това дружество за предлагането на пазара на партиди вино с произход от Молдова, произведено чрез използване на неразрешени от правото на Съюза енологични практики.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 479/2008
Член 82 от Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 година относно общата организация на пазара на вино, за изменение на регламенти (ЕО) № 1493/1999, (ЕО) № 1782/2003, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 3/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1493/1999 (
OB L 148, 2008 г., стр. 1
и поправка в
OB L 220, 2008 г., стр. 35
), предвижда:
„1.   Освен ако не е предвидено друго, по-специално в споразумения, сключени в съответствие с член [218 ДФЕС], разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането, установени, където е приложимо, в глави III и IV от дял III на настоящия регламент, както и в член 25, параграф 2 от настоящия регламент, се прилагат за продукти с кодове по КН 200961, 200969 и 2204, които са внесени в Общността.
2.   Освен ако не е предвидено друго в споразуменията, сключени съгласно член [218 ДФЕС], продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от [Международната организация по лозата и виното] или разрешени от Общността в съответствие с настоящия регламент и мерките за неговото прилагане“.
3.   За вноса на продукти, посочени в параграф 1, е необходимо представянето на:
а)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който ще се оповести публично от Комисията, в държавата, от която идва продуктът;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата, от която идва продуктът, дотолкова, доколкото продуктът е предназначен за пряка консумация от човека“.
Този регламент е отменен с Регламент (ЕО) № 491/2009 на Съвета от 25 май 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1234/2007 за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (
ОВ L 154, 2009 г., стр. 1
).
Член 3, параграф 1, втора алинея от Регламент № 491/2009 пояснява, че позоваванията на Регламент № 479/2008 се считат за позовавания на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (
ОВ L 299, 2007 г., стр. 1
), изменен с Регламент № 491/2009 (наричан по-нататък „Регламент № 1234/2007“), и сe четат съгласно съответните таблици на съответствието в приложение XXII към Регламент № 1234/2007.
Съгласно таблицата на съответствието, съдържаща се в точка 47 от приложение XXII към Регламент № 1234/2007, член 82 от Регламент № 479/2008 съответства на член 158а от Регламент № 1234/2007.
Регламент № 555/2008
Член 1, параграф 1 от Регламент № 555/2008 гласи:
„Настоящият регламент определя правила за прилагане относно прилагането на следните разпоредби на [Регламент № 479/2008]:
[…]
б) търговия с трети държави (дял IV),
[…]“.
Член 40 от Регламент № 555/2008 гласи:
„Сертификатът и докладът за извършен анализ, посочени съответно в член 82, параграф 3, буква a) и буква б) от [Регламент № 479/2008], представляват един документ, в който:
а)
частта „сертификат“ се изготвя от орган на третата страна, от която пристигат продуктите;
б)
частта „доклад за извършен анализ“ се изготвя от официална лаборатория, призната от третата страна, от която пристигат продуктите“.
Член 43, параграф 1 от Регламент № 555/2008 гласи:
„Сертификатът и докладът за извършен анализ за всяка партида, предназначена за внасяне в Общността, се изготвят на един и същ V I 1 документ.
Документът, посочен в първа алинея[,] се изготвя върху V I 1 формуляр, съответстващ на показания в приложение IX образец. Той се подписва от служител на официален орган и от служител на призната лаборатория, както е посочено в член 48“.
Член 47, параграф 1, първа алинея от този регламент предвижда:
„Оригиналът и копието на документите V I 1 или извлеченията V I 2 се предават на компетентните органи на държавата членка, в която са изпълнени митническите формалности, изисквани за пускането на партидата в свободно обращение, след изпълнението на тези формалности“.
Клетка 9, озаглавена „Сертификат“, от образеца на формуляр V I 1, който се съдържа в приложение IX към посочения регламент, гласи следното:
„Описаният по-горе продукт […] ☐ е/ ☐ не е предназначен за пряка консумация от човека, отговаря на определенията или категориите на Общността за лозаро-винарски продукти и е бил произведен при използването на енологични практики […] ☐ препоръчани и публикувани от [Международната организация по лозата и виното] / ☐ разрешени от Общността.
Пълното наименование и адрес на официалния орган: Място и дата:
Подпис, име и длъжност на служителя: Печат:“.
С член 52 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/273 на Комисията от 11 декември 2017 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на схемата за разрешаване на лозови насаждения, лозарския регистър, придружаващите документи и сертифицирането, входящия и изходящ регистър, задължителните декларации, уведомленията и публикуването на подадената в тях информация, както и за допълнение на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на съответните проверки и санкции, за изменение на регламенти (ЕО) № 555/2008, (ЕО) № 606/2009 и (ЕО) № 607/2009 на Комисията и за отмяна на Регламент (ЕО) № 436/2009 на Комисията и на Делегиран регламент (ЕС) 2015/560 на Комисията (
ОВ L 58, 2018 г., стр. 1
), по-специално се отменят членове 1 и 38—54 от Регламент № 555/2008, както и приложение IX към същия.
Член 56 от Делегиран регламент 2018/273 уточнява, че този регламент влиза в сила на третия ден след деня на публикуването му в
Официален вестник на Европейския съюз
.
Регламент (ЕС) № 1306/2013
Член 64, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (
ОВ L 347, 2013 г., стр. 549
) предвижда:
„1.   Що се отнася до административните санкции, посочени в член 63, параграф 2, настоящият член се прилага в случай на неспазване на критериите за допустимост, ангажиментите или други задължения, произтичащи от прилагането на секторното законодателство в областта на селското стопанство, с изключение на задълженията, посочени в членове 67—78 от глава II от настоящия дял и в членове 91—101 от дял VI, както и на задълженията, подлежащи на санкциите, предвидени в член 89, параграфи 3 и 4.
2.   Не се налагат административни санкции:
a)
когато неспазването се дължи на непреодолима сила;
б)
когато неспазването се дължи на очевидни грешки, както е посочено в член 59, параграф 6;
в)
когато неспазването се дължи на грешка на компетентния орган или друг орган и когато няма основания да се счита, че грешката е могла да бъде открита от лицето, засегнато от административната санкция;
г)
когато засегнатото лице може да докаже по удовлетворителен за компетентния орган начин, че то не носи отговорност за неспазването на задълженията, посочени в параграф 1, или ако компетентният орган установи по друг начин, че съответното лице няма вина;
[…]“.
Член 89, параграф 4 от този регламент предвижда:
„Без да се засягат приетите въз основа на член 64 актове по отношение на лозаро-винарския сектор, в случай на нарушение на правилата на Съюза в лозаро-винарския сектор държавите членки налагат пропорционални, ефективни и възпиращи административни санкции. Тези санкции не се налагат в случаите, посочени в член 64, параграф 2, букви а—г), и когато неспазването има незначителен характер“.
Регламент (ЕС) № 1308/2013
Член 80, параграфи 1—3 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 на Съвета (
ОВ L 347, 2013 г., стр. 671
), предвижда:
„1.   За производство и съхраняване в Съюза на продуктите, изброени в приложение VII, част II, се използват само енологичните практики, разрешени в съответствие с приложение VIII и предвидени в член 75, параграф 3, буква ж) и член 83, параграфи 2 и 3.
[…]
Разрешените енологични практики се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното съхраняване или правилното пречистване на продукта.
Продуктите, изброени в приложение VII, част II, се произвеждат в Съюза в съответствие с правилата, установени в приложение VIII.
2.   Продуктите, изброени в приложение VII, част II, не се предлагат на пазара в Съюза, ако:
a)
са приготвени чрез използване на неразрешени в Съюза енологични практики;
б)
са приготвени чрез използване на неразрешени национални енологични практики; или
в)
не съответстват на правилата, установени в приложение VIII.
[…]
3.   Когато дава разрешение за използване на енологичните практики за вина, посочени в член 75, параграф 3, буква ж), Комисията:
a)
взема под внимание енологичните практики и методите на анализ, препоръчани и публикувани от [Международната организация по лозата и виното], както и резултатите от експерименталното използване на все още неразрешени енологични практики;
[…]
е)
спазва общите правила относно енологичните практики и правилата, установени в приложение VIII“.
Член 90 от този регламент гласи:
„1.   Освен ако не е предвидено друго в международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, за внасяните в Съюза продукти, попадащи под кодове по КН 200961, 200969 и 2204, се прилагат разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането на вина, определени в раздел 2 на настоящата глава и в определенията, наименованията и търговските наименования, посочени в член 78 от настоящия регламент.
2.   Освен ако не е предвидено друго в международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, разрешени от Съюза в съответствие с настоящия регламент или преди предоставянето на разрешение по член 80, параграф 3 — в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от [Международната организация по лозата и виното].
3.   За вноса на продуктите, посочени в параграф 1, е необходимо да бъде представен:
a)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който да бъде оповестен публично от Комисията, в държавата на произход на продукта;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата на произход на продукта, ако продуктът е предназначен за пряка консумация от човека“.
Член 230, параграфи 1 и 2 от посочения регламент предвижда:
„1.   [Регламент № 1234/2007] се отменя.
[…]
2.   Позоваванията на [Регламент № 1234/2007] се считат за позовавания на настоящия регламент и на [Регламент № 1306/2013] и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение XIV към настоящия регламент“.
Част XII от приложение I към Регламент № 1308/2013 предвижда:
„Лозаро-винарският сектор включва продуктите, посочени в следната таблица:
Код по КН
Описание
a)
2009 61
2009 69
Сок от грозде (включително мъст)
[…]
[…]
б)
ex 2204
Вина от прясно грозде, включително обогатените с алкохол; гроздова мъст, различна от тази от позиция 2009, с изключение на другите видове гроздова мъст от подпозиции 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 и 2204 30 98
[…]
[…]
[…]
Част II, точка 1 от приложение VII към този регламент гласи следното:
„Вино
„Вино“ означава продукт, получен изключително в резултат на пълна или частична алкохолна ферментация на смачкано или несмачкано прясно грозде или на гроздова мъст.
[…]“.
Приложение VIII към посочения регламент, озаглавено „Енологични практики, посочени в член 80“, предвижда в част I, А:
„Гранични стойности на обогатяването
1.
Когато климатичните условия го налагат, в някои лозарски зони на Съюза съответните държави членки могат да разрешат повишаването на естественото алкохолно съдържание на обем за прясното грозде, гроздовата мъст, гроздовата мъст в процес на ферментация, младото вино в процес на ферментация и виното, получено от винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 81.
2.
Повишаването на естественото алкохолно съдържание на обем се постига посредством посочените в раздел Б енологични практики и не надхвърля следните гранични стойности:
a)
3 об. % в лозарска зона А;
б)
2 об. % в лозарска зона B;
в)
1,5 об. % в лозарска зона C.
[…]“.
Част II от приложение VIII към същия регламент гласи следното:
„А. Общи
1.
Всички разрешени енологични практики изключват добавянето на вода, освен когато това се налага поради специфична техническа потребност.
[…]
В. Смесване на вина
Купажирането на вино с произход от трета държава с вино от Съюза и купажирането на вина с произход от трети държави се забранява в Съюза.
[…]“.
Съгласно таблицата на съответствието в приложение XIV към Регламент № 1308/2013, член 158а от Регламент № 1234/2007 съответства на член 90 от Регламент № 1308/2013.
Чешкото право
Член 39, параграф 1, буква ff) от zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství (Закон № 321/2004 за лозарството и винарството), в редакцията му, приложима към спора в главното производство, гласи:
„Юридическо лице или стопански субект, който е физическо лице, извършва административно нарушение, ако в качеството си на производител или на лице, предлагащо продукт на пазара, […] не изпълни задължение, установено в разпоредба от правото на Европейския съюз, регулираща лозарството, винарството и търговията с продукти във винарския сектор“.
Член 40, параграф 1 от Закона за лозарството и винарството гласи следното:
„Юридическо лице не носи отговорност за административно нарушение, ако докаже, че е положило всички усилия, които е можело да се очакват от него, за да избегне неизпълнението на задължението“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
С решение от 14 януари 2016 г. Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (Държавна инспекция по земеделие и храни, подразделение в Бърно, Чешка република) налага глоба в размер на 2100000 чешки крони (CZK) (около 80000 EUR) на Vinařství U Kapličky и изисква от него да възстанови разходите за лабораторен анализ в размер на 86420 CZK (около 3000 EUR) поради предлагането от това дружество на пазара в Чешката република на внасяни от Молдова партиди вино, които са били произведени чрез използване на неразрешени енологични практики, в нарушение на член 80, параграф 2, буква а) от Регламент № 1308/2013, и в определени случаи — на внасяни от Молдова партиди вино, които не отговарят на правилата, установени в приложение VIII към този регламент, в нарушение на член 80, параграф 2, буква в) от посочения регламент.
Въз основа на лабораторни тестове върху проби, взети при проверка в Vinařství U Kapličky, Държавната инспекция по земеделие и храни, подразделение в Бърно, констатира, че съответните партиди не отговарят в различна степен на изискванията относно разрешените енологични практики, по-специално поради повишаването на естественото алкохолно съдържание на обем над граничната стойност от 3 об. %.
С решение от 4 август 2016 г. централният инспекторат отхвърля жалбата по административен ред, подадена от Vinařství U Kapličky срещу решението от 14 януари 2016 г.
Vinařství U Kapličky подава жалба срещу решението от 4 август 2016 г. пред Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно, Чешка република), като по-специално твърди, че централният инспекторат е трябвало да го освободи от отговорност за нарушенията, в които е упрекнато, поради наличието на документи V I 1, изготвени от компетентните молдовски органи съгласно Регламент № 555/2008 за съответните партиди вино.
На 26 април 2018 г. Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно) отменя решението на централния инспекторат от 4 август 2016 г. и му връща делото за ново разглеждане. В това отношение посочената юрисдикция приема, че по принцип не е изключено Vinařství U Kapličky да може да се освободи от отговорността си за нарушенията, в които е упрекнато, въз основа на документи V I 1, изготвени от компетентните молдовски органи, и че централният инспекторат е трябвало да вземе предвид други обстоятелства, за да определи дали това дружество е следвало да бъде освободено от отговорност за нарушенията, в които е упрекнато.
Централният инспекторат подава касационна жалба срещу това решение.
На 16 август 2018 г. Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд, Чешка република) отменя решението на Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно) и му връща делото, с мотива че документ V I 1 представлява само административна формалност за целите на вноса в Съюза на разглежданите партиди вино и че представянето на такъв документ не е достатъчно, за да освободи лицето, което пуска на пазара тези партиди, от отговорност за твърдените нарушения.
След постановяването на това решение, на 21 ноември 2018 г. Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно) отхвърля подадената от Vinařství U Kapličky жалба срещу решението на централния инспекторат от 4 август 2016 г.
Vinařství U Kapličky подава касационна жалба и конституционна жалба срещу това решение на Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно).
На 27 март 2019 г. Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд) отхвърля касационната жалба.
С решение от 5 септември 2019 г. Ústavní soud (Конституционен съд, Чешка република) обаче установява нарушение на правото на Vinařství U Kapličky на справедлив съдебен процес, тъй като Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд) е отхвърлил довода на това дружество, изведен от задължителния характер на сертификата, съдържащ се в документ V I 1, без предварително да отправи преюдициално запитване до Съда на основание член 267 ДФЕС.
При тези обстоятелства Krajský soud v Brně (Окръжен съд Бърно) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли документ V I 1 — издаден въз основа на [Регламент № 555/2008], съдържащ сертификат от одобрен национален орган от трета държава, че продуктът е произведен чрез използване на енологични практики, които са препоръчани и публикувани от [Международната организация по лозата и виното] или разрешени от [Съюза], да се счита само за административно изискване за вноса на вина на територията на [Съюза]?
2)
Допуска ли правото на Съюза национално правило, съгласно което лицето, търгуващо с внасяно от Молдова вино, може да се освободи от отговорност за административно нарушение, изразяващо се в предлагане на пазара на вино, приготвено чрез използване на неразрешени в [Съюза] енологични практики, когато националните органи не са оборили по отношение на това лице презумпцията, че виното е било произведено чрез използване на разрешени от Съюза енологични практики, която презумпция лицето е могло да изведе от документ V I 1, издаден от молдовските органи в съответствие с [Регламент № 555/2008]?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 80, параграф 2, букви а) и в), както и член 90, параграф 3, буква а) от Регламент № 1308/2013 трябва да се тълкуват в смисъл, че сертификатът, който се съдържа в документ V I 1, изготвен за партида вино, внесено в Съюза на основание на Регламент № 555/2008, съгласно който тази партида е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от Международната организация по лозата и виното (наричана по-нататък „OIV“) или разрешени от Съюза, е релевантен за преценката на съответствието на споменатата партида с енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013.
В самото начало е важно да се отбележи, че както следва от член 1, параграф 1, буква б) от Регламент № 555/2008, целта на този регламент е да определи правилата за прилагане на някои разпоредби на Регламент № 479/2008, по-специално тези относно търговията с трети държави.
Освен това, макар няколко разпоредби от Регламент № 555/2008, по-специално членове 1 и 38—54, както и приложение IX към него, да са отменени с член 52 от Делегиран регламент 2018/273, те все още са били в сила към датата на изготвяне на документ V I 1 и към датата на вноса в Съюза на разглежданите в главното производство партиди вино, така че тези разпоредби могат да бъдат релевантни за отговора на поставените въпроси.
Член 40 от Регламент № 555/2008, който се намира в глава II, озаглавена „Сертификати и доклади за и[з]вършен анализ при внос на вино, гроздов сок и мъст“, от дял III от този регламент предвижда, че сертификатът и докладът за извършен анализ, посочени съответно в член 82, параграф 3, буква а) и в член 82, параграф 3, буква б) от Регламент № 479/2008, представляват един документ, в който частта „сертификат“ се изготвя от орган на третата страна, от която пристигат продуктите.
Макар тази разпоредба да се позовава на член 82 от Регламент № 479/2008, това препращане трябва да се разбира, с оглед на член 3, параграф 1, втора алинея от Регламент № 491/2009 и на член 230, параграф 2 от Регламент № 1308/2013, като отнасящо се, към датата на настъпване на фактите в главното производство, до сертификата и доклада за извършен анализ, посочени съответно в член 90, параграф 3, буква а) и член 90, параграф 3, буква б) от Регламент № 1308/2013.
Член 90, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1308/2013 предвижда, че освен ако не е предвидено друго в международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, виното трябва да се произвежда в съответствие с енологичните практики, разрешени от Съюза в съответствие с този регламент, или — преди предоставянето от Комисията на разрешение по член 80, параграф 3 от посочения регламент на такива практики — в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV.
Член 90, параграфи 1 и 3 от Регламент № 1308/2013 предвижда, че за вноса на вино е необходимо да бъде представен сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2 от посочения член, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който да бъде оповестен публично от Комисията, в държавата на произход на продукта, както и доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата на произход на продукта.
В това отношение е важно да се отбележи, че член 43, параграф 1 от Регламент № 555/2008 предвижда по същество, че този сертификат и този доклад за извършен анализ са изготвени в един документ V I 1 за всяка партида, предназначена за внос в Съюза, и че този документ е изготвен въз основа на формуляр V I 1, образец на който се съдържа в приложение IX към този регламент.
Клетка 9 от този образец, озаглавена „Сертификат“, изисква да се посочи дали съответният продукт е предназначен за пряка консумация от човека, дали отговаря на определенията или категориите на Общността за лозаро-винарски продукти и дали е бил произведен при използването на енологични практики, препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Съюза.
Член 47, параграф 1 от Регламент № 555/2008 предвижда, че оригиналът и копието на документите V I 1 или извлеченията V I 2 се предават на компетентните органи на държавата членка, в която са изпълнени митническите формалности, изисквани за пускането на партидата в свободно обращение, след изпълнението на тези формалности.
От цитираните в предходните точки разпоредби следва, че документ V I 1, посочен в член 43, параграф 1 от Регламент № 555/2008, е документ, който трябва да бъде изготвен за всяка партида вино, предназначена за внос в Съюза, от компетентен орган на третата страна на произход на съответната партида, и който е предназначен да бъде предаден след изпълнението на митническите формалности, изисквани за пускането на тази партида в свободно обращение.
От тези разпоредби следва също, че функцията на този документ е да позволи на митническите органи да проверят дали посочената партида отговаря на условията за нейния внос в Съюза, по-специално на условието, предвидено в член 90, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 относно спазването на енологичните практики, разрешени от Съюза или препоръчани и публикувани от OIV.
При тези условия, за да се отговори на първия въпрос, следва да се определи дали така признатата функция на документ V I 1 важи и по отношение на преценката на съответствието на разглежданата партида вино с енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013.
В това отношение следва да се отбележи, че съгласно тази разпоредба продуктите, изброени в приложение VII, част II от този регламент, не се предлагат на пазара в Съюза, ако са приготвени чрез използване на неразрешени в Съюза енологични практики или не съответстват на правилата, установени в приложение VIII към посочения регламент.
По отношение, на първо място, на продуктите, за които се отнася тази забрана, член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 посочва общо продуктите, изброени в приложение VII, част II към този регламент, независимо от мястото на произхода им.
Освен това точка 1 в тази част II, озаглавена „Категории лозаровинарски продукти“, се отнася до виното.
Ето защо следва да се приеме, че предвидената в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013 забрана за предлагане на пазара се отнася по-специално до партидите вино, внесени от трети страни.
Що се отнася, на второ място, до енологичните практики, посочени в тази разпоредба, член 80, параграф 2, буква а) от Регламент № 1308/2013 посочва общо неразрешените в Съюза енологични практики.
От своя страна член 80, параграф 2, буква в) от този регламент се отнася до правилата, установени в приложение VIII към посочения регламент.
В това отношение, макар част I от приложение VIII към същия регламент да предвижда правила по-специално относно дейностите по обогатяване в някои лозарски райони на Съюза, които следователно се отнасят единствено до партидите вино, произведено в Съюза, част II от това приложение съдържа по-общи правила, които следва да се прилагат и за вината с произход от трети страни.
Оттук следва, че подобно на член 90, параграф 2 от Регламент № 1308/2103, член 80, параграф 2, букви а) и в) от този регламент предвижда изисквания във връзка със спазването на определени енологични практики, на които трябва да отговарят партидите вино с произход по-специално от трети страни, като последната разпоредба налага такива изисквания не с оглед на техния внос, а за предлагането им на пазара в Съюза.
Макар условията, посочени съответно в член 80, параграф 2, букви а) и в) и в член 90, параграф 2 от Регламент № 1308/2013, да са представени по различен начин, доколкото първата от тези разпоредби се отнася до спазването на разрешените в Съюза енологични практики и на правилата, установени в приложение VIII към този регламент, докато втората се отнася до разрешените от Съюза енологични практики въз основа на посочения регламент, или — преди Комисията да разреши такива практики — енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV, следва да се приеме, че що се отнася до внесените в Съюза партиди вино, документ V I 1 може да бъде полезен за проверката дали такива партиди отговарят на изискванията на член 80, параграф 2, букви a) и в) от Регламент № 1308/2013.
Всъщност, на първо място, следва да се отбележи, че както е видно от точка 49 от настоящото съдебно решение, сертификатът, съдържащ се в документ V I 1, изготвен за партида вино, внесена в Съюза на основание член 43 от Регламент № 555/2008, съгласно който тази пратка е приготвена чрез използване на разрешените от Съюза енологични практики, има определено значение за преценката на съответствието на посочената партида с тези енологични практики.
Освен това от член 90, параграф 2 във връзка с член 80, параграф 3 от Регламент № 1308/2013 личи, че Комисията следва да даде разрешение за използване на енологични практики в Съюза въз основа на последната разпоредба.
В член 80, параграф 3, буква е) от този регламент обаче се уточнява, че когато дава разрешение за използване на енологични практики, Комисията спазва общите правила относно енологичните практики и правилата, установени в приложение VIII към същия регламент.
На второ място, макар сертификатът в документ V I 1, изготвен за партида вино, внесено в Съюза на основание член 43 от Регламент № 555/2008, да може да се отнася единствено до съответствието на тази партида с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV, важно е да се отбележи, че Съдът е постановил, че препоръките на OIV имат особено значение, що се отнася до нормите на правото на Съюза във връзка с енологичните практики (вж. в този смисъл решение от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет,
C‑399/12
,
EU:C:2014:2258
, т.
—
).
При тези условия следва да се приеме, че сертификат, който се съдържа в документ V I 1, изготвен на основание член 43 от Регламент № 555/2008 за внесена в Съюза партида вино, съгласно който тази партида е приготвена в съответствие с препоръчаните и публикувани от OIV или разрешени от Съюза енологични практики, има определено значение при проверката на съответствието на посочената партида с изискванията на член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013.
При това положение е важно да се отбележи, от една страна, че макар от член 90, параграф 3 от този регламент да следва, че законодателят на Съюза изрично е предвидил, че такъв сертификат позволява да се провери дали съответната партида вино съответства на енологичните практики по член 90, параграф 2 от посочения регламент, той не е придал такова действие на този сертификат, който впрочем е издаден от орган на трета страна, що се отнася до забраната за предлагане на пазара, предвидена в член 80, параграф 2, букви а) и в) от същия регламент.
От друга страна, както отбелязва генералният адвокат в точка 39 от заключението си, несъответствието на партида вино с разрешените от правото на Съюза енологични практики може да произтича от обстоятелства, настъпили след издаването на документ V I 1 за тази партида, които биха могли да възникнат по-специално в рамките на превоза ѝ.
Тъй като обаче издаването на сертификат, съдържащ се в документ V I 1, както е предвиден в член 43, параграф 1 от Регламент № 555/2008, се извършва от компетентните органи на третата страна на произход от тази партида с оглед на изпълнението на митническите формалности, изисквани за нейния внос в Съюза, може да измине значителен период от време между издаването на такъв сертификат и предлагането на пазара на посочената партида на територията на Съюза.
С оглед на тези обстоятелства не може да се приеме, че наличието на такъв сертификат позволява само по себе си да се установи, че дадена партида вино съответства на енологичните практики, разрешени от правото на Съюза.
Видно от всички гореизложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 80, параграф 2, букви а) и в), както и член 90, параграф 3, буква а) от Регламент № 1308/2013 трябва да се тълкуват в смисъл, че сертификатът, който се съдържа в документ V I 1, изготвен за партида вино, внесено в Съюза на основание член 43 от Регламент № 555/2008, съгласно който тази партида е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Съюза, е релевантен за преценката на съответствието на споменатата партида с енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013, без обаче да е достатъчен сам по себе си за установяването на това съответствие.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която предвижда, че когато лице, което предлага на пазара в тази държава членка партида вино, внесено от трета страна, което не отговаря на енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, буква а) или в) от Регламент № 1308/2013, представя документ V I 1, издаден за тази партида и удостоверяващ, че последната е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Съюза, тежестта за доказване на наличието на вина на този търговец за нарушение на предвидената в член 80, параграф 2 от този регламент забрана за предлагане на пазара се носи от компетентните органи на посочената държава членка.
Както бе посочено в точки 51—57 от настоящото съдебно решение, член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013 забранява предлагането на пазара в Съюза на партиди вино, внесени от трети страни, които са произведени в съответствие с неразрешени в Съюза енологични практики или не отговарят на правилата, установени в приложение VIII към този регламент.
Освен това член 89, параграф 4 от Регламент № 1306/2013 предвижда, че в случай на нарушение на правилата на Съюза в лозаро-винарския сектор държавите членки налагат пропорционални, ефективни и възпиращи административни санкции. В тази разпоредба обаче се уточнява, че тези санкции не се налагат в случаите, посочени в член 64, параграф 2, букви а — г) от този регламент, и когато неспазването има незначителен характер.
Член 64, параграф 2, буква г) от посочения регламент гласи, че държавите членки не могат да налагат санкции, когато съответното лице може да докаже по удовлетворителен за компетентния орган начин, че то не носи отговорност за неспазването на задълженията, посочени в параграф 1 от този член, или ако компетентният орган установи по друг начин, че това лице няма вина.
Следователно от систематичното тълкуване на член 64, параграф 2, буква г) от Регламент № 1306/2013 и член 89, параграф 4 от този регламент, както и на член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 произтича, че държавите членки трябва да предвидят пропорционални, ефективни и възпиращи санкции в случай на неспазване на забраната за предлагане на пазара, предвидена в последната разпоредба, но че такива санкции не могат да се налагат, когато се установи, че съответното лице няма вина.
Доколкото тези регламенти не съдържат по-конкретни разпоредби, отнасящи се по-специално до събирането на доказателства, съгласно принципа на процесуалната автономия и при спазване на принципите за равностойност и ефективност вътрешният правен ред на всяка държава членка следва да определи условията и реда за събиране на доказателства, допустимите доказателствени средства и още принципите, които уреждат преценката на доказателствената сила на доказателствата, както и необходимата степен на доказване (вж. по аналогия решение от 21 юни 2017 г., W и др.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
, т.
и
).
При това положение така предвидените условия и ред за събиране и за преценка на доказателствата по националното право не бива да засягат правило за разпределение на тежестта на доказване, изрично предвидено от Регламент № 1306/2013 (вж. по аналогия решение от 21 юни 2017 г., W и др.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
, т.
).
В член 64, параграф 2, буква г) от Регламент № 1306/2013 обаче се уточнява, че лицето, което е упрекнато в нарушение на забраната за предлагане на пазара, предвидена в член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013, трябва да докаже, че не носи отговорност за неспазването на тази забрана.
Освен това, макар от член 64, параграф 2, буква г) от Регламент № 1306/2013 несъмнено да следва, че компетентният орган не трябва да налага санкция, когато е установил по друг начин, че съответното лице няма вина, подобно задължение за отчитане на доказателствата, с които този орган разполага, не означава, че по принцип той трябва да докаже наличието на вина на такова лице, преди да може да му наложи санкция.
В това отношение от съображенията, изложени в точки 65—68 от настоящото съдебно решение, следва, че лицето, което е упрекнато в нарушение на забраната за предлагане на пазара, предвидена в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013, не може основателно да презумира, че се е съобразило с тази забрана само поради факта че е разполагало със сертификат, който се е съдържал в документ V I 1 за съответната партида вино, и че следователно това лице не може да докаже, че не носи отговорност просто с представянето на такъв документ.
От това следва, че член 64, параграф 2, буква г) от Регламент № 1306/2013 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която възлага на компетентните органи тежестта за доказване на наличието на вина на съответното лице, включително когато това законодателство предвижда такова разпределение на тежестта на доказване само когато това лице е представило документ V I 1, издаден за съответната партида вино, който удостоверява, че партидата е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Съюза.
От всички гореизложени съображения следва, че на втория въпрос трябва да се отговори, че член 89, параграф 4 от Регламент № 1306/2013 във връзка с член 64, параграф 2, буква г) от този регламент и с член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която предвижда, че когато лице, което предлага на пазара в тази държава членка партида вино, внесено от трета страна, което не отговаря на енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, буква а) или в) от Регламент № 1308/2013, представя документ V I 1, издаден за тази партида и удостоверяващ, че последната е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Съюза, тежестта за доказване на наличието на вина на този търговец за нарушение на предвидената в член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 забрана за предлагане на пазара се носи от компетентните органи на посочената държава членка.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Член 80, параграф 2, букви а) и в), както и член 90, параграф 3, буква а) от Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 на Съвета, трябва да се тълкуват в смисъл, че сертификатът, който се съдържа в документ V I 1, изготвен за партида вино, внесено в Съюза на основание член 43 от Регламент (ЕО) № 555/2008 на Комисията от 27 юни 2008 година относно определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета относно общата организация на пазара на вино по отношение на програмите за подпомагане, търговията с трети страни, производствения потенциал и проверките в лозаро-винарския сектор, съгласно който тази партида е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от Международната организация по лозата и виното или разрешени от Съюза, е релевантен за преценката на съответствието на споменатата партида с енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, букви а) и в) от Регламент № 1308/2013, без обаче да е достатъчен сам по себе си за установяването на това съответствие.

2)
Член 89, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета, във връзка с член 64, параграф 2, буква г) от този регламент и с член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която предвижда, че когато лице, което предлага на пазара в тази държава членка партида вино, внесено от трета страна, което не отговаря на енологичните практики, посочени в член 80, параграф 2, буква а) или в) от Регламент № 1308/2013, представя документ V I 1, издаден за тази партида и удостоверяващ, че посочената партида е произведена в съответствие с енологичните практики, които са препоръчани и публикувани от Международната организация по лозата и виното или разрешени от Съюза, тежестта за доказване на наличието на вина на този търговец за нарушение на предвидената в член 80, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 забрана за предлагане на пазара се носи от компетентните органи на посочената държава членка.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: чешки.