CELEX: 62020CJ0564
Zahtjev za prethodnu odluku
Zajednička ribarstvena politika
Uredba (EZ) br. 1224/2009
Sustav kontrole
Članak 33. stavak 2. točka (a) i članak 34.
Evidentiranje ulova i ribolovnog napora
Slanje informacija o količinama ulovljenih škampa Europskoj komisiji
Mogućnost korištenja podataka različitih od onih sadržanih u očevidniku o ribolovu
Opravdana i znanstveno valjana metoda za obradu i provjeru podataka
Zabrana ribolova

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 33. stavka 2. točke (a) i članka 34. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1224/2009 od 20. studenoga 2009. o uspostavi sustava kontrole Zajednice za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike, o izmjeni uredbi (EZ) br. 847/96, (EZ) br. 2371/2002, (EZ) br. 811/2004, (EZ) br. 768/2005, (EZ) br. 2115/2005, (EZ) br. 2166/2005, (EZ) br. 388/2006, (EZ) br. 509/2007, (EZ) br. 676/2007, (EZ) br. 1098/2007, (EZ) br. 1300/2008, (EZ) br. 1342/2008 i o stavljanju izvan snage uredbi (EEZ) br. 2847/93, (EZ) br. 1627/94 i (EZ) br. 1966/2006 (
SL 2009., L 343, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 1., str. 113.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/812 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. (
SL 2015., L 133, str. 1
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1224/2009).
Zahtjev je upućen u okviru spora između osoba PF i MF, s jedne strane, te Ministera for Agriculture, Food and the Marine (ministar poljoprivrede, prehrane i pomorstva, Irska, u daljnjem tekstu: ministar) i Sea Fisheries Protection Authorityja (SFPA) (Ured za zaštitu morskog ribarstva, Irska), s druge strane, u vezi s odlukom ministra da zabrani izlov škampa
(nephrops norvegicus)
u ribolovnom području nazvanom funkcionalno područje 16 (u daljnjem tekstu: FP 16), smještenom na Porcupine Banku, uz istočnu obalu Irske.
Pravni okvir
Uredba (EU) br. 1380/2013
Članak 2. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013. o zajedničkoj ribarstvenoj politici, izmjeni uredaba Vijeća (EZ) br. 1954/2003 i (EZ) br. 1224/2009 i stavljanju izvan snage uredaba (EZ) br. 2371/2002 i (EZ) br. 639/2004 i Odluke Vijeća 2004/585/EZ (
SL 2013., L 354, str. 22
. i ispravak
SL 2018., L 44, str. 9
.), u kojem su navedeni ciljevi zajedničke ribarstvene politike (u daljnjem tekstu: ZRP), glasi:
„ZRP osigurava da su aktivnosti u ribarstvu i akvakulturi dugoročno ekološki održive i da se njima upravlja na način koji je u skladu s ciljevima postizanja gospodarskih i društvenih koristi te koristi za zapošljavanje i doprinos dostupnosti zaliha hrane.”
Uredba br. 1224/2009
U stavku 5. članka 5. Uredbe br. 1224/2009, naslovljenog „Opća načela”, određuje se:
„U svakoj državi članici jedinstveno tijelo koordinira aktivnosti kontrole svih nacionalnih kontrolnih tijela. Njegova je dužnost također koordinirati prikupljanje, obradu i potvrđivanje informacija o ribolovnim aktivnostima te izvješćivati Komisiju, Agenciju za kontrolu ribarstva Zajednice osnovanu u skladu s Uredbom (EZ) br. 768/2005 […], ostale države članice i, prema potrebi, treće zemlje, te surađivati s njima i osigurati da im se prenose informacije.”
U stavku 1. članka 9. Uredbe br. 1224/2009, naslovljenog „Sustav za praćenje plovila”, predviđa se:
„Države članice primjenjuju satelitski sustav za praćenje plovila u svrhu učinkovitog nadzora ribolovnih aktivnosti što ih obavljaju ribarska plovila koja plove pod njihovom zastavom gdje god se ta plovila nalazila, kao i ribolovnih aktivnosti u vodama država članica.”
Stavci 1., 2. i 9. članka 14. te uredbe, naslovljenog „Popunjavanje i dostavljanje očevidnika o ribolovu”, glase:
„1.   Ne dovodeći u pitanje posebne odredbe propisane višegodišnjim planovima, zapovjednici ribarskih plovila Unije čija duljina preko svega iznosi 10 ili više metara dužni su voditi očevidnik o ribolovu u kojem se posebno mora navesti svaka ulovljena količina veća od 50 kg ekvivalenta žive mase svake vrste koja je zadržana na plovilu. Prag od 50 kg primjenjuje se čim ulovi vrste premaše 50 kg.
2.   Očevidnik o ribolovu iz stavka 1. posebno mora sadržavati sljedeće podatke:
(a)
vanjski identifikacijski broj i ime ribarskog plovila;
(b)
FAO‑vu [Organizacija Ujedinjenih naroda za hranu i poljoprivredu] troslovnu šifru za svaku vrstu i odgovarajuće zemljopisno područje na kojem je ostvaren ulov;
(c)
datum ulova:
(d)
datum isplovljavanja i uplovljavanja u luku te trajanje izlaska u ribolov;
(e)
vrstu ribolovnog alata, veličinu oka mrežnog tega i dimenzije;
(f)
procijenjene količine svake vrste izražene u kilogramima žive mase ili, prema potrebi, broj jedinki, uključujući količine ili jedinke ispod primjenjive minimalne referentne veličine za očuvanje, kao odvojeni unos;
(g)
broj ribolovnih operacija.
[…]
9.   Zapovjednik plovila odgovoran je za točnost
podataka zabilježenih u očevidniku o ribolovu.”
U stavcima 1. i 2. članka 15. navedene uredbe, naslovljenog „Elektroničko bilježenje i slanje podataka iz očevidnika o ribolovu”, navodi se:
„1.   Zapovjednici ribarskih plovila Unije čija duljina preko svega iznosi 12 ili više metara bilježe podatke iz članka 14. u elektroničkom obliku i najmanje jednom dnevno ih elektroničkim putem šalju nadležnom tijelu države članice koja je država zastave.
2.   Zapovjednici ribarskih plovila Unije čija duljina preko svega iznosi 12 ili više metara šalju podatke iz članka 14. i na zahtjev nadležnog tijela države članice koja je država zastave, a u svakom slučaju šalju odgovarajuće podatke iz očevidnika o ribolovu nakon zadnje ribolovne operacije i prije ulaska u luku.”
Stavci 1. i 2. članka 33. Uredbe br. 1224/2009, naslovljenog „Evidentiranje ulova i ribolovnog napora”, određuje:
„1.   Svaka država članica koja je država zastave evidentira sve relevantne podatke o ribolovnim mogućnostima predviđenim ovim poglavljem, posebno podatke iz članaka 14., 21., 23., 28. i 62. izražene u odnosu na iskrcane količine i, prema potrebi, ribolovni napor, te čuva izvornike tih podataka tri ili više godina u skladu s nacionalnim propisima.
2.   Ne dovodeći u pitanje posebna pravila utvrđena zakonodavstvom Unije, do 15. dana svakog mjeseca svaka država članica koja je država zastave elektroničkim putem dostavlja Komisiji ili tijelu koje odredi Komisija agregirane podatke:
(a)
za količine iskrcane u prethodnom mjesecu, i to za svaki stok ili skupinu stokova koji podliježu TAC‑ovima [ukupan dopušten ulov] ili kvotama, uključujući one ispod primjenjive minimalne referentne veličine za očuvanje, kao odvojeni unos; […]
[…]”
Članak 34. te uredbe, naslovljen „Podaci o iscrpljenju ribolovnih mogućnosti”, predviđa:
„Država članica bez odgađanja obavješćuje Komisiju ako utvrdi:
(a)
da su prema njezinim procjenama plovila koja plove pod njezinom zastavom izlovila 80 % kvote koja je utvrđena za određeni stok ili skupinu stokova;
[…]
U tom slučaju ona Komisiji, na zahtjev, dostavlja informacije koje su detaljnije i učestalije od onih što su predviđene člankom 33.”
Stavci 1. i 2. članka 35. navedene uredbe, naslovljenog „Zabrana ribolova od strane država članica”, glase:
„1.   Svaka država članica utvrđuje datum od kojeg se smatra:
(a)
da su ribarska plovila koja plove pod njezinom zastavom izlovila kvotu koja je utvrđena za određeni stok ili skupinu stokova;
[…]
2.   Od datuma iz stavka 1. dotična država članica zabranjuje svim ribarskim plovilima ili dijelu ribarskih plovila koja plove pod njezinom zastavom ribolov stoka ili skupine stokova čija je kvota izlovljena, obavljanje određene vrste ribolova ili, ako se na tim plovilima nalazi dotični ribolovni alat, obavljanje ribolova na zemljopisnom području na kojem je dosegnut najveći dopušteni ribolovni napor, i posebno zabranjuju zadržavanje na plovilu, prekrcaj, premještanje i iskrcaj ribe ulovljene nakon tog datuma, te određuju datum do kojeg su dopušteni prekrcaji, prijenosi i iskrcaji ili konačne prijave ulova.
[…]”
Članak 109. iste uredbe, naslovljen „Opća načela analize podataka”, navodi:
„1.   Najkasnije do 31. prosinca 2013. države članice uspostavljaju računalnu bazu podataka u svrhu potvrđivanja podataka evidentiranih u skladu s ovom Uredbom, kao i sustav potvrđivanja podataka.
2.   Države članice osiguravaju da svi podaci evidentirani u skladu s ovom Uredbom budu točni, potpuni i dostavljeni u rokovima koji su utvrđeni u okviru [ZRP‑a]. Posebice:
(a)
države članice obavljaju unakrsne provjere te analiziraju i provjeravaju sljedeće podatke pomoću računalnih algoritama i drugih automatiziranih mehanizama:
i.
podatke sustava za praćenje plovila;
ii.
podatke o ribolovnim aktivnostima, posebno one iz očevidnika o ribolovu, iskrcajne deklaracije, prekrcajne deklaracije i prethodne obavijesti;
iii.
podatke navedene u prekrcajnim deklaracijama, prijevoznim dokumentima i prodajnim listovima;
iv.
podatke navedene u povlasticama i odobrenjima za ribolov;
v.
podatke iz izvješća o inspekcijskom pregledu;
vi.
podatke o snazi motora;
(b)
prema potrebi se unakrsno kontroliraju, analiziraju i provjeravaju i sljedeći podaci:
i.
podaci sustava za otkrivanje plovila;
ii.
podaci o opažanjima;
iii.
podaci koji se odnose na međunarodne sporazume o ribarstvu;
iv.
podaci o ulascima u ribolovna područja, morska područja na kojima se primjenjuju posebna pravila o pristupu vodama i resursima, područja koja reguliraju regionalne organizacije za upravljanje u ribarstvu i slične organizacije te u vode treće zemlje, kao i podaci o izlascima iz tih područja;
v.
podatke sustava automatske identifikacije plovila.
3.   Sustav potvrđivanja podataka omogućuje da se u podacima odmah otkrije svaka nepodudarnost, pogreška i nedostatak informacija.
4.   Države članice osiguravaju da svaka nepodudarnost otkrivena sustavom potvrđivanja podataka bude jasno prikazana u bazi podataka. U bazi podataka se moraju također označiti svi podaci koji su bili ispravljeni te navesti razlog ispravka.
5.   Ako se utvrdi nepodudarnost podataka, dotična država članica obavlja potrebne istrage te, ako postoje razlozi za sumnju da je počinjen prekršaj, poduzima potrebne mjere.
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
SFPA, jedinstveno kontrolno tijelo za Irsku, imenovano za potrebe članka 5. stavka 5. Uredbe br. 1224/2009, izrazio je u srpnju 2017. ozbiljne sumnje u istinitost i točnost podataka o ulovima škampa u FP‑u 16 tijekom prve polovine te godine, kako su zabilježeni u elektroničkom očevidniku o ribolovu koji vode zapovjednici irskih ribarskih plovila na temelju članaka 14. i 15. Uredbe br. 1224/2009.
Zapovjednici irskih ribarskih plovila prijavili su 733 tone ulovljenih škampa u FP‑u 16. SFPA je smatrao da je taj broj znatno niži od stvarne količine škampa ulovljenih u tom području i da su škampi koji su ulovljeni u FP‑u 16 bili lažno prijavljeni drugdje. To je tijelo izračunalo da je 2017. godine u FP‑u 16 već bila ulovljena 1991 tona škampa te da je tako prekoračen godišnji TAC u Irskoj koji je za 2017. godinu i za to potpodručje iznosio 1124 tone godišnje.
Taj se SFPA‑ov izračun temelji na takozvanoj metodi „provedenog vremena”, koja se sastoji od korištenja podacima koje su dostavili ribari, a koji se odnose, s jedne strane, na vrijeme provedeno u određenom području i, s druge strane, na ukupan ulov. Na temelju tih podataka SFPA je ponovno izračunao prinos izlaska u ribolov na temelju pretpostavke da je vrijeme provedeno u određenom području bolji pokazatelj lokacije ulova od podataka zabilježenih u elektroničkom očevidniku o ribolovu. To je tijelo stoga ponovno raspodijelilo ulov razmjerno vremenu provedenom u ribolovu u određenom području. U skladu s tom metodom, ako je, primjerice, 75 % ukupnog vremena ribolova provedeno u jednom području, 75 % relevantnog ulova moglo bi se pripisati tom području.
SFPA je tako dopisom od 14. srpnja 2017. priopćio brojku od 1991 tone ministru, a zatim Komisiji. Na temelju te informacije ministar je zabranio ribolov plovilima koja plove pod irskom zastavom u razdoblju od listopada do prosinca 2017. te je Komisija 2. studenoga 2017. izdala obavijest o zabrani za ribare iz svih država članica.
U okviru tužbe podnesene High Courtu (Visoki sud, Irska) žalitelji iz glavnog postupka, ribari koji osobito djeluju u FP‑u 16, tvrdili su da su zbog te zabrane pretrpjeli tešku gospodarsku štetu te su osobito osporavali zakonitost metode kojom se koristio SFPA i, prema tome, valjanost odluke o zabrani koju je donio ministar.
Presudom od 30. listopada 2018. High Court (Visoki sud) odbio je tužbu žalitelja iz glavnog postupka, koji su protiv te odluke podnijeli žalbu Supreme Courtu (Vrhovni sud, Irska), sudu koji je uputio zahtjev.
Žalitelji iz glavnog postupka u okviru svoje žalbe tvrde da primjena metode „provedenog vremena” nema nikakav pravni temelj u relevantnim propisima. Prvostupanjski sud pogriješio je time što je smatrao da su temeljni ciljevi ZRP‑a bili pravna osnova te metodologije, umjesto da je primijenio jasne odredbe propisa.
Konkretno, žalitelji iz glavnog postupka ističu da nadležno tijelo pri izračunu ulova mora uzeti u obzir podatke i informacije iz očevidnika o ribolovu iz članaka 14. i 15. Uredbe br. 1224/2009. To tijelo treba se, prema njihovu mišljenju, ograničiti na dostavljanje tih podataka Komisiji na temelju članka 33. stavka 2. točke (a) i članka 34. te uredbe. Time što je primijenio metodu „provedenog vremena”, SFPA nije dostavio „podatke” navedene u Uredbi br. 1224/2009, nego svoje stručno mišljenje.
SFPA i ministar ističu da se ništa u Uredbi br. 1224/2009, a osobito u njezinim člancima 14., 15., 33. i 34., ne protivi tomu da se SFPA koristi drugim informacijama, osim onih sadržanih u očevidniku o ribolovu, kada to tijelo ima opravdane sumnje u pogledu točnosti tih informacija. Tvrde da, iako iz članaka 14. i 15. te uredbe proizlazi da očevidnik o ribolovu sadržava „podatke” i „informacije”, ne može se zaključiti da se radi o jedinim „podacima” i „informacijama” koje jedinstveno kontrolno tijelo može dostaviti Komisiji.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da se najvažnija pitanja prava Unije koja se postavljaju u ovom predmetu odnose na tumačenje pojmova „podaci” i „informacije” koji se koriste u Uredbi br. 1224/2009, a osobito pitanje je li tijelo za pomorski ribolov prilikom priopćavanja tih podataka Komisiji, u skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (a) i člankom 34. Uredbe, ograničeno samo na obavješćivanje Komisije o informacijama sadržanima u očevidnicima o ribolovu ili se ono može, kada ima opravdan razlog za sumnju u pouzdanost tih informacija, koristiti nekom opravdanom i znanstveno valjanom metodom analize podataka zabilježenih u navedenim očevidnicima o ribolovu kako bi došlo do točnijih brojčanih podataka o ulovu u svrhu spomenutog obavješćivanja.
U tim je okolnostima Supreme Court (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li jedinstveno kontrolno tijelo neke države članice pri obavješćivanju Europske komisije i potvrđivanju u skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (a) i člankom 34. Uredbe br. 1224/2009 ograničeno na dostavu podataka o ulovu u određenom ribolovnom području koje su u očevidniku o ribolovu zabilježili ribari na temelju članaka 14. i 15. te uredbe, iako iz opravdanih razloga smatra da su zabilježeni podaci u velikoj mjeri nepouzdani, ili je pak ovlašteno koristiti opravdane i znanstveno valjane metode obrade i potvrđivanja zabilježenih podataka kako bi dobilo točnije brojčane podatke o ulovu u svrhu obavješćivanja Europske komisije?
2.
Smije li nadležno tijelo, na temelju opravdanih razloga, zakonito upotrijebiti druge izvore podataka kao što su dozvole za ribolov, odobrenja za ribolov, podaci iz sustava za praćenje plovila, iskrcajne deklaracije, prodajni listovi i dokumenti o prijevozu?”
O prethodnim pitanjima
Svojim prethodnim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 33. stavak 2. točku (a) i članak 34. Uredbe br. 1224/2009 tumačiti na način da je jedinstveno kontrolno tijelo države članice dužno dostaviti Komisiji samo podatke koje su zapovjednici ribarskih plovila zabilježili u očevidniku o ribolovu u skladu s člancima 14. i 15. te uredbe ili se može prilikom obrade tih podataka koristiti opravdanom i znanstveno valjanom metodom, kao što je metoda „provedenog vremena”, kako bi se uvjerilo u točnost brojčanih podataka koji se odnose na ulov, a koje to tijelo dostavlja Komisiji.
Najprije valja podsjetiti na to da članak 33. stavak 1. Uredbe br. 1224/2009 državama članicama nameće obvezu evidentiranja i čuvanja „svih relevantnih podataka o ribolovnim mogućnostima, posebno podataka iz njezinih članaka 14., 21., 23., 28. i 62.”. U skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (a) te uredbe, svaka država članica koja je država zastave elektroničkim putem dostavlja Komisiji „agregirane podatke” koji se odnose na količine iskrcane u prethodnom mjesecu, i to za svaki stok ili skupinu stokova koji podliježu TAC‑ovima ili kvotama.
Članak 34. točka (a) Uredbe br. 1224/2009 svakoj državi članici nameće obvezu obavješćivanja Komisije bez odgađanja ako utvrdi da su plovila koja plove pod njezinom zastavom izlovila 80 % kvote koja je utvrđena za određeni stok ili skupinu stokova.
Što se tiče popunjavanja zapovjednika ribarskih plovila očevidnika o ribolovu, članak 14. stavak 1. Uredbe br. 1224/2009 nalaže zapovjednicima ribarskih plovila Unije čija duljina preko svega iznosi 10 ili više metara obvezu vođenja očevidnika o ribolovu za svoje djelatnosti. U skladu sa stavkom 2. tog članka, očevidnik o ribolovu posebno mora sadržavati „podatke” koji se odnose na datum i zemljopisno područje na kojem je ostvaren ulov i procijenjene količine svake vrste. Stavak 6. istog članka predviđa da se te informacije dostavljaju državi članici koja je njihova država zastave najkasnije 48 sati nakon iskrcaja. Članak 14. stavak 9. te uredbe povjerava zapovjedniku odgovornost za točnost „podataka” zabilježenih u očevidniku o ribolovu. Članak 15. navedene uredbe u stavcima 1. i 2. predviđa elektroničko bilježenje i svakodnevno slanje „podataka iz članka 14.” iste uredbe zapovjednika ribarskih plovila Unije čija duljina preko svega iznosi 12 ili više metara te određuje za to propisane rokove.
Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i njezin kontekst te zadane ciljeve propisa kojeg je dio (presuda od 10. ožujka 2021., Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg,
C‑365/19
,
EU:C:2021:189
, t.
27.
i navedena sudska praksa).
Što se tiče, kao prvo, doslovnog tumačenja odredbi na koje se poziva sud koji je uputio zahtjev, iz teksta članka 33. Uredbe br. 1224/2009 proizlazi da se ta odredba ne odnosi isključivo na podatke navedene u njezinim člancima 14., 21., 23., 28. i 62., nego na širu cjelinu koja obuhvaća „sve podatke” koji se mogu smatrati relevantnima, kao što to potvrđuje izraz „posebno”.
Osim toga, iz uporabe pridjeva „agregirani” u članku 33. stavku 2. točki (a) Uredbe br. 1224/2009 jasno proizlazi da podaci koje treba dostaviti Komisiji nisu ograničeni na neobrađene podatke iz očevidnika o ribolovu, nego se ti podaci moraju na određeni način obraditi u obliku sjedinjavanja.
Što se tiče teksta članka 34. Uredbe br. 1224/2009, valja utvrditi da on ne upućuje na pojmove „podaci” i „informacije” iz drugih članaka iste uredbe kako bi se utvrdilo je li dosegnut prag iscrpljivanja 80 % kvote te se njime državama članicama ne propisuje nikakva metodologija u svrhu tog utvrđenja.
Iz tih elemenata proizlazi, s jedne strane, da tekst članaka 33. i 34. te uredbe ne ide u prilog sužavanju tumačenja pojmova „podaci” ili „informacije” samo na neobrađene podatke koje zapovjednici ribarskih plovila bilježe u očevidniku o ribolovu.
S druge strane, iz teksta tih odredbi i osobito iz teksta članka 33. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1224/2009 proizlazi da se jedinstveno kontrolno tijelo ne smije zadovoljiti automatskim prenošenjem podataka koje zapovjednici plovila zabilježe u očevidniku o ribolovu, nego te podatke mora obraditi prije nego što ih proslijedi Komisiji.
Što se tiče, kao drugo, konteksta u kojem se nalaze članci 33. i 34. Uredbe br. 1224/2009, najprije valja istaknuti da nijedan element teksta članaka 14. i 15. Uredbe br. 1224/2009 ne potvrđuje tumačenje prema kojem informacije iz njezina članka 14. stavka 2. čine samo „podaci” koji su relevantni za potrebe članaka 33. ili 34. navedene uredbe.
Osim toga, u tom okviru također valja uputiti na članke 5., 9. i 109. Uredbe br. 1224/2009.
Najprije, u skladu s člankom 5. stavkom 5. te uredbe, jedinstveno kontrolno tijelo koje imenuje država članica posebno je dužno koordinirati prikupljanje, obradu i potvrđivanje informacija o ribolovnim aktivnostima, o čemu zatim izvješćuje Komisiju. Među tim informacijama nalaze se, među ostalim, one iz članka 33. stavka 2. točke (a) i članka 34. navedene uredbe. Osim toga, u skladu s člankom 9. stavkom 1. iste uredbe, države članice primjenjuju satelitski sustav za praćenje plovila u svrhu učinkovite kontrole ribolovnih aktivnosti što ih obavljaju ribarska plovila koja plove pod njihovom zastavom gdje god se ta plovila nalazila, kao i ribolovnih aktivnosti u vodama država članica.
Nadalje, u skladu s člankom 109. stavkom 2. Uredbe br. 1224/2009, države članice osiguravaju da svi podaci evidentirani u skladu s tom uredbom budu točni i potpuni. U tu svrhu, u točki (a) tog stavka predviđeno je da su države članice dužne provesti unakrsne provjere te analizirati i provjeriti razne informacije i podatke, osobito podatke sustava za praćenje plovila i podatke o ribolovnim aktivnostima, posebno one iz očevidnika o ribolovu, iskrcajne deklaracije, prekrcajne deklaracije i prethodne obavijesti, podatke navedene u prijevoznim dokumentima, prodajne listove, povlastice i odobrenja za ribolov.
Naposljetku, članak 109. stavak 5. Uredbe br. 1224/2009 određuje da, ako države članice utvrde nepodudarnost u prikupljenim informacijama i zabilježenim podacima, one obavljaju potrebne istrage te, ako postoje razlozi za sumnju da je počinjen prekršaj, poduzimaju potrebne mjere.
Tako je cilj članka 5. stavka 5. i članka 109. stavaka 2. i 5. Uredbe br. 1224/2009 to da države članice Komisiji prosljeđuju točne i potpune podatke provodeći, prema potrebi, provjere. Iz teksta tog članka 5. također proizlazi da se jedinstveno kontrolno tijelo koje je imenovala država članica ne može zadovoljiti automatskim prenošenjem informacija koje prikuplja Komisiji, nego mora obraditi i provjeriti te informacije te, ako je potrebno, donijeti potrebne mjere.
Prema tome, kontekst u kojem se nalaze članci 33. i 34. Uredbe br. 1224/2009 potvrđuje tumačenje navedeno u točki 32. ove presude. Kontrolno tijelo i, posljedično, država članica kojoj ono pripada ne bi mogli ispuniti obveze koje imaju na temelju te uredbe ako to tijelo ne bi moglo kontrolirati pouzdanost i točnost podataka koje prikuplja i ako bi se zadovoljilo automatskim prenošenjem podataka koje zapovjednici plovila zabilježe u očevidniku o ribolovu.
Kao treće, što se tiče cilja koji se želi postići Uredbom br. 1224/2009, valja podsjetiti na to da je ona dio ZRP‑a, čiji su ciljevi u smislu očuvanja definirani u članku 2. stavku 1. Uredbe br. 1380/2013. Prema toj odredbi, ZRP‑om se nastoji osigurati da su aktivnosti u ribarstvu i akvakulturi dugoročno ekološki održive i da se njima upravlja na način koji je u skladu s ciljevima postizanja gospodarskih i društvenih koristi te koristi za zapošljavanje i doprinos dostupnosti zaliha hrane.
Međutim, države članice mogu pravilno kontrolirati korištenje kvota i pridonijeti ostvarivanju ciljeva ZRP‑a, kako su navedeni u članku 2. Uredbe br. 1380/2013, samo ako mogu osigurati da raspolažu točnim i potpunim informacijama i podacima o ribolovnim mogućnostima.
Stoga bi bilo nespojivo s ciljevima očuvanja ZRP‑a da se jedinstvenom kontrolnom tijelu uskrati mogućnost korištenja opravdanom i znanstveno valjanom metodom za provjeru podataka zabilježenih u očevidniku o ribolovu kako bi se uvjerilo u točnost podataka o ulovu radi njihova prosljeđivanja Komisiji, u skladu s člankom 33. stavkom 2. točkom (a) i člankom 34. Uredbe br. 1224/2009.
Kao što to ističe Komisija, tumačenje prema kojem jedinstveno kontrolno tijelo treba automatski dostaviti podatke, ne koristeći se svojim stručnim znanjem, iako, kao u ovom predmetu, opravdano sumnja u točnost podataka iz očevidnika o ribolovu, zahtijeva uporabu jasnih pojmova, bilo u Uredbi br. 1380/2013 ili u Uredbi br. 1224/2009, što nije slučaj.
Osim toga, to je tumačenje u skladu sa sudskom praksom koju je Sud već razvio u okviru normativnog konteksta koji je prethodio Uredbi br. 1224/2009.
Naime, što se tiče članka 9. stavaka 1. i 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2241/87 od 23. srpnja 1987. o utvrđivanju određenih mjera nadzora nad ribolovnim aktivnostima (
SL 1987., L 207, str. 1
.) – u skladu s kojim države članice moraju, s jedne strane, osigurati da se zabilježe svi izlovi stokova ili skupina stokova na koje se primjenjuje TAC ili kvote i, s druge strane, dostaviti te informacije Komisiji – Sud je već presudio da se ta odredba ne može tumačiti na način da se ograničava na to da države članice obvezuje na pravodobno dostavljanje podataka koje su prikupile. Naprotiv, one moraju osigurati točnost dostavljenih podataka. Slijedom toga, Sud je odbio argumentaciju predmetne države članice prema kojoj navedena odredba predviđa samo obvezu država članica da dostave informacije koje se nalaze u zapovjednikovu očevidniku, bez provjere njihove točnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 14. studenoga 2002., Komisija/Ujedinjena Kraljevina,
C‑454/99
,
EU:C:2002:652
, t.
47.
i
48.
).
S obzirom na sve prethodno navedeno, valja zaključiti da članak 33. stavak 2. točku (a) i članak 34. Uredbe br. 1224/2009 treba tumačiti na način da jedinstveno kontrolno tijelo države članice ne samo da je dužno dostaviti Komisiji podatke koje su zapovjednici ribarskih plovila zabilježili u očevidniku o ribolovu u skladu s člancima 14. i 15. te uredbe nego se može prilikom obrade tih podataka koristiti opravdanom i znanstveno valjanom metodom, kao što je metoda „provedenog vremena”, kako bi se uvjerilo u točnost brojčanih podataka koji se odnose na ulov, a koje to tijelo dostavlja Komisiji.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

Članak 33. stavak 2. točku (a) i članak 34. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1224/2009 od 20. studenoga 2009. o uspostavi sustava kontrole Zajednice za osiguranje sukladnosti s pravilima zajedničke ribarstvene politike, o izmjeni uredbi (EZ) br. 847/96, (EZ) br. 2371/2002, (EZ) br. 811/2004, (EZ) br. 768/2005, (EZ) br. 2115/2005, (EZ) br. 2166/2005, (EZ) br. 388/2006, (EZ) br. 509/2007, (EZ) br. 676/2007, (EZ) br. 1098/2007, (EZ) br. 1300/2008, (EZ) br. 1342/2008 i o stavljanju izvan snage uredbi (EEZ) br. 2847/93, (EZ) br. 1627/94 i (EZ) br. 1966/2006, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2015/812 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015., treba tumačiti na način da jedinstveno kontrolno tijelo države članice ne samo da je dužno Europskoj komisiji dostaviti podatke koje su zapovjednici ribarskih plovila zabilježili u očevidniku o ribolovu u skladu s člancima 14. i 15. te uredbe nego se može prilikom obrade tih podataka koristiti opravdanom i znanstveno valjanom metodom, kao što je metoda „provedenog vremena”, kako bi se uvjerilo u točnost brojčanih podataka koji se odnose na ulov, a koje to tijelo dostavlja Komisiji.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski