CELEX: 62021CJ0806
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Narkotinių medžiagų pirmtakai (prekursoriai)
Pamatinis sprendimas 2004/757/TVR
2 straipsnio 1 dalies d punktas
Asmuo, susijęs su pirmtakų (prekursorių), naudojamų neteisėtai narkotinių medžiagų gamybai ar perdirbimui, gabenimu ir platinimu
Reglamentas (EB) Nr. 273/2004
Į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga
2 straipsnis
„Ūkio subjekto“ sąvoka
8 straipsnio 1 dalis
Aplinkybės, leidžiančios manyti, kad į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos gali būti naudojamos neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai
Pareiga pranešti apie šias aplinkybes
„Aplinkybės“ sąvoka
Apimtis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 273/2004 dėl narkotinių medžiagų pirmtakų (prekursorių) (
OL L 47, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 46), iš dalies pakeisto 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1258/2013 (
OL L 330, 2013, p. 21
) (toliau – Reglamentas Nr. 273/2004), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas Nyderlanduose nagrinėjant TF iškeltą baudžiamąją bylą; jis kaltinamas į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, gabenimu.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
1988 m. gruodžio 20 d. Vienoje pasirašytos Jungtinių Tautų konvencijos dėl kovos su neteisėta narkotinių priemonių ir psichotropinių medžiagų apyvarta (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1582 t., p. 95), Europos ekonominės bendrijos vardu patvirtintos 1990 m. spalio 22 d. Tarybos sprendimu 90/611/EEB (
OL L 326, 1990, p. 56
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 17 t., p. 173) (toliau – Vienos konvencija dėl neteisėtos prekybos) 3 straipsnio „Nusikaltimai ir sankcijos“ 1 dalyje numatyta:
„Kiekviena Šalis imasi būtinų priemonių, kad pagal nacionalinius įstatymus šie veiksmai, jeigu jie yra tyčiniai, būtų pripažinti baudžiamaisiais nusikaltimais:
a)
<…>
iv)
įrengimų, medžiagų arba priemonių, nurodytų I ir II lentelėse, gaminimas, transportavimas arba platinimas, žinant, kad jie skirti narkotinių priemonių ir psichotropinių medžiagų neteisėtam kultivavimui, gamybai arba gaminimui;
<…>
c)
atsižvelgiant į savos Konstitucijos nuostatus ir pagrindinius savo teisinės sistemos principus;
<…>
ii)
įrengimų, priemonių ar medžiagų, nurodytų I ir II lentelėse, turėjimas, žinant, kad jos naudojamos arba skirtos naudoti kurių nors narkotinių priemonių arba psichotropinių medžiagų neteisėtam kultivavimui, gamybai arba gaminimui;
<…>“
Šios konvencijos 12 straipsnyje „Medžiagos, dažnai naudojamos neteisėtai gaminant narkotines priemones arba psichotropines medžiagas“ nustatyta:
„1.   Šalys imasi priemonių, kurias jos laiko būtinomis, dėl medžiagų, įrašytų į I ir II lenteles, ir naudojamų neteisėtai gaminant narkotines priemones ir psichotropines medžiagas, apsaugos, ir šiuo tikslu bendradarbiauja viena su kita.
<…>
8.
a)
Nepažeidžiant šio straipsnio 1 punkto nuostatų ir 1961 metų Konvencijos nuostatų, šiai Konvencijai su pataisymais ir 1971 metų konvencijai, Šalys imasi būtinų priemonių, kurios, jų nuomone, yra būtinos medžiagų, įrašytų į šios Konvencijos I ir II lenteles, gaminimo ir platinimo kontrolei.
b)
Šiuo tikslu Šalys gali:
i)
kontroliuoti visus asmenis ir įmones, gaminančias ir platinančias tokias medžiagas arba dalyvaujančias tokių medžiagų gamyboje ir platinime;
<…>
iii)
iš turinčių licencijas įmonių reikalauti leidimo minėtoms operacijoms atlikti;
<…>
9.   Medžiagų, įrašytų į I ir II lenteles, atžvilgiu kiekviena Šalis imasi tokių priemonių:
a)
siekiant išaiškinti įtartinus sand[o]rius, sukuria ir palaiko medžiagų, įrašytų į I ir II lenteles, tarptautinės prekybos monitoringo sistemą. Šios monitoringo sistemos naudojamos glaudžiai bendraujant su gamintojais, importuotojais, eksportuotojais, didmeninės prekybos atstovais, kurie informuoja kompetentingus organus apie įtartinus sand[o]rius ir užsakymus;
b)
užtikrina bet kurių medžiagų, įrašytų į I ir II lenteles, jeigu yra įtikinam[ų] įrodym[ų], kad jos skirtos kurioms nors narkotinėms priemonėms arba psichotropinėms medžiagoms neteisėtai gaminti, paėmimą;
c)
jeigu yra pagrindo manyti, kad kurios nors medžiagos, įrašytos į I arba II lenteles, importas, eksportas arba tranzitas vykdomas siekiant neteisėtai gaminti narkotines priemones arba psichotropines medžiagas, kuo greičiau praneša suinteresuotų Šalių kompetentingiems nacionaliniams organams, informuojant apie mokėjimui skirtas lėšas arba kitus pagrindinius elementus, teikiančius pagrindą padaryti tokią išvadą;
d)
reikalauja, kad importuojamos ir eksportuojamos medžiagos būtų atitinkamai paženklintos, būtų reikiami dokumentai. Tokiuose komerciniuose dokumentuose, kaip sąskaitos-faktūros, krovinių deklaracijos, muitinių, transporto ir kituose krovinio dokumentuose, turi būti nurodyti importuojamų, eksportuojamų medžiagų, nurodytų I arba II lentelėje, pavadinimai, kiekiai ir importuotojo, eksportuotojo arba gavėjo, jeigu toks yra, adresas;
<…>
<…>“
Sąjungos teisė
Pamatinis sprendimas 2004/757/TVR
2004 m. spalio 25 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2004/757/TVR, nustatančio būtiniausias nuostatas dėl nusikalstamų veikų sudėties požymių ir bausmių neteisėtos prekybos narkotikais srityje (
OL L 335, 2004, p. 8
), 1–3 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)
Neteisėta prekyba narkotikais kelia grėsmę Europos Sąjungos piliečių sveikatai, saugai ir gyvenimo kokybei bei valstybių narių teisėtai ekonomikai, stabilumui ir saugumui.
(2)
Teisėkūros veiksmų kovojant su neteisėta prekyba narkotikais poreikis buvo pripažintas visų pirma 1998 m. gruodžio 3 d. Vienoje Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos priimtame [Europos Sąjungos] Tarybos ir [Europos] Komisijos veiksmų plane, kaip geriausiai įgyvendinti Amsterdamo sutarties nuostatas dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės [(
OL C 19, 1999, p. 1
)], 1999 m. spalio 15–16 d. Tamperės Europos Vadovų Tarybos išvadose, ypač jų 48 punkte, 1999 m. gruodžio 10–12 d. Helsinkio Europos Vadovų Tarybos patvirtintoje Europos Sąjungos narkotikų strategijoje (2000–2004) ir 2000 m. birželio 19–20 d. Santa Maria da Feira Europos Vadovų Tarybos patvirtintame Europos Sąjungos veiksmų plane dėl narkotikų (2000–2004).
(3)
Reikia priimti būtiniausias taisykles, susijusias su neteisėtos prekybos narkotikais ir prekursoriais nusikaltimų sudėties požymiais, kurios Sąjungos lygiu leis laikytis bendro požiūrio į kovą su tokia prekyba.“
Minėto pamatinio sprendimo 1 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ numatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
<…>
2)
Prekursoriai – bet kuri medžiaga, numatyta Bendrijos teisės aktuose, pagal kuriuos įsigalioja įsipareigojimai, kylantys iš [Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos] 12 straipsnio.
<…>“
Minėto pamatinio sprendimo 2 straipsnio „Nusikaltimai, susiję su neteisėta prekyba narkotikais ir prekursoriais“ 1 dalyje nustatyta:
„Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių, kad užtikrintų baudžiamumą už šią tyčinę veiką, [neturinčią teisėto pagrindo]:
<…>
d)
prekursorių gamybą, gabenimą ar platinimą, žinant, kad jie bus panaudoti neteisėtam narkotikų gaminimui ar gamybai, arba tokiais tikslais.“
Reglamentas Nr. 273/2004
Reglamento Nr. 273/2004 2–6, 8, 11–13 ir 17 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
[Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos] 12 straipsnio reikalavimai dėl prekybos narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakais (prekursoriais) (t. y. medžiagomis, kurios dažnai naudojamos neteisėtoje narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamyboje) buvo įgyvendinti prekyboje tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių 1990 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3677/90, nustatančiu priemones, kurių reikia imtis siekiant užkirsti kelią panaudoti tam tikras medžiagas neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai [(
OL L 357, 1990, p. 1
; 2004 m. specialusis vertimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 414)].
(3)
[Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos] 12 straipsnyje numatoma priimti atitinkamas priemones pirmtakų (prekursorių) gamybai ir platinimui kontroliuoti. Tam reikia priimti priemones, skirtas prekybai prekursoriais tarp valstybių narių. Tokios priemonės buvo priimtos 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyva 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką [(
OL L 370, 1992, p. 76
; 2004 m. specialusis vertimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 150)]. Siekiant geriau užtikrinti, kad visose valstybėse narėse tuo pat metu būtų taikomos suderintos taisyklės, manoma, kad tam geriau už esamą direktyvą tiktų reglamentas.
(4)
Atsižvelgiant į Europos Sąjungos plėtrą svarbu pakeisti Direktyvą 92/109/EEB reglamentu, nes kiekvienas dalinis tos direktyvos ir jos priedų pakeitimas sukeltų nacionalinių įgyvendinimo priemonių keitimą 25 valstybėse narėse.
(5)
Sprendimu, priimtu 1992 m. 35-ojoje sesijoje, Jungtinių Tautų narkotinių medžiagų komisija į [Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos] priedo lenteles įtraukė papildomų medžiagų. Šiame reglamente reikia nustatyti atitinkamas nuostatas, padėsiančias aptikti galimus neteisėto prekursorių naudojimo atvejus Bendrijoje ir užtikrinti, kad Bendrijos rinkoje būtų taikomos bendros kontrolės taisyklės.
(6)
[Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos] 12 straipsnio nuostatos grindžiamos aptariamų medžiagų prekybos kontrolės sistema. Didžioji prekybos šiomis medžiagomis dalis yra visiškai teisėta. Tų medžiagų siuntų dokumentavimas ir ženklinimas etiketėmis turėtų būti pakankamai tikslus. Be to, yra svarbu, numatant kompetentingoms institucijoms reikalingas veiklos priemones, Jungtinių Tautų Konvencijos dvasia kurti mechanizmus, grindžiamus glaudžiu susijusių ūkio subjektų bendradarbiavimu ir žvalgybos informacijos rinkimu.
<…>
(8)
Priede reikėtų išvardyti medžiagas, kurios paprastai naudojamos neteisėtoje narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamyboje.
<…>
(11)
Reikia priimti priemones, padėsiančias garantuoti geresnę Bendrijos vidaus prekybos I priede išvardytomis į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis kontrolę.
(12)
Visi sandoriai, kuriais į oficialų I priedo 1 ir 2 kategorijų sąrašą įtrauktos medžiagos yra pateikiamos į rinką, turėtų būti tinkamai dokumentuojami. Ūkio subjektai turėtų pranešti kompetentingoms institucijoms apie bet kokį įtartiną sandorį, susijusį su I priede išvardytomis medžiagomis. Tačiau reikėtų taikyti išimtis sandoriams, susijusiems su I priedo 2 kategorijos medžiagomis, jei jų kiekiai neviršija nurodytųjų II priede.
(13)
Daug kitų medžiagų, kurių didele dalimi teisėtai prekiaujama dideliais kiekiais, buvo identifikuota kaip pirmtakai (prekursoriai) naudojami neteisėtai sintetinių narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai. Taikymas tokioms medžiagoms tokios pat griežtos kontrolės, kokia taikoma išvardytoms I priede, sukeltų nereikalingas kliūtis prekybai, susijusias su veiklos licencijomis ir sandorių dokumentacija. Todėl Bendrijos lygiu turėtų būti sukurtas lankstesnis mechanizmas, kuriuo kompetentingos institucijos valstybėse narėse būtų informuojamos apie tokius sandorius.
<…>
(17)
Kadangi šio reglamento tikslų, t. y. suderintos prekybos pirmtakais (prekursoriais) kontrolės, kad būtų išvengta jų naudojimo neteisėtai sintetinių narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl tokios prekybos tarptautinio ir kintančio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti.“
Reglamento Nr. 273/2004 1 straipsnyje numatyta:
„Šiuo reglamentu sukuriamos suderintos priemonės kontroliuoti ir stebėti Bendrijos viduje tam tikras medžiagas, dažnai naudojamas neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, siekiant užkirsti kelią šių medžiagų patekimui į neteisėtą rinką.“
Šio reglamento 2 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente taikomi tokie sąvokų apibrėžimai:
a)
„į oficialų sąrašą įtraukta medžiaga“ yra bet kokia I priede nurodyta medžiaga, kuri gali būti naudojama neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, įskaitant tokių medžiagų turinčius mišinius ir natūralius produktus, bet išskyrus mišinius ir natūralius produktus, kuriuose yra į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų ir kurie pagaminti taip, kad į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų negalima lengvai panaudoti arba išgauti greitai pritaikomomis arba ekonomiškai naudingomis priemonėmis, vaistai, kaip apibrėžta [2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (
OL L 311, 2001, p. 67
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69),] 1 straipsnio 2 dalyje, bei veterinariniai vaistai, kaip apibrėžta [2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/82/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio veterinarinius vaistus (
OL L 311, 2001, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 3),] 1 straipsnio 2 dalyje;
b)
„į oficialų sąrašą neįtraukta medžiaga“ yra bet kokia medžiaga, kuri, nors ir nenurodyta I priede, identifikuojama kaip naudota neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai;
c)
„pateikimas į rinką“ yra bet koks į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų tiekimas Sąjungoje už užmokestį arba nemokamai; arba tokių medžiagų saugojimas, gaminimas, gamyba, perdirbimas, prekyba, platinimas arba tarpininko veikla, kurios tikslas yra tiekimas Sąjungoje;
d)
„ūkio subjektas“ yra bet koks fizinis ar juridinis asmuo, dalyvaujantis į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikime į rinką;
<…>
f)
„speciali licencija“ yra licencija, suteikiama tam tikros paskirties ūkio subjektų tipui;
g)
„speciali registracija“ yra registracija, atliekama tam tikros paskirties ūkio subjektų tipui.
<…>“
Minėto reglamento 8 straipsnio „Kompetentingų institucijų informavimas“ 1 dalyje nurodyta:
„Ūkio subjektai nedelsdami praneša kompetentingoms institucijoms apie bet kokias aplinkybes, pvz., neįprastus užsakymus arba sandorius, susijusius su į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikimu į rinką, jei kyla įtarimas, kad tokios medžiagos gali būti naudojamos neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai. Tuo tikslu ūkio subjektai suteikia visą turimą informaciją, kad kompetentingos institucijos galėtų patikrinti atitinkamo užsakymo ar sandorio teisėtumą.“
To paties reglamento 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Siekdamos užtikrinti teisingą straipsnių nuo 3 iki 8 [3–8 straipsnių] taikymą, visos valstybės narės priima priemones, kurios reikalingos siekiant leisti jų kompetentingoms institucijoms vykdyti kontrolės ir stebėjimo užduotis, ypač:
a)
gauti informaciją apie bet kokius į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų užsakymus arba veiksmus, susijusius su į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis;
b)
patekti į ūkio subjektų ir naudotojų verslo patalpas siekiant gauti pažeidimų įrodymų;
c)
prireikus sulaikyti ir konfiskuoti siuntas, kurios neatitinka šio reglamento.“
Reglamento Nr. 273/2004 I priede pateiktas „į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio a punktą, sąrašas. Druskos rūgštis ir sieros rūgštis šiame priede nurodytos kaip 3 kategorijai priklausančios medžiagos.
Reglamentas Nr. 111/2005
2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 111/2005, nustatančio prekybos narkotinių medžiagų pirmtakais (prekursoriais) tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių stebėsenos taisykles (
OL L 22, 2005, p. 1
), iš dalies pakeisto 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1259/2013 (
OL L 330, 2013, p. 30
; toliau – Reglamentas Nr. 111/2005), 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Šis reglamentas nustato prekybos tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių tam tikromis medžiagomis, naudojamomis neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai (toliau – narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakai (prekursoriai)), stebėsenos taisykles, siekiant užkirsti kelią neteisėtam tokių medžiagų naudojimui. Reglamentas yra taikomas importui, eksportui bei tarpininkavimo veiklai.“
Nyderlandų teisė
Įstatymas dėl cheminių medžiagų piktnaudžiavimo prevencijos
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos
Wet voorkoming misbruik chemicaliën
(Įstatymas dėl cheminių medžiagų piktnaudžiavimo prevencijos) (
Stb
., Nr. 112, 2008) 2 straipsnio a punkte numatyta:
„Draudžiama imtis veiksmų nesilaikant sąlygų, nustatytų šiose teisės nuostatose arba pagal jas:
a.
Reglamento Nr. 273/2004 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse ir 8 straipsnyje.
<…>“
Įstatymas dėl ekonominių nusikaltimų
Wet op de economische delicten
(Įstatymas dėl ekonominių nusikaltimų), iš dalies pakeisto 2015 m. spalio 14 d. (
Stb
., Nr. 399, 2015), 1 straipsnio 1 punkte nurodyta:
„Ekonominiai nusikaltimai yra:

1) šiuose teisės aktuose nurodytų nuostatų pažeidimai:
Įstatymo dėl cheminių medžiagų piktnaudžiavimo prevencijos 2 straipsnio a punkte ir 4 straipsnio antroje pastraipoje.“
Įstatymo dėl ekonominių nusikaltimų, iš dalies pakeisto 2015 m. spalio 14 d., 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1 straipsnio 1 ir 2 punktuose bei 1a straipsnio 1 ir 2 punktuose nurodyti ekonominiai nusikaltimai yra nusikaltimai, jeigu jie padaryti tyčia; jei šios ekonominės nusikalstamos veikos nelaikytinos nusikaltimais, jos laikomos baudžiamaisiais nusižengimais.“
Minėto įstatymo 6 straipsnio 1 dalies 1 punkte nurodyta:
„1.   Asmuo, kuris padaro ekonominį nusikaltimą, yra baudžiamas:
1)
jei nusikaltimas yra ekonominė nusikalstama veika, nurodyta 1 straipsnio 1 punkte arba 1a straipsnio 1 punkte, – laisvės atėmimo bausme iki šešerių metų, viešaisiais darbais arba penktos kategorijos bauda.“
Opijaus įstatymas
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1928 m. gegužės 12 d.
Opiumwet
(Įstatymas dėl nuostatų, susijusių su opijumi ir kitomis narkotinėmis medžiagomis) (
Stb
., Nr. 429, 2015; toliau – Opijaus įstatymas) 2 straipsnyje numatyta:
„Kiek tai susiję su prie šio įstatymo pridėtame I sąraše nurodyta arba pagal 3a straipsnio 5 dalį įtraukta medžiaga ar preparatu, draudžiama:
A.
ją (jį) įvežti į Nyderlandų teritoriją arba išvežti iš jos;
B.
ją (jį) auginti, paruošti, apdoroti, perdirbti, parduoti, tiekti, pristatyti ar vežti;
C.
ją (jį) turėti;
D.
ją (jį) gaminti.“
Šio įstatymo 10 straipsnyje nustatyta:
„1.   Asmuo, kuris elgiasi priešingai:
a.
2 straipsnyje nurodytam draudimui <…>;
<…>
baudžiamas laisvės atėmimu iki šešerių mėnesių arba ketvirtos kategorijos bauda.
<…>
3.   Asmuo, tyčia pažeidęs 2 straipsnio C punkte nustatytą draudimą, baudžiamas šešerių ar daugiau metų laisvės atėmimo bausme arba penktos kategorijos bauda.
4.   Asmuo, tyčia pažeidęs 2 straipsnio B arba D punktuose numatytą draudimą, baudžiamas laisvės atėmimu iki aštuonerių metų arba penktos kategorijos bauda.
5.   Asmuo, tyčia pažeidęs 2 straipsnio A punkte numatytą draudimą, baudžiamas laisvės atėmimu iki dvylikos metų arba penktos kategorijos bauda.
<…>“
Minėto įstatymo 10a straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Tas, kas, siekdamas pasirengti vykdyti arba palengvinti 10 straipsnio 4 arba 5 dalyje nurodyto pažeidimo vykdymą:
1)
mėgina paskatinti kitą asmenį įvykdyti nusikaltimą arba priversti jį įvykdyti nusikalstamą veiką, dalyvauti ją vykdant arba būti jos kurstytoju, padėti ją vykdyti arba suteikti tam tikslui galimybę, priemones ar informaciją;
2)
siekia gauti ar suteikti trečiajai šaliai galimybę, priemones ar informaciją, būtinus šiai nusikalstamai veikai vykdyti;
3)
turi daiktų, transporto priemonių, medžiagų, lėšų ar kitų mokėjimo priemonių, apie kuriuos žino ar turi rimtų priežasčių įtarti, kad jie skirti šiai nusikalstamai veikai vykdyti,
baudžiamas laisvės atėmimu iki šešerių metų arba penktos kategorijos bauda.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
TF buvo kaltinamas išsinuomojęs transporto priemonę, kuria 2016 m. sausio 12 d. ar maždaug tą dieną nuvyko į Lježe (Belgija) esančią cheminių medžiagų įmonę, į kurią per kelis kartus pristatė didelį kiekį cheminių medžiagų, įskaitant sieros rūgštį, druskos rūgštį, skruzdžių rūgštį ir natrio hidroksidą (kaustinę sodą). Paskui jis šiuos produktus nugabeno į garažą ir automobilių stovėjimo aikštelę Nyderlanduose. Vykstantį į Waalre (Nyderlandai) atlikti papildomo pristatymo TF ir jį su kita transporto priemone lydėjusį asmenį sulaikė policija.
Dauguma aptariamų cheminių medžiagų nebuvo paženklintos, o TF neturėjo reikiamų transporto dokumentų.
Druskos rūgštis ir sieros rūgštis, kurias gabeno ir pristatė TF (toliau – nagrinėjami produktai), yra įtrauktos į Reglamento Nr. 273/2004 I priedo 3 kategoriją, todėl laikytinos „į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio a punktą. Taigi
Openbaar Ministerie
(prokuratūra, Nyderlandai) iškėlė TF baudžiamąją bylą, pirma, dėl to, kad jis parengė arba padėjo parengti, perdirbti, parduoti, tiekti, gabenti, gaminti, importuoti ir eksportuoti MDMA ir (arba) amfetaminą – tai veikos, už kurias baudžiama pagal Opijaus įstatymo 10a straipsnio 1 dalies 1 ir 3 punktus, ir, antra, dėl Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos pranešti pažeidimo.
2020 m. birželio 11 d. sprendimu
Gerechtshof’s-Hertogenbosch
(Hertogenboso apeliacinis teismas, Nyderlandai) pripažino TF kaltu dėl pirmojo kaltinimo. TF tvirtino, kad nežinojo apie aptariamų produktų pobūdį, o gabeno juos be asmeninių interesų. Vis dėlto šis teismas nusprendė: kadangi yra visuotinai žinoma, kad tokie produktai gali būti naudojami didelio masto sintetinių narkotinių medžiagų, be kita ko, amfetamino ar MDMA, gamybai ir kadangi TF jas gabeno su tikslu pristatyti jas neįprastose vietose, jis negalėjo nežinoti, kad šių produktų paskirtis yra neteisėta ar nusikalstama. Minėtas teismas nusprendė, kad iš esmės prisidėdamas prie tų produktų gabenimo ir tiekimo TF prisiėmė riziką, jog aptariami produktai bus naudojami sintetiniams narkotikams gaminti. Kita vertus, tas pats teismas išteisino TF dėl antrojo kaltinimo ir nusprendė, kad net jeigu šis asmuo gali būti kvalifikuojamas kaip „ūkio subjektas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktą, jam inkriminuojamos veikos, t. y. į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų gabenimas, gavimas, saugojimas ar turėjimas, nėra „aplinkybės“, apie kurias turi būti pranešta pagal šio reglamento 8 straipsnio 1 dalį.
Prokuratūra dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas).
Tam teismui kilo klausimas dėl šių nuostatų aiškinimo. Visų pirma jis pažymi, kad Opijaus įstatymo 10a straipsnio 1 dalies 3 punktu įgyvendinamas Pamatinio sprendimo 2004/757 2 straipsnio 1 dalies d punktas; pagal jį kiekviena valstybė narė įpareigojama užtikrinti, kad už prekursorių gamybą, gabenimą ar platinimą, žinant, kad jie bus panaudoti neteisėtam narkotikų gaminimui ar gamybai, arba tokiais tikslais, būtų baudžiama. Todėl jam kyla klausimas, ar asmuo, kuris gamino, gabeno ar platino prekursorius žinodamas, kad jie bus naudojami narkotikams gaminti arba tokiais tikslais, gali būti pripažintas kaltu ir dėl nacionalinės teisės aktų, kuriais įgyvendinamas Pamatinis sprendimas 2004/757, ir dėl Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos pranešti pažeidimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma abejoja, ar tokia kaltinimų kumuliacija suderinama su
nemo tenetur se ipsum accusare
principu, įtvirtintu Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniuose ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnyje. Iš tiesų tokiu atveju atitinkamas asmuo negalėtų išvengti to, kad pranešimas apie jo paties nusikalstamą veiką pagal Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalį galėtų lemti galimą baudžiamąjį persekiojimą ir baudas už nacionalinių teisės aktų, kuriais įgyvendinama Pamatinio sprendimo 2004/757 2 straipsnio 1 dalis, pažeidimą.
Siekdamas nustatyti, ar tokia kumuliacija galima, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, pirma, būtina nustatyti, ar sąvoka „ūkio subjektas“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktą, turi būti aiškinama plačiai, t. y. kad bet kuris asmuo, pateikiantis rinkai į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas, būtų laikomas „ūkio subjektu“, o gal šią sąvoką reikia aiškinti siaurai, t. y. kaip reiškiančią tik tuos asmenis, kurie užsiima teisėta prekyba tokiomis medžiagomis. Antra, taip pat svarbu nustatyti, ar šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „aplinkybė“ turi būti aiškinama plačiai, t. y. taip, kad ji apima visus veiksmus, įskaitant paties ūkio subjekto veiksmus, ar siaurai, t. y. taip, kad ji susijusi tik su trečiųjų asmenų veiksmais, o ūkio subjekto veiksmus savo ruožtu reglamentuoja Pamatinis sprendimas 2004/757.
Šiomis aplinkybėmis
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar fiziniai ir juridiniai asmenys, kurie dalyvauja pateikiant rinkai į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas tokiu būdu, kad toks dalyvavimas laikomas nusikaltimu, kaip numatyta Pamatinio sprendimo 2004/757 2 straipsnio 1 dalies d punkte, turi būti laikomi „ūkio subjektais“ pagal Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktą?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
a)
ar tokie pirmajame klausime nurodyto ūkio subjekto veiksmai yra „aplinkybės“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalį?
b)
Ar tokie veiksmai, kaip į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų gavimas, gabenimas ir saugojimas, yra „aplinkybės“, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalyje, jei šie veiksmai atliekami neketinant tų medžiagų tiekti tretiesiems asmenims?“
2022 m. gruodžio 2 d. sprendimu Teisingumo Teismo pirmininkas, remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 3 dalimi, šios bylos nagrinėjimui suteikė pirmenybę.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktas turi būti aiškinamas taip, kad asmuo, kuris vykdo neteisėtą veiklą ir dalyvauja pateikiant rinkai Sąjungoje į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas, yra „ūkio subjektas“, kaip jis suprantama pagal šią nuostatą.
Šiuo tikslu visų pirma svarbu nustatyti, ar „pateikimas rink[ai]“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, reiškia bet kokį Sąjungoje į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikimą, neatsižvelgiant į tai, ar tai daroma vykdant teisėtą ar neteisėtą veiklą, o gal tai reiškia tik tokių medžiagų pateikimą rinkai vykdant teisėtą veiklą.
Remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į jos kontekstą ir teisės akto, kurio dalis ji yra, tikslus (2022 m. spalio 18 d. Sprendimo IG Metall ir ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punkte „ūkio subjektas“ apibrėžiamas kaip „bet koks fizinis ar juridinis asmuo, dalyvaujantis [pateikiant] į oficialų sąrašą įtraukt[as] medžiag[as] <…> rink[ai]“. Šioje nuostatoje, taip, kaip ji suformuluota, nepatikslinama, ar tokių medžiagų pateikimas rink[ai] taip pat apima ir prekybą jomis vykdant neteisėtą veiklą.
Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „[ū]kio subjektai nedelsdami praneša kompetentingoms institucijoms apie bet kokias aplinkybes, pavyzdžiui, neįprastus užsakymus arba sandorius, susijusius su į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis, kurias ketinama pateikti rinkai, jei kyla įtarimas, kad tokios medžiagos gali būti naudojamos neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai“ ir kad „[t]uo tikslu ūkio subjektai suteikia visą turimą informaciją, kad kompetentingos institucijos galėtų patikrinti atitinkamo užsakymo ar sandorio teisėtumą“.
Iš šios nuostatos matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo numatyta pareiga pranešti susijusi su užsakymais ir sandoriais, kurie atrodo neįprasti, t. y. tokiais, kurie galėjo būti atlikti siekiant panaudoti šias į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas kita nei įprasta paskirtimi.
Iš to matyti, kad Reglamento Nr. 273/2004 8 straipsnio 1 dalyje „ūkio subjektai“, kaip jie suprantami pagal šio reglamento 2 straipsnio d punktą, įpareigojami pranešti apie bet kokias aplinkybes, leidžiančias manyti, kad į oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos, kurios turi būti pateiktos rinkai, gali būti neteisėtai išimtos iš teisėtos prekybos grandinės, siekiant neteisėtai pagaminti narkotines ar psichotropines medžiagas.
Taigi „ūkio subjektais“, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą, gali būti laikomi tik tie asmenys, kurie į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas tiekia rinkai vadovaudamiesi teisine sistema.
Šį pažodinį aiškinimą pirmiausia patvirtina nagrinėjamos nuostatos kontekstas.
Visų pirma Reglamentu Nr. 273/2004 buvo panaikinta ir pakeista, be kita ko, Direktyva 92/109 ir 1996 m. liepos 26 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1485/96, nustatantis išsamias Tarybos direktyvos 92/109 taikymo taisykles dėl pirkėjo deklaracijos apie konkretų tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, panaudojimą pateikimo (
OL L 188, 1996, p. 28
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 62). Šie teisės aktai buvo susiję su teisėta prekyba narkotinių medžiagų prekursoriais. Direktyvos 92/109 pirmoje konstatuojamojoje dalyje buvo aiškiai nurodyta būtinybė nustatyti „Bendrijos bendrąsias taisykles, kad nebūtų iškreipta teisėtos prekybos konkurencija ir būtų užtikrintas vienodas priimtų taisyklių laikymasis“. Reglamento Nr. 1485/96 antroje konstatuojamojoje dalyje buvo nurodyta, kad, „patvirtinus pirkėjo deklaracijų pateikimą reglamentuojančias nuostatas, bus užtikrinta, jog sudarant kiekvieną sandorį bus aiškiai nustatyta, kur pirkėjas naudos į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas; kadangi toks identifikavimas padės išvengti į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų naudojimo neteisėtai narkotikų gamybai“.
Be to, Reglamento Nr. 273/2004 3, 6 ir 17 konstatuojamosiose dalyse nurodyta narkotikų prekursorių „prekybos“ kontrolės sistema, o šio reglamento 5 ir 11 konstatuojamosiose dalyse atitinkamai nurodyta būtinybė „aptikti galimus neteisėto prekursorių naudojimo atvejus Bendrijoje“ ir „priimti [patvirtinti] priemones, padėsiančias garantuoti geresnę Bendrijos vidaus prekybos į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis kontrolę“. Šio reglamento 6, 8 ir 13 konstatuojamosiose dalyse daromas skirtumas tarp teisėtos arba legalios šių medžiagų prekybos ir neteisėtos jų gamybos.
Galiausiai Reglamento Nr. 273/2004 3 straipsnio, susijusio su reikalavimais dėl į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikimo rinkai, 1 dalyje numatyta, kad „[ū]kio subjektai, norintys pateikti rink[ai] į oficialų I priedo 1 ir 2 kategorijų sąrašą įtrauktas medžiagas, turi paskirti pareigūną, atsakingą už prekybą į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis“, kuris „užtikrina, kad ūkio subjekto vykdoma prekyba į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis atitiktų šio reglamento reikalavimus“. Šio straipsnio 2 ir 3 dalyse atitinkamai nurodyta, kad „[ū]kio subjektai <…> turi iš valstybių narių, kuriose jie yra įsisteigę, kompetentingų institucijų gauti licenciją, prieš įsigydami arba pateikdami rinkai į oficialų I priedo 1 kategorijos sąrašą įtrauktas medžiagas“ ir kad „[b]et koks licenciją turintis ūkio subjektas į oficialų I priedo 1 kategorijos sąrašą įtrauktas medžiagas tiekia tik ūkio subjektams <…>, kurie taip pat turi licenciją ir yra pasirašę pirkėjo deklaraciją, kaip numatyta 4 straipsnio 1 dalyje“. Be to, pagal šio straipsnio 6 dalį ūkio subjektai turi iš valstybių narių, kuriose jie yra įsisteigę, kompetentingų institucijų gauti registracijos pažymėjimą. Iš šio reglamento 3 straipsnyje numatytų reikalavimų, susijusių su į oficialų sąrašą įtrauktų medžiagų pateikimu rinkai, matyti, kad jų tikslas – nustatyti, kad prekybai į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis būtų taikomas teisinė sistema.
Toks pats aiškinimas taikomas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 273/2004 4–7 straipsnius; juose numatytos su į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis susijusios formalios taisyklės, kaip antai būtinybė klientui deklaruoti šių medžiagų naudojimo būdus, ūkio subjekto pareiga sudarant sandorius pateikti tam tikrų medžiagų dokumentaciją arba tam tikras medžiagas paženklinti atitinkama etikete.
Tas pats pasakytina ir apie minėto reglamento 10 straipsnį; jame numatyta, kad, „[s]iekdamos užtikrinti teisingą straipsnių nuo 3 iki 8 [3–8 straipsnių] taikymą, visos valstybės narės priima [patvirtina] priemones, kurios reikalingos siekiant leisti jų kompetentingoms institucijoms vykdyti kontrolės ir stebėjimo užduotis, ypač <…> patekti į ūkio subjektų ir naudotojų verslo patalpas siekiant gauti pažeidimų įrodymų“.
Iš visų šių nuostatų matyti, kad jų tikslas – nustatyti, kad prekybai į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis būtų taikoma teisinė sistema.
Antra, šio sprendimo 39 punkte pateiktą pažodinį sąvokos „ūkio subjektas“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktą, aiškinimą patvirtina teisės aktu, kuriame ši nuostata yra, siekiami tikslai.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 273/2004 1 straipsnio, juo sukuriamos suderintos priemonės kontroliuoti ir stebėti Sąjungos viduje tam tikras medžiagas, dažnai naudojamas neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, siekiant užkirsti kelią šių medžiagų patekimui į neteisėtą rinką. Kaip jau yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, šis reglamentas buvo priimtas siekiant veiksmingai užkirsti kelią panaudoti medžiagas, kurios dažnai naudojamos neteisėtai narkotinių ar psichotropinių medžiagų gamybai, sukuriant šių medžiagų prekybos stebėsenos sistemą ir numatant veiksmingas, proporcingas ir atgrasomąsias sankcijas (2015 m. vasario 5 d. Sprendimo M. ir kt.,
C‑627/13 ir C‑2/14
,
EU:C:2015:59
,
punktas ir 2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Gielen ir kt.,
C‑369/13
,
EU:C:2015:85
,
punktas).
Iš Reglamento Nr. 273/2004 1–6 konstatuojamųjų dalių matyti, kad šiuo reglamentu Sąjungos teisės sistemoje įgyvendinamas Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos 12 straipsnis (2015 m. vasario 5 d. Sprendimo M. ir kt.,
C‑627/13 ir C‑2/14
,
EU:C:2015:59
,
punktas); jame numatyta, kad valstybės narės, šios konvencijos šalys, imasi priemonių, kurias laiko būtinomis, dėl išvardytų medžiagų, naudojamų neteisėtai gaminant narkotines priemones ir psichotropines medžiagas, apsaugos, ir šiuo tikslu bendradarbiauja viena su kita. Šios valstybės, be kita ko, turi imtis būtinų priemonių sukurti ir palaikyti tarptautinės prekybos medžiagomis kontrolės sistemą, kad būtų galima lengviau nustatyti įtartinus sandorius.
Be to, reikia pridurti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją reglamentais Nr. 273/2004 ir 111/2005, kuriais siekiama to paties tikslo, Sąjungos teisės aktų leidėjas išsamiai apibrėžė narkotinių medžiagų prekursoriams taikomą tvarką (2015 m. vasario 5 d. Sprendimo M. ir kt.,
C‑627/13 ir C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, 52 straipsnis). Taigi, pirma, Reglamente Nr. 273/2004 nustatytos suderintos narkotinių medžiagų prekursorių kontrolės ir priežiūros Sąjungoje priemonės, siekiant išvengti jų neteisėto panaudojimo, ir, antra, Reglamente Nr. 111/2005, remiantis jo 1 straipsniu, nustatytos prekybos narkotinių ir psichotropinių medžiagų prekursoriais tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių stebėsenos taisyklės.
Taigi Reglamentas Nr. 273/2004 apima platesnį reglamentavimą – jo dalis yra ir Pamatinis sprendimas 2004/757.
Reikia pabrėžti, kad Pamatiniame sprendime 2004/757 įtvirtintos būtiniausios nuostatos dėl nusikalstamų veikų sudėties požymių ir bausmių, taikytinų prekybos narkotikais srityje, leidžiančios Sąjungos lygmeniu nustatyti bendrą požiūrį kovojant su neteisėta prekyba narkotikais. Šiuo tikslu jo 2 straipsnyje numatyta, kad kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už jame išvardytus tyčinius veiksmus, be kita ko, prekursorių gamybą, gabenimą ar platinimą, žinant, kad jie bus panaudoti neteisėtam narkotikų gaminimui ar gamybai, arba tokiais tikslais, būtų baudžiama, jeigu tie veiksmai neturi teisėto pagrindo. Be to, šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio 2 punkte sąvoka „prekursoriai“ apibrėžiama kaip bet kuri medžiaga, numatyta Bendrijos teisės aktuose, pagal kuriuos įsigalioja įsipareigojimai, kylantys iš Vienos konvencijos dėl neteisėtos prekybos 12 straipsnio.
Vadinasi, nors Pamatiniu sprendimu 2004/757, Reglamentu Nr. 273/2004 ir Reglamentu Nr. 111/2005 siekiama to paties tikslo, šie teisės aktai, nors ir papildo vienas kitą, turi skirtingą taikymo sritį. Pamatiniame sprendime 2004/757 nustatyti nusikalstamų veikų sudėties požymiai prekybos narkotikais srityje, kuri dėl to susijusi su narkotikų prekursoriais, taigi, ir į oficialų sąrašą įtrauktomis medžiagomis, o reglamentų Nr. 273/2004 ir 111/2005 taikymo sritis apsiriboja teisėta prekyba tokiomis medžiagomis.
Šį skirtumą, be kita ko, lemia šių skirtingų teisės aktų teisiniai pagrindai. Pamatinis sprendimas 2004/757 grindžiamas ESS 31 straipsnio e punktu ir 34 straipsnio 2 dalies b punktu, kurie pakeisti SESV 82, 83 ir 85 straipsniais, esančiais šios Sutarties V antraštinėje dalyje „Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė“, konkrečiai – jos 4 skyriuje, susijusiame su teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose. Kita vertus, Reglamento Nr. 273/2004 teisinis pagrindas yra EB 95 straipsnis, pakeistas SESV 114 straipsniu, esančiu šios Sutarties VII antraštinėje dalyje „Konkurencijos, mokesčių ir teisės aktų derinimo bendrosios taisyklės“. Be to, Reglamentas Nr. 111/2005 grindžiamas EB 133 straipsniu, pakeistu SESV 207 straipsniu. Pastarasis straipsnis yra SESV penktoje dalyje „Sąjungos išorės veiksmai“, konkrečiai kalbant – jos II antraštinėje dalyje „Bendra prekybos politika“.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad situacija, kai vykdydamas neteisėtą veiklą asmuo dalyvauja pateikiant rinkai Sąjungoje į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas, nepatenka į Reglamento Nr. 273/2004 taikymo sritį.
Vadinasi, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 273/2004 2 straipsnio d punktas turi būti aiškinamas taip, kad asmuo, kuris vykdo neteisėtą veiklą ir dalyvauja pateikiant rinkai Sąjungoje į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas, nėra „ūkio subjektas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 273/2004 dėl narkotinių medžiagų pirmtakų (prekursorių), iš dalies pakeisto 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1258/2013, 2 straipsnio d punktas

turi būti aiškinamas taip:

asmuo, kuris vykdo neteisėtą veiklą ir dalyvauja pateikiant rinkai Europos Sąjungoje į oficialų sąrašą įtrauktas medžiagas, nėra „ūkio subjektas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.