CELEX: 62019CJ0940
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Profesinių kvalifikacijų pripažinimas
Direktyva 2005/36/EB
4f straipsnio 6 dalis
Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį leidžiama iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurioms taikoma automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (
OL L 255, 2005, p. 22
), iš dalies pakeistos 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/55/ES (
OL L 354, 2013, p. 132
, toliau – iš dalies pakeista Direktyva 2005/36), 4f straipsnio 6 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant
Les chirurgiens-dentistes de France
(Prancūzijos chirurgai odontologai), buvusios
Confédération nationale des syndicats dentaires (Gydytojų odontologų profesinių sąjungų nacionalinė konfederacija)
,
Confédération des syndicats médicaux français (Prancūzijos medicinos profesinių sąjungų konfederacija)
,
Fédération des syndicats pharmaceutiques de France
(Prancūzijos farmacininkų profesinių sąjungų federacija),
Syndicat des biologistes
(Biologų profesinė sąjunga),
Syndicat des laboratoires de biologie clinique
(Klinikinės biologijos laboratorijų profesinė sąjunga),
Syndicat des médecins libéraux
(Nepriklausomų gydytojų profesinė sąjunga) ir
Union dentaire
(Odontologų sąjunga), taip pat
Conseil national de l’ordre des
chirurgiens-dentistes
(Nacionalinė chirurgų odontologų asociacijos taryba),
Conseil national de l’ordre des masseurs-kinésithérapeutes
(Nacionalinė masažuotojų ir kineziterapeutų asociacijos taryba) ir
Conseil national de l’ordre des infirmiers
(Nacionalinės slaugytojų asociacijos taryba) (toliau –
Les chirurgiens-dentistes de France
ir kt.) ginčą su
ministre des Solidarités et de la Santé
(solidarumo ir sveikatos ministrė),
ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation
(aukštojo mokslo, mokslo tyrimų ir inovacijų ministrė) ir
Premier ministre
(Ministras Pirmininkas) dėl prašymo panaikinti teisės aktus, kuriuose reglamentuoti tam tikri teisės iš dalies užsiimti sveikatos priežiūros profesijomis aspektai.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2013/55
Direktyvos 2013/55 1 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad pirminėje Direktyvos 2005/36 redakcijoje numatytas automatinis riboto kiekio profesijų pripažinimas remiantis suderintais būtiniausiais rengimo reikalavimais.
Direktyvos 2013/55 7 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Direktyva 2005/36/EB taikoma tik tiems specialistams, kurie nori užsiimti ta pačia profesine veikla kitoje valstybėje narėje. Yra atvejų, kai atitinkama veikla priimančiojoje valstybėje yra profesinės veiklos, kuriai priskiriama sritis yra platesnė, dalis nei kilmės valstybėje narėje. Jei veiklos sričių skirtumai yra tokie dideli, kad siekiant kompensuoti trūkumus specialistas turėtų išklausyti praktiškai visą mokymo ir rengimo programą, ir jei specialistas to prašo, priimančioji valstybė narė tokiomis konkrečiomis aplinkybėmis turėtų suteikti galimybę profesine veikla užsiimti iš dalies. Vis dėlto jei yra svarbių bendrojo intereso priežasčių, kurios apibrėžtos Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikoje dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 49 bei 56 straipsnių, ir kurios vis dar gali plėtotis toliau, valstybė narė turėtų turėti galimybę atmesti paraišką iš dalies užsiimti profesine veikla. Toks ypač būtų sveikatos priežiūros profesijų, susijusių su visuomenės sveikata arba pacientų saugumu, atvejis. Suteikiant teisę iš dalies užsiimti profesine veikla nedaromas poveikis socialinių partnerių teisei organizuoti savo veiklą.“
Iš dalies pakeista Direktyva 2005/36
Iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 1 ir 19 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)
Pagal Sutarties 3 straipsnio 1 dalies c punktą vienas iš Bendrijos tikslų – panaikinti kliūtis tarp valstybių narių laisvam asmenų ir paslaugų judėjimui. Valstybių narių piliečiams tai visų pirma reiškia teisę dirbant savarankiškai arba pagal darbo sutartį užsiimti profesija ne toje valstybėje narėje, kurioje jie įgijo profesinę kvalifikaciją. Be to, Sutarties 47 straipsnio 1 dalis nustato, kad turi būti priimtos direktyvos dėl abipusio diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų pripažinimo.
<…>
(19)
Gydytojų, bendrosios praktikos slaugytojų, gydytojų odontologų, veterinarijos gydytojų, akušerių, vaistininkų ir architektų judėjimo laisvė ir formalios kvalifikacijos įrodymų abipusis pripažinimas turėtų būti grindžiamas pagrindiniu automatinio formalios kvalifikacijos įrodymo pripažinimo principu. <…>“
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Tikslas“ nustatyta:
„Ši direktyva nustato taisykles, pagal kurias valstybė narė, suteikianti galimybę savo teritorijoje užsiimti reglamentuojama profesija atsižvelgiant į specifinės profesinės kvalifikacijos turėjimą (toliau – priimančioji valstybė narė), pripažįsta vienoje ar keliose kitose valstybėse narėse (toliau – kilmės valstybė narė) įgytą profesinę kvalifikaciją, ir kurios leidžia turinčiajam minėtą kvalifikaciją užsiimti ta profesija.
Šia direktyva taip pat nustatomos taisyklės dėl teisės iš dalies užsiimti reglamentuojama profesija ir kitoje valstybėje narėje atliktos profesinės praktikos pripažinimo.“
Šios direktyvos 4 straipsnyje „Pripažinimo rezultatai“ nustatyta:
„1.   Priimančiajai valstybei narei pripažinus profesinę kvalifikaciją asmenys įgyja teisę užsiimti toje valstybėje narėje ta pačia profesija, kuriai jie laikomi turinčiais kvalifikaciją kilmės valstybėje narėje, ir užsiimti ja priimančiojoje valstybėje narėje tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos šalies piliečiai.
2.   Taikant šią direktyvą, profesija, kuria pareiškėjas pageidauja užsiimti priimančiojoje valstybėje narėje, yra ta pati, kuriai jis laikomas turinčiu kvalifikaciją kilmės valstybėje narėje, jei apimama veikla yra panaši.
3.   Nukrypstant nuo 1 dalies, teisė iš dalies užsiimti profesine veikla priimančiojoje valstybėje narėje suteikiama laikantis 4f straipsnyje nustatytų sąlygų.“
Iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnyje „Teisė iš dalies užsiimti profesine veikla“ numatyta:
„1.   Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija suteikia teisę iš dalies užsiimti profesine veikla jos teritorijoje tik tuo atveju, kai įvykdomos visos šios sąlygos:
a)
specialistas yra visiškai kvalifikuotas, kad galėtų kilmės valstybėje narėje užsiimti profesine veikla, kuria priimančioje valstybėje narėje siekiama užsiimti iš dalies;
b)
esami teisiškai vykdomos profesinės veiklos kilmės valstybės narėje ir reglamentuojamos profesijos priimančiojoje valstybėje narėje skirtumai yra tokie dideli, kad kompensacinių priemonių taikymas pareiškėjui reikštų reikalavimą užbaigti visą priimančiojoje valstybėje reikalaujamą rengimo programą, jog jis galėtų verstis reglamentuojama profesija priimančiojoje valstybėje narėje be apribojimų;
c)
profesinė veikla gali būti objektyviai atskirta nuo kitos veiklos, priskiriamos priimančiosios valstybės narės reglamentuojamai profesijai.
Taikant c punktą, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija atsižvelgia į tai, ar profesine veikla galima užsiimti autonomiškai kilmės valstybėje narėje.
2.   Prašymas iš dalies užsiimti profesine veikla gali būti atmestas, jei tokį atmetimą pateisina svarbios bendrojo intereso priežastys, tinkamos siekiamam tikslui įgyvendinti, ir neviršija to, kas yra būtina tam tikslui įgyvendinti.
3.   Paraiškos siekiant įsisteigti priimančiojoje valstybėje narėje nagrinėjamos pagal III antraštinės dalies I ir IV skyrių nuostatas.
4.   Paraiškos siekiant laikinai ir vienkartinai teikti paslaugas priimančiojoje valstybėje narėje, kai tokia profesinė veikla daro poveikį visuomenės sveikatai ar saugai, nagrinėjamos pagal II antraštinės dalies nuostatas.
5.   Nukrypstant nuo 7 straipsnio 4 dalies šeštos pastraipos ir 52 straipsnio 1 dalies, kai suteikiama teisė užsiimti profesine veikla iš dalies, ta veikla turi būti vykdoma naudojant kilmės šalyje įgytą profesinį vardą. Priimančioji valstybė narė gali reikalauti, kad tas profesinis vardas būtų naudojamas tos valstybės kalbomis. Specialistai, kuriems suteikta teisė užsiimti profesine veikla iš dalies, paslaugų gavėjams aiškiai nurodo savo profesinės veiklos sritį.
6.   Šis straipsnis netaikomas specialistams, kurių profesinės kvalifikacijos pripažįstamos automatiškai pagal III antraštinės dalies II, III ir IIIa skyrius.“
Iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 III antraštinės dalies III skyriuje, kuriame reglamentuotas „[p]ripažinimas remiantis būtiniausių rengimo reikalavimų derinimu“, esančio 21 straipsnio „Automatinio pripažinimo principas“ 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad: „[k]iekviena valstybė narė pripažįsta tokį gydytojo formalios kvalifikacijos įrodymą, suteikiantį galimybę užsiimti pagrindinio rengimo gydytojo ir gydytojo specialisto, bendrosios praktikos slaugytojo, gydytojo odontologo, specializuoto gydytojo odontologo, veterinarijos gydytojo, vaistininko ir architekto profesine veikla, kurios rūšys išvardytos atitinkamai V priedo 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ir 5.7.1 punktuose, kuris atitinka būtiniausius rengimo reikalavimus, nurodytus atitinkamai 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 ir 46 straipsniuose, ir, vertindama galimybę užsiimti profesine veikla, tokį įrodymą savo teritorijoje laiko tokiu pačiu kaip ir jos išduodamas formalios kvalifikacijos įrodymas.“
Prancūzijos teisė
Code de la santé publique
(Visuomenės sveikatos kodeksas) L. 4002-3 straipsnyje numatyta galimybė suteikti teisę iš dalies užsiimti bet kuria šio kodekso ketvirtojoje dalyje reglamentuojama sveikatos priežiūros profesija, įskaitant profesijas, kurių atveju taikoma automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema.
Décret du 2 novembre 2017 relatif à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé
(2017 m. lapkričio 2 d. dekretas Nr. 2017-1520 dėl sveikatos priežiūros srities profesinių kvalifikacijų pripažinimo) buvo priimtas visų pirma siekiant įgyvendinti Visuomenės sveikatos kodekso L. 4002-3 straipsnį.
Siekdama įgyvendinti 2017 m. lapkričio 2 d. dekretą Nr. 2017-1520, solidarumo ir sveikatos ministrė 2017 m. gruodžio 4 ir 8 d. priėmė nutarimus.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Les chirurgiens-dentistes de France
ir kt. pateikė
Conseil d’État
(Prancūzija) skundus dėl įgaliojimų viršijimo; jais atitinkamai siekė, kad būtų panaikintas 2017 m. lapkričio 2 d. Dekretas Nr. 2017-1520 (visas arba iš dalies) ir (arba) solidarumo ir sveikatos ministrės 2017 m. gruodžio 4 d. ir (arba) 2017 m. gruodžio 8 d. nutarimai.
Dėl apskųsto dekreto
Les chirurgiens-dentistes de France
ir kt. teigė, kad Visuomenės sveikatos kodekso L. 4002-3 straipsnis, kuris yra šio dekreto teisinis pagrindas, yra nesuderinamas, kiek jis taikomas gydytojo, chirurgo ortodonto, akušerio ir slaugytojo profesijoms, su iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalimi, nes šiame dekrete teisė iš dalies užsiimti profesine veikla neteisėtai apima ir profesijas, kurioms taikomas šios direktyvos III antraštinės dalies III skyrius.
Dėl dviejų pagrindinėje byloje ginčijamų nutarimų buvo teigiama, kad jie yra neteisėti, kiek susiję su profesijomis, kurioms taikomas iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 III antraštinės dalies III skyrius ir kurių neapima teisės iš dalies užsiimti profesine veikla suteikimo sistema, numatyta šios direktyvos 4f straipsnio 6 dalyje.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, atsižvelgiant į tai, kad 2017 m. lapkričio 2 d. Dekretas Nr. 2017-1520 buvo priimtas remiantis Visuomenės sveikatos kodekso L. 4002-3 straipsniu, atsakymas į klausimą, ar iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalis turi būti suprantama taip, kad pagal ją valstybei narei neleidžiama suteikti teisės iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurioms taikoma šios direktyvos III antraštinės dalies III skyriaus nuostatose numatyta automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema, yra lemiamas siekiant išspręsti ginčą ir kelia rimtų sunkumų. Dviejų ginčijamų nutarimų teisėtumas priklausys nuo minėto dekreto, kuris yra jų teisinis pagrindas, teisėtumo.
Šiomis aplinkybėmis
Conseil d’État
(Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal [iš dalies pakeistos] Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalį valstybė narė negali numatyti galimybės iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurioms taikoma šios direktyvos III antraštinės dalies III skyriaus nuostatose nurodyta automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiami teisės aktai, kuriuose numatyta galimybė suteikti teisę iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurių atveju taikoma šios direktyvos III antraštinės dalies III skyriaus nuostatose numatyta automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema.
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad, kai Sąjungos teisės nuostatose aiškiai nedaroma nuorodos į valstybių narių teisę, norint nustatyti šios nuostatos prasmę ir apimtį, ji visoje Sąjungoje turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant ne tik į pačios nuostatos formuluotę, bet ir jos kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 21 d. Sprendimo Möbel Kraft,
C‑529/19
,
EU:C:2020:846
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kaip matyti iš Direktyvos 2005/36 (iš dalies pakeistos) 19 konstatuojamosios dalies, joje numatyta, kad gydytojų, bendrosios praktikos slaugytojų, gydytojų odontologų, veterinarijos gydytojų, akušerių, vaistininkų ir architektų formalios kvalifikacijos įrodymams taikoma automatinio formalios kvalifikacijos įrodymų pripažinimo sistema, grindžiama suderintais būtiniausiais rengimo reikalavimais (šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Ordre des architectes,
C‑365/13
,
EU:C:2014:280
,
punktą).
Iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad šis straipsnis „netaikomas specialistams, kurių profesinės kvalifikacijos pripažįstamos automatiškai pagal III antraštinės dalies II, III ir IIIa skyrius“.
Taigi iš šios nuostatos formuluotės išplaukia, kad teisė iš dalies užsiimti profesine veikla, numatyta iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 1–5 dalyse, nesuteikiama specialistams, kurių profesinės kvalifikacijos pripažįstamos automatiškai pagal III antraštinės dalies II, III ir IIIa skyrius, o ne profesijoms, kurių atveju taikomas toks automatiškas pripažinimas.
Vadinasi, iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio formuluotė iš tikrųjų rodo, kad joje minimi fiziniai asmenys.
Toks pažodinis šios nuostatos aiškinimas atitinka šios direktyvos kontekstą ir tikslą.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Direktyvos 2005/36 genezė ir struktūra patvirtina, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė atskirti terminų „profesijos“ ir „specialistų“ vartojimą.
Iš tikrųjų, viena vertus, išnagrinėjus Teisingumo Teismui pateiktą bylos medžiagą matyti, kad, nors Komisijos pateiktame Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2005/36, pasiūlyme [COM(2011) 883
final
] nebuvo tokios nuostatos, kokia įtvirtinta dabartinio Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalyje, Europos Parlamentas pasiūlė pakeitimą, t. y. nesuteikti teisės iš dalies užsiimti profesine veikla toms profesijoms, kurių atveju taikomas automatinis pripažinimas.
Vis dėlto teisėkūros procese dalyvavusioms institucijoms sutarus, nuspręsta vartoti terminą „specialistai“.
Kita vertus, dėl automatinio pripažinimo struktūros reikia nurodyti, kad nors iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalyje nurodyti specialistai, kuriems tas pripažinimas taikomas, kitose šios direktyvos nuostatose, kaip antai tose, kurias nurodė generalinis advokatas savo išvados 23 punkte ir 4 puslapio išnašoje, priešingai, minimos „profesijos“, kurių atveju šis pripažinimas taikomas arba netaikomas.
Be to, svarbu priminti, kad Direktyvos 2013/55 7 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad, jei yra svarbių bendrojo intereso priežasčių, valstybė narė turėtų turėti galimybę atmesti paraišką iš dalies užsiimti profesine veikla ypač sveikatos priežiūros profesijų, susijusių su visuomenės sveikata arba pacientų saugumu, atveju. Prie sveikatos priežiūros profesijų priskiriamos, be kita ko, profesijos, kurių atveju taikomas automatinis profesinių kvalifikacijų pripažinimas, kaip antai gydytojų, bendrosios praktikos slaugytojų, gydytojų odontologų, veterinarijos gydytojų, akušerių ir vaistininkų, nurodytų iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 21 straipsnyje ir kurios pripažįstamos automatiškai. Vadinasi, galimybė, kad bus atsisakyta suteikti teisę iš dalies verstis šiomis profesijomis, reiškia, kad iš esmės teisės iš dalies užsiimti jomis suteikimas nėra draudžiamas.
Tokia teisė iš dalies užsiimti profesine veikla atitinka, pirma, bendrą tikslą panaikinti laisvo asmenų ir paslaugų judėjimo tarp valstybių narių kliūtis, kaip numatyta iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 1 konstatuojamojoje dalyje. Antra, tokia teisė taip pat atitinka konkretesnį tikslą, numatytą Direktyvos 2013/55 7 konstatuojamojoje dalyje, t. y. išplėsti Direktyvos 2005/36, kuri buvo taikoma tik specialistams, norintiems užsiimti ta pačia profesija kitoje valstybėje narėje, taikymo sritį ir suteikti specialistui teisę iš dalies užsiimti profesine veikla, kai priimančiojoje valstybėje narėje atitinkamai veiklai priskiriama sritis yra platesnė nei kilmės valstybėje narėje, o veiklos sričių skirtumai yra tokie dideli, kad siekiant kompensuoti trūkumus specialistas turėtų išklausyti praktiškai visą mokymo ir rengimo programą.
Jeigu sveikatos priežiūros profesijų, išvardytų šio sprendimo 28 punkte, t. y. profesijų, nurodytų iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 III antraštinės dalies III skyriuje, atstovai neturėtų galimybės iš dalies užsiimti profesine veikla, nemažai sveikatos priežiūros specialistų, įgijusių kvalifikaciją valstybėje narėje tam, kad joje vykdytų kurios nors iš tų profesijų apimamą veiklą, bet priimančiojoje valstybėje narėje neatitinkančią kurios nors esamos profesijos, susidurtų su judėjimo kliūtimis.
Be to, kaip iš esmės nurodo generalinis advokatas savo išvados 33 punkte, leidimas iš dalies užsiimti veikla, kurią apima profesijos, kurioms taikomas automatiškas pripažinimas pagal Direktyvos 2005/36 III antraštinės dalies II, III ir IIIa skyrius, negali kelti grėsmės šių profesijų būtiniausių rengimo reikalavimų suderinimui, nurodytam Direktyvos 2013/55 1 konstatuojamojoje dalyje.
Iš tikrųjų iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 5 dalyje numatyta, kad, kai suteikiama teisė užsiimti reglamentuota profesine veikla iš dalies, ta veikla turi būti vykdoma naudojant kilmės šalyje įgytą profesinį vardą, prireikus išverstą į naudojamas priimančiosios valstybės narės kalbas ir su sąlyga, kad specialistai, kuriems suteikta teisė užsiimti profesine veikla iš dalies, paslaugų gavėjams aiškiai nurodys savo profesinės veiklos sritį. Taigi tai, kad turimas įgaliojimas vykdyti tik dalį atitinkamos profesijos, kurios atveju taikomas automatinis pripažinimas, apimamos veiklos, nepaneigia šia direktyva nustatytos sistemos, pagal kurią tik būtiniausius rengimo reikalavimus, numatytus profesijai, kurios atveju taikomas automatinis pripažinimas, atitinkantys asmenys iš tikrųjų gali pasinaudoti tokiu pripažinimu ir vykdyti visą tos profesijos apimamą veiklą.
Vadinasi, pagal iš dalies pakeistos Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalį reikalaujama, kaip iš esmės savo rašytinėse pastabose teigia Komisija, kad specialistai, kurių profesinė kvalifikacija pripažįstama automatiškai pagal, be kita ko, šios direktyvos III antraštinės dalies III skyrių, turėtų teisę vykdyti visą veiklą, kurią apima atitinkama profesija priimančiojoje valstybėje narėje, ir jiems netaikoma teisė užsiimti veikla iš dalies. Tačiau ši nuostata nereiškia, kad teisė iš dalies užsiimti profesine veikla netaikoma III antraštinės dalies III skyriuje nurodytų profesijų atveju.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2005/36 4f straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama kaip nedraudžianti teisės aktų, kuriuose numatyta galimybė suteikti teisę iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurioms taikoma šios direktyvos III antraštinės dalies III skyriaus nuostatose numatyta automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo, iš dalies pakeistos 2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/55/ES, 4f straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama kaip nedraudžianti teisės aktų, kuriuose numatyta galimybė suteikti teisę iš dalies užsiimti viena iš profesijų, kurioms taikoma šios iš dalies pakeistos direktyvos III antraštinės dalies III skyriaus nuostatose numatyta automatinio profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.