CELEX: 62017CJ0262
Præjudiciel forelæggelse
det indre marked for elektricitet
direktiv 2009/72/EF
distributionssystemer
artikel 28
lukkede distributionssystemer
begreb
fritagelser
grænser
artikel 32, stk. 1
tredjeparts adgang
artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b)
lastfordelingsafgifter

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, stk. 5 og 6, artikel 15, stk. 7, artikel 26, stk. 4, artikel 28 og artikel 37, stk. 6, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (
EUT 2009, L 211, s. 55
).
Disse anmodninger er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Solvay Chimica Italia SpA og en række andre virksomheder, der ejer eller driver private elektricitetsdistributionsnet, og Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico (myndigheden for elektricitet, gas og vand, Italien) (herefter »AEEGSI«) vedrørende dennes afgørelse om at pålægge virksomhederne en række forpligtelser vedrørende bl.a. tredjeparters adgang og lastfordelingstjenester.
Retsforskrifter
EU-retten
3., 29., 30. og 35. betragtning til direktiv 2009/72 har følgende ordlyd:
»(3)
De rettigheder, der er sikret EU-borgerne i traktaten, herunder fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser og fri etableringsret, kan kun udøves i et helt åbent marked, hvor alle forbrugere frit kan vælge leverandør, og alle leverandører frit kan levere til deres kunder.
[…]
(29)
For ikke at pålægge små distributionssystemoperatører en uforholdsmæssig stor finansiel og administrativ byrde bør medlemsstaterne om nødvendigt kunne undtage de pågældende virksomheder fra kravene om selskabsretlig adskillelse vedrørende distribution.
(30)
Anvendes der et lukket distributionssystem til at sikre optimal effektivitet af en integreret energiforsyning, som kræver særlige operationelle standarder, eller opretholdes et lukket distributionssystem primært til brug for ejeren af systemet, bør det være muligt at fritage distributionssystemoperatøren for forpligtelser, som ville udgøre en unødvendig administrativ byrde, på grund af det særlige forhold mellem distributionssystemoperatøren og brugerne af systemet. Industrielle, kommercielle eller delte serviceanlæg som f.eks. jernbanestationers bygninger, lufthavne, hospitaler, store campingpladser med integrerede faciliteter eller kemiske industrianlæg kan omfatte lukkede distributionssystemer som følge af den særlige karakter af deres drift.
[…]
(35)
For at sikre en effektiv markedsadgang for alle markedsdeltagere, herunder nye virksomheder, er det nødvendigt at indføre ikke-diskriminerende og omkostningsrelaterede balanceringsmekanismer. Så snart elektricitetsmarkedet er tilstrækkeligt smidigt, bør dette opnås ved indførelse af gennemsigtige markedsbaserede mekanismer for forsyning og køb af elektricitet, som der er behov for inden for rammerne af balanceringskravene. Så længe et sådant smidigt marked ikke findes, bør de nationale regulerende myndigheder spille en aktiv rolle for at sikre, at tarifferne for balanceringsydelser er ikke-diskriminerende og afspejler omkostningerne. Samtidig bør der opstilles passende incitamenter til at balancere produktionen og forbruget af elektricitet og til ikke at bringe systemet i fare. Transmissionssystemoperatørerne bør gøre det lettere for endelige kunder og repræsentanter for endelige kunder at deltage på reserve- og balanceringsmarkeder.«
Artikel 1 i direktiv 2009/72 med overskriften »Genstand og anvendelsesområde« bestemmer:
»I dette direktiv fastsættes fælles regler for produktion, transmission, distribution og forsyning af elektricitet samt for forbrugerbeskyttelse med henblik på at forbedre og integrere konkurrencebaserede elektricitetsmarkeder i [Den Europæiske Union]. Det fastlægger regler for, hvorledes elektricitetssektoren skal organiseres og fungere, hvordan der opnås åben adgang til markedet, hvilke kriterier og procedurer der skal anvendes ved indkaldelse af tilbud og meddelelse af bevillinger, samt hvorledes systemerne skal drives. Det fastlægger endvidere regler for forsyningspligt og elektricitetsforbrugeres rettigheder og præciserer konkurrencevilkårene.«
Direktivets artikel 2 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I dette direktiv forstås ved:
[…]
5)   »distribution«: transport af elektricitet via høj-, mellem- og lavspændingsdistributionssystemer med henblik på levering af elektricitet til kunder, men ikke forsyning
[…]
19)   »forsyning«: salg, herunder videresalg, af elektricitet til kunder
[…]
26)   »lille isoleret system«: ethvert system med et forbrug på under 3000 GWh i 1996, som får mindre end 5% af sit årlige forbrug dækket via sammenkobling med andre systemer
27)   »mikro-isoleret system«: ethvert system med et forbrug på under 500 GWh i 1996, uden forbindelse til andre systemer
[…]«
Direktivets artikel 3 med overskriften »Offentlige serviceforpligtelser og forbrugerbeskyttelse« bestemmer i stk. 14:
»Medlemsstaterne kan beslutte ikke at anvende artikel 7, 8, 32 og/eller 34, for så vidt anvendelsen retligt eller faktisk ville hindre opfyldelsen af de forpligtelser, der er pålagt elektricitetsvirksomheder under hensyn til almen økonomisk interesse, og for så vidt udviklingen af samhandelen ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod [Unionens] interesse. I henhold til dette direktiv og til […] artikel [106 TEUF] omfatter [Unionens] interesse bl.a. konkurrence i forbindelse med privilegerede kunder.«
Artikel 15 i direktiv 2009/72 med overskriften »Lastfordeling og balancering« har følgende ordlyd:
»1.   Uden at det berører den elektricitetsforsyning, som sker i henhold til aftalemæssige forpligtelser, herunder de forpligtelser, der følger af udbudsbetingelserne, er transmissionssystemoperatøren, når han udøver denne aktivitet, ansvarlig for lastfordelingen af produktionsanlæggene i sit område og for brugen af samkøringslinjer med andre systemer.
2.   Lastfordelingen af produktionsanlæggene og brugen af samkøringslinjerne sker på grundlag af objektive kriterier, som godkendes af de nationale regulerende myndigheder, hvis de er kompetente, og som skal offentliggøres og anvendes på en ikke-diskriminerende måde, der sikrer et velfungerende indre marked for elektricitet. Kriterierne tager hensyn til den økonomiske rangfølge af elektricitet fra disponible produktionsanlæg eller fra overførsel via samkøringslinjer, og der tages hensyn til de tekniske begrænsninger i systemet.
[…]
7.   De regler for balancering af elektricitetssystemet, som transmissionssystemoperatørerne fastlægger, skal være objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende, og det samme gælder reglerne for systembrugernes betaling for brug af deres net i forbindelse med energiubalance. Vilkår og betingelser, herunder regler og tariffer, for transmissionssystemoperatørers ydelse af de pågældende tjenester fastsættes efter en metode, der er forenelig med artikel 37, stk. 6, på en ikke-diskriminerende måde, der afspejler omkostningerne, og de skal offentliggøres.«
Direktivets artikel 25 med overskriften »Distributionssystemoperatørernes opgaver« bestemmer:
»1.   Distributionssystemoperatøren har ansvaret for at sikre, at systemet på lang sigt kan imødekomme rimelige krav til distributionen af elektricitet, og for på økonomiske vilkår at drive, opretholde og udvikle et sikkert, pålideligt og effektivt elektricitetsdistributionssystem på sit område under behørig hensyntagen til miljøet og energieffektiviteten.
[…]
5.   Hver distributionssystemoperatør anvender gennemsigtige, ikke-diskriminerende markedsbaserede metoder ved anskaffelse af den energi, de anvender til at dække energitab og reservekapacitet i deres system, når de udøver denne aktivitet […]
6.   Når en distributionssystemoperatør er ansvarlig for at balancere distributionssystemet, skal de regler, som denne fastlægger med henblik herpå, være objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende, og det samme gælder reglerne for systembrugernes betaling for brug af deres net i forbindelse med energiubalance. Vilkår og betingelser, herunder regler og tariffer, for distributionssystemoperatørers ydelse af de pågældende tjenester skal fastsættes i henhold til artikel 37, stk. 6, på en ikke-diskriminerende måde, der afspejler omkostningerne, og de skal offentliggøres.
7.   Når distributionssystemoperatøren planlægger at udvide distributionsnettet, skal systemoperatøren overveje foranstaltninger til energieffektivitet gennem efterspørgselsstyring eller decentraliseret produktion, som muligvis kan erstatte behovet for at forbedre eller erstatte elektricitetskapacitet.«
Direktivets artikel 26 med overskriften »Udskillelse af distributionssystemoperatører« har følgende ordlyd:
»1.   Er distributionssystemoperatøren en del af en vertikalt integreret virksomhed, skal vedkommende i det mindste være uafhængig, hvad angår retlig form, organisation og beslutningstagning, af andre aktiviteter, der ikke vedrører distribution. Disse regler indebærer ikke en forpligtelse til at adskille ejerskab til aktiver i distributionssystemoperatøren fra den vertikalt integrerede virksomhed.
2.   Ud over kravene i stk. 1 skal distributionssystemoperatøren, når denne er en del af en vertikalt integreret virksomhed, være uafhængig, hvad angår organisation og beslutningstagning, af de andre aktiviteter, der ikke vedrører distribution. Med henblik herpå gælder følgende minimumskriterier:
[…]
3.   I tilfælde, hvor distributionssystemoperatøren indgår i en vertikalt integreret virksomhed, sørger medlemsstaterne for, at distributionssystemoperatørens virksomhed overvåges af de regulerende myndigheder eller andre kompetente organer, således at denne ikke kan udnytte sin vertikale integration til at forvride konkurrencen. […]
4.   Medlemsstaterne kan bestemme, at stk. 1, 2 og 3 ikke gælder for integrerede elektricitetsvirksomheder, der betjener færre end 100000 tilkoblede kunder eller små isolerede systemer.«
Artikel 28 i direktiv 2009/72 med overskriften »Lukkede distributionssystemer« bestemmer:
»1.   Medlemsstaterne kan tillade, at nationale regulerende myndigheder eller andre kompetente myndigheder klassificerer et system, som distribuerer elektricitet inden for et geografisk afgrænset industrielt, kommercielt eller delt serviceanlæg, og som, med forbehold af stk. 4, ikke forsyner privatkunder, som et lukket distributionssystem, såfremt:
a)
driften eller produktionsprocessen for brugerne af dette system er integreret som følge af særlige tekniske eller sikkerhedsmæssige hensyn, eller
b)
systemet primært distribuerer elektricitet til systemets ejer eller operatør eller deres tilknyttede virksomheder.
2.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at nationale regulerende myndigheder skal fritage operatøren af et lukket distributionssystem fra:
a)
forpligtelserne i artikel 25, stk. 5, om at anvende gennemsigtige, ikke-diskriminerende markedsbaserede metoder ved anskaffelse af den energi, de anvender til at dække energitab og reservekapacitet i deres system
b)
forpligtelsen i artikel 32, stk. 1, om, at tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, skal godkendes forud for deres ikrafttræden i overensstemmelse med artikel 37.
3.   Gives en fritagelse efter stk. 2, gennemgås og godkendes de anvendte tariffer eller de metoder, de er beregnet efter, i overensstemmelse med artikel 37 efter anmodning fra en bruger af det lukkede distributionssystem.
4.   Hvis et lille antal husholdninger, der er beskæftiget hos eller har en lignende tilknytning til distributionssystemets ejer, og som befinder sig inden for det område, som det lukkede distributionssystem leverer til, tilfældigt bruger systemet, er dette ikke til hinder for, at der gives en fritagelse efter stk. 2.«
Artikel 32 i direktiv 2009/72 med overskriften »Tredjeparts adgang« bestemmer:
»1.   Medlemsstaterne drager omsorg for, at der indføres en ordning for tredjeparts adgang til transmissions- og distributionssystemerne, som bygger på offentliggjorte tariffer, der gælder for alle privilegerede kunder, og som anvendes objektivt og uden forskelsbehandling mellem systembrugerne. Medlemsstaterne sikrer, at tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, er godkendt forud for deres ikrafttræden i overensstemmelse med artikel 37, og at disse tariffer – og metoderne, hvor kun disse godkendes – offentliggøres, inden de træder i kraft.
2.   En transmissions- eller distributionssystemoperatør kan nægte adgang, hvis systemet ikke har den nødvendige kapacitet. Afslaget skal begrundes behørigt på grundlag af objektive samt teknisk og økonomisk forsvarlige kriterier, særlig under hensyn til artikel 3. De regulerende myndigheder, hvis medlemsstater har fastsat dette, eller medlemsstaterne sikrer, at disse kriterier anvendes konsekvent, og at den systembruger, som er blevet nægtet adgang, har mulighed for at gøre brug af en tvistbilæggelsesprocedure. De regulerende myndigheder sikrer også, at transmissions- eller distributionssystemoperatøren i givet fald, og når der nægtes adgang, giver relevante oplysninger om de foranstaltninger, der vil være nødvendige for at styrke nettet. Den part, som anmoder om sådanne oplysninger, kan pålægges et rimeligt gebyr, som afspejler omkostningerne ved at fremlægge sådanne oplysninger.«
Direktivets artikel 37 med overskriften »Den regulerende myndigheds opgaver og beføjelser« bestemmer i stk. 6:
»De regulerende myndigheder har ansvaret for fastsættelse eller godkendelse af i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår, i tilstrækkelig god tid, inden de træder i kraft, for:
[…]
b)
tilvejebringelse af balanceringsydelser, som leveres på den mest økonomiske måde og giver passende incitamenter til netværksbrugere, så de kan balancere deres input og resultater. Balanceringsydelserne skal leveres på en rimelig og ikke-diskriminerende måde og være baseret på objektive kriterier […]
[…]«
Italiensk ret
Artikel 30, stk. 27, i lov nr. 99 – Disposizioni per lo sviluppo e l’internazionalizzazione delle imprese, nonché in materia di energie (lov nr. 99 om bestemmelser til udvikling og internationalisering af virksomheder, også på energiområdet) af 23. juli 2009 (GURI nr. 176 af 31.7.2009, herefter »lov nr. 99/2009«) bestemmer:
»For at sikre og forbedre kvaliteten af elektricitetsforsyningen til endelige kunder, der via private net med eventuel intern produktion er tilkoblet det nationale elektricitetssystem […], fastsætter ministeriet for økonomisk udvikling inden for 120 dage fra denne lovs ikrafttræden nye kriterier for definitionen af forhold mellem netoperatøren, koncessionerede distributionsselskaber, ejeren af de private net og den endelige kunde, som er tilkoblet disse net. [AEEGSI] har til opgave at anvende de ovennævnte kriterier med henblik på interesseafvejning og beskyttelse af de erhvervede rettigheder og skal i den forbindelse endvidere tage hensyn til behovet for en rationel udnyttelse af eksisterende ressourcer.«
Artikel 33 i lov nr. 99/2009 bestemmer:
»[…] ved et internt brugernet […] forstås et elektricitetsnet, hvis opbygning opfylder alle de følgende betingelser:
a)
Nettet eksisterer på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden, eller der er tale om et net, hvis oprettelse på samme tidspunkt er blevet indledt, eller for hvilket samtlige tilladelser i henhold til den gældende lovgivning på det nævnte tidspunkt er blevet opnået.
b)
Nettet sammenkobler industrielle forbrugsenheder eller sammenkobler industrielle forbrugsenheder og elektricitetsproduktionsenheder med essentiel funktion for den industrielle produktionsproces, forudsat at disse enheder er beliggende i området for maksimalt tre nabokommuner, eller maksimalt tre naboprovinser i det ene tilfælde, hvor produktionsenheder forsynes med vedvarende energikilder.
c)
Nettet er ikke omfattet af pligten til at tillade tilkobling af tredjeparter, uden at dette berører retten for de enkelte aktører i det samme net som et alternativ at tilkoble sig nettet med pligt til at tillade tilkobling af tredjeparter.
d)
Nettet er via et eller flere tilkoblingssteder tilkoblet et net med pligt til at tillade tilkobling af tredjeparter med en nominel spænding på minimum 120 kV.
e)
Nettet har en ansvarlig, der agerer som enkeltoperatør af nettet. Denne ansvarlige kan være en anden aktør end den, som ejer forbrugs- eller produktionsenhederne, men må ikke være koncessionsindehaver for transmission og lastfordeling eller distribution af elektricitet.«
Decreto ministeriale – Attuazione dell’articolo 30, comma 27, della legge 23 luglio 2009, n. 99, in materia di rapporti intercorrenti fra i gestori delle reti elettriche, le società di distribuzione in concessione, i proprietari di reti private ed i clienti finali collegati a tali reti (ministerielt dekret om gennemførelse af artikel 30, stk. 27, i lov nr. 99 af 23.7.2009 om forholdet mellem operatører af elektricitetsnet, koncessionerede distributionsselskaber, ejere af private net og endelige kunder tilkoblet disse net) af 10. december 2010 (GURI nr. 305 af 31.12.2010) pålægger operatører af private net bl.a. en pligt til at tillade, at endelige kunder, som er tilkoblet disse private net, anmoder om og opnår fysisk eller virtuel tilkobling til det offentlige net og til at tillade, at operatører af offentlige net anvender disse private net med henblik på at sikre endelige kunders ret til tilkobling til det offentlige net.
Artikel 38, stk. 5 i decreto legislativo n. 93 – Attuazione delle direttive 2009/72/CE, 2009/73/CE e 2008/92/CE relative a norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica, del gas naturale e ad una procedura comunitaria sulla trasparenza dei prezzi al consumatore finale industriale di gase di energia elettrica, nonché abrogazione delle direttive 2003/54CE e 2003/55/CE (lovdekret nr. 93 om gennemførelse af direktiv 2009/72/EF, 2009/73/EF og 2008/92/EF om fælles regler for det indre marked for elektricitet og for naturgas, om en fællesskabsprocedure med hensyn til gennemsigtigheden af prisen på gas og elektricitet til den endelige forbruger i industrien samt om ophævelse af direktiv 2003/54/EF og 2003/55/EF) af 1. juni 2011 (GURI nr. 148, af 28.6.2011, herefter »lovdekret nr. 93/2011«) bestemmer bl.a. følgende:
»Uden at dette berører bestemmelserne vedrørende effektive brugersystemer som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra t), i lovdekret nr. 115/2008, er interne brugernet som omhandlet i artikel 33 i lov nr. [99/2009] og de andre private net som omhandlet i artikel 30, stk. 27, i lov nr. [99/2009] lukkede distributionssystemer […]«
Ved deliberazione n. 539/2015/R/eel – Regolazione dei servizi di connessione, misura, trasmissione, distribuzione, dispacciamento e vendita nel caso di sistemi di distribuzione chiusi (afgørelse nr. 539/2015/R/eel om regulering af tilkobling, måling, transmission, distribution, lastfordeling og salg med hensyn til lukkede distributionssystemer) af 12. november 2015 (herefter »afgørelse nr. 539/2015«) klassificerede AEEGSI i overensstemmelse med artikel 38, stk. 5, i lovdekret nr. 93/2011 de interne brugernet og de øvrige private elektricitetsnet i kategorien »lukkede distributionssystemer«, der er omhandlet i artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72.
Artikel 8 i bilag A til denne afgørelse bestemmer, at »et lukket distributionssystem er et net med pligt til udelukkende at tillade tilkobling af forbrugere, der i henhold til denne afgørelses artikel 6 henhører under dem, som kan tilkobles samme lukkede distributionssystem«.
I henhold til artikel 22, stk. 1, i det pågældende bilag »finder regler om lastfordeling anvendelse med hensyn til den elektricitet, som af hver bruger leveres til og aftages fra det lukkede distributionssystem gennem den pågældendes tilkobling til systemet«.
Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
Sagsøgerne i hovedsagerne enten ejer eller driver private elektricitetsdistributionsnet, som i henhold til artikel 38, stk. 5, i lovdekret nr. 93/2011 er blevet klassificeret i kategorien »lukkede distributionssystemer«, og som følgelig i henhold til afgørelse nr. 539/2015 er undergivet en række forpligtelser pålagt af AEEGSI.
Sagsøgerne anlagde sag ved Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol for Lombardiet, Italien) med påstand om annullation af afgørelse nr. 539/2015 med den begrundelse, at denne afgørelse er i strid med bestemmelserne i direktiv 2009/72, for så vidt som den anvender de samme regler på lukkede distributionssystemer som dem, der finder anvendelse på offentlige distributionssystemer, uden at indføre en ordning, der tager hensyn til de særlige karakteristika ved et lukket distributionssystem.
De klagepunkter, som sagsøgerne har rejst til støtte for deres søgsmål, vedrører henholdsvis den forpligtelse til at tillade tilkobling af tredjeparter og til adskillelse af regnskaber og funktioner, der er pålagt operatørerne af lukkede distributionssystemer, opkrævning af lastfordelingsafgifter i relation til de enkelte brugere, som er tilkoblet det lukkede distributionssystem, uden at betragte hele det private net samlet set som en enkelt bruger af lastfordelingen, som det tidligere var tilfældet, og opkrævning af generelle omkostninger forbundet med elektricitetsforbrug for den enkelte bruger, der er tilkoblet det lukkede distributionssystem, selv hvor elektriciteten produceres inden for dette system.
På denne baggrund har Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (den regionale forvaltningsdomstol i Lazio, Italien) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål, som er enslydende formuleret i sagerne C-262/17, C-263/17 og C-273/17:
»1)
Skal bestemmelserne i direktiv [2009/72], og i særdeleshed artikel [2], nr. 5) og 6), samt artikel 28, fortolkes således, at et system oprettet og drevet af en privat aktør, som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, og der selv er tilkoblet det offentlige net, nødvendigvis udgør et elektricitetsnet og således et »distributionssystem« som omhandlet i direktivet, uden mulighed for fra denne klassificering at undtage private systemer med sådanne karakteristika, der blev oprettet inden direktivets ikrafttræden og oprindeligt var bestemt til egenproduktion?
2)
Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, består den eneste mulighed i henhold til direktivet for at tage højde for de særlige forhold med hensyn til et privat elektricitetsnet da i, at dette net henhører under kategorien af lukkede distributionssystemer som omhandlet i direktivets artikel 28, eller kan den nationale lovgiver fastsætte en anden kategori af distributionssystemer, som er omfattet af en forenklet regulering, der adskiller sig fra reguleringen af lukkede distributionssystemer?
3)
Uanset besvarelsen af de foregående spørgsmål, skal direktivet da fortolkes således, at de i artikel 28 omhandlede lukkede distributionssystemer under alle omstændigheder har pligt til at tillade tilkobling af tredjeparter?
4)
Uanset besvarelsen af de foregående spørgsmål, kan den nationale lovgiver på grundlag af klassificeringen af et privat elektricitetsnet som et lukket distributionssystem som omhandlet i artikel 28 i [direktiv 2009/72] da med hensyn til dette system fastsætte alene de undtagelser fra de almindelige bestemmelser om distributionssystemer, som udtrykkeligt er nævnt i direktivets artikel 28 og artikel 26, stk. 4, eller kan eller skal medlemsstaten – i lyset af 29. og 30. betragtning til direktivet – da fastsætte yderligere undtagelser fra anvendelsen af de almindelige bestemmelser om distributionssystemer med henblik på varetagelse af de i ovenstående betragtninger angivne formål?
5)
Såfremt Domstolen måtte finde, at en medlemsstat kan eller skal indføre bestemmelser, som tager højde for de særlige forhold med hensyn til lukkede distributionssystemer, er bestemmelserne i [direktiv 2009/72] – og i særdeleshed 29. og 30. betragtning hertil, artikel 15, stk. 7, artikel 37, stk. 6, litra b), og artikel 26, stk. 4 – da til hinder for nationale bestemmelser, såsom de i den foreliggende sag relevante, hvorefter lukkede distributionssystemer omfattes af bestemmelser om lastfordeling og adskillelse, som er identiske med reguleringen af offentlige net, og som med hensyn til generelle omkostninger forbundet med el-systemet fastsætter, at betaling af de respektive afgifter delvis skal stå i rimeligt forhold til elektricitetsforbruget inden for det lukkede system?«
Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 12. juni 2017 er sagerne C-262/17, C-263/17 og C-273/17 blevet forenet med henblik på den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og dommen.
Som svar på en anmodning fra Domstolen om uddybende oplysninger har den forelæggende ret den 12. april 2018 underrettet Domstolen om, at det femte præjudicielle spørgsmål er blevet irrelevant, for så vidt som det vedrører reglerne om adskillelse og opkrævning af generelle omkostninger forbundet med el-systemet.
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, nr. 5), og artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der er indført med henblik på egetforbrug inden ikrafttrædelsen af dette direktiv, og som drives af en privat aktør, som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, og som selv er tilkoblet det offentlige net, udgør distributionssystemer, der falder ind under anvendelsesområdet for det pågældende direktiv.
Det bemærkes, at direktiv 2009/72, som det fremgår af artikel 1, har til formål at fastsætte fælles regler for bl.a. distribution af elektricitet med henblik på at forbedre og integrere konkurrencebaserede elektricitetsmarkeder i EU.
Selv om begrebet »distributionssystem« ikke er defineret som sådan i direktiv 2009/72, definerer direktivets artikel 2, nr. 5), derimod begrebet »distribution« som transport af elektricitet via høj-, mellem- og lavspændingsdistributionssystemer med henblik på levering af elektricitet til kunder, men ikke selve »forsyningen«, idet dette sidstnævnte begreb ifølge direktivets artikel 2, nr. 19), skal forstås som salg af elektricitet til kunder (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Det følger af disse definitioner, at et distributionssystem er et system, der ved høj-, mellem- og lavspænding leverer elektricitet (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Det følger deraf, at det alene er denne elektricitets spænding, der udgør et relevant kriterium for, om et system udgør et distributionssystem som omhandlet i direktiv 2009/72 (jf. i denne retning dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Derimod udgør hverken datoen, hvorpå et sådant system indføres, eller den omstændighed, at systemet er bestemt til egetforbrug og drives af en privat aktør, og som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, relevante kriterier i denne forbindelse.
Tværtimod bemærkes for så vidt angår denne sidstnævnte omstændighed, at medlemsstaterne ifølge artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72 kan tillade, at nationale kompetente myndigheder klassificerer et system, som distribuerer elektricitet inden for et geografisk afgrænset industrielt, kommercielt eller delt serviceanlæg, og som i princippet ikke forsyner privatkunder, som et lukket distributionssystem, såfremt driften eller produktionsprocessen for brugerne af dette system som følge af særlige tekniske eller sikkerhedsmæssige hensyn er integreret, eller såfremt systemet primært distribuerer elektricitet til systemets ejer eller operatør eller deres tilknyttede virksomheder.
I henhold til artikel 28, stk. 2, i direktiv 2009/72 kan medlemsstaterne bestemme, at nationale kompetente myndigheder skal fritage operatøren af et sådant lukket system fra dels forpligtelsen i direktivets artikel 25, stk. 5, om at anvende gennemsigtige, ikke-diskriminerende markedsbaserede metoder ved anskaffelse af den energi, de anvender til at dække energitab og reservekapacitet i deres system, dels forpligtelsen i direktivets artikel 32, stk. 1, om at tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, skal godkendes forud for deres ikrafttræden i overensstemmelse med samme direktivs artikel 37. I dette sidstnævnte tilfælde kan systembrugerne i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 2009/72 anmode den kompetente nationale myndighed om at gennemgå og godkende de anvendte tariffer eller de metoder, de er beregnet efter.
Det fremgår af disse bestemmelser, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der er indført med henblik på egetforbrug og drives af en privat aktør, som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, udgør distributionsnet, som falder ind under anvendelsesområdet for dette direktiv, eftersom de kompetente nationale myndigheder kan klassificere dem som lukkede distributionssystemer som omhandlet i direktivets artikel 28, stk. 1, og medlemsstaterne har endvidere kun mulighed for, men ikke pligt til, i overensstemmelse med samme direktivs artikel 28, stk. 2, at fritage dem fra de to forpligtelser i denne sidstnævnte bestemmelse.
Det bemærkes endvidere for så vidt angår systemets begrænsede størrelse, at direktiv 2009/72 kun henviser til et sådant kriterium i artikel 2, nr. 26) og 27), for at definere begreberne »lille isoleret system« eller »mikro-isoleret system«, eftersom EU-lovgiver ikke ønskede at udelukke visse distributionsnet fra anvendelsesområdet for dette direktiv på grund af deres størrelse eller deres elektricitetsforbrug (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Ovenstående betragtninger understøttes i øvrigt af det formål, der forfølges med direktiv 2009/72, som er en gennemførelse af det indre marked for elektricitet (jf. i denne retning dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Følgelig udgør systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, i forhold til hvilke det er ubestridt, at de leverer elektricitet ved høj-, mellem- og lavspænding, som er bestemt til at sælges til endelige kunder, distributionssystemer, der falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 2009/72.
Følgelig skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 2, nr. 5), og artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der er indført med henblik på egetforbrug inden ikrafttrædelsen af dette direktiv, og som drives af en privat aktør, som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, og som selv er tilkoblet det offentlige net, udgør distributionssystemer, der falder ind under anvendelsesområdet for det pågældende direktiv.
Det andet og det fjerde spørgsmål
Med det andet og det fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at medlemsstaterne udelukkende kan fritage systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede fra de forpligtelser, der er fastsat i stk. 2 vedrørende de i bestemmelsen omhandlede lukkede distributionssystemer, samt forpligtelserne i direktivets artikel 26, stk. 4, eller om de ligeledes kan fastsætte en særlig kategori af distributionssystemer for de pågældende systemer med henblik på at indrømme dem fritagelser, der ikke er fastsat i direktivet.
Som det allerede fremgår af denne doms præmis 32-34 kan en medlemsstat, der giver de nationale kompetente myndigheder mulighed for at klassificere systemer, som opfylder betingelserne i artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72, som lukkede distributionssystemer, i overensstemmelse med direktivets artikel 28, stk. 2, ligeledes bestemme, at disse myndigheder kan fritage operatøren af disse systemer fra de forpligtelser, der er omhandlet i direktivets artikel 25, stk. 5, og artikel 32, stk. 1.
Det følger således klart af selve ordlyden af artikel 28, stk. 2, i direktiv 2009/72, at de systemer, der af de kompetente nationale myndigheder klassificeres som lukkede distributionssystemer, på grundlag af denne bestemmelse udelukkende kan fritages fra de forpligtelser, der er omhandlet deri, med henblik på, som det fremgår af 30. betragtning til direktivet, at undgå, at operatørerne af disse systemer underkastes forpligtelser, der ville udgøre en unødvendig administrativ byrde på grund af det særlige forhold mellem disse operatører og brugerne af det pågældende system.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen og er i øvrigt ikke bestridt, at de i hovedsagerne omhandlede systemer af de kompetente nationale myndigheder er blevet klassificeret som lukkede distributionssystemer som omhandlet i artikel 28, stk. 1, i direktiv 2009/72.
I denne egenskab kan disse systemer således, såfremt Italien har udnyttet den mulighed, der er fastsat i direktivets artikel 28, stk. 2, kun indrømmes de fritagelser, der er omhandlet i denne bestemmelse.
Som generaladvokaten i det væsentlige anførte i punkt 52-58 i forslaget til afgørelse, er der imidlertid intet til hinder for, at et lukket distributionssystem ligeledes i en anden egenskab kan indrømmes de yderligere fritagelser, der er fastsat i direktiv 2009/72.
Særligt bemærkes i denne forbindelse, at artikel 26, stk. 4, i direktiv 2009/72 giver medlemsstaterne mulighed for at fritage de integrerede elektricitetsvirksomheder, der betjener færre end 100000 tilkoblede kunder, fra de adskillelsesforpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 26, stk. 1-3, for i overensstemmelse med 29. betragtning til direktivet ikke at pålægge små distributionssystemoperatører en uforholdsmæssig stor finansiel og administrativ byrde.
Det fremgår imidlertid af den forelæggende rets konstateringer, at de i hovedsagerne omhandlede systemer kan være omfattet af denne fritagelse, eftersom de i princippet ikke kan betjene privatkunder, og at de forbinder et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder inden for et geografisk afgrænset anlæg.
I øvrigt fremgår det af denne rets svar på Domstolens anmodning om uddybende oplysninger, at den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning nu i overensstemmelse med artikel 26, stk. 4, i direktiv 2009/72 fritager disse systemer fra de adskillelsesforpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 26, stk. 1-3.
Under alle omstændigheder bemærkes, at medlemsstaterne ikke kan placere systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 2009/72, i en anden kategori af distributionssystemer end dem, der er udtrykkeligt er fastsat i direktivet, med henblik på at indrømme dem fritagelser, der ikke er fastsat i direktivet.
Det fremgår ganske vist af 29. og 30. betragtning til direktiv 2009/72, at den særlige karakter af visse distributionsnet, herunder lukkede distributionssystemer, kan begrunde, at medlemsstaterne beslutter at fritage disse fra visse af de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, for ikke at pålægge dem en unødvendig administrativ byrde.
Det skal imidlertid konstateres, at disse betragtninger netop er afspejlet i artikel 26, stk. 4, og artikel 28, stk. 2, i direktiv 2009/72, som udtrykkeligt fastsætter de fritagelser, som sådanne systemer kan indrømmes.
Følgelig skal det andet og det fjerde spørgsmål besvares med, at artikel 28 i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der af medlemsstaten er blevet klassificeret som lukkede distributionssystemer som omhandlet i artiklens stk. 1, i denne egenskab udelukkende kan fritages fra de forpligtelser, der er fastsat i den pågældende artikels stk. 2, uanset at disse systemer i øvrigt kan indrømmes andre fritagelser, der er fastsat i direktivet, særligt fritagelsen i direktivets artikel 26, stk. 4, såfremt de opfylder de deri fastsatte betingelser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Under alle omstændigheder kan denne medlemsstat ikke fastsætte en særlig kategori af distributionssystemer for de pågældende systemer med henblik på at indrømme dem fritagelser, der ikke er fastsat i direktivet.
Det tredje spørgsmål
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 32, stk. 1, i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bestemmer, at lukkede distributionssystemer som omhandlet i direktivets artikel 28, stk. 1, ikke er forpligtet til at give tredjeparter adgang, men skal udelukkende give adgang til tredjeparter, der henhører under en kategori af brugere, der kan tilkobles disse systemer, og som har adgang til det offentlige net.
Det bemærkes, at medlemsstaterne i henhold til artikel 32, stk. 1, første og andet punktum, i direktiv 2009/72 har pligt til at indføre en ordning for tredjeparts adgang til transmissions- og distributionssystemerne, som bygger på offentliggjorte tariffer, der gælder for alle privilegerede kunder, og som anvendes objektivt og uden forskelsbehandling af systembrugerne. Ifølge direktivets artikel 32, stk. 1, tredje punktum, skal medlemsstaterne endvidere sikre, at tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, er godkendt forud for deres ikrafttræden i overensstemmelse med direktivets artikel 37, og at disse tariffer – og metoderne, hvor kun disse godkendes – offentliggøres, inden de træder i kraft.
Som Domstolen allerede har fremhævet flere gange, udgør den frie adgang til disse systemer, der er indført ved artikel 32, stk. 1, første og andet punktum, i direktiv 2009/72, en af de væsentlige foranstaltninger, som medlemsstaterne skal træffe til gennemførelse af det indre marked for elektricitet (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
, af 9.10.2008, Sabatauskas m.fl.,
C-239/07
,
EU:C:2008:551
, præmis
,
og
, og af 29.9.2016, Essent Belgium,
C-492/14
,
EU:C:2016:732
, præmis
).
Som det fremgår af tredje betragtning til direktiv 2009/72, har dette nemlig til formål at skabe et helt åbent marked, hvor alle forbrugere frit kan vælge leverandør, og alle leverandører frit kan levere til deres kunder.
I denne forbindelse bemærkes, at selv om artikel 32, stk. 1, i direktiv 2009/72 overlader det til de enkelte medlemsstater at træffe de nødvendige foranstaltninger for at indføre en ordning for tredjeparters adgang til transmissions- eller distributionssystemerne, og at medlemsstaterne således i overensstemmelse med artikel 288 TEUF er overladt at bestemme form og midler med henblik på at indføre denne ordning, er det nemlig ikke desto mindre således, at dette råderum – henset til vigtigheden af princippet om fri adgang til transmissions- eller distributionssystemerne – ikke giver medlemsstaterne adgang til at se bort fra det nævnte princip uden for de tilfælde, der er omfattet af de i direktivet fastsatte undtagelser og fravigelser (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Det fremgår således af artikel 3, stk. 14, i direktiv 2009/72, at medlemsstaterne er beføjet til ikke at anvende bestemmelserne i direktivets artikel 32, stk. 1, som foreskriver en ikke-diskriminerende adgang for tredjeparter, såfremt anvendelsen af disse bestemmelser retligt eller faktisk ville hindre opfyldelsen af de forpligtelser til offentlig service, der er pålagt elektricitetsvirksomhederne, for så vidt som medlemsstaterne skal sikre sig, at opfyldelsen af disse forpligtelser kan sikres gennem andre midler, som ikke krænker tredjeparters ret til adgang til systemerne, der udgør en af de rettigheder, som er fastsat i direktiv 2009/72 (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
, og af 29.9.2016, Essent Belgium,
C-492/14
,
EU:C:2016:732
, præmis
).
Som det fremgår af svarene på det første, det andet og det fjerde spørgsmål navnlig i denne doms præmis 33, 34, 40 og 41, følger det af selve ordlyden af artikel 28, stk. 2, i direktiv 2009/72, at de lukkede distributionssystemer, der er omhandlet i direktivets artikel 28, stk. 1, på grundlag af denne førstnævnte bestemmelse udelukkende kan fritages fra to specifikke forpligtelser, nemlig for det første forpligtelsen til at anvende gennemsigtige, ikke-diskriminerende markedsbaserede metoder ved anskaffelse af den energi, de anvender til at dække energitab og reservekapacitet i deres system, og for det andet forpligtelsen om, at tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, skal godkendes forud for deres ikrafttræden, i hvilket tilfælde systembrugerne ifølge det pågældende direktivs artikel 28, stk. 3, kan anmode den nationale kompetente myndighed om at gennemgå og godkende disse tariffer og metoder.
Det fremgår heraf, at selv om et lukket distributionsnet kan fritages fra forpligtelsen i artikel 32, stk. 1, tredje punktum, i direktiv 2009/72 til at indhente en forudgående godkendelse af tarifferne eller de metoder, de er beregnet efter, kan det derimod ikke fritages fra den forpligtelse til at give tredjeparter adgang, der er fastsat i direktivets artikel 32, stk. 1, første og andet punktum.
I denne forbindelse skal det endvidere bemærkes, at selv om artikel 32, stk. 2, i direktiv 2009/72 bestemmer, at en distributionssystemoperatør kan nægte adgang til sit system, hvis dette ikke har den nødvendige kapacitet, forudsat at operatøren begrunder afslaget, skal denne mulighed for at nægte adgang til systemet vurderes individuelt og bemyndiger ikke medlemsstaterne til at fastsætte generelle undtagelser, hvorefter hver enkelt operatør ikke skal foretage en konkret vurdering af, om systemet mangler teknisk kapacitet til at imødekomme tredjeparters behov for adgang (jf. analogt dom af 22.5.2008, citiworks,
C-439/06
,
EU:C:2008:298
, præmis
).
Følgelig skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 32, stk. 1, i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bestemmer, at de lukkede distributionssystemer som omhandlet i direktivets artikel 28, stk. 1, ikke er forpligtet til at give tredjeparter adgang, men udelukkende skal give adgang til tredjeparter, der henhører under kategorien af brugere, der kan tilkobles disse systemer, og som har adgang til det offentlige net.
Det femte spørgsmål
Med det femte spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b), i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bestemmer, at de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af et lukket distributionssystem, beregnes på grundlag af den elektricitet, som hver systembruger udveksler med systemet gennem den pågældendes tilkobling til det pågældende system.
Som det fremgår af bestemmelserne i artikel 15 og 25 i direktiv 2009/72 gør lastfordelingstjenesten det muligt for operatøren af et elektricitetssystem at foretage lastfordeling af produktionsanlæg i et givent område med henblik på bl.a. anskaffelse af den energi, de anvender til at dække energitab og reservekapacitet i operatørens system samt til balancering af elektricitetssystemet og sikring af, at det indre marked for elektricitet fungerer efter hensigten.
Ifølge artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b), i direktiv 2009/72 skal de regler for balancering af elektricitetssystemet, som transmissionssystemoperatørerne fastlægger, herunder reglerne for systembrugernes betaling for brug af deres net, være objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende og skal, som det ligeledes fremgår af 35. betragtning til direktivet, afspejle omkostningerne efter en metode, der sikrer, at balanceringsydelserne leveres på den mest økonomiske måde og giver passende incitamenter til netværksbrugere, så de kan balancere deres input og resultater. Direktivets artikel 25, stk. 6, pålægger i det væsentlige operatøren af et distributionssystem en tilsvarende forpligtelse.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de oplysninger, som Domstolen råder over, at den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning er blevet ændret derved, at de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af et lukket distributionssystem til operatøren af det offentlige net, dvs. Terna SpA, ikke længere kun beregnes på grundlag af den elektricitet, som det lukkede distributionssystem udveksler med det offentlige net som helhed gennem det lukkede systems tilkobling til det offentlige system, men på grundlag af den elektricitet, som hver enkelt systembruger udveksler med det lukkede distributionssystem gennem deres tilkobling til det pågældende system, hvorved de regler, der finder anvendelse på disse sidstnævnte er blevet afstemt med de regler, som finder anvendelse på brugerne af det offentlige net. Det følger heraf, at lastfordelingsafgifterne ligeledes finder anvendelse på elektricitet, der produceres inden for det lukkede distributionssystem.
Ifølge fast retspraksis betyder det generelle ligebehandlingsprincip, der er et generelt princip i EU-retten, at ensartede situationer ikke må behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke må behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet (jf. dom af 16.12.2008, Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl.,
C-127/07
,
EU:C:2008:728
, præmis
).
I denne forbindelse bemærkes først, at systembrugere såsom de i hovedsagerne omhandlede, som i henhold til national ret henhører under kategorien »lukkede distributionsnet«, er tilsluttet det offentlige net, og at de derfor i lighed med enhver anden bruger af et sådant system anvender lastfordeling. Sagsøgerne i hovedsagerne kan således ikke gyldigt hævde, at brugerne af disse lukkede distributionssystemer ikke genererer omkostninger for den, der leverer lastfordelingstjenesten, og følgelig heller ikke, at den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning indebærer, at de skal bære omkostninger for en tjeneste, som de ikke modtager.
Det er imidlertid ubestridt, at brugerne af et lukket distributionsnet, eftersom de i det væsentlige i overensstemmelse artikel 28, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/72 forbruger elektricitet, der er produceret internt af dette system, til forskel fra disse andre brugere af det offentlige net kun benytter det offentlige net som supplement, såfremt produktionen fra det lukkede distributionsnet ikke rækker til at opfylde behovet hos dets brugere, særligt i tilfælde af en voldsom og uforudset stigning i systemets interne efterspørgsel eller af en afbrydelse af de produktionsenheder, der er forbundet til systemet på grund af håndtering eller svigt. Bortset fra sådanne ekstraordinære situationer påhviler det således i det væsentlige operatøren af et lukket distributionssystem selv at sikre tilvejebringelse af en balance mellem produktionen og forbruget inden for systemet i lighed med den opgave, som Terna har påtaget sig i forhold til det offentlige net.
Under disse omstændigheder forekommer brugerne af et lukket distributionssystem dels ikke at befinde sig i samme situation som de øvrige brugere af det offentlige net. Dels skal den, der leverer lastfordelingstjenesten i det offentlige net, bære omkostninger, der er begrænset i forhold til brugerne af et lukket distributionssystem, eftersom disse sidstnævnte anvender denne tjeneste som supplement. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, om disse omstændigheder foreligger.
Såfremt disse omstændigheder skulle vise sig at foreligge som anført af generaladvokaten i punkt 105 i forslaget til afgørelse, kan en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bestemmer, at lastfordelingsafgifter, som skal betales af brugere af lukkede distributionssystemer, beregnes efter den samme metode som den, der anvendes til beregning af de afgifter, der skal betales af andre brugere af det offentlige net, såfremt der ikke foreligger en objektiv begrundelse, kvalificeres som diskriminerende.
Det kan navnlig ikke udelukkes, at en sådan metode ikke har en tilstrækkelig tilknytning til omkostningerne ved lastfordelingstjenester i henhold til de krav, der følger af artikel 15, stk. 7, og artikel 25, stk. 6, i direktiv 2009/72.
Eftersom beløbet for de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af de lukkede distributionssystemer, ikke har nogen forbindelse til de mængder af elektricitet, der udveksles med det offentlige net, synes den pågældende metode heller ikke at være af en karakter, der som fastsat i direktivets artikel 37, stk. 6, litra b), giver brugerne incitamenter til at balancere deres produktion og elektricitetsforbrug med henblik på så vidt muligt at begrænse brugen af denne tjeneste.
Det kan ganske vist være legitimt for en medlemsstat at pålægge brugere af et lukket distributionsnet, der har adgang til det offentlige net, lastfordelingsafgifter, hvis beløb ikke beregnes alene på grundlag af den elektricitet, der rent faktisk udveksles med det offentlige net, såfremt det eksempelvis kan godtgøres, at et sådant beløb svarer til en bestemt omkostning for leverandøren af denne tjeneste, som er knyttet til selve muligheden for brugerne af et lukket distributionssystem for at udveksle elektricitet med det offentlige net gennem den pågældende tjeneste. Imidlertid har ingen af parterne i nærværende sag påberåbt sig, at der foreligger en sådan særlig udgift.
Den italienske regering gjorde i sine skriftlige indlæg og i retsmødet ligeledes gældende, at brugerne af et lukket distributionssystem har mulighed for at oprette et enkelt lastfordelingspunkt, og i så fald beregnes lastfordelingsafgifterne beregnes alene på grundlag af den elektricitet, der udveksles med det offentlige net.
Det bemærkes imidlertid, at sagsøgerne i hovedsagerne har gjort gældende, at en sådan sammenslutning ikke havde nogen indvirkning på beregningen af afgiften. Endvidere er der ingen oplysninger i de sagsakter, som Domstolen råder over, der kan understøtte det af den italienske regering hævdede.
Under disse omstændigheder tilkommer det alene den forelæggende ret at efterprøve rigtigheden af disse påstande, som alene vedrører fortolkningen af national ret.
Følgelig skal det femte spørgsmål besvares med, at artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b), i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at de, såfremt der ikke foreligger en objektiv begrundelse, er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der fastsætter, at de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af et lukket distributionssystem, beregnes på grundlag af den elektricitet, som hver systembruger udveksler med dette net gennem deres tilkobling til det pågældende system, såfremt det viser sig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, at brugerne af et lukket distributionssystem ikke befinder sig i samme situation som de øvrige brugere af det offentlige net, og at den, der leverer lastfordelingstjenesten i det offentlige net, skal bære omkostninger, der er begrænset i forhold til brugerne af det lukkede distributionssystem.
Sagsomkostninger
Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

1)
Artikel 2, nr. 5), og artikel 28, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der er indført med henblik på egetforbrug inden ikrafttrædelsen af dette direktiv, og som drives af en privat aktør, som et begrænset antal produktions- og forbrugsenheder er tilkoblet, og som selv er tilkoblet det offentlige net, udgør distributionssystemer, der falder ind under anvendelsesområdet for det pågældende direktiv.

2)
Artikel 28 i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at systemer såsom de i hovedsagerne omhandlede, der af en medlemsstat er blevet klassificeret som lukkede distributionssystemer som omhandlet i artiklens stk. 1, i denne egenskab udelukkende kan fritages fra de forpligtelser, der er fastsat i den pågældende artikels stk. 2, uanset at disse systemer i øvrigt kan indrømmes de andre undtagelser, der er fastsat i direktivet, særligt undtagelsen i direktivets artikel 26, stk. 4, såfremt de opfylder de deri fastsatte betingelser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Under alle omstændigheder kan denne medlemsstat ikke fastsætte en særlig kategori af distributionssystemer for de pågældende systemer med henblik på at indrømme dem fritagelser, der ikke er fastsat i direktivet.

3)
Artikel 32, stk. 1, i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bestemmer, at de lukkede distributionssystemer som omhandlet i direktivets artikel 28, stk. 1, ikke er forpligtet til at give tredjeparter adgang, men udelukkende skal give adgang til tredjeparter, der henhører under kategorien af brugere, som kan tilkobles disse systemer, og som har adgang til det offentlige net.

4)
Artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b), i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at de, såfremt der ikke foreligger en objektiv begrundelse, er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der fastsætter, at de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af et lukket distributionssystem, beregnes på grundlag af den elektricitet, som hver systembruger udveksler med dette net gennem deres tilkobling til det pågældende system, såfremt det viser sig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, at brugerne af et lukket distributionssystem ikke befinder sig i samme situation som de øvrige brugere af det offentlige net, og at den, der leverer lastfordelingstjenesten i det offentlige net, skal bære omkostninger, der er begrænset i forhold til brugerne af det lukkede distributionssystem.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.