CELEX: 62015CJ0376
Обжалване
Дъмпинг
Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012
Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република
Регламент (ЕО) № 1225/2009
Член 2, параграфи 10 и 11
Изключване на някои експортни сделки при изчисляването на дъмпинговия марж
Справедливо сравнение на експортната цена с нормалната стойност при внос от страна без пазарна икономика

С жалбите си Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd искат отмяната на решението на Общия съд на Европейския съюз от 29 април 2015 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (
T‑558/12 и T‑559/12
, непубликувано,
EU:T:2015:237
, наричано по-нататък „обжалваното решение“), с което този съд е отхвърлил жалбите им, насочени към отмяната на Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 91/2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (
ОВ L 275, 2012 г., стр. 1
, наричан по-нататък „спорният регламент“).
Правна уредба
Международното право
С Решение 94/800/ЕО от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3), Съветът на Европейския съюз одобрява Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г., както и споразуменията от приложения 1—3 към това споразумение, сред които е Споразумението за прилагането на член VI на Общото споразумение по митата и търговията (1994) (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 103
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112, наричано по-нататък „Антидъмпинговото споразумение“).
Член 2 от Антидъмпинговото споразумение е озаглавен „Определяне на дъмпинга“. Член 2.4 от това споразумение гласи:
„Трябва да бъде направено справедливо сравнение [другаде в текста: „обективно сравнение“] на експортната цена с нормалната стойност. Сравнението следва да се направи на едно и също ниво на търговия, което обикновено е нивото на излизане от производство (
ex-factory
), и по отношение на продажби, извършени доколкото е възможно по едно и също време. Във всеки отделен случай, според неговите особености, следва да се има предвид допустима сума за онези разлики, които влияят върху сравнимостта на цените, включително разликите в условията и срока на продажбата, данъчното облагане, обема на търговията, количествата, физическите характеристики, както и всякакви други различия, за които е доказано, че влияят върху сравнимостта на цените. В случаите, посочени в параграф 3, следва да се имат предвид допустими суми за разходи, включително за мита и данъци, направени в периода между вноса на стоките и препродажбата им, както и за натрупаните печалби. Ако в тези случаи е била нарушена сравнимостта на цените, властите следва да определят нормалната стойност на ниво на търговия, което е еквивалентно на ниво на търговията на конструираната експортна цена, или следва да имат предвид елементите, описани в тази алинея. Властите следва да уведомяват заинтересованите страни каква информация е необходима, за да бъде гарантирано едно справедливо сравнение, и няма да налагат неразумно висока тежест на доказателството за тези страни“.
Съгласно член 2.4.2 от това споразумение:
„Съгласно разпоредбите относно справедливото сравнение в параграф 4 наличието на дъмпингов марж във фазата на разследването обикновено следва да се установи въз основа на сравнение между средно претеглената нормална стойност и средно претеглената стойност на цените на всички сравними експортни сделки или като се сравни нормалната стойност с експортните цени въз основа на подхода „сделка със сделка“. Нормалната стойност, установена въз основа на усредняване [другаде в текста: „определена на среднопретеглена основа“], може да бъде сравнена с цените на отделни експортни сделки, ако властите открият вид експортни цени, при които се проявяват съществени разлики между различните купувачи, райони или периоди от време, и ако бъде предоставено обяснение защо тези разлики не могат да бъдат взети предвид точно при използването на подхода „средно претеглена със средно претеглена“ или при сравнение „сделка със сделка“.
Правото на Съюза
Към момента на приемането на спорния регламент разпоредбите относно приемането на антидъмпингови мерки от Европейския съюз са се съдържали в Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 343, 2009 г., стр. 51
и поправки в
ОВ L 7, 2010 г., стр. 22
,
ОВ L 36, 2011 г., стр. 20
и
ОВ L 4, 2016 г., стр. 20
), изменен с Регламент (ЕС) № 765/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2012 г. (
ОВ L 237, 2012 г., стр. 1
, наричан по-нататък „Основният регламент“).
Член 1, параграфи 2 и 4 от този регламент е гласял:
„2.   Един продукт трябва да се счита за дъмпингов, ако експортната му цена за Общността е по-ниска от сравнимата с нея цена за сходен продукт при обичайни търговски условия в страната на износа.
[…]
4.   По смисъла на настоящия регламент „сходен продукт“ означава продукт, който е идентичен, т.е. еднакъв във всяко отношение с продукта — предмет на разглеждане, или при липсата на такъв продукт — друг продукт, който макар и да не е еднакъв във всяко отношение, притежава характеристики, максимално доближаващи се до тези на разглеждания продукт“.
Член 2 от същия регламент, озаглавен „Определяне на дъмпинга“, е имал следното съдържание:
„[…]
В. Сравнение
10.
Извършва се обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност. Това сравнение се прави на едно и също ниво на търговия, по отношение на продажби, колкото е възможно по-близки по време и като се вземат под внимание други разлики, които засягат сравнимостта на цените. Когато нормалната стойност и експортната цена не са определени на сравнима основа, се държи сметка — за всеки конкретен случай съобразно особеностите му — под формата на корекции за разлики в онези фактори, за които се твърди или се установи, че засягат цените и тяхната сравнимост. Корекции, които дублират вече извършените, не се допускат, особено при отчитане на отстъпки, рабати, количества и ниво на търговията. Когато са изпълнени упоменатите условия, корекции могат да се правят за посочените по-долу фактори:
[…]
Г. Дъмпингов марж
11.
Съгласно съответните разпоредби, регулиращи обективното сравнение, установяването на дъмпинговия марж през разследвания период се определя по правило на основата на сравнение между среднопретеглената нормална стойност и среднопретеглените цени по всички сделки за износ за Общността или на основата на сравнение на конкретните нормални стойности и конкретните експортни цени за Общността, сделка по сделка. Нормалната стойност, определена на среднопретеглена основа, може обаче да бъде сравнена с цените на всички индивидуални сделки за износ в Общността, при условие че експортните цени се различават съществено между различните купувачи, региони и периоди и ако методите, уточнени в първото изречение на настоящия параграф, не биха отчели в пълна степен съществуващия дъмпинг. Настоящият параграф не изключва прилагането на разследване въз основа на представителна извадка съгласно член 17.
[…]“.
Член 3, параграфи 2, 3 и 8 от посочения регламент е предвиждал:
„2.   Определянето на вредата се основава на преки доказателства и включва обективна оценка на:
а)
обем на дъмпинговия внос и ефект на този внос върху цените на сходни продукти на Общия пазар; и
б)
последиците от този внос за индустрията на Общността.
3.   По отношение на обема на дъмпинговия внос се установява дали е налице значително увеличение на дъмпинговия внос в абсолютен размер или по отношение на производството или потреблението в Общността. По отношение на въздействието на дъмпинговия внос върху цените се установява дали в резултат на дъмпинговия внос са налице цени, значително по-ниски в сравнение с цените за подобни стоки, произведени в Общността, или дали в резултат на този внос е налице значително потискане на цените по друг начин или е налице значително препятстване на увеличението на тези цени, което би настъпило иначе. Един или повече от тези фактори не може да бъдат от решаващо значение.
[…]
8.   Въздействието на дъмпинговия внос се оценява във връзка с производството на Общността на сходен продукт, когато наличните данни правят възможно отделното идентифициране на това производство на основата на критерии като производствени процеси, продажби и печалби на производителите. Ако такова отделно идентифициране на това производство не е възможно, въздействието на дъмпинговия внос се оценява чрез изследване на производството на възможно най-тясната група или категория от продукти, включващи сходния продукт, за който може да се осигури необходимата информация“.
Обстоятелства, предхождащи споровете, и спорният регламент
Жалбоподателите са дружества, установени в Китай и действащи като производители на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, предназначени за продажба на националния пазар или за износ, по-конкретно за Европейския съюз (наричани по-нататък „разглежданият продукт“).
С Регламент (ЕО) № 91/2009 от 26 януари 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (
ОВ L 29, 2009 г., стр. 1
) Съветът налага антидъмпингово мито върху вноса на разглеждания продукт.
На 28 юли 2011 г. органът за уреждане на спорове (ОУС) на СТО приема доклада на създадения при него апелативен орган, както и изменения от него доклад на специалната група по дело „Европейски общности — Окончателни антидъмпингови мерки по отношение на някои скрепителни елементи от желязо или стомана от Китай“ (WT/DS 397). В тези доклади се установява, че Съюзът е нарушил редица разпоредби на правото на СТО.
На 6 март 2012 г. в съответствие с Регламент (ЕО) № 1515/2001 на Съвета от 23 юли 2001 година относно мерките, които Общността може да вземе след доклад, приет от Органа за уреждане на спорове на СТО, относно антидъмпингови и антисубсидийни въпроси (
ОВ L 201, 2001 г., стр. 10
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 24 стр. 112), Европейската комисия публикува Известие относно антидъмпинговите мерки, които са в сила по отношение на вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, след приетите на 28 юли 2011 г. препоръки и решения на органа за уреждане на спорове на Световната търговска организация по спора ЕО — скрепителни елементи (DS 397) (
ОВ C 66, 2012 г., стр. 29
).
Съгласно това известие Комисията започва преразглеждане на антидъмпинговите мерки въз основа на Регламент № 1515/2001 с цел да определи начина, по който Регламент № 91/2009 трябва да бъде изменен, за да се приведе в съответствие с горепосочените препоръки и решения на ОУС. Вследствие на това преразглеждане на 4 октомври 2012 г. Съветът приема спорния регламент.
Що се отнася до сравнението между експортната цена и нормалната стойност, Съветът отхвърля исканията за внасяне на корекции, направени от някои заинтересовани страни в приложение на член 2, параграф 10 от Основния регламент въз основа на разликите в производствените разходи, както и на ефективността и производителността.
Що се отнася до изчислението на дъмпинговия марж, доколкото в приложение на член 2, параграф 7, буква а) от Основния регламент нормалната стойност е била определена въз основа на данни относно страна без пазарна икономика, в случая Индия, и по-специално въз основа на данните, предоставени от индийски производител (наричан по-нататък „индийският производител“), Съветът посочва по същество в точки 82, 102 и 109 от спорния регламент, че сравнението на среднопретеглената нормална стойност и среднопретеглените експортни цени е било извършено, като са изключени сделките относно видовете на разглеждания продукт, изнасяни от китайските производители износители, за които не е бил налице произвеждан и продаван от индийския производител съответен продукт. Съветът уточнява, че този метод е считан за най-надежден за установяване на нивото на дъмпинг. Всъщност опитите да се намери съответствие между всички видове на разглеждания продукт, изнасяни от китайските производители износители, с много сходни видове продукти, произвеждани и продавани от индийския производител, биха довели до неправилни изводи. Освен това Съветът обяснява, че счита експортните сделки, използвани при изчисляване на дъмпинга, за представителни за всички видове на разглеждания продукт, които се изнасят от китайските производители износители.
С член 1 от спорния регламент установеното с Регламент № 91/2009 антидъмпингово мито се намалява на 38,3 % по отношение на Changshu City Standard Parts Factory, а установеното по отношение на Ningbo Jinding Fastener мито се запазва в размер на 64,3 %.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 24 декември 2012 г. всеки от жалбоподателите подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорния регламент.
С определение на председателя на четвърти състав на Общия съд от 6 май 2014 г. делата T‑558/12 и T‑559/12 са съединени за целите на устната фаза на производството и на съдебното решение.
В подкрепа на жалбите си пред Общия съд жалбоподателите изтъкват две основания.
Първото основание е изведено от нарушението на член 2, параграф 7, буква а) и параграфи 8, 9 и 11, както и на член 9, параграф 5 от Основния регламент, на принципа на недопускане на дискриминация, както и на член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение. В рамките на това основание жалбоподателите упрекват Съвета и Комисията, че при изчисляването на дъмпинговия марж са изключили сделките с видовете на разглеждания продукт, изнасяни от китайските производители износители, за които въпросният индийски производител не произвежда и не продава съответстващ вид. По този начин 38 % от експортните продажби на Changshu City Standard Parts Factory и 43 % от тези на Ningbo Jinding Fastener са били изключени от изчисляването на дъмпинговия марж.
Второто основание е изведено основно от нарушението на член 2, параграф 10 от Основния регламент и на член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение, както и при условията на евентуалност, от нарушението на член 296 ДФЕС. То се отнася до отхвърлените искания на жалбоподателите за внасяне на корекции.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля двете основания на жалбоподателите и жалбите в тяхната цялост.
Исканията на страните и производството пред Съда
Жалбоподателите искат от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение,
—
да уважи исканията им, направени в рамките на тяхната жалба пред Общия съд, и да отмени спорния регламент в частта, която ги засяга, и
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, направени в производството пред Общия съд и пред Съда, и да осъди встъпилите страни за заплатят направените от тях съдебни разноски.
Съветът моли да се отхвърлят жалбите и да се осъдят жалбоподателите да заплатят съдебните разноски в производството по обжалване и в производството пред Общия съд.
Комисията иска от Съда:
—
да отхвърли жалбите като недопустими,
—
при условията на евентуалност да отхвърли жалбите като неоснователни и
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
С решение на председателя на Съда от 22 септември 2015 г. дела C‑376/15 P и C‑377/15 P са съединени за целите на писмената и устната фаза на производството и на съдебното решение.
По жалбите
В подкрепа на жалбите си жалбоподателите посочват две основания. Първото основание се отнася до изключването на някои експортни сделки при изчислението на дъмпинговия марж. Второто основание се отнася до отказа на институциите на Съюза да внесат някои корекции в рамките на сравнението между нормалната стойност и експортната цена.
По допустимостта на жалбата по дело C‑377/15 P
Комисията прави възражение за недопустимост на жалбата по дело C‑377/15 P, доколкото тя е идентична на жалбата по дело C‑376/15 P. Става въпрос за идентичност на страните, на оспорваните актове, на обжалваното решение и на доводите. Вследствие на това жалбата по дело C‑377/15 P, която е подадена последно, е недопустима поради наличие на висящ процес.
Съгласно постоянната практика на Съда жалба, подадена след друга жалба, по спор между същите страни, на същите основания и със същите искания за отмяна на същия правен акт, трябва да се отхвърли като недопустима поради наличие на висящ процес (решение от 9 юни 2011 г., Diputación Foral de Vizcaya и др./Комисия,
C‑465/09 P—C‑470/09 P
, непубликувано,
EU:C:2011:372
, т.
и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай следва да се констатира, че жалбите по дела C‑376/15 P и C‑377/15 P противопоставят едни и същи страни. Освен това жалбата по дело C‑377/15 P възпроизвежда дума по дума жалбата по дело C‑376/15 P. Следователно тези две жалби са основани на еднакви основания, целят отмяната на едно и също решение на Общия съд и на един и същ правен акт.
При тези условия, тъй като жалбата по дело C‑377/15 P е подадена след тази по дело C‑376/15 P, тя следва да се отхвърли като недопустима поради наличие на висящ процес.
По първото основание по дело C‑376/15 P
Доводи на страните
Първото основание се отнася до разсъжденията на Общия съд, съдържащи се в точки 61—90 от обжалваното съдебно решение. То се разделя на три части.
В рамките на първата част на първото основание жалбоподателите поддържат, че Общият съд е дал погрешно тълкуване на задължението да се извърши сравнение на всички експортни сделки на основание член 2, параграф 11 от Основния регламент и член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение. Според жалбоподателите тези две разпоредби трябва да се тълкуват в смисъл, че всички експортни продажби на разглеждания продукт, както той е определен в началото на разследването, трябва да бъдат включени в сравнението при изчисляването на дъмпинговия марж. Това тълкуване следва от текста на посочените разпоредби, както и от решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
). Евентуални допълнителни трудности, свързани с прилагането на метода, наречен „на държавата аналог“, не биха позволили да се дерогират правилата относно определянето на дъмпинговия марж.
В рамките на втората част на първото основание жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като смесил задълженията по член 2, параграф 11 от Основния регламент и тези по член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение, от една страна, със задълженията в областта на сравнимост на цените, посочени в член 2, параграф 10 от този регламент и в член 2.4 от това споразумение, от друга страна. Те уточняват в това отношение, че съответствието на изчислението на дъмпинговия марж с член 2, параграф 11 от Основния регламент и с член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение не би трябвало да се преценява въз основа на понятието „сравними цени“, както е решил Общият съд в точка 61 от обжалваното решение, а въз основа на понятието „сравними сделки“. За всички сравними сделки цените би трябвало да се направят сравними в съответствие с член 2, параграф 10 от Основния регламент и с член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение, което е било възможно в конкретния случай.
В рамките на третата част на първото основание жалбоподателите изтъкват при условията на евентуалност, че извършеният от Общия съд анализ на „справедливо сравнение“ не отговаря на изискванията на член 2, параграфи 10 и 11 от Основния регламент и на членове 2.4 и 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение. Така, първо, Общият съд е проверил, погрешно, дали използването на други методи за определяне на нормалната стойност е можело да доведе до „по-справедливо“ сравнение от направеното от институциите на Съюза. Второ, анализът на Общият съд потвърждавал, че не било невъзможно, а само по-трудно за институциите на Съюза да спазят член 2, параграфи 10 и 11 от Основния регламент. Трето, Общият съд погрешно придал значимост на въпроса дали жалбоподателите са сътрудничели или не на институциите на Съюза, като им посочили по какъв начин можели да спазят задълженията си по член 2, параграфи 10 и 11 от Основния регламент и по членове 2.4 и 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение. Четвърто, понятието „представителен характер“ на сделките, разгледано от Общият съд в точки 81 и 83 от обжалваното решение, било неотносимо.
Съветът и Комисията оспорват доводите на жалбоподателите. В самото начало Комисията поддържа, че първото основание е недопустимо, тъй като жалбоподателите поставят под въпрос направената от Общият съд преценка на фактите, без да посочат каква грешка при прилагане на правото този съд е допуснал. Освен това Комисията счита това правно основание за неотносимо.
Главно, що се отнася до първата част на първото основание, Съветът и Комисията изтъкват, от една страна, че Общият съд напълно правилно е отказал за приложи решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
) към конкретния случай, и от друга страна, че прехваленото от жалбоподателите тълкуване не се потвърждава в докладите на ОУС. Комисията посочва също, че в членове 2.4 и 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение е въплътен принципът на „справедливото сравнение“. Член 2, параграфи 10 и 11 от Основния регламент обаче цели да транспонира в правото на Съюза член 2.4 от Антидъмпинговото споразумение и по този начин давал предимство на посочения принцип.
Що се отнася до втората част на първото основание, Съветът и Комисията поддържат по същество, че текстът на Основния регламент и на Антидъмпинговото споразумение сочат, че изискването за „справедливо сравнение“ трябва да има предимство пред задължението за изчисляване на дъмпинговия марж въз основа на всички експортни сделки. Освен това в член 2, параграф 11 от Основния регламент са посочени специалните методи за изчисляване на дъмпинговия марж, но това не замества предвиденото в член 2, параграф 10 от този регламент общо изискване за справедливо сравнение.
Що се отнася до третата част на първото основание, Съветът и Комисията отбелязват, първо, че жалбоподателите явно искат да се разбере, че институциите на Съюза е трябвало да изберат „възможно най-справедливия“ подход, което е неправилно от правна гледна точка. Второ, възприетият от институциите на Съюза подход е справедлив, като се има предвид липсата на информация относно цените на продуктите, които се продават от индийския производител. Трето, Общият съд правилно е преценил, че жалбоподателите е трябвало и са можели да подкрепят с доводи своите претенции. Четвърто, според Комисията понятието за „представителен характер“ е релевантно и трябва да се прецени не на равнището на всеки производител износител, а за всички сделки с разглеждания продукт. Освен това изключването на експортните сделки е било напълно произволно и не е имало за цел да повлияе на резултата от анализа на институциите на Съюза.
Съображения на Съда
– По допустимостта
Важно е да се припомни, че според постоянна практика на Съда той не е компетентен да установява фактите, нито по принцип да обсъжда доказателствата, въз основа на които Общият съд е приел тези факти за установени. Всъщност, щом като тези доказателства са редовно събрани и са спазени общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата, само Общият съд може да преценява значението, което трябва да бъде придадено на представените пред него доказателства. Следователно, освен в случай на изопачаване на посочените доказателства, тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда.
С доводите, които изтъкват в подкрепа на настоящото основание, жалбоподателите упрекват по същество Общия съд, основно, че е дал погрешно тълкуване на член 2, параграф 11 от Основния регламент и на член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение, а при условията на евентуалност, че извършеният от него анализ е в разрез с член 2, параграфи 10 и 11 от този регламент и с членове 2.4 и 2.4.2 от това споразумение. Противно на твърденията на Комисията, тези доводи поставят под въпрос не направената от Общия съд преценка на фактите, а тълкуването, което той е дал на правните норми. По този начин жалбоподателите идентифицират грешките при прилагане на правото, които според тях опорочават обжалваното решение. Следователно посочените доводи се отнасят до правни въпроси, които могат да бъдат поставени на преценката на Съда в рамките на обжалване.
При това положение доводът на Комисията, изведен от недопустимостта на настоящото основание, не може да бъде уважен.
– По неотносимия характер на първото основание
Комисията счита първото основание за неотносимо.
При все това, както генералният адвокат е отбелязал в точка 56 от заключението си, ако Съдът трябва да уважи това основание, като постанови по-конкретно, че възприетото от Общия съд тълкуване на член 2, параграф 11 от Основния регламент и на член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение е погрешно, обжалваното решение би било опорочено от грешка при прилагане на правото, която би довела до неговата отмяна.
При това положение доводът, който Комисията извежда от неотносимия характер на настоящото основание, не би могъл да се уважи.
– По същество
Жалбоподателите оспорват разсъжденията на Общия съд в точки 61—90 от обжалваното решение. Според тях тези разсъждения са опорочени от грешка при прилагане на правото, тъй като се основават на погрешно тълкуване по-конкретно на член 2, параграф 11 от Основния регламент.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в областта на общата търговска политика, и най-вече в сферата на мерките за защита на търговията, институциите на Съюза разполагат с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглеждат. Доколкото прилагането на член 2, параграф 11 от Основния регламент предполага да се направи преценка на сложни икономически положения, съдебният контрол върху такава преценка трябва да се сведе до проверката на това дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, въз основа на които е направен оспореният избор, са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката им или злоупотреба с власт (вж. в този смисъл решения от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale,
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
, т.
и
, и от 16 февруари 2012 г., Съвет и Комисия/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP,
C‑191/09 P и C‑200/09 P
,
EU:C:2012:78
, т.
).
За да стигне до извода, посочен в точка 90 от обжалваното решение, че Съветът не е допуснал никаква грешка в преценката, като при изчисляването на дъмпинговия марж е изключил видовете продукти, които не отговарят на нито един от произвежданите и продавани от индийския производител продукти, поради което спорният регламент не е нарушил нито член 2, параграф 11 от Основния регламент, нито член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение, Общият съд проверява, както става ясно от точка 61 от обжалваното решение, дали подобен подход е бил възможен въз основа на член 2, параграф 11 от Основния регламент и на член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение, които, от една страна, предвиждат, че институциите на Съюза трябва да вземат предвид цените на всички експортни сделки, сравними с нормалната стойност, и които от друга страна, препращат към релевантните разпоредби относно справедливото сравнение.
Общият съд приема, най-напред, в точка 63 от това решение, че макар видовете на разглеждания продукт да могат да се считат за сравними, това не е така за цените на видовете на този продукт, които не са произвеждани или продавани от този производител. При това положение според Общия съд липсата на цена на някои видове на разглеждания продукт, при това сходни, е пречка да се направи сравнението между нормалната стойност и експортната цена. По-нататък, той приема в точки 71, 80 и 84 от посоченото решение, че с оглед на риска от неточност при използване на методи за изчисление на нормалната стойност на продуктите, които не са продавани от индийския производител, институциите на Съюза са могли правилно да заключат, че предлаганият от тях подход бил справедлив и че използването на подобни методи не би гарантирало по-точно или по-справедливо сравнение. Накрая, в точка 85 от същото решение, Общият съд отхвърля релевантността на решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
) с мотива, че за разлика от разглеждания от него случай в делото, довело до постановяване на това решение, дъмпинговият марж не е бил изчислен въз основа на значително представяне на видовете на разглеждания продукт.
По този начин Общият съд приема, че при изчисляването на дъмпинговия марж в съответствие с член 2, параграф 11 от Основния регламент институциите на Съюза обосновано са изключили някои експортни сделки от изчислението на дъмпинговия марж, при липсата на „сравнима цена“ и при обстоятелства, при които никой друг метод на изчисление не би позволил да се направи „по-справедливо сравнение“, при положение че това изчисление е било извършено въз основа на „значително представяне“ на видовете на разглеждания продукт.
Следва да се провери дали, както поддържат жалбоподателите, това разсъждение на Общия съд е опорочено от грешка при прилагане на правото.
На първо място, за да се определи дали в съответствие с член 2, параграф 11 от Основния регламент институциите на Съюза са длъжни да вземат предвид всички експортни сделки или дали им е позволено да изключат някои от тях за целите на изчислението на дъмпинговия марж, трябва да се направи анализ на съдържанието, контекста и целите на тази разпоредба (решение от 16 април 2015 г., Angerer,
C‑477/13
,
EU:C:2015:239
, т.
и цитираната съдебна практика).
Най-напред, що се отнася до съдържанието на тази разпоредба, следва да се отбележи, че тя предвижда два метода за сравнение на нормалната стойност и на експортната цена: метод, наречен „симетричен“, основан или на сравнението на среднопретеглената нормална стойност със среднопретеглените цени по всички сделки за износ за Съюза, или на сравнение сделка по сделка, и метод, наречен „асиметричен“, основан на сравнението на среднопретеглената нормална стойност с цената на всички индивидуални сделки за износ към Съюза. Независимо от метода на сравнение член 2, параграф 11 от Основния регламент се позовава на „всички сделки за износ за [Съюза]“. Както е посочил генералният адвокат в точка 71 от своето заключение, тази формулировка позволява да се приеме, че институциите на Съюза не могат да изключат от изчислението на дъмпинговия марж експортните сделки, свързани с някои видове на разглеждания продукт.
По-нататък, що се отнася до целта, преследвана с член 2, параграф 11 от Основния регламент, от тази разпоредба следва, че както симетричният, така и асиметричният метод на изчисление на дъмпинговия марж трябва да позволят да се отрази в пълна степен съществуващият дъмпинг.
Както обаче е посочил генералният адвокат в точка 67 от своето заключение, изключването от институциите на Съюза на експортните сделки, свързани с някои видове на разглеждания продукт, от изчисляването на дъмпинговия марж е в разрез с тази цел. Всъщност пряка последица от подобно изключване е невъзможността за тези институции да измерят отражението, което тези сделки могат да имат върху посоченото изчисляване, поради което посочените институции не могат да гарантират, че изчисленият дъмпингов марж отразява в пълна степен съществуващия дъмпинг.
Накрая, що се отнася до контекста на член 2, параграф 11 от Основния регламент, от член 1 от този регламент, озаглавен „Принципи“, следва, че антидъмпинговото разследване се отнася до специален продукт, наречен „продуктът — предмет на разглеждане“, определен от институциите на Съюза при откриването на това разследване.
Така член 1, параграф 2 от този регламент гласи, че един продукт трябва да се счита за дъмпингов, ако експортната му цена за Съюза е по-ниска от сравнимата с нея цена за сходен продукт в страната на износа. Освен това член 1, параграф 4 от същия регламент предвижда, че за целите на приложението на Основния регламент понятието „сходен продукт“ трябва да се схваща като продукт, който е идентичен на „продукта — предмет на разглеждане“. Следователно дъмпинговият марж се изчислява въз основа на определението за „разглеждан продукт“, както то е предложено от институциите на Съюза при откриването на разследването.
Също така от член 3, параграфи 2, 3 и 8 от Основния регламент, който препраща към понятието „сходен продукт“, следва, че въз основа на „разглеждания продукт“ институциите на Съюза определят дали промишлеността на Съюза е понесла вреди поради износа, предмет на дъмпинг.
Както е посочил генералният адвокат в точка 64 от своето заключение, определянето на „разглеждания продукт“ при откриването на разследването не забранява на институциите на Съюза да подразделят този продукт на видове или на модели на отделни продукти и да се основат на сравнения между нормалната стойност и експортната цена за всеки модел или за всеки вид.
Все пак това не променя факта, че институциите на Съюза са длъжни да определят в съответствие с подобно определение общ дъмпингов марж за „разглеждания продукт“ като цяло. Всяко друго тълкуване би означавало да им се предостави възможност да повлияят на резултата от изчисляването на дъмпинговия марж, като изключат един или повече видове или модели продукти от „разглеждания продукт“, както той е определен при откриването на разследването.
От това следва, че с оглед на неговия текст, цел и контекста, в който се вписва, член 2, параграф 11 от Основния регламент не би могъл да се тълкува като позволяващ от изчисляването на дъмпинговия марж да се изключват експортните сделки към Съюза относно някои видове на разглеждания продукт. Напротив, от тази разпоредба следва, че институциите на Съюза са длъжни да вземат предвид всички тези сделки при това изчисляване.
Следва да се добави, че този извод не може да се оспори с нито един от доводите, които Съветът и Комисията са извели от тълкуването на член 2.4.2 от Антидъмпинговото споразумение.
Освен това посоченият извод се потвърждава с решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
, т.
). В него Съдът припомня текста на член 2, параграф 11 от Основния регламент, съгласно който среднопретеглената нормална стойност трябва да бъде сравнявана със „среднопретеглените цени по всички сделки за износ“ за Съюза. След това напомняне той постановява, че Съветът е допуснал явна грешка в преценката, тъй като не е изчислил общия дъмпингов марж, основавайки се на сравнения, които отразяват напълно всички сравними експортни цени.
Наистина това решение се отнася до използването на метода, наречен „зануляване“ на отрицателните дъмпингови маржове при изчислението на общия дъмпингов марж — въпрос, който е различен от този по настоящото дело, за изключването на някои сделки от това изчисляване поради липсата на съответстващи продукти, произведени и продавани от производителя на държавата аналог. При все това, както е посочил генералният адвокат в точка 82 от заключението си, както делото, довело до постановяването на посоченото решение, така и настоящото дело се отнасят до невземането предвид на цените на някои експортни сделки при изчисляването на дъмпинговия марж. В това отношение почти няма значение, че в настоящото дело цените на някои експортни сделки не са били изобщо взети предвид, докато в делото, по което е постановено решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
), тези цени са били взети предвид само частично, в смисъл, че по същество те са били изменени.
За разлика от съображенията, посочени в точка 85 от обжалваното решение, обстоятелството, че в конкретния случай дъмпинговият марж е бил изчислен въз основа на „значително представяне“ на видовете на разглеждания продукт, не може да се вземе предвид, за да се отхвърли релевантността на решение от 27 септември 2007 г., Ikea Wholesale (
C‑351/04
,
EU:C:2007:547
). Всъщност освен факта, че жалбоподателите оспорват представителния характер на сделките, взети предвид от институциите на Съюза при изчисляване на дъмпинговия марж, нищо в член 2, параграф 11 от Основния регламент не позволява да се изчисли този марж въз основа на „значително представяне“ на видовете на разглеждания продукт.
На второ място, следва да се провери дали независимо от обхвата на член 2, параграф 11 от Основния регламент, както той е уточнен в точка 61 от настоящото решение, Общият съд правилно е приел в точка 64 от обжалваното решение, че институциите на Съюза са имали право да изключат експортните сделки относно някои видове на разглеждания продукт, като се има предвид, че за тези видове продукти са липсвали „сравними цени“ и че използването на друг метод на изчисление не можело да гарантира „по-справедливо сравнение“.
От една страна, що се отнася до липсата на „сравними цени“, следва да се отбележи, че съгласно член 2, параграф 11 от Основния регламент дъмпинговият марж се изчислява, като се прави сравнение между нормалната стойност и цените на всички експортни сделки за Съюза „[без засягане на] съответните разпоредби, регулиращи обективното сравнение“. Тази последна част от изречението препраща към член 2, параграф 10 от този регламент, който предвижда, че в случай, че нормалната стойност и експортната цена не могат да бъдат предмет на справедливо сравняване, ще се отчитат, под формата на корекции, разликите в онези фактори, за които се твърди или се установи, че засягат цените. Следователно сравнимостта на цените е взета предвид не в рамките на прилагането на член 2, параграф 11 от посочения регламент, а в рамките на прилагането на член 2, параграф 10 от същия регламент.
С други думи, както следва от точки 57 и 61 от настоящото решение, дъмпинговият марж се изчислява въз основа на определението на „разглеждания продукт“, както е предложено от институциите на Съюза при откриването на разследването, в приложение на член 2, параграф 11 от Основния регламент, без да може да изключи от това изчисление нито един вид или модел на този продукт. За да може обаче това изчисление да се извърши, институциите на Съюза трябва да направят сравнение на цените, като отчитат под формата на корекции разликите, засягащи тези цени, по смисъла на член 2, параграф 10 от този регламент.
От това следва, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че институциите на Съюза са имали право да изключат експортните сделки относно някои видове на разглеждания продукт, доколкото за тези видове продукти не съществували „сравними цени“.
Трябва още да се уточни, че както е посочил генералният адвокат в точка 78 от своето заключение, на практика в случай като разглеждания, в която производителят от държавата аналог не произвежда, нито продава определен вид продукт, институциите на Съюза могат да решат да изключат този вид продукт от определението за „разглеждан продукт“ или да съставят нормална стойност за посочения продукт, така че да могат да вземат предвид експортните сделки за същия вид продукт при изчисляването на дъмпингов марж.
От друга страна, що се отнася до факта, че използването на друг метод за изчисление на нормалната стойност не би гарантирало „по-справедливо сравнение“, макар от съвместния прочит на параграфи 10 и 11 на член 2 от Основния регламент да следва, че изчисляването на дъмпинговия марж трябва да се основава на „[справедливо] сравнение“, понятието за „по-справедливо сравнение“ не е посочено никъде в тези разпоредби. При все че трябва да се съгласим, че това понятие е релевантно, важно е да се отбележи, че както става ясно от точка 61 от настоящото решение, изключването на експортните сделки не може да се разглежда като средство за осигуряване на „справедливо сравнение“. При това положение не може да се счита, че използването на друг метод за изчисление на нормалната стойност не би гарантирало „по-справедливо сравнение“.
От това следва, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точки 61—90 от обжалваното решение, че Съветът е можел да изключи от изчисляването на дъмпинговия марж видовете продукти, които не съответстват на нито един от произвежданите и продавани от индийския производител продукти.
С оглед на гореизложените съображения следва първото основание да се уважи и да се отмени обжалваното решение, без да е необходимо да се разглеждат нито останалите доводи, повдигнати в рамките на първото основание, нито второто основание.
По жалбата пред Общия съд
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз в случай на отмяна на решение на Общия съд Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това. Настоящият случай е точно такъв.
Както става ясно от точки 52—72 от настоящото решение, като е приел в точки 82, 102 и 109 от спорния регламент, че следва да се изключат видовете продукти, изнасяни от китайските производители износители, за които не е произвеждан и продаван от индийския производител никакъв съответстващ вид, Съветът е нарушил член 2, параграф 11 от Основния регламент.
При тези обстоятелства спорният регламент следва да се отмени в частта му, която се отнася до жалбоподателите.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като жалбоподателите са поискали осъждането на Съвета да заплати съдебните разноски и същият е изгубил делото, следва той да се осъди да заплати съдебните разноски, свързани както с производството пред първа инстанция по дела T‑558/12 и T‑559/12, така и с производството по обжалване по дело C‑376/15 P. Доколкото Съветът обаче е поискал осъждането на жалбоподателите да заплатят съдебните разноски, следва последните да се осъдят да заплатят съдебните разноски, свързани с производството по обжалване по дело C‑377/15 P.
Съгласно член 140, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Вследствие на това Комисията понася направените от нея съдебни разноски, свързани с производството пред първа инстанция по дела T‑558/12 и T‑559/12, както и с производството по обжалване по дела C‑376/15 P и C‑377/15 P.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 29 април 2015 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (
T‑558/12 и T‑559/12
,
EU:T:2015:237
).

2)
Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 91/2009 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република в частта му относно Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd.

3)
Отхвърля жалбата по дело C‑377/15 P.

4)
Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, тези на Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd, свързани както с производството пред първа инстанция по дела T‑558/12 и T‑559/12, така и с производството по обжалване по дело C‑376/15 P.

5)
Осъжда Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, тези на Съвета на Европейския съюз, свързани с производството по обжалване по дело C‑377/15 P.

6)
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, свързани с производствата пред първа инстанция по дела T‑558/12 и T‑559/12, както и с производството по обжалване по дела C‑376/15 P и C‑377/15 P.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.