CELEX: 62021CJ0656
Predhodno odločanje
Direktiva 2008/7/ES
Člen 5(2)(a)
Posredni davki na zbiranje kapitala
Kolkovina na storitve trženja enot premoženja odprtih splošnih skladov za kolektivno vlaganje v prenosljive vrednostne papirje

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(2) Direktive Sveta 2008/7/ES z dne 12. februarja 2008 o posrednih davkih na zbiranje kapitala (
UL 2008, L 46, str. 11
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo IM Gestão de Ativos (IMGA) – Sociedade Gestora de Organismos de Investimento Coletivo SA in 31 splošnimi skladi, ki jih ta upravlja, in sicer IMGA Rendimento Semestral, IMGA Ações Portugal Cat A, IMGA Ações América Cat A, IMGA Mercados Emergentes, IMGA Eurofinanceiras, IMGA Eurocarteira, IMGA Rendimento Mais, IMGA Investimento PPR, IMGA Alocação Moderada Cat A, IMGA Alocação Dinâmica Cat A, IMGA Global Equities Selection Cat A, IMGA Liquidez Cat A, IMGA Money Market Cat A, IMGA Euro Taxa Variável Cat A, IMGA Dívida Pública Europeia, IMGA Retorno Global Cat A, IMGA Poupança PPR, IMGA Alocação Conservadora Cat A, IMGA Iberia Equities ESG Cat A, IMGA Iberia Fixed Income ESG Cat A, IMGA Alternativo, CA Curto Prazo, IMGA Ações Europa, IMGA Flexível Cat A, CA Monetário, CA Rendimento, Eurobic PPR/OICVM Ciclo Vida 35‑44, Eurobic PPR/OICVM Ciclo Vida 45‑54, Eurobic PPR/OICVM Ciclo Vida + 55, Eurobic Seleção Top in IMGA European Equities Cat A, na eni strani ter Autoridade Tributária e Aduaneira (davčni in carinski organ, Portugalska) na drugi strani glede naložitve kolkovine v zvezi s trženjem teh splošnih skladov.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah od 1 do 3 in 9 Direktive 2008/7 je navedeno:
„(1)
Direktiva Sveta 69/335/EGS z dne 17. julija 1969 o posrednih davkih na zbiranje kapitala [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 11)] je bila že večkrat temeljito spremenjena. Ker so predvidene nadaljnje spremembe, jo je treba zaradi jasnosti preoblikovati.
(2)
Posredni davki na zbiranje kapitala, in sicer dajatev na kapital (dajatev, ki se obračunava družbam na vložke kapitala), kolkovina na vrednostne papirje in dajatev na prestrukturiranje povzročajo diskriminacijo, dvojno obdavčenje in neskladja, ki so v nasprotju s prostim pretokom kapitala, ne glede na to, ali te operacije dejavnosti vključujejo povečanje kapitala. Isto velja za druge posredne davke z enakimi značilnostmi, kakor jih imata dajatev na kapital in kolkovina na vrednostne papirje.
(3)
Posledično je v interesu notranjega trga, da se zakonodaja o posrednih davkih na zbiranje kapitala uskladi, da se bo v največji možni meri odpravilo dejavnike, ki lahko izkrivljajo pogoje konkurence ali ovirajo prosto gibanje kapitala.
[…]
(9)
Razen dajatve na kapital se na zbiranje kapitala ne bi smelo obračunavati posrednih davkov. Zlasti se na vrednostne papirje ne sme obračunavati kolkovina, ne glede na izvor teh vrednostnih papirjev in ne glede na to, ali pomenijo lastni kapital družbe ali tuji kapital.“
Člen 1 Direktive 2008/7 določa:
„Ta direktiva ureja obračunavanje posrednih davkov v zvezi z naslednjim:
(a)
vložki kapitala za kapitalske družbe;
(b)
prestrukturiranjem, ki vključuje kapitalske družbe;
(c)
izdajanjem določenih vrednostnih papirjev in zadolžnic.“
Člen 2 te direktive, naslovljen „Kapitalska družba“, določa:
„1.   Za namene te direktive ,kapitalska družba‘ pomeni:
(a)
katero koli družbo, ki ustreza eni izmed oblik, naštetih v Prilogi I;
(b)
katero koli družbo, združenje ali pravno osebo z deleži v kapitalu ali sredstvih, s katerimi se lahko trguje na borzi;
(c)
katero koli družbo, združenje ali pravno osebo, ki posluje zaradi pridobivanja dobička, katere člani imajo pravico ravnanja s svojimi deleži v korist tretjih oseb brez poprejšnjega dovoljenja in odgovarjajo za dolgove te družbe, združenja ali pravne osebe samo v višini svojih deležev.
2.   Za namene te direktive se katera koli druga družba, združenje ali pravna oseba, ki posluje zaradi pridobivanja dobička, šteje za kapitalsko družbo.“
Člen 5 navedene direktive, naslovljen „Transakcije, ki niso posredno obdavčene“, v odstavku 2 določa:
„Države članice ne zavežejo nobeni obliki posrednega davka:
(a)
oblikovanja, izdaje, uvrstitve v kotacijo na borzi, uvrstitve na trg ali trgovanja z delnicami, deleži ali drugimi vrednostnimi papirji enake vrste ali s potrdili, ki predstavljajo take vrednostne papirje, ne glede na to, kdo jih je izdal;
(b)
posojil, vključno z državnimi obveznicami, najetih z izdajo zadolžnic ali drugih prenosljivih vrednostnih papirjev, ne glede na to, kdo jih je izdal, ali katerih koli formalnosti, povezanih z njimi, ali oblikovanja, izdaje, uvrstitve v kotacijo na borzi, uvrstitve na trg ali trgovanja s temi zadolžnicami ali drugimi prenosljivimi vrednostnimi papirji.“
V skladu s členom 1, od (1) do (3), Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (
UL 2009, L 302, str. 32
) se lahko kolektivni naložbeni podjemi za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), za katere se uporablja ta direktiva, ustanovijo po pogodbenem pravu (kot splošni skladi, ki jih upravljajo družbe za upravljanje), investicijskem pravu (kot vzajemni skladi) ali po statutu (kot investicijske družbe).
Člen 87, prvi stavek, te direktive določa:
„Enota premoženja KNPVP se ne izda, če ni v običajnem roku v sredstva KNPVP vplačana protivrednost čiste vrednosti enote ob izdaji.“
Portugalsko pravo
Člen 1, točka 1, Código do Imposto do Selo (zakonik o kolkovinah) določa:
„Kolkovina se obračuna za vse akte, pogodbe, listine, vrednostne papirje, pisanja in druga dejstva ali pravne položaje, določene v Tabela Geral do Imposto do Selo [(splošna tarifa za kolkovino)], vključno z brezplačnimi prenosi premoženja.“
Splošna tarifa za kolkovino (v nadaljevanju: TGIS) vsebuje rubriko 17 v zvezi s finančnimi transakcijami, v kateri je navedeno:
„Finančne transakcije,
[…]
17.3.
transakcije, ki jih opravljajo ali pri njih posredujejo kreditne institucije, finančne družbe ali drugi subjekti, ki so z njimi pravno izenačeni, ali katere koli druge finančne institucije – od zaračunanega zneska:
[…]
17.3.4. druge provizije in plačila za finančne storitve, vključno s provizijami, ki se uporabljajo za kartične plačilne transakcije – [kolkovina:] 4 %.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
IMGA je družba za upravljanje odprtih kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (v nadaljevanju: splošni skladi). Upravlja in zastopa 31 splošnih skladov, navedenih v točki 2 te sodbe.
Za oglaševanje in trženje enot zadevnih splošnih skladov se družba IMGA obrača na finančne institucije, predvsem poslovne banke, ki imajo mrežo agencij, ki pokrivajo portugalsko ozemlje, ter izkušnje na področju finančnega posredovanja in plasiranja prenosljivih vrednostnih papirjev javnosti.
V obdobju od januarja do decembra 2019 so štiri banke širši javnosti prodajale enote premoženja splošnih skladov iz postopka v glavni stvari. Za opravljanje storitev trženja, ki so omogočile nove zbrane kapitalske vložke, so te banke pobrale provizije, ki so jih zaračunale družbi IMGA kot upravljavki splošnih skladov. Banke so na izdanih računih prav tako obračunale kolkovino, ki jo je dolžna plačati družba IMGA, v skladu z rubriko 17.3.4 TGIS.
Družba IMGA je leta 2019 splošnim skladom zaračunala provizije za upravljanje, katerih del, in sicer 8.752.232,43 EUR, je bila vrednost provizij za trženje enot premoženja, ki so ga izvajale banke, navedene v prejšnji točki, vendar ta znesek ni vključeval kolkovin, ki so jih obračunale banke iz naslova zadevnih provizij. Družba IMGA je prav tako obračunala in plačala državi znesek 350.089,30 EUR iz naslova kolkovine po stopnji 4 %, določeni v rubriki 17.3.4, za iste provizije za trženje, ki jih je prevalila na splošne sklade.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so zoper to odmero kolkovine vložile upravno pritožbo pri Divisão de Serviço Central da Unidade dos Grandes Contribuintes (oddelek centralne službe enote za velike davčne zavezance, Portugalska).
Ker je bila ta pritožba zavrnjena, so tožeče stranke iz postopka v glavni stvari pri Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (arbitražno sodišče za davčne zadeve (center za upravno arbitražo – CAAD), Portugalska), ki je predložitveno sodišče, vložile tožbo, s katero zlasti zahtevajo, naj se ugotovi nezakonitost odmere in samoodmere kolkovine iz postopka v glavni stvari.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so v utemeljitev svojega zahtevka navedle dva tožbena razloga. V skladu s prvim tožbenim razlogom naj bi pobiranje kolkovine za tisti del provizije za upravljanje, ki jo je družba IMGA zaračunala splošnim investicijskim skladom, ki ustreza znesku provizij za trženje in s tem povezanim kolkovinam, ki so jih pred tem zaračunale banke in od katerih so te že obračunale dolgovane kolkovine, pomenilo dvojno obdavčitev ene same transakcije.
V skladu z drugim tožbenim razlogom naj bi moralo biti na podlagi člena 5(2)(a) Direktive 2008/7 trženje novih vplačil enot premoženja splošnih skladov oproščeno vseh posrednih davkov. Ta obveznost oprostitve naj bi se nanašala tako na zaračunavanje storitve trženja s strani bank družbi IMGA kot tudi na to, da je družba IMGA stroške te iste storitve dalje zaračunala splošnim skladom.
Predložitveno sodišče po zavrnitvi prvega tožbenega razloga v okviru preučitve drugega tožbenega razloga navaja, da dvomi o tem, ali pravo Unije nasprotuje naložitvi kolkovine od plačila, ki ga banke prejmejo za storitve trženja enot premoženja splošnih skladov, in sicer bodisi pri zaračunavanju teh storitev družbi za upravljanje navedenih skladov bodisi pri prevalitvi zneskov, ki jih za navedene storitve plača družba za upravljanje, na navedene sklade.
V teh okoliščinah je Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (arbitražno sodišče za davčne zadeve (center za upravno arbitražo – CAAD)) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali člen 5(2) Direktive [2008/7] nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta v rubriki 17.3.4 [TGIS], ki nalaga plačilo kolkovine od provizij, ki jih banke zaračunavajo družbam za upravljanje odprtih investicijskih skladov za naložbe v prenosljive vrednostne papirje za opravljene storitve iz naslova dejavnosti zbiranja novih vplačil za enote premoženja, to je pridobivanja novega kapitala za investicijske sklade na podlagi vpisovanja novih enot premoženja, ki jih izdajo skladi?
2.
Ali člen 5(2) Direktive [2008/7] nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nalaga plačilo kolkovine od provizij za upravljanje, ki jih družbe za upravljanje zaračunavajo odprtim investicijskim skladom za naložbe v prenosljive vrednostne papirje, pri čemer te provizije za upravljanje vključujejo provizije, ki jih banke zaračunajo družbam za upravljanje za zgoraj navedeno dejavnost?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(2)(a) Direktive 2008/7 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa naložitev kolkovine, prvič, od plačila, ki ga prejme finančna institucija od družbe za upravljanje splošnih skladov za zagotavljanje storitev trženja, katerih cilj je pridobivanje kapitala na podlagi vpisovanja novoizdanih enot premoženja teh skladov, in drugič, od zneskov, ki jih ta družba za upravljanje prejme od splošnih skladov, če ti zneski vključujejo plačilo, ki ga je navedena družba za upravljanje dala finančnim institucijam iz naslova teh storitev trženja.
V uvodu je treba opozoriti, da Direktiva 2008/7 v skladu s svojim členom 1(a) ureja obračunavanje posrednih davkov v zvezi z vložki kapitala za kapitalske družbe. Med te posredne davke spadajo kolkovina na vrednostne papirje in drugi posredni davki z enakimi značilnostmi kot kolkovina na vrednostne papirje, kot je to razvidno iz uvodne izjave 2 te direktive.
Člen 2(2) navedene direktive poleg tega določa, da se vsaka družba, združenje ali pravna oseba, ki posluje zaradi pridobivanja dobička in ki ne spada v kategorije kapitalskih družb iz odstavka 1 tega člena, šteje za kapitalsko družbo.
V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da davek iz postopka v glavni stvari pomeni kolkovino, ki se obračuna od plačila, ki ga prejmejo banke iz naslova storitev trženja novih vplačil enot premoženja splošnih skladov. Iz navedene odločbe izhaja tudi, da se v portugalskem pravu pojem „investicijski sklad“ nanaša na premoženje brez pravne osebnosti, ki pripada imetnikom enot premoženja v skladu s splošno ureditvijo skupnosti.
Sodišče pa je že razsodilo, da je treba skupino oseb, ki nimajo pravne osebnosti in katere člani prenesejo kapital na ločeno premoženje zaradi doseganja pridobitnega namena, šteti za „združenje, ki posluje zaradi pridobivanja dobička“, v smislu člena 2(2) Direktive 2008/7, tako da se na podlagi zadnjenavedene določbe za namene te direktive šteje za kapitalsko družbo (glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 1987, Amro Aandelen Fonds,
112/86
,
EU:C:1987:488
, točka
).
Iz teh preudarkov izhaja, da je treba splošne sklade, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, enačiti s kapitalskimi družbami in zato spadajo na področje uporabe Direktive 2008/7.
Po teh uvodnih ugotovitvah je treba opozoriti, da člen 5(2)(a) Direktive 2008/7 državam članicam prepoveduje, da bi s kakršno koli obliko posrednega davka obremenile oblikovanje, izdajo, uvrstitev v kotacijo na borzi, uvrstitev na trg ali trgovanje z delnicami, deleži ali drugimi vrednostnimi papirji enake vrste ali s potrdili, ki predstavljajo take vrednostne papirje, ne glede na to, kdo jih je izdal.
Vendar je treba glede na cilj, ki mu sledi ta direktiva, njen člen 5 razlagati široko, da se prepreči, da bi prepovedi, ki so v njem določene, izgubile polni učinek. Tako se prepoved obdavčenja transakcij zbiranja kapitala uporablja tudi za transakcije, ki niso izrecno zajete s to prepovedjo, če se s takim obdavčenjem povzroči, da se obdavči transakcija, ki je sestavni del celotne transakcije zbiranja kapitala (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2017, Air Berlin,
C‑573/16
,
EU:C:2017:772
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Sodišče je tako razsodilo, da ker je izdaja vrednostnih papirjev smiselna šele takrat, ko ti vrednostni papirji pridobijo investitorje, davek na prvo pridobitev novoizdanega vrednostnega papirja dejansko bremeni sámo izdajo tega vrednostnega papirja, ker je ta sestavni del celotne transakcije zbiranja kapitala. Za ohranitev polnega učinka člena 5(2)(a) Direktive 2008/7 se torej zahteva, da „izdaja“ v smislu te določbe vključuje prvo pridobitev vrednostnih papirjev, ki se izvede v okviru njihove izdaje (glej po analogiji sodbo z dne 15. julija 2004, Komisija/Belgija,
C‑415/02
,
EU:C:2004:450
, točki
in
).
Sodišče je prav tako štelo, da je treba prenos pravnega lastništva delnic, ki se opravi zgolj za namene uvrstitve teh delnic v kotacijo na borzi in nima posledic za njihovo dejansko lastništvo, obravnavati kot zgolj pomožno transakcijo, ki je sestavni del te uvrstitve na borzo, ta pa v skladu s členom 5(2)(a) Direktive 2008/7 ne more biti predmet nobene obdavčitve v kakršni koli obliki (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2017, Air Berlin,
C‑573/16
,
EU:C:2017:772
, točki
in
).
Ker pa so storitve trženja enot premoženja splošnih skladov, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, tesno povezane z izdajo enot premoženja in njihovo uvrstitvijo na trg v smislu člena 5(2)(a) Direktive 2008/7, jih je treba šteti za sestavni del celotne transakcije zbiranja kapitala.
Brez poseganja v preveritev, ki jo bo opravilo predložitveno sodišče, namreč ti skladi na podlagi člena 1, od (1) do (3), Direktive 2009/65 spadajo na področje uporabe te direktive. V zvezi s tem je plačilo cene, ki ustreza kupljenim enotam, kar je edini cilj trženja, povezano z bistvom zbiranja kapitala in je, kot je razvidno iz člena 87 Direktive 2009/65, pogoj, ki mora biti izpolnjen za izdajo enot premoženja zadevnih skladov.
Iz tega sledi, da je dejstvo, da se javnost seznani z obstojem investicijskih instrumentov, tako da se spodbuja vpis enot premoženja splošnih skladov, potreben poslovni ukrep, ki ga je treba zato šteti za pomožno transakcijo, ki je sestavni del izdaje enot premoženja navedenih skladov in njihove uvrstitve na trg.
Poleg tega, ker je uporaba člena 5(2)(a) Direktive 2008/7 odvisna od tesne povezanosti storitev trženja s takima izdajo in uvrstitvijo na trg, za namene take uporabe ni pomembno, da je bilo odločeno, da se te storitve trženja zaupajo tretjim subjektom, namesto da bi se izvajale neposredno.
V zvezi s tem je treba opozoriti, prvič, da v skladu s to določbo obveznost držav članic, da dejavnosti zbiranja kapitala oprostijo, ni odvisna od nobenega pogoja glede statusa subjekta, ki je zadolžen za izvedbo teh dejavnosti. Drugič, to, ali obstaja zakonska obveznost uporabe storitev tretje osebe, ni upošteven pogoj, ko gre za ugotavljanje, ali je treba za neko transakcijo šteti, da je sestavni del celotne transakcije zbiranja kapitala (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2017, Air Berlin,
C‑573/16
,
EU:C:2017:772
, točka
).
Iz tega sledi, da so storitve trženja, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, sestavni del transakcije zbiranja kapitala, tako da je obremenitev teh storitev s kolkovino zajeta s prepovedjo iz člena 5(2)(a) Direktive 2008/7.
Poleg tega je treba ugotoviti, da bi bil polni učinek te določbe ogrožen, če bi bilo – kljub temu, da ta določba pomeni oviro za naložitev kolkovine od plačil, ki jih banke prejmejo iz naslova storitev trženja novih enot premoženja splošnih skladov od družbe za upravljanje teh skladov – dovoljeno, da ta kolkovina bremeni ta ista plačila, kadar jih navedena družba za upravljanje dalje zaračuna zadevnim skladom.
Glede na zgornje preudarke je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 5(2)(a) Direktive 2008/7 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa naložitev kolkovine, prvič, od plačila, ki ga prejme finančna institucija od družbe za upravljanje splošnih skladov za zagotavljanje storitev trženja, katerih cilj je pridobivanje kapitala na podlagi vpisovanja novoizdanih enot premoženja teh skladov, in drugič, od zneskov, ki jih ta družba za upravljanje prejme od splošnih skladov, če ti zneski vključujejo plačilo, ki ga je navedena družba za upravljanje dala finančnim institucijam iz naslova teh storitev trženja.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člen 5(2)(a) Direktive Sveta 2008/7/ES z dne 12. februarja 2008 o posrednih davkih na zbiranje kapitala

je treba razlagati tako, da

nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa naložitev kolkovine, prvič, od plačila, ki ga prejme finančna institucija od družbe za upravljanje splošnih skladov za zagotavljanje storitev trženja, katerih cilj je pridobivanje kapitala na podlagi vpisovanja novoizdanih enot premoženja teh skladov, in drugič, od zneskov, ki jih ta družba za upravljanje prejme od splošnih skladov, če ti zneski vključujejo plačilo, ki ga je navedena družba za upravljanje dala finančnim institucijam iz naslova teh storitev trženja.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: portugalščina.