CELEX: 62018CJ0771
Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Elektros energijos ir gamtinių dujų vidaus rinkos
Elektros energijos ir gamtinių dujų perdavimo tinklai
Prieigos sąlygos
Reglamentas (EB) Nr. 714/2009
14 straipsnio 1 dalis
Reglamentas (EB) 715/2009
13 straipsnio 1 dalis
Sąnaudos
Prieigos prie tinklų mokesčių nustatymas
Direktyva 2009/72/EB
37 straipsnio 17 dalis
Direktyva 2009/73/EB
41 straipsnio 17 dalis
Nacionalinės teisių gynimo priemonės
Veiksmingos teisminės apsaugos principas

Ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad:
–
nustatydama prieigos prie tinklų mokesčius neatsižvelgusi į tinklo operatorių faktiškai patirtas sąnaudas, Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 714/2009 dėl prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygų, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1228/2003 (
OL L 211, 2009, p. 15
), su pakeitimais, padarytais 2013 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 347/2013 (
OL L 115, 2013, p. 39
) (toliau – Reglamentas Nr. 714/2009), 14 straipsnio 1 dalį ir 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 715/2009 dėl teisės naudotis gamtinių dujų perdavimo tinklais sąlygų, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1775/2005, iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 347/2013 (toliau – Reglamentas (EB) Nr. 715/2009) (
OL L 211, 2009, p. 36
), 13 straipsnio 1 dalį ir kad
–
nenustatydama tinkamo mechanizmo, užtikrinančio teisę apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimus, kaip tai suprantama pagal 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/72/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 2003/54/EB (
OL L 211, 2009, p. 55
), 37 straipsnio 17 dalį ir pagal 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 2003/55/EB (
OL L 211, 2009, p. 94
), 41 straipsnio 17 dalį, Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtas direktyvų 2009/72 ir 2009/73 nuostatas.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 714/2009
Reglamento Nr. 714/2009 3, 14 ir 16 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(3)
<…> [Š]iuo metu Bendrijoje yra kliūčių, trukdančių elektros energijos pardavimui vienodomis sąlygomis, be diskriminacijos ar sunkumų. Visų pirma nediskriminacinė prieiga prie tinklų ir vienodai veiksmingo lygio reguliuojamoji priežiūra dar nėra užtikrinta visose valstybėse narėse ir rinkos išlieka izoliuotos.
<…>
(14)
Reikia tinkamos ilgalaikių kainų skirtingose vietovėse signalų sistemos, paremtos principu, kad tinklo prieigos [prieigos prie tinklo] mokesčių lygis turėtų atspindėti atitinkamo regiono gamybos ir suvartojimo balansą, remiantis tinklo prieigos [prieigos prie tinklo] mokesčių gamintojams ir (arba) vartotojams diferenciacija.
<…>
(16)
Veiksmingos konkurencijos elektros energijos vidaus rinkoje išankstinė sąlyga yra nediskriminaciniai ir skaidrūs mokesčiai už naudojimąsi tinklu, įskaitant perdavimo sistemos jungiamąsias linijas. Šios linijos turėtų būti naudojamos visu pajėgumu, laikantis saugaus tinklų veikimo saugos standartų.“
Šio reglamento 11 straipsnyje nustatyta:
„Šio reglamento 4–12 straipsniuose ir Reglamento (ES) Nr. 347/2013 11 straipsnyje nurodytos veiklos, kurią vykdo [Europos elektros ir dujų perdavimo sistemos operatorių tinklas (ENTSO-E)], sąnaudas padengia [perdavimo sistemos operatoriai (PSO)] ir į jas atsižvelgiama apskaičiuojant tarifus. Reguliavimo institucijos patvirtina šias išlaidas [sąnaudas] tik tuo atveju, jei jos pagrįstos ir proporcingos.“
Minėto reglamento 14 straipsnyje numatyta:
„1.   Tinklo operatorių taikomi prieigos prie tinklų mokesčiai turi būti skaidrūs, jais turi būti atsižvelgiama į tinklo saugumo poreikį ir jie turi atitikti faktines patirtas išlaidas [sąnaudas], kiek jos atitinka veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus išlaidas [sąnaudas], ir taikomi nediskriminuojant. Mokesčiai neturi būti siejami su atstumu.
2.   Tam tikrais atvejais gamintojams ir (arba) vartotojams taikomų tarifų lygis teikia kainų skirtingose vietovėse signalus Bendrijos lygiu, o jį nustatant yra atsižvelgta į dėl to kylančių tinklo nuostolių bei perkrovos dydį ir investicijų į infrastruktūrą dydį.
3.   Nustatant prieigos prie tinklo mokesčius atsižvelgiama į:
a)
įmokas ir pajamas, gaunamas iš perdavimo sistemos operatorių tarpusavio kompensavimo mechanizmo;
b)
faktines sumokėtas ir gautas įmokas, taip pat ir numatomas būsimų laikotarpių įmokas, apytiksliai apskaičiuotas pagal ankstesnius laikotarpius.
<…>“
Reglamentas Nr. 715/2009
Reglamento Nr. 715/2009 7 ir 8 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(7)
Būtina nurodyti kriterijus, kuriais remiantis būtų nustatomi teisės naudotis tinklu tarifai, siekiant užtikrinti, kad jie visapusiškai atitiktų nediskriminavimo principą ir gerai veikiančios vidaus rinkos reikmes, kad juose būtų deramai atsižvelgta į sistemos vientisumo būtinybę bei atspindėtos faktinės sąnaudos tiek, kiek tokios sąnaudos atitinka rentabilaus ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus sąnaudas ir yra skaidrios, įskaitant atitinkamą grąžą iš investicijų ir prireikus atsižvelgiant į reguliavimo institucijų atliekamą lyginamąją tarifų analizę.
(8)
Apskaičiuojant teisės naudotis tinklais tarifus svarbu atsižvelgti į patirtas faktines sąnaudas tiek, kiek jos atitinka rentabilaus ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus sąnaudas ir yra skaidrios, ir būtinybę numatyti atitinkamą grąžą iš investicijų bei paskatas naujai infrastruktūrai kurti, įskaitant ypatingą reguliavimo poveikį naujoms investicijoms, kaip numatyta Direktyvoje 2009/73/EB. Šiuo atžvilgiu, ypač jei egzistuoja veiksminga vamzdynų tarpusavio konkurencija, būtina atsižvelgti į reguliavimo institucijų atliekamą lyginamąją tarifų analizę.“
Šio reglamento 11 straipsnyje nustatyta:
„Su [šio reglamento] 4–12 straipsniuose [ir Reglamento (ES) Nr. 347/2013 11 straipsnyje] nurodyta ENTSO-G veikla susijusias sąnaudas padengia perdavimo sistemos operatoriai ir į jas atsižvelgiama skaičiuojant tarifus. Reguliavimo institucijos patvirtina šias išlaidas [sąnaudas] tik tuo atveju, jei jos pagrįstos ir proporcingos [tinkamos].“
Minėto reglamento 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Perdavimo sistemos [tinklo] operatorių taikomi ir pagal Direktyvos 2009/73/EB 41 straipsnio 6 dalį reguliavimo institucijų patvirtinti tarifai arba jiems apskaičiuoti naudojamos metodikos bei pagal tos direktyvos 32 straipsnio 1 dalį paskelbti tarifai yra skaidrūs, juose atsižvelgiama į sistemos [tinklo] vientisumo būtinybę ir jos [jo] gerinimą bei atspindimos faktinės sąnaudos tiek, kiek tokios sąnaudos atitinka rentabilaus ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus sąnaudas ir yra skaidrios, įskaitant atitinkamą investicijų grąžą ir prireikus atsižvelgiant į reguliavimo institucijų atliekamą lyginamąją tarifų analizę. Tarifai arba jiems apskaičiuoti naudojamos metodikos taikomi nediskriminuojant.
<…>“
Direktyva 2009/72
Direktyvos 2009/72 1 straipsnyje nustatyta:
„Šia direktyva nustatomos elektros energijos gamybos, perdavimo, skirstymo ir tiekimo bendrosios taisyklės ir vartotojų apsaugos nuostatos siekiant patobulinti ir integruoti konkurencingas Bendrijos elektros energijos rinkas. Joje nustatomos taisyklės, reglamentuojančios elektros energijos sektoriaus organizavimą ir veikimą, atvirą patekimą į rinką, kvietimams teikti paraiškas dalyvauti konkurse taikomus kriterijus ir tvarką, leidimų išdavimą ir sistemų eksploatavimą. Be to, direktyvoje nustatomi visuotinių paslaugų teikimo įpareigojimai ir elektros energijos vartotojų teisės bei išaiškinami konkurencijos reikalavimai.“
Šios direktyvos 37 straipsnyje nustatyta:
„1.   Reguliavimo institucijos pareigos yra šios:
a)
laikantis skaidrumo kriterijų, nustatyti ar patvirtinti perdavimo ar skirstymo tarifus arba jų [apskaičiavimo] metodikas;
<…>
6.   Reguliavimo institucijos atsako už tai, kad likus pakankamai laiko iki jų įsigaliojimo būtų nustatytos ar patvirtintos bent tos metodikos, pagal kurias apskaičiuojama ar nustatomos sąlygos, susijusios su:
a)
prijungimu ir prieiga prie nacionalinių tinklų, įskaitant perdavimo ir skirstymo tarifus ar jų metodikas. Taikant tuos tarifus ar metodikas sudaromos galimybės būtinąsias investicijas į tinklus vykdyti tokiu būdu, kad šios investicijos užtikrintų tinklų gyvybingumą;
<…>
8.   Nustatydamos ar tvirtindamos tarifus arba metodikas ir balansavimo paslaugas, reguliavimo institucijos užtikrina, kad perdavimo ir skirstymo sistemos operatoriams būtų suteiktos tinkamos paskatos trumpalaikiu ir ilgalaikiu laikotarpiu didinti energijos vartojimo efektyvumą, skatinti rinkos integraciją ir tiekimo saugumą bei remti susijusius mokslinius tyrimus.
<…>
17.   Valstybės narės užtikrina, kad nacionaliniu lygmeniu veiktų tinkami mechanizmai, kuriuos taikant šalis, kurios atžvilgiu reguliavimo institucija priima sprendimą, turėtų teisę paduoti apeliaciją nuo suinteresuotųjų šalių ir nuo bet kokios Vyriausybės nepriklausomai institucijai.“
Direktyva 2009/73
Direktyvos 2009/73 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šia direktyva nustatomos gamtinių dujų perdavimo, skirstymo, tiekimo ir laikymo bendros taisyklės. Joje nustatomos taisyklės, susijusios su gamtinių dujų sektoriaus organizavimu ir funkcionavimu, patekimu į rinką, kriterijais ir tvarka, pagal kurią suteikiami leidimai perduoti, skirstyti, tiekti ir laikyti gamtines dujas bei eksploatuoti sistemas.“
Šios direktyvos 41 straipsnyje numatyta:
„1.   Reguliavimo institucijos pareigos yra šios:
a)
vadovaujantis skaidrumo kriterijais nustatyti ar patvirtinti perdavimo ar skirstymo tarifus arba jų [apskaičiavimo] metodikas;
<…>
6.   Reguliavimo institucijos atsako už tai, kad likus pakankamai laiko iki jų įsigaliojimo būtų nustatytos ar patvirtintos bent tos metodikos, pagal kurias apskaičiuojama ar nustatomos sąlygos, susijusios su:
a)
prijungimu ir prieiga prie nacionalinių tinklų, įskaitant perdavimo bei skirstymo tarifus, taip pat su sąlygomis ir tarifais, kuriais suteikiama prieiga prie [suslėgtųjų gamtinių dujų (SGD)] įrenginių. Taikant tuos tarifus ar metodikas sudaromos galimybės būtinas investicijas į tinklus ir SGD įrenginius vykdyti tokiu būdu, kad tos investicijos užtikrintų tinklų ir SGD įrenginių perspektyvumą;
<…>
8.   Nustatydamos ar tvirtindamos tarifus arba metodikas ir balansavimo paslaugas, reguliavimo institucijos užtikrina, kad perdavimo ir skirstymo sistemos operatoriams būtų suteiktos tinkamos paskatos trumpalaikiu ir ilgalaikiu laikotarpiu didinti energijos vartojimo efektyvumą, skatinti rinkos integraciją ir tiekimo saugumą bei remti susijusius mokslinius tyrimus.
<…>
17.   Valstybės narės užtikrina, kad nacionaliniu lygmeniu veiktų tinkami mechanizmai, kuriuos taikant šalis, kurios atžvilgiu reguliavimo institucija priima sprendimą, turėtų teisę paduoti apeliaciją nuo suinteresuotųjų šalių ir nuo bet kokios Vyriausybės nepriklausomai institucijai.“
Vengrijos teisė
Elektros energetikos įstatymas
2007 m. Elektros energetikos įstatymo Nr. LXXXVI (toliau – Elektros energetikos įstatymas) 178 SZ straipsnyje numatyta:
„1.   Administruodami sąskaitas leidimų turėtojai pagal šį įstatymą ir privataus tinklo leidimo turėtojai negali savo klientams, sudariusiems sutartis, perkelti sąnaudų, susijusių su finansinių sandorių mokesčiu (toliau – sandorių sąnaudos), kuriuo jie apmokestinami pagal 2012 m. Įstatymą Nr. CXVI dėl finansinių sandorių mokesčio. Todėl sandorių sąnaudos negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai įtraukiamos į minėtų leidimų turėtojų tiekiamo produkto ar teikiamos paslaugos kainą ir už jas negali būti išrašomos atskiros sąskaitos; jas padengia patys minėti leidimų turėtojai.
2.   Leidimų turėtojai pagal šį įstatymą negali perkelti savo sutartyje nurodytiems klientams specialaus pajamų mokesčio ir mokesčio už viešąsias paslaugas (toliau kartu – specialieji mokesčiai), kuriais jie apmokestinami pagal 2008 m. Įstatymą Nr. LXVII dėl miesto šildymo konkurencingumo ir 2012 m. Įstatymą Nr. CLXVIII dėl viešųjų paslaugų tinklų mokesčio (toliau kartu – specialiųjų mokesčių įstatymai). Todėl sandorio mokesčiai negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai įtraukiami į minėtų leidimų turėtojų tiekiamo produkto ar teikiamos paslaugos kainą ir už juos negali būti išrašomos atskiros sąskaitos. Mokesčių naštą padengia apmokestinamieji asmenys, kaip tai suprantama pagal specialiųjų mokesčių įstatymus.
Gamtinių dujų tiekimo įstatymas
2008 m. Gamtinių dujų tiekimo įstatymo Nr. XL (toliau – Gamtinių dujų tiekimo įstatymas) 103 straipsnyje nustatyta:
„<. >
4.   Gamintojai ir leidimų turėtojai pagal šį įstatymą negali perkelti savo klientams, su kuriais jie yra sudarę sutartis, specialaus pajamų mokesčio ir viešųjų paslaugų tinklų mokesčio (toliau kartu – specialieji mokesčiai), kuriais jie apmokestinami pagal 2008 m. Įstatymą Nr. LXVII dėl miesto šildymo konkurencingumo ir 2012 m. Įstatymą Nr. CLXVIII dėl mokesčio už viešąsias paslaugas (toliau kartu – specialiųjų mokesčių įstatymai). Todėl specialieji mokesčiai negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai įtraukiami į minėtų gamintojų ir leidimų turėtojų tiekiamo produkto ar teikiamos paslaugos kainą ir už juos negali būti išrašomos atskiros sąskaitos. Mokesčių naštą padengia apmokestinamieji asmenys, kaip tai suprantama pagal specialiųjų mokesčių įstatymus.
4a.   Administruodami sąskaitas gamintojai ir leidimų turėtojai pagal šį įstatymą savo klientams, su kuriais jie yra sudarę sutartis, negali perkelti sąnaudų, susijusių su finansinių sandorių mokesčiu (toliau – sandorių sąnaudos), kuriuo jie apmokestinami pagal 2012 m. Finansinių sandorių mokesčio įstatymą Nr. CXVI. Todėl sandorių sąnaudos negali būti tiesiogiai ar netiesiogiai įtraukiamos į minėtų tiekėjų (teikėjų) ir leidimų turėtojų tiekimo produkto ar teikiamos paslaugos kainą ir už jas negali būti išrašomos atskiros sąskaitos; jas padengia minėti tiekėjai (teikėjai) ir leidimų turėtojai.
<…>“
Įstatymas, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai
2016 m. Įstatymo Nr. LIX, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių (toliau – Įstatymas, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių), 7 straipsnyje nustatyta:
„Į Elektros energetikos įstatymo dalį „Bendrosios Tarnybos procedūros taisyklės“ po 168 straipsnio įterpiamas šis 168A straipsnis:
„168 A straipsnis
1)   Mokesčio už naudojimąsi paslaugomis nustatymo tvarkos taikymo, atlygio už paslaugas, kurias suteikė skirstytojas taikydamas specialius tarifus ir prijungimo mokesčius, tikslais tik atitinkamo tinklo leidimo turėtojas laikomas klientu.
2)   Per 15 dienų nuo pranešimo apie Tarnybos sprendimą, kuriuo nustatomi naudojimo mokesčiai, atlygis už paslaugas, kurias suteikė skirstytojas taikydamas specialius tarifus ir prijungimo mokesčius, atitinkamas klientas, pareikšdamas skundą Tarnybai, gali kreiptis į administracinį teismą su prašymu atlikti šio sprendimo teisminę kontrolę teisėtumo aspektu.
3)   Prašymas atlikti teisminę sprendimo, kuriuo nustatomi naudojimo mokesčiai, atlygis už paslaugas, kurias suteikė skirstytojas taikydamas specialius tarifus ir prijungimo mokesčius, kontrolę yra ypatingas skundas, todėl bylą nagrinėjantis teismas priima sprendimą ne vėliau kaip per 30 dienų nuo šio prašymo padavimo.
<…>““
Įstatymo, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių, 23 straipsnyje numatyta:
„Į Gamtinių dujų tiekimo įstatymą prieš jo antraštinę dalį „Tarptautinis bendradarbiavimas ir santykiai su Europos Sąjungos institucijomis“ įterpiamas šis 129A straipsnis:
„129A straipsnis
<…>
4)   Per 15 dienų nuo pranešimo apie Tarnybos sprendimą, kuriuo nustatomi naudojimo mokesčiai, atlygis už paslaugas, kurias tinklo operatorius suteikė taikydamas specialius tarifus ir prijungimo mokesčius, atitinkamas klientas, pareikšdamas ieškinį Tarnybai, gali kreiptis į administracinį teismą su prašymu atlikti šio sprendimo teisminę kontrolę teisėtumo aspektu.
5)   Prašymas atlikti sprendimo, kuriuo nustatomi naudojimo mokesčiai, atlygis už paslaugas, kurias tinklo operatorius suteikė taikydamas specialius tarifus ir prijungimo mokesčius, yra ypatingasis skundas, todėl bylą nagrinėjantis teismas priima sprendimą ne vėliau kaip per 30 dienų nuo šio prašymo padavimo.
<…>““
Įstatymo, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių, 29 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Į 2013 m. Įstatymo Nr. XXII, kuriuo įsteigiama Vengrijos energetikos ir viešųjų paslaugų reguliavimo tarnyba, 12 straipsnį įterpiami n ir o punktai:
„[Tarnybos pirmininkas]
n)
priima sprendimą, kuriuo nustatomi mokesčiai už naudojimąsi elektros energijos tinklu ir atlygis už skirstytojo taikant specialų tarifą suteiktas paslaugas, atsižvelgiant į leidimo turėtojo arba naudotojo poreikius, ir atlygis už skirstytojo taikant specialų tarifą suteiktas paslaugas, jeigu klientas nutraukia sutartį;
o)
priima sprendimą, kuriuo nustatomi gamtinių dujų tinklo naudojimo ir prijungimo prie gamtinių dujų tinklo tarifai, taip pat atlygis už tinklo operatorių taikant specialų tarifą suteiktas paslaugas, atsižvelgiant į leidimo turėtojo ar naudotojo poreikius, ir atlygis už tinklo operatorių suteiktas paslaugas taikant specialų tarifą, jeigu klientas nutraukia sutartį.“
Įstatymas, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai
2016 m. Įstatymo Nr. CLXXXIII, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai (toliau – Įstatymas, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai), 6 straipsnio 4 dalimi buvo panaikintas Elektros energetikos įstatymo 168 A straipsnis, o 12 straipsnio 3 dalimi panaikintos Gamtinių dujų tiekimo įstatymo 129 A straipsnio 2–7 dalys.
Įstatymo, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, 4 straipsnyje nustatyta:
„Į [Elektros energetikos įstatymą] prieš jo antraštinę dalį „Įsigaliojimų nuostatos“ įterpiamas šis 178 U straipsnis:
„178 U straipsnis
1.   Nuo 2017 m. sausio 1 d. nustatant mokėtinus mokesčius taikomi šio įstatymo 143 straipsnio 5 dalyje, 146 straipsnio 4 dalyje ir 146 A straipsnio 3 dalyje numatyti reglamentai, iš dalies pakeisti [Įstatymu, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai].
2.   Sprendimai, paskelbti remiantis šio įstatymo 143 straipsnio 5 dalimi, 146 straipsnio 4 dalimi ir 146 A straipsnio 3 dalimi, iš dalies pakeistoms [Įstatymu, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių], neįsigalioja.
3.   Jei sprendimui, paskelbtam remiantis šio įstatymo 143 straipsnio 5 dalimi, 146 straipsnio 4 dalimi ir 146 A straipsnio 3 dalimi, iš dalies pakeistoms [Įstatymu, kuriuo derinimo tikslu iš dalies keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai], [Įstatymo, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai] įsigaliojimo momentu taikoma teisminė kontrolė, bylą nagrinėjantis teismas tokį skundą atmeta.
4.   Vykstančioms administracinėms ir teisminėms procedūroms taip pat turėtų būti taikomos šio įstatymo nuostatos, iš dalies pakeistos [Įstatymu, kuriuo kainų reguliavimo tikslais keičiami tam tikri įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių].“
Įstatymo, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, 10 straipsnyje nustatyta:
„Į Gamtinių dujų tiekimo įstatymo XVIII skyrių įterpiamas 146 M straipsnis:
„146 M straipsnis
1.   Nuo 2017 m. sausio 1 d. nustatant mokėtinus tarifus pirmą kartą taikomi šio įstatymo 104 B straipsnio 4 dalyje, 106 straipsnio 3 dalyje ir 108 straipsnio 2 dalyje numatyti reglamentai, iš dalies pakeisti [Įstatymu, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių įstatymai].
2.   Sprendimai, paskelbti remiantis šio įstatymo 104 B straipsnio 4 dalimi, 106 straipsnio 3 dalimi ir 108 straipsnio 2 dalimi, iš dalies pakeistomis [Įstatymu, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių], neįsigalioja.
3.   Jei sprendimui, paskelbtam remiantis šio įstatymo 104 B straipsnio 4 dalimi, 106 straipsnio 3 dalimi ir 108 straipsnio 2 dalimi, iš dalies pakeistoms remiantis (Įstatymu, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai), [Įstatymo, kuriuo kainų reguliavimo tikslais keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai] įsigaliojimo momentu taikoma teisminė kontrolė, bylą nagrinėjantis teismas tokį skundą atmeta.
4.   Vykstančioms administracinėms ir teisminėms procedūroms taip pat taikomos šio įstatymo nuostatos, iš dalies pakeistos [Įstatymu, kuriuo kainų reguliavimo tikslais keičiami tam tikri įstatymai, reglamentuojantys energetikos sektorių].“
Įstatymo, kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, 13 straipsnyje nustatyta:
„2013 m. Įstatymo Nr. XXII, kuriuo įsteigiama Vengrijos energetikos ir viešųjų paslaugų reguliavimo tarnyba, 12 straipsnio n ir o punktuose žodžiai „priima sprendimą“ pakeičiami žodžiais „priima reglamentą“.
Ikiteisminė procedūra
2013 m. liepos 15 d. atlikdama tyrimą „ES Pilot“ Nr. 5366/13/ENER Komisija pateikė Vengrijai kelis klausimus, susijusius su direktyvų 2009/72 ir 2009/73 perkėlimu į nacionalinę teisę ir reglamentų Nr. 714/2009 ir 715/2009 taikymu, kiek tai susiję, be kita ko, su prieigos prie tinklo suteikimu tretiesiems asmenims nediskriminacinėmis sąlygomis, nacionalinių reguliavimo institucijų nepriklausomumu, kompetencija ir veikimu, taisyklėmis dėl mokesčių už prieigą prie tinklų ir tarpvalstybine prieiga prie tinklų infrastruktūros.
Nacionalinės valdžios institucijos atsakė į šiuos klausimus 2013 m. spalio 23 d. ir gruodžio 11 d. raštais.
2015 m. vasario 27 d. Komisija, manydama, kad Vengrijos pateiktas atsakymas neišsklaidė abejonių dėl Vengrijos teisės aktų atitikties Sąjungos teisei ir kad daugeliu aspektų šie teisės aktai neatitinka minėtų direktyvų ir reglamentų, išsiuntė šiai valstybei narei oficialų pranešimą.
Vengrija atsakė į šį oficialų pranešimą 2015 m. gegužės 8 d. ir liepos 7 d. raštais ir papildė 2015 m. lapkričio 23 d., gruodžio 17 d. ir 2016 m. gegužės 13 d. ir 20 d. raštuose pateiktą informaciją. Prie savo papildomo 2016 m. liepos 19 d. atsakymo ši valstybė narė pridėjo Įstatymo, kuriuo derinimo tikslais keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, tekstą.
Manydama, kad priemonėmis, apie kurias Vengrijos valdžios institucijos pranešė atsakydamos į minėtą oficialų pranešimą, neišspręstos visos jame nurodytos problemos, Komisija 2016 m. gruodžio 9 d. išsiuntė Vengrijai pagrįstą nuomonę, kurioje nurodė, kad ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 6 dalį, Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį.
Vengrija į šią pagrįstą nuomonę atsakė 2017 m. vasario 8 d. raštu.
Išnagrinėjusi šį atsakymą Komisija nusprendė, kad nustatytos problemos buvo išspręstos. Vis dėlto, atsižvelgdama į nagrinėjamų teisės aktų dalinius pakeitimus, per tą laiką padarytus Įstatymu, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, Komisija nusprendė, kad Vengrija neįvykdė įsipareigojimų, nes nenustatė tinkamo mechanizmo, užtikrinančio teisę apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimus, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį. 2017 m. balandžio 28 d. Komisija išsiuntė šiai valstybei narei papildomą pagrįstą nuomonę.
2017 m. birželio 28 d. raštu Vengrija atsakė į šią papildomą pagrįstą nuomonę, remdamasi savo atsakymu į ankstesnę pagrįstą nuomonę, kuriame buvo nurodžiusi, kad per tą laiką ji, atsižvelgdama į trečiojo energetikos dokumentų rinkinio reikalavimus, įsigaliojusius 2016 m. spalio 1 d. ir gruodžio 22 d., iš dalies pakeitė Įstatymą dėl gamtinių dujų tiekimo ir taip nacionalinės reguliavimo institucijos įgaliojimus suderino su Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 6 dalimi.
Manydama, kad Vengrija neįvykdė įsipareigojimų, kylančių, pirma, iš Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies ir, antra, iš Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalies ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalies, Komisija pareiškė šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, pirma, kad Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalyje nustatytas prieigos prie tinklų sąnaudomis, kurių patiria jų operatoriai, grindžiamų tarifų principas ir nenumatyta apribojimų dėl sąnaudų, į kurias reikia atsižvelgti nustatant prieigos prie tinklų mokesčius. Komisijos teigimu, pagal šias nuostatas reikalaujama, kad šie mokesčiai atspindėtų visas šių operatorių patirtas sąnaudas, kadangi šios sąnaudos yra skaidrios ir atitinka veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus sąnaudas, o pagal Elektros energetikos įstatymo 178 SZ straipsnio 1 ir 2 dalis ir Gamtinių dujų tiekimo įstatymo 103 straipsnio 4 ir 4a dalis, pagal kurias tinklo operatoriai negali perkelti vartotojams specialaus energijos perdavimo tinklų mokesčio, taip pat finansinių sandorių mokesčio, neleidžiama nacionalinei reguliavimo institucijai, nustatant prieigos prie tinklų mokesčius, atsižvelgti į su šiais mokesčiais susijusias sąnaudas.
Antra, Komisija tvirtina, kad draudimas, nacionalinei reguliavimo institucijai nustatant prieigos prie tinklų mokesčius, atsižvelgti į nagrinėjamas atitinkamas sąnaudas nėra pateisinamas jokia objektyvia priežastimi. Iš tiesų Vengrijos atsakyme į Komisijos prašymą pateikti informacijos nurodytas motyvas, kad ginčijamomis nuostatomis siekiama sumažinti galutinio vartotojo rezidento mokamas dujų ir elektros energijos kainas, nesvarbus.
Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad Direktyvos 2009/72 3 straipsnio 8 dalimi ir Direktyvos 2009/73 3 straipsnio 4 dalimi valstybėms narėms leidžiama imtis vartotojų apsaugos priemonių, be kita ko, siekiant kovoti su energijos nepritekliumi. Vis dėlto jos tai galėtų daryti tik su sąlyga, kad tokios priemonės nestabdytų veiksmingo rinkos, kurioje, be kita ko, reikalaujama laikytis „prieigos prie tinklų sąnaudomis grindžiamų tarifų principo“, veikimo.
Trečia, kiek tai susiję su Vengrijos argumentu, kad iš reglamentų Nr. 714/2009 ir 715/2009 bei direktyvų 2009/72 ir 2009/73 matyti, jog nacionalinės teisės aktų leidėjas, priimdamas taisykles, susijusias su mokesčių už prieigą prie tinklų nustatymu, turi rasti tinkamą priešingų interesų – tinklo operatorių ir vartotojų – pusiausvyrą, Komisija tvirtina, kad 2009 m. liepos 13 d. priimtas trečiasis energetikos teisės aktų rinkinys, kuris, be kita ko, apima direktyvas 2009/72 ir 2009/73 ir reglamentus Nr. 714/2009 ir Nr. 715/2009, valstybėms narėms nepalieka diskrecijos. Iš tiesų Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas visiškai atsižvelgė į tinklo operatorių ir vartotojų interesus. Taigi, jeigu prieigos prie tinklų mokesčiai neatspindėtų visų operatorių patiriamų sąnaudų, jie nebūtų pagrįsto lygio.
Ketvirta, Komisija mano, kad, nepaisant nagrinėjamos priemonės ekonominio poveikio, nustatyta, jog Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį. Todėl nebūtina, kad Komisija įrodytų ginčijamų teisės aktų poveikį.
Remdamasi 1983 m. lapkričio 29 d. Sprendimu Roussel Laboratoria ir kt. (
181/82
,
EU:C:1983:352
,
punktas) Vengrija teigia, kad nagrinėjami nacionalinės teisės aktai buvo priimti vadovaujantis valstybių narių autonomija tiesioginių mokesčių srityje ir taikomi bendrai ir nediskriminacinėmis sąlygomis visiems tinklo operatoriams, laikantis Teisingumo Teismo jurisprudencijos dėl mokesčių mokėtojų nediskriminavimo. Vengrija mano, kad finansinių sandorių mokestis ir energijos tiekėjų pajamų mokestis neturi reikšmės nustatant prieigos prie tinklų mokesčius.
Vengrija teigia, kad Komisija klaidingai aiškina Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį, nes ji neatsižvelgė nei į rinkos ypatybes, nei į kainų reguliavimo tikslą ir apimtį.
Šiuo klausimu Vengrija tvirtina, pirma, kad tinklų valdymas yra speciali energetikos rinkos sritis, kurioje egzistuoja natūrali monopolija, t. y. elektros energijos perdavimo tinklas ir gamtinių dujų perdavimo tinklas. Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies tikslas yra išlaikyti nedidelius ir teisingus prieigos prie šių tinklų mokesčius ir sumažinti riziką, kad šie operatoriai, turintys monopolį, piktnaudžiaus dominuojančia padėtimi, taip pat ir nustatydami pernelyg didelius tarifus.
Antra, Vengrija tvirtina, kad Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalyje nėra išsamių taisyklių ar metodikų, susijusių su sąnaudų, į kurias reikia atsižvelgti nustatant mokesčius, apskaičiavimu. Šios valstybės narės teigimu, iš šiais reglamentais ir direktyvomis 2009/72 ir 2009/73 nustatytos sistemos logikos matyti, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas, neperžengdamas minėtuose reglamentuose ir direktyvose nustatytų ribų, turi įvertinti visų energetikos rinkos dalyvių, įskaitant vartotojus, interesus ir viešąjį interesą, visų pirma tiekimo saugumą ir aplinkos apsaugą, ir remdamasis šiuo vertinimu priimti išsamias nacionalines taisykles, kurios atitiktų Sąjungos teisę.
Nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais siekiama viešojo intereso išlaikyti pagrįstą elektros energijos ir gamtinių dujų kainos lygį galutiniam vartotojui, kurį nustato valstybės narės, viena vertus, suderinusios tinklo operatorių interesą, kad prieigos prie tinklo mokesčiai apimtų visas patirtas sąnaudas ir išlaidas, ir, kita vertus, vartotojų ir kitų naudotojų interesus, kad šių mokesčių lygis būtų teisingas.
Trečia, Vengrija tvirtina, kad prieigos prie tinklų mokesčiai turi tinkamai atspindėti tinklo operatorių sąnaudas pagal Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį. Ji pabrėžia, kad Komisija netvirtina, jog dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų prieigos prie tinklų mokesčiai yra tokio lygio, kuris kliudytų tinklų operatorių veiklai ar tinkamai šių tinklų priežiūrai.
Galiausiai Vengrija pažymi, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją būtent Komisija turi įrodyti nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą. Komisija nenurodė priežasčių, dėl kurių tinklo operatorių pelnas Vengrijoje negali būti laikomas tinkamu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Siekiant nustatyti, ar, kaip teigia Komisija, Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalimi ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalimi reikalaujama, kad nustatydama prieigos prie tinklų mokesčius nacionalinė reguliavimo institucija būtinai atsižvelgtų į visas sąnaudas, kaip jos suprantamos pagal šias nuostatas, įskaitant sąnaudas, susijusias su specialiu energijos perdavimo tinklų mokesčiu ir nagrinėjamų finansinių sandorių mokesčiu, reikia atsižvelgti ne tik į šių dviejų nuostatų formuluotes, bet ir į kontekstą ir teisės aktų, kuriuose jos įtvirtintos, siekiamus tikslus (pagal analogiją žr. 2020 m. kovo 3 d. Sprendimo X (Europos arešto orderis – Dvigubas baudžiamumas),
C‑717/18
,
EU:C:2020:142
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kiek tai susiję su, pirma, Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies formuluotėmis, reikia konstatuoti, kad jose tik bendrai nurodomos sąnaudos, į kurias reikia atsižvelgti nustatant prieigos prie tinklų mokesčius, tačiau nepatikslinama, ar nacionalinė reguliavimo institucija turi atsižvelgti į „visas“ šias sąnaudas.
Antra, kalbant apie Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies kontekstą, reikia pažymėti, kad šiuose reglamentuose nurodytos tik kelios sąnaudų, į kurias reikia atsižvelgti apskaičiuojant prieigos prie tinklų mokesčius, kategorijos. Taip, be kita ko, yra sąnaudų, susijusių su Europos elektros ir dujų perdavimo tinklų veikla, kurios turi būti pagrįstos ir tinkamos (Reglamento Nr. 714/2009 11 straipsnis ir Reglamento Nr. 715/2009 11 straipsnis), ir su investicijų į infrastruktūrą susijusių sąnaudų (Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 2 dalis) atveju.
Trečia, kalbant apie teisės aktais, kuriuose įtvirtintos nagrinėjamos nuostatos, siekiamus tikslus, iš Reglamento Nr. 714/2009 1 straipsnio ir Reglamento Nr. 715/2009 1 straipsnio matyti, kad šiais reglamentais siekiama nustatyti nediskriminacines teisės naudotis elektros energijos ir gamtinių dujų perdavimo tinklais taisykles ir sudaryti palankesnes gerai veikiančios ir skaidrios didmeninės rinkos sukūrimo sąlygas.
Šie tikslai gali būti veiksmingai pasiekti ir tuomet, jeigu prieigos prie tinklų mokesčiai neatspindėtų visų šių tinklų operatorių realiai patirtų sąnaudų. Šie mokesčiai prisideda prie tokių tikslų įgyvendinimo, nes jie, viena vertus, turi būti skaidrūs ir taikomi nediskriminacinėmis sąlygomis visiems naudotojams (Reglamento Nr. 714/2009 16 konstatuojamoji dalis ir 14 straipsnio 1 dalis bei Reglamento Nr. 715/2009 7 konstatuojamoji dalis ir 13 straipsnio 1 dalis) ir, kita vertus, turi užtikrinti atitinkamą pelno grąžos lygį, leidžiantį operatoriams atlikti elektros energijos ir gamtinių dujų perdavimo tinklų gyvybingumui būtinas investicijas (Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 ir 2 dalys bei Reglamento Nr. 715/2009 8 konstatuojamoji dalis ir 13 straipsnis).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad negalima pritarti Komisijos aiškinimui, pagal kurį pagal Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad nustatydama prieigos prie tinklų mokesčius nacionalinė reguliavimo institucija būtinai atsižvelgtų į visas sąnaudas, kaip jos suprantamos pagal šias nuostatas, įskaitant sąnaudas, susijusias su specialiu energijos perdavimo tinklų mokesčiu ir nagrinėjamų finansinių sandorių mokesčiu.
Šios išvados nepaneigia Komisijos argumentas, kad jeigu tinklo operatoriai negalės perkelti sąnaudų, susijusių su specialiu energijos perdavimo tinklų mokesčiu ir finansinių sandorių mokesčiu, jų pelnas nebus protingo lygio. Iš tiesų prieigos prie tinklų mokesčių lygis nustatomas remiantis ne tik tinklo operatorių patirtomis sąnaudomis.
Taigi, pirma, kartu aiškinant Reglamento Nr. 714/2009 14 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 6 dalies a punktą, taip pat Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 6 dalies a punktą matyti, kad šių mokesčių lygis turi būti nustatomas atsižvelgiant ir į elektros energijos ir gamtinių dujų perdavimo tinklų gyvybingumui užtikrinti būtinas investicijas.
Antra, pagal Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 8 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 8 dalį nustatydamos prieigos prie tinklų mokesčius nacionalinės reguliavimo institucijos, kad paskatintų sistemos operatorius gerinti savo veiklos rezultatus, skatintų rinkos integraciją ir tiekimo saugumą ir paremtų susijusius mokslinius tyrimus, trumpalaikiu ir ilgalaikiu laikotarpiu gali numatyti tinkamas skatinamąsias priemones.
Trečia, iš kartu analizuojamų Reglamento Nr. 714/2009 14 konstatuojamosios dalies ir 14 straipsnio 2 ir 3 dalių matyti, kad elektros energijos perdavimo tinklo mokesčių lygis turi atspindėti su infrastruktūra susijusias investicines sąnaudas ir atitinkamo regiono gamybos ir vartojimo pusiausvyrą. Šiuo tikslu taip pat reikia atsižvelgti į tinklo nuostolius ir perkrovos dydį, taip pat į įmokas, gaunamas iš perdavimo sistemos operatorių tarpusavio kompensavimo mechanizmo, ir faktiškai sumokėtas įmokas, apytiksliai apskaičiuotas pagal ankstesnius laikotarpius.
Galiausiai iš kartu analizuojamų Reglamento Nr. 715/2009 13 straipsnio 1 dalies ir 7 bei 8 konstatuojamųjų dalių matyti, kad prieigos prie gamtinių dujų perdavimo tinklų mokesčių lygis turi apimti tinkamą grąžą iš investicijų ir paskatas kurti naują infrastruktūrą prireikus atsižvelgiant į reguliavimo institucijų atliekamą lyginamąją tarifų analizę.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirmąjį Komisijos pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalies ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį, nes nenustatė tinkamo mechanizmo, užtikrinančio teisę veiksmingai apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimus, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas. Komisijos teigimu, tokia teisė pareikšti ieškinį yra susijusi su veiksmingos teisminės apsaugos principu, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje.
Komisija pažymi, pirma, kad nacionalinio Elektros energetikos įstatymo 168 straipsnio 10 dalyje ir Gamtinių dujų tiekimo įstatymo 129 straipsnyje numatyta teisė pateikti skundą administraciniam teismui dėl nacionalinės administracinės reguliavimo institucijos sprendimų netaikoma reglamentams, kuriais ši institucija nustato prieigos prie tinklo mokesčius. Iš tiesų šiuos reglamentus galima apskųsti tik
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas, Vengrija) pateikiant skundą dėl neatitikties Konstitucijai pagal 2011 m. Konstitucinio Teismo įstatymo Nr. CLI 26 straipsnį. Nenumatyta jokia kita teisių gynimo priemonė šiems reglamentams užginčyti. Be to, pagal šio įstatymo 29 straipsnį
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas) nagrinėja tik skundus dėl neatitikties Konstitucijai, „susijusius su esminiu konstituciniu klausimu“.
Be to, Komisija primena, kad direktyvomis 2009/72 ir 2009/73 sustiprintas nacionalinių reguliavimo institucijų vaidmuo nustatant griežtesnius nepriklausomumo reikalavimus viešųjų ir privačių subjektų atžvilgiu ir suteikiant joms naujų įgaliojimų, leidžiančių joms tam tikrose srityse priimti teisiškai privalomus sprendimus. Šios direktyvos, nustatydamos su šių institucijų atsakomybe susijusias taisykles, įskaitant Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį, atsveria jų nepriklausomumą ir padidintus įgaliojimus.
Antra, Komisija, remdamasi 2003 m. gegužės 22 d. Sprendimu Connect Austria (
C‑462/99
,
EU:C:2003:297
,
punktas), teigia, kad Teisingumo Teismas byloje, susijusioje su nuostata, analogiška Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 daliai ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 daliai, t. y. 1990 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 90/387/EEB dėl telekomunikacijų paslaugų nustatymo įgyvendinant atvirą telekomunikacijų tinklą (
OL L 192, 1990, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 10 t., p. 154) 5a straipsnio 3 dalimi, jau yra nusprendęs, kad teisė pateikti skundą Konstituciniam Teismui tik konstitucinio įstatymo arba tarptautinės sutarties pažeidimo atveju negali būti laikoma tinkamu mechanizmu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Galiausiai Komisija pabrėžia, kad atsakyme į oficialų pranešimą Vengrija pripažino būtinybę ištaisyti šią situaciją ir vėliau 2016 m. priėmė Įstatymą, kuriuo derinimo tikslais iš dalies keičiami energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai. Pagal šį įstatymą nacionalinė reguliavimo institucija reglamentu nustato tik mokesčių nustatymo principus ir pagrindus, o patys mokesčiai nustatomi individualiais sprendimais, kas leidžia užtikrinti visišką šių sprendimų teisminę kontrolę. Vis dėlto pagal vėlesnį įstatymą, taip pat priimtą 2016 m., kuriuo kainų reguliavimo tikslais iš dalies keičiami tam tikri energetikos sektorių reglamentuojantys įstatymai, patys mokesčiai nuo šiol nustatomi nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentais, todėl jie gali būti apskųsti tik
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas).
Vengrija teigia, kad galiojantys nacionalinės teisės aktai tiek, kiek juose numatoma galimybė apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentus
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas), atitinka Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį. Iš tiesų nustatant prieigos prie tinklo mokesčius reikia priimti reglamentą, o ne individualų administracinį aktą.
Vengrija pažymi, kad
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas) nagrinėja tik jam pateiktus konstitucinio pobūdžio klausimus ir klausimus, kuriuos jis tam tikromis aplinkybėmis gali nagrinėti
ex officio
.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia pažymėti, kad Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalimi ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalimi valstybės narės įpareigojamos nacionaliniu lygmeniu nustatyti atitinkamus mechanizmus, leidžiančius nuo reguliavimo institucijos sprendimo nukentėjusiems asmenims kreiptis į nuo suinteresuotųjų šalių ir vyriausybės nepriklausomą įstaigą. Toks reikalavimas yra susijęs su veiksmingos teisminės apsaugos principu, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kylantis iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, įtvirtintas Chartijos 47 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Chalkor / Komisija,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
,
punktą).
Nesant Sąjungos teisės aktų šioje srityje, kiekviena valstybė narė savo nacionalinės teisės sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti išsamias ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių privačių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, nagrinėjimo procesines nuostatas (šiuo klausimu žr. 1976 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Rewe-Zentralfinanz ir Rewe-Zentral,
33/76
,
EU:C:1976:188
,
punktą ir 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo Unibet,
C‑432/05
,
EU:C:2007:163
,
punktą), taip pat nepažeisti teisės į veiksmingą teisminę apsaugą (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 19 d. Sprendimo E.On Földgáz Trade,
C‑510/13
,
EU:C:2015:189
,
punktą, ir 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo A. K. ir kt. (Drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas),
C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18
,
EU:C:2019:982
,
punktą.
Tiesa, Vengrijos teisės aktuose Elektros energetikos įstatymo 168 straipsnio 10 dalyje ir Gamtinių dujų tiekimo įstatymo 129 straipsnyje įtvirtinta bendra teisė administraciniam teismui apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimus. Vis dėlto dėl reglamentu atliekamo prieigos prie tinklų mokesčių lygio nustatymo, kuriam turi būti taikoma Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalyje ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalyje numatyta garantija, reikia pažymėti, kad toks nustatymas, kadangi jis atliekamas reglamento forma, gali būti apskųstas tik
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas), nes jis „susijęs su esminiu konstituciniu klausimu“, kaip tai nustatyta 2011 m. Įstatymo Nr. 29 straipsnyje.
Pagal suformuotą jurisprudenciją, kiek tai susiję su teise kreiptis į teismą, kad tokia institucija pagal Chartijos 47 straipsnį galėtų priimti sprendimą dėl ginčo, susijusio su iš Sąjungos teisės išplaukiančiomis teisėmis ir pareigomis, reikia, kad ji turėtų jurisdikciją nagrinėti visus klausimus, susijusius su jos nagrinėjamai bylai svarbiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Otis ir kt.,
C‑199/11
,
EU:C:2012:684
,
ir
punktus).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pažymėtina, kad Vengrijos teisės aktuose numatyta teisė apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentus, kuriais nustatomi prieigos prie tinklo mokesčiai,
Alkotmánybíróság
(Konstitucinis Teismas), kiek pagal tokį skundą tikrinama tik tam tikrų konstitucinės teisės aspektų laikymosi kontrolė, negali būti laikoma tinkamu mechanizmu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį.
Vadinasi, reikia pritarti antrajam Komisijos pagrindui, kiek jis susijęs su ribotomis galimybėmis teisme ginčyti nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentus, kuriais nustatomi prieigos prie tinklo mokesčiai.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia:
–
pripažinti, kad, neužtikrinusi teisės veiksmingai apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentus, nustatančius prieigos prie tinklų mokesčius, Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2009/72 37 straipsnio 17 dalį ir Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 17 dalį, ir
–
atmesti likusią ieškinio dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Šioje byloje, kadangi kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:

1.
Pripažinti, kad, neužtikrinusi teisės veiksmingai apskųsti nacionalinės reguliavimo institucijos reglamentus, nustatančius prieigos prie tinklų mokesčius, Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/72/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 2003/54/EB, 37 straipsnio 17 dalį ir 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 2003/55/EB, 41 straipsnio 17 dalį.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Komisija ir Vengrija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.