CELEX: 62020CJ0499
Trimitere preliminară
Apropierea legislațiilor
Directiva 97/23/CE
Echipamente sub presiune
Marcajul CE
Introducere pe piață și punere în funcțiune
Restricții privind asigurarea protecției persoanelor
Articolele 34 și 36 TFUE
Reglementare națională care impune restricții privind modul de instalare a conductelor de gaze

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2, a articolului 4 alineatul (1) punctul 1.1, a articolului 7 alineatul (4), a articolului 8, precum și a anexei I la Directiva 97/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 mai 1997 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele sub presiune (
JO 1997, L 181, p. 1
, Ediție specială, 13/vol. 21, p. 159), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003 (
JO 2003, L 284, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 213) (denumită în continuare „Directiva 97/23”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între societatea DIMCO Dimovasili M.I.K.E. (denumită în continuare „Dimco”), pe de o parte, și Ypourgos Perivallontos kai Energeias (Ministrul Mediului și Energiei, Grecia), pe de altă parte, în legătură cu legalitatea Ordinului ministerial din 20 martie 2012 privind aprobarea Regulamentului tehnic pentru instalațiile interioare de gaze naturale supuse unei presiuni maxime de 500 mbar.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Potrivit considerentelor (3) și (6) ale Directivei 97/23:
„(3)
întrucât armonizarea legislațiilor naționale este singurul mod de a elimina aceste bariere în calea liberului schimb; întrucât acest obiectiv nu poate fi atins în mod satisfăcător de către statele membre în mod individual; întrucât prezenta directivă nu stabilește decât cerințele indispensabile pentru libera circulație a echipamentelor cărora li se aplică;
[…]
(6)
[…] prezenta directivă armonizează dispozițiile de drept intern în ceea ce privește riscul datorat presiunii; […] în consecință, celelalte riscuri pe care le pot prezenta aceste echipamente intră, dacă este cazul, sub incidența altor directive care privesc aceste riscuri; […] cu toate acestea, anumite echipamente sub presiune pot fi incluse în produsele care fac obiectul altor directive adoptate în temeiul articolului 100a din [Tratatul CE]; […] dispozițiile prevăzute de unele din aceste directive se referă la riscul pe care îl presupune presiunea [și] sunt considerate suficiente pentru a preveni în mod adecvat riscurile generate de presiune prezentate de aceste echipamente atunci când nivelul de risc al acestor echipamente rămâne redus; […] este, în consecință, necesar ca asemenea echipamente să fie excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive”.
Articolul 1 din directiva menționată, intitulat „Domeniul de aplicare și definiții”, prevede:
„(1)   Prezenta directivă se aplică proiectării, fabricării și evaluării conformității echipamentelor sub presiune și a ansamblurilor a căror presiune maximă admisibilă este mai mare de 0,5 bar.
(2)   În înțelesul prezentei directive:
2.1.
«echipamente sub presiune» înseamnă recipientele, conductele, accesoriile de siguranță și accesoriile sub presiune. Sunt considerate ca incluse în echipamentele sub presiune, dacă este cazul, elementele fixate la părțile solicitate la presiune, cum sunt flanșele, ștuțurile, racordurile, elementele de susținere, urechile pentru ridicare etc.;
[…]
2.1.2.
«conducte» înseamnă elemente tubulare destinate transportului fluidelor, atunci când sunt racordate în vederea integrării într‑un sistem sub presiune. […]
[…]”
Articolul 2 din directiva menționată, intitulat „Supravegherea pieței”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru ca echipamentele sub presiune și ansamblurile menționate la articolul 1 să nu poată fi introduse pe piață și date în folosință decât dacă nu aduc atingere sănătății și siguranței persoanelor și, dacă este cazul, a animalelor domestice sau a bunurilor, atunci când sunt instalate, întreținute corespunzător și utilizate în conformitate cu destinația lor.
(2)   Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere dreptului statelor membre de a stabili, respectând dispozițiile tratatului, cerințele pe care le consideră necesare pentru a asigura protecția persoanelor și, în special, a lucrătorilor care utilizează echipamentele sub presiune sau ansamblurile respective, cu condiția ca aceasta să nu implice modificări ale acestor echipamente sau ansambluri față de prezenta directivă.”
Articolul 3 din Directiva 97/23, intitulat „Cerințe tehnice”, prevede la alineatul (1):
„Este necesar ca echipamentele sub presiune enumerate la punctele 1.1, 1.2, 1.3 și 1.4 să îndeplinească cerințele esențiale stabilite în anexa I. […]”
Articolul 4 din această directivă, intitulat „Libera circulație”, prevede la alineatul (1) punctul 1.1:
„Statele membre nu pot, din motive legate de riscuri generate de presiune, să interzică, să restrângă sau să împiedice introducerea pe piață sau darea în folosință, în condițiile stabilite de fabricant, a echipamentelor sub presiune sau ansamblurilor prevăzute în articolul 1, care satisfac dispozițiile prezentei directive și poartă marcajul «CE», ceea ce indică faptul că au fost supuse unei evaluări a conformității în conformitate cu articolul 10.”
Potrivit articolului 7 din directiva menționată, intitulat „Comitetul «Echipamente sub presiune»”, atunci când, pentru motive de siguranță foarte serioase, un stat membru consideră că un echipament sub presiune, un ansamblu sau o familie de ansambluri ale acestor echipamente trebuie să intre sub incidența articolului 3 sau a anexei II la Directiva 97/23, acesta solicită Comisiei Europene, asistată de un comitet permanent, să ia măsurile necesare. În conformitate cu alineatul (4) al articolului 7 menționat, comitetul respectiv poate de asemenea să examineze orice problemă pe care o pune aplicarea în practică a prezentei directive și care este evocată de către președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
Articolul 8 din aceeași directivă, intitulat „Clauză de salvgardare”, prevede la alineatul (1) că, atunci când un stat membru constată că echipamentele sub presiune sau ansamblurile prevăzute la articolul 1, însoțite de marcajul „CE” și utilizate conform cu destinația lor, riscă să afecteze siguranța persoanelor și, dacă este cazul, a animalelor domestice sau a bunurilor, ia toate măsurile necesare pentru retragerea acestor echipamente de pe piață, pentru interzicerea introducerii lor pe piață, a dării în folosință sau pentru restrângerea liberei lor circulații. Statul membru informează imediat Comisia cu privire la aceste măsuri și indică motivele deciziei sale.
Anexa I la Directiva 97/23, intitulată „Cerințe esențiale de siguranță”, prevede în partea 1, intitulată „Generalități”:
„(1.1)
Echipamentele sub presiune sunt proiectate, fabricate, controlate și, dacă este cazul, echipate și instalate în așa fel încât să se garanteze siguranța lor dacă sunt date în folosință în conformitate cu instrucțiunile fabricantului sau în condiții care pot fi în mod rezonabil prevăzute.
[…]”
Dreptul elen
Prin Ordinul D3/Α’/oik.6598 din 20 martie 2012, secretarul de stat pentru mediu, energie și schimbările climatice a aprobat Regulamentul privind instalațiile interioare de gaze naturale supuse unei presiuni de funcționare de cel mult 500 mbar și a stabilit normele privind proiectarea, materialele, instalarea, inspecția, omologarea, siguranța și funcționarea rețelelor și a instalațiilor interioare ale consumatorilor de gaze naturale (FEK B’976/28.3.2012) (denumit în continuare „Regulamentul din 20 martie 2012”).
Paragraful 1.2.4 al acestui regulament prevede:
„Modalitățile de instalare a conductelor de gaze nu intră [în domeniul de aplicare al Directivei 97/23 sau al altor] directive și sunt reglementate prin prezentul regulament, ținând seama și de particularitățile țării (de exemplu fenomenele seismice).”
Anexa 9 la regulamentul menționat, intitulată „Specificații ale rețelei de conducte”, prevede la punctul P.9.5.6.9:
„Direcționarea prin spațiile libere ale unei construcții
În cazul în care conductele sunt instalate în spațiile libere ale unei construcții, cum ar fi, de exemplu, plafoanele false, spațiul gol trebuie ventilat, de exemplu prin intermediul
–
unor deschideri laterale în zid,
–
a două deschideri de ventilație dispuse diagonal, fiecare având o suprafață de 20 cm
.
Se recomandă ca rețeaua să fie sudată și, dacă este posibil, să fie protejată prin manșoane.”
Punctul P.9.5.8.2 din anexa 9 la același regulament prevede:
„Conductele de gaze nu pot fi montate nici în interiorul unor plăci de beton și nici în sol. Acestea pot fi instalate în conducte, în spații goale în interiorul unui plafon fals sau într‑un strat de izolare fonică (sau similar) pe un plafon fals, luând măsurile de protecție împotriva coroziunii prevăzute pentru conducte în sol.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Dimco are ca obiect de activitate comercializarea, importul și distribuția de produse de înaltă tehnologie utilizate în montarea de instalații de gaze naturale în clădiri. Aceasta importă din Regatul Unit și comercializează în Grecia conducte flexibile din oțel inoxidabil.
La 16 mai 2012, Dimco a formulat o acțiune la Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia) având ca obiect anularea unor dispoziții ale Regulamentului din 20 martie 2012, arătând printre altele că dispozițiile respective urmăresc promovarea utilizării conductelor convenționale de gaze din oțel și din cupru, în detrimentul celor pe care le comercializează aceasta, și fac practic imposibile utilizarea și, prin urmare, comercializarea conductelor pe care le importă. Reclamanta apreciază astfel că punctul 1.2.4 din acest regulament, precum și punctele P.9.5.6.9 și P.9.5.8.2 din anexa 9 la acesta încalcă articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 din Directiva 97/23.
Dimco subliniază, în această privință, că conductele pe care le comercializează poartă marcajul CE. Ar rezulta din anexa I și din articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 din Directiva 97/23 că condițiile și constrângerile suplimentare impuse pentru motive de protecție împotriva seismelor nu se pot aplica conductelor de gaze care poartă marcajul CE și a căror siguranță în ceea ce privește instalarea și utilizarea este atestată de producător în instrucțiunile sale.
Instanța de trimitere consideră că dispozițiile Regulamentului din 20 martie 2012, care prevăd condiții și constrângeri în ceea ce privește modalitățile de instalare a conductelor de gaze, ținând seama de particularitățile țării și în special de fenomenele seismice, se întemeiază pe articolul 2 din Directiva 97/23 și sunt conforme cu dispozițiile acestui articol. Potrivit instanței respective, condițiile și constrângerile menționate sunt conforme cu articolul 36 TFUE, în măsura în care se aplică fără distincție tuturor tipurilor de conducte, indiferent de materialul din care sunt fabricate sau de țara lor de origine, au fost considerate necesare de autoritatea națională competentă pentru a asigura sănătatea și siguranța persoanelor, respectă principiul proporționalității și nu implică nicio modificare a materialelor comercializate de reclamanta din litigiul principal. Instanța de trimitere consideră astfel că motivul de anulare invocat de reclamanta din litigiul principal și îndreptat împotriva acestor dispoziții ar putea fi respins ca nefondată. Totuși, aceasta are îndoieli cu privire la conformitatea anumitor dispoziții ale Regulamentului din 20 martie 2012 cu dispozițiile coroborate ale articolului 4 alineatul (1) punctul 1.1, ale articolului 7 alineatul (4), ale articolului 8 și ale anexei I la Directiva 97/23.
În aceste condiții, Symvoulio tis Epikrateias (Consiliul de Stat, Grecia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Dispozițiile articolului 4 [alineatul (1) punctul 1.1], ale articolului 7 alineatul (4), ale articolului 8 din Directiva 97/23 […] coroborate cu anexa I la aceasta trebuie interpretate în sensul că se opun unor norme administrative naționale precum cele de la punctele 1.2.4, P.9.5.6.9 și P.9.5.8.2 din anexa 9 la Regulamentul [din 20 martie 2012] privind instalațiile interioare de gaze naturale a căror presiune de funcționare este de cel mult 500 mbar care, din motive ce țin de siguranța persoanelor în special în caz de evenimente seismice, prevăd condiții și constrângeri (obligația de ventilare, interzicerea traversării subterane) în ceea ce privește modalitatea de instalare a echipamentelor sub presiune (conducte de gaze), în măsura în care condițiile și constrângerile amintite se aplică fără deosebire și conductelor care, precum cele în discuție în speță, poartă [marcajul CE] și sunt certificate de fabricant ca putând fi instalate și utilizate în siguranță fără a fi conforme cu condițiile și cu constrângerile menționate mai sus?
2)
În caz contrar, dispozițiile citate anterior ale Directivei 97/23 coroborate cu articolul 2 din aceasta trebuie interpretate în sensul că nu se opun unor condiții și constrângeri privind modalitățile de instalare a echipamentelor sub presiune (conducte de gaze) precum cele în cauză?”
Cu privire la întrebările preliminare
Prin intermediul celor două întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 și anexa I la Directiva 97/23 coroborate cu articolul 2 din aceasta trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, pentru a garanta siguranța persoanelor, în special împotriva seismelor, impune anumite modalități de instalare a echipamentelor sub presiune, inclusiv a celor care dispun de marcajul CE.
În primul rând, trebuie amintit, pe de o parte, că articolul 1 alineatul (1) din Directiva 97/23 prevede că aceasta se aplică proiectării, fabricării și evaluării conformității echipamentelor sub presiune și, pe de altă parte, că articolul 3 din această directivă prevede că echipamentele respective trebuie să îndeplinească anumite cerințe tehnice esențiale enumerate în anexa I la directiva menționată.
Rezultă astfel din aceste dispoziții, interpretate în lumina considerentului (6) al Directivei 97/23, că această directivă urmărește armonizarea cerințelor esențiale de proiectare și de fabricare a echipamentelor sub presiune, în ceea ce privește riscul generat de presiune, pentru ca echipamentele respective să poată dispune de marcajul CE (a se vedea prin analogie Hotărârea din 17 decembrie 2020, Germania/Comisia,
C‑475/19 P și C‑688/19 P
,
EU:C:2020:1036
, punctul
), iar nu condițiile de instalare a echipamentelor menționate.
Desigur, anexa I la Directiva 97/23, care enumeră cerințele tehnice esențiale pe care trebuie să le îndeplinească echipamentele sub presiune în conformitate cu articolul 3 din această directivă, în partea intitulată „Generalități”, prevede la punctul 1.1 că „echipamentele sub presiune sunt proiectate, fabricate, controlate și, dacă este cazul, echipate și instalate în așa fel încât să se garanteze siguranța lor”. Totuși, menționarea în această dispoziție a condițiilor de instalare a echipamentelor respective se efectuează numai cu titlu de trimitere la alte texte aplicabile în acest domeniu. Această anexă nu stabilește, așadar, nicio condiție specifică în materie de instalare a echipamentelor menționate.
Situația este aceeași în ceea ce privește trimiterea la condițiile normale de instalare și de utilizare făcută la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 97/23, care impune statelor membre să ia toate măsurile necesare pentru ca echipamentele sub presiune să poată fi introduse pe piață și în funcțiune numai dacă nu pun în pericol sănătatea și siguranța persoanelor „atunci când sunt instalate, întreținute corespunzător și utilizate în conformitate cu destinația lor”. Această dispoziție nu stabilește nicio condiție referitoare la instalarea acestor echipamente.
În ceea ce privește, în al doilea rând, articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 din Directiva 97/23, din această dispoziție rezultă că statele membre nu pot, din motive legate de riscuri generate de presiune, să interzică, să restrângă sau să împiedice introducerea pe piață sau darea în folosință, în condițiile stabilite de fabricant, a unor echipamente sub presiune care respectă dispozițiile acestei directive și care poartă marcajul CE, pentru a nu aduce atingere obiectivului de armonizare a dispozițiilor naționale pe care le urmărește această directivă, în ceea ce privește riscurile respective. În schimb, dispoziția menționată nu interzice statelor membre să ia măsuri, în scopul de a preveni alte riscuri decât cele cauzate de presiune, pentru ca aceste echipamente să fie introduse pe piață și date în folosință fără a compromite sănătatea și siguranța persoanelor.
În al treilea rând, articolul 2 alineatul (2) din Directiva 97/23 prevede în mod expres că dispozițiile acesteia nu aduc atingere dreptului statelor membre de a stabili, respectând dispozițiile tratatului, cerințele pe care le consideră necesare pentru a asigura protecția persoanelor, în special cu ocazia utilizării echipamentelor menționate, cu condiția ca aceasta să nu implice modificări ale respectivelor echipamente sau ansambluri atunci când sunt conforme cu directiva menționată.
Printre dispozițiile specifice ale tratatului pe care statele membre sunt obligate să le respecte în exercitarea competenței pe care le‑o recunoaște articolul 2 alineatul (2) din Directiva 97/23, este necesar, în ceea ce privește obiectivul urmărit de această directivă care constă în eliminarea obstacolelor în calea liberei circulații a echipamentelor sub presiune în cadrul pieței interne, să se facă trimitere la articolele 34 și 36 TFUE, care reglementează libera circulație a mărfurilor și interzic, între statele membre, restricțiile cantitative la import, precum și orice măsuri cu efect echivalent.
În această privință, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că trebuie considerate măsuri cu efect echivalent restricțiilor cantitative la import, interzise de articolul 34 TFUE măsurile adoptate de un stat membru care au ca obiect sau ca efect aplicarea unui tratament mai puțin favorabil produselor provenind din alte state membre, precum și orice altă măsură care împiedică accesul pe piața unui stat membru al produselor originare din alte state, cu excepția cazului în care acestea pot fi justificate în mod obiectiv de unul dintre motivele de interes general enumerate la articolul 36 TFUE sau de cerințe imperative de interes general. Și într‑un caz, și în celălalt, dispoziția națională trebuie să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru ca acesta să fie atins (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 februarie 2009, Comisia/Italia,
C‑110/05
,
EU:C:2009:66
, punctele
și
, precum și jurisprudența citată).
În speță, instanța de trimitere arată că condițiile impuse prin Regulamentul din 20 martie 2012, și anume obligația de a ventila spațiile în care sunt instalate conductele de gaze naturale și interdicția de a instala conductele respective în interiorul unor plăci de beton și în sol pentru ca acestea să rămână accesibile, nu determină nicio modificare a materialelor comercializate de reclamanta din litigiul principal, ceea ce de altfel nu este contestat de părțile din litigiul principal, și urmăresc să garanteze siguranța persoanelor în privința riscurilor cauzate de factori externi echipamentelor sub presiune, cum sunt seismele.
Pe de altă parte, instanța de trimitere consideră că dispozițiile Regulamentului din 20 martie 2012 sunt conforme cu articolul 36 TFUE din moment ce sunt aplicabile tuturor tipurilor de conducte, indiferent de materialul utilizat sau de țara de origine, au fost considerate necesare de autoritatea națională competentă pentru a garanta sănătatea și siguranța persoanelor și respectă principiul proporționalității.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate de instanța de trimitere că articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 și anexa I la Directiva 97/23 coroborate cu articolul 2 alineatul (2) din aceasta trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care, pentru a garanta siguranța persoanelor, în special împotriva seismelor, impune anumite modalități de instalare pentru echipamente sub presiune precum conductele destinate transportului de gaze, inclusiv cele care dispun de marcajul CE, în măsura în care această reglementare nu presupune nicio modificare a acestor echipamente și nu constituie o încălcare interzisă de articolele 34 și 36 TFUE.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:

Articolul 4 alineatul (1) punctul 1.1 și anexa I la Directiva 97/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 mai 1997 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele sub presiune, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, coroborate cu articolul 2 alineatul (2) din aceasta trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care, pentru a garanta siguranța persoanelor, în special împotriva seismelor, impune anumite modalități de instalare pentru echipamente sub presiune, precum conductele destinate transportului de gaze, inclusiv cele care dispun de marcajul CE, în măsura în care această reglementare nu presupune nicio modificare a acestor echipamente și nu constituie o încălcare interzisă de articolele 34 și 36 TFUE.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: greaca.