CELEX: 62020CJ0086
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecības produktu tirgu kopīga organizācija
Vīns
Regula (ES) Nr. 1308/2013
Tirdzniecības noteikumi
80. pants
Vīndarības metodes
Tirdzniecības aizliegums
90. pants
Vīna imports
Regula (EK) Nr. 555/2008
43. pants
V I 1 dokuments
Sertifikāts par vīna partiju ražošanu atbilstoši ieteicamajām vai atļautajām vīndarības metodēm
Pierādījuma spēks
Regula (ES) Nr. 1306/2013
89. panta 4. punkts
Sodi
Trešās valsts izcelsmes vīna tirdzniecība
Vīns, kura ražošanā izmantotas neatļautas vīndarības metodes
Atbrīvojums no atbildības
Pierādīšanas pienākums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas Regulu (EK) Nr. 555/2008 (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē (
OV 2008, L 170, 1. lpp.
).
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts tiesvedībā starp
Vinařství U Kapličky s. r. o
. un
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát
(Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestādes Galvenā inspekcija, Čehijas Republika; turpmāk tekstā – “Galvenā inspekcija”) saistībā ar naudas sodu, kas šai sabiedrībai ir uzlikts par to, ka tā bija laidusi apgrozībā tāda Moldovas izcelsmes vīna partijas, kura ražošanā ir izmantotas Savienības tiesībās neatļautas vīndarības metodes.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (EK) Nr. 479/2008
Padomes Regulas (EK) Nr. 479/2008 (2008. gada 29. aprīlis) par vīna tirgus kopējo organizāciju, ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1493/1999, (EK) Nr. 1782/2003, (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 3/2008 un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2392/86 un (EK) Nr. 1493/1999 (
OV 2008, L 148, 1. lpp.
), 82. pantā ir paredzēts:
“1.   Ja nav noteikts citādi, īpaši nolīgumos, kuri noslēgti atbilstīgi [LESD 218. pantam], noteikumus par cilmes vietu nosaukumiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un, vajadzības gadījumā, marķējumu šīs regulas III sadaļas III un IV nodaļā un šīs regulas 25. panta 2. punktā piemēro produktiem ar KN kodiem 200961, 200969 un 2204, kuri tiek importēti Kopienā.
2.   Ja nolīgumos, kuri noslēgti atbilstīgi [LESD 218. pantam], nav noteikts citādi, produkti, kuri minēti šā panta 1. punktā, ir ražoti saskaņā ar vīndarības metodēm, ko ietei[kusi] un publicēj[usi]
OIV
([Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija]) vai kas pieņemti Kopienā saskaņā ar šo regulu un tās īstenošanas pasākumiem.
3.   Šā panta 1. punktā minēto produktu imports var notikt, uzrādot šādus dokumentus:
a)
sertifikāts, ar kuru apliecina atbilstību 1. un 2. punkta prasībām, ko sastādījusi kompetentā iestāde, kura iekļauta Komisijas publicētā sarakstā, valstī, no kuras produktu ieved;
b)
atskaite par analīzi, kuru sastādījusi iestāde vai struktūrvienība, kuru izraudzījusies valsts, no kuras produktu ieved, ja produkts paredzēts tiešam patēriņam pārtikā.”
Šī regula tika atcelta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 491/2009 (2009. gada 25. maijs), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (
OV 2009, L 154, 1. lpp.
).
Regulas Nr. 491/2009 3. panta 1. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka atsauces uz Regulu Nr. 479/2008 ir jāsaprot kā atsauces uz Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (
OV 2007, L 299, 1. lpp.
), kas grozīta ar Regulu Nr. 491/2009 (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1234/2007”), saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 XXII pielikumā iekļauto atbilstības tabulu.
Regulas Nr. 1234/2007 XXII pielikuma 47. punktā iekļautajā atbilstības tabulā ir norādīts, ka Regulas Nr. 479/2008 82. pants atbilst Regulas Nr. 1234/2007 158.a pantam.
Regula Nr. 555/2008
Regulas Nr. 555/2008 1. panta 1. punkts bija izteikts šādi:
“Šajā regulā izklāstīti īstenošanas noteikumi attiecībā uz šādu [Regulas Nr. 479/2008] noteikumu piemērošanu:
[..]
b) tirdzniecība ar trešām valstīm (IV sadaļa),
[..].”
Regulas Nr. 555/2008 40. pantā bija paredzēts:
“[Regulas Nr. 479/2008] 82. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētais sertifikāts un analīzes pārskats ir viens dokuments, kura:
a)
“sertifikāta” daļu aizpilda tās trešās valsts iestāde, no kuras produkti nāk;
b)
“analīzes pārskata” daļu aizpilda tās trešās valsts atzīta oficiāla laboratorija, no kuras produkti nāk.”
Regulas Nr. 555/2008 43. panta 1. punktā bija noteikts:
“Sertifikātu un analīzes pārskatu katram sūtījumam, ko paredzēts importēt Kopienā, sastāda kā vienu V I 1 dokumentu.
Pirmajā daļā minētais dokuments sastādāms V I 1 veidlapā, kas atbilst paraugam IX pielikumā. To paraksta oficiālas iestādes amatpersona un 48. pantā minētās atzītās laboratorijas amatpersona.”
Šīs regulas 47. panta 1. punkta pirmajā daļā bija paredzēts:
“V I 1 dokumentu oriģinālu un kopiju vai V I 2 izrakstus pēc muitas formalitāšu pabeigšanas, kas vajadzīgas attiecīgā sūtījuma laišanai brīvā apgrozībā, nodod tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā šīs formalitātes ir veiktas.”
Minētās regulas IX pielikumā iekļautās V I 1 veidlapas 9. aile “Apliecinājums” bija formulēta šādi:
“Iepriekš aprakstītais produkts [..] ☐ ir/☐ nav paredzēts tiešam patēriņam pārtikā, tas atbilst Kopienā spēkā esošām vīnkopības produktu definīcijām vai kategorijām un ir izgatavots, izmantojot vīndarības metodes [..], ☐ ko ieteikusi un publicējusi [Starptautiskā vīnkopības un vīna organizācija]/☐ ko atļāvusi Kopiena.
Oficiālās aģentūras pilns nosaukums un adrese: Vieta un datums:
Amatpersonas paraksts, uzvārds un amats: Zīmogs:”
Ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2018/273 (2017. gada 11. decembris), ar kuru Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1308/2013 papildina attiecībā uz vīnogulāju stādīšanas atļauju sistēmu, vīna dārzu reģistru, pavaddokumentiem un sertifikāciju, preču ievešanas un izvešanas reģistru, obligātajām deklarācijām, paziņojumiem un paziņotās informācijas publicēšanu, bet Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 – attiecībā uz pārbaudēm un sodiem, kā arī groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 555/2008, (EK) Nr. 606/2009 un (EK) Nr. 607/2009 un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 436/2009 un Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/560 (
OV 2018, L 58, 1. lpp.
), atbilstoši tās 52. pantam tika atcelts tostarp Regulas Nr. 555/2008 1. pants un 38.–54. pants, kā arī tās IX pielikums.
Deleģētās regulas 2018/273 56. pantā ir precizēts, ka šī regula stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.
Regula (ES) Nr. 1306/2013
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (
OV 2013, L 347, 549. lpp.
; labojums –
OV 2016, L 130, 13. lpp.
) 64. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Kas attiecas uz 63. panta 2. punktā minētajiem administratīvajiem sodiem, šo pantu piemēro, ja nav ievēroti atbilstības kritēriji, saistības vai citi no lauksaimniecības nozares tiesību aktiem izrietoši pienākumi, izņemot tos, kas ir minēti šīs sadaļas II nodaļas 67. līdz 78. pantā un VI sadaļas 91. līdz 101. pantā, un tos, uz kuriem attiecas 89. panta 3. un 4. punktā paredzētie sodi.
2.   Administratīvos sodus nepiemēro:
a)
ja neatbilstība ir radusies nepārvaramas varas dēļ;
b)
ja neatbilstība ir radusies acīmredzamu kļūdu dēļ, kā minēts 59. panta 6. punktā;
c)
ja neatbilstība ir radusies kompetentās iestādes vai citas iestādes kļūdas dēļ un ja persona, kam uzlikts administratīvais sods, pamatotu iemeslu dēļ kļūdu nevarēja pamanīt;
d)
ja attiecīgā persona kompetentajai iestādei var pārliecinoši pierādīt, ka tā nav vainīga 1. punktā minētajā pienākumu neievērošanā, vai ja kompetentā iestāde kā citādi ir pārliecinājusies, ka attiecīgā persona nav vainīga;
[..].”
Šīs regulas 89. panta 4. punktā ir paredzēts:
“Neskarot tiesību aktus par vīna nozari, kuri pieņemti balstoties uz 64. pantu, ja ir pārkāpti Savienības noteikumi vīna nozarē, dalībvalstis piemēro samērīgus, iedarbīgus un preventīvus administratīvos sodus. Šādus sodus nepiemēro gadījumos, kas izklāstīti 64. panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā, un ja neievērošana ir maznozīmīga.”
Regula (ES) Nr. 1308/2013
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (
OV 2013, L 347, 671. lpp.
), 80. panta 1.–3. punktā ir paredzēts:
“1.   VII pielikuma II daļā minēto produktu ražošanā un sagatavošanā uzglabāšanai Savienībā izmanto tikai tās vīndarības metodes, kuras atļautas saskaņā ar VIII pielikumu un paredzētas 75. panta 3. punkta g) apakšpunktā un 83. panta 2. un 3. punktā.
[..]
Atļautās vīndarības metodes izmanto tikai tādēļ, lai nodrošinātu pareizu vinifikāciju, pareizu produkta saglabāšanu vai nogatavināšanu.
VII pielikuma II daļā minētos produktus Savienībā ražo saskaņā ar VIII pielikumā izklāstītajiem noteikumiem.
2.   VII pielikuma II daļā minētos produktus netirgo Savienībā, ja:
a)
to ražošanā izmantotas Savienībā neatļautas vīndarības metodes;
b)
to ražošanā izmantotas valstī neatļautas vīndarības metodes, vai arī
c)
tie neatbilst VIII pielikumā izklāstītajiem noteikumiem.
[..]
3.   Atļaujot vīndarības metodes, kā minēts 75. panta 3. punkta g) apakšpunktā, Komisija:
a)
ņem vērā Starptautiskās Vīnkopības un vīna organizācijas (
OIV
) ieteiktos un publicētos vīndarības paņēmienus un analīzes metodes, kā arī uz rezultātus, kas gūti vēl neatļautu vīndarības metožu eksperimentālā izmantošanā;
[..]
f)
ievēro vispārīgos noteikumus par vīndarības metodēm un VIII pielikumā izklāstītos noteikumus.”
Šīs regulas 90. pants ir formulēts šādi:
“1.   Ja vien starptautiskajos nolīgumos, kuri noslēgti saskaņā ar LESD, nav noteikts citādi, Savienībā importētiem produktiem ar KN kodu 200961, 200969 un 2204 piemēro noteikumus par vīna cilmes vietas nosaukumiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un marķējumu, kas izklāstīti šīs nodaļas 2. iedaļā un šīs regulas 78. pantā minētajās definīcijās, apzīmējumos un tirdzniecības nosaukumos.
2.   Ja vien starptautiskajos nolīgumos, kuri noslēgti saskaņā ar LESD, nav noteikts citādi, šā panta 1. punktā minētos produktus ražo saskaņā ar vīndarības metodēm, kuras Savienībā ir atļautas saskaņā ar šo regulu vai, pirms ir saņemta atļauja, ievērojot 80. panta 3. punktu, ražo saskaņā ar vīndarības metodēm, kuras ir ieteikusi un publicējusi Vīnkopības un vīna organizācija (
OIV
).
3.   Importējot 1. punktā minētos produktus, uzrāda:
a)
sertifikātu, ar kuru apliecina atbilstību 1. un 2. punktā minētajiem noteikumiem un kuru produkta izcelsmes valstī sagatavojusi kompetentā iestāde, kas iekļauta sarakstā, kurš jāpublicē Komisijai;
b)
analīzes protokolu, ko sagatavojusi iestāde vai struktūrvienība, kuru izraudzījusies produkta izcelsmes valsts, ja produkts ir paredzēts tiešai lietošanai pārtikā.”
Minētās regulas 230. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   [Regulu Nr. 1234/2007] atceļ.
[..]
2.   Atsauces uz [Regulu Nr. 1234/2007] uzskata par atsaucēm uz šo regulu un uz [Regulu Nr. 1306/2013] un lasa saskaņā ar šīs regulas XIV pielikumā iekļauto atbilstības tabulu.”
Regulas Nr. 1308/2013 I pielikuma XII daļā ir paredzēts:
“Vīna nozare aptver šajā tabulā minētos produktus.
(KN kods)
Apraksts
a)
2009 61
2009 69
Vīnogu sula (ieskaitot vīnogu misu)
[..]
[..]
b)
ex 2204
Svaigu vīnogu vīns, ieskaitot stiprinātos vīnus; vīnogu misa (izņemot pozīcijā 2009 minēto), izņemot citādu vīnogu misu, kas iekļauta apakšpozīcijā 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 un 2204 30 98
[..]
[..]
[..]”
Šīs regulas VII pielikuma II daļas 1) punkts ir formulēts šādi:
“Vīns
Vīns ir produkts, ko iegūst tikai svaigu, saspiestu vai nesaspiestu vīnogu vai vīnogu misas pabeigtas vai pārtrauktas spirta rūgšanas procesā.
[..]”
Minētās regulas VIII pielikuma “80. pantā minētās vīndarības metodes” I A daļā ir paredzēts:
“Stiprināšanas ierobežojumi
1.
Ja dažās Savienības vīnogu audzēšanas zonās tas vajadzīgs klimatisko apstākļu dēļ, attiecīgās dalībvalstis var atļaut palielināt dabisko spirta tilpumkoncentrāciju svaigām vīnogām, vīnogu misai, rūgstošai vīnogu misai, rūgstošam jaunvīnam un vīnam, kuri iegūti no vīna vīnogu šķirnēm, kas klasificējamas saskaņā ar 81. pantu.
2.
Dabisko spirta tilpumkoncentrāciju palielina, izmantojot B iedaļā minētās vīndarības metodes, un tā nedrīkst pārsniegt šādas robežvērtības:
a)
vīnogu audzēšanas A zonā 3 %;
b)
vīnogu audzēšanas B zonā 2 %;
c)
vīnogu audzēšanas C zonā 1,5 %.
[..]”
Šīs pašas regulas VIII pielikuma II daļa ir formulēta šādi:
“A. Vispārēja informācija
1.
Visās atļautajās vīndarības metodēs ir aizliegta ūdens pievienošana, izņemot gadījumus, kad tas vajadzīgs konkrētu tehnisku iemeslu dēļ.
[..]
C. Vīnu sajaukšana
Savienības teritorijā ir aizliegta trešās valsts izcelsmes vīnu kupāža ar Savienības izcelsmes vīniem un dažādu trešo valstu izcelsmes vīnu kupāža.
[..]”
Regulas Nr. 1308/2013 XIV pielikumā iekļautajā atbilstības tabulā ir norādīts, ka Regulas Nr. 1234/2007 158.a pants atbilst Regulas Nr. 1308/2013 90. pantam.
Čehijas tiesības
Zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství
(Likums Nr. 321/2004 par vīnkopību un vīnu) pamatlietai piemērojamās redakcijas 39. panta 1. punkta ff) apakšpunktā ir noteikts:
“Juridiskā persona vai fiziskā persona izdara administratīvo pārkāpumu, ja, būdama ražotājs vai persona, kas laiž ražojumu tirgū, tā [..] neizpilda pienākumu, kas paredzēts Eiropas Savienības tiesību aktu noteikumos, kuri reglamentē vīnkopību, vīndarību un vīna nozares produktu tirdzniecību.”
Likuma par vīnkopību un vīnu 40. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Juridiskā persona netiek uzskatīta par atbildīgu par administratīvo pārkāpumu, ja tā pierāda, ka ir pielikusi visas iespējamās pūles, ko no tās varēja sagaidīt, lai novērstu pienākuma neizpildi.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Ar 2016. gada 14. janvāra lēmumu
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně
(Lauksaimniecības produktu valsts inspekcija, Brno nodaļa) uzlika sabiedrībai
Vinařství U Kapličky
naudas sodu 2100000 Čehijas kronu (CZK) (aptuveni 80000 EUR) un pieprasīja atlīdzināt laboratorisko analīžu izmaksas 86420 CZK (aptuveni 3000 EUR), jo
Vinařství U Kapličky
Čehijas Republikā bija laidusi apgrozībā tāda no Moldovas importēta vīna partijas, kas ražots, izmantojot neatļautas vīndarības metodes, un tādējādi pārkāpusi Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) apakšpunktu; atsevišķos gadījumos
Vinařství U Kapličky
bija laidusi apgrozībā tāda no Moldovas importēta vīna partijas, kas neatbilda minētās regulas VIII pielikumā izklāstītajiem noteikumiem, un tādējādi pārkāpusi minētās regulas 80. panta 2. punkta c) apakšpunktu.
Pamatojoties uz
Vinařství U Kapličky
uzņēmumā veiktās pārbaudēs ņemtu vīna paraugu laboratoriskiem izmeklējumiem, Lauksaimniecības produktu valsts inspekcijas Brno nodaļa konstatēja, ka attiecīgās partijas dažādās pakāpēs neatbilst prasībām par atļautajām vīndarības metodēm, it īpaši tādēļ, ka dabīgā spirta tilpumkoncentrācija pārsniedza 3 % tilpuma robežvērtību.
Ar 2016. gada 4. augusta lēmumu centrālā inspekcija noraidīja
Vinařství U Kapličky
iesniegto administratīvo sūdzību par 2016. gada 14. janvāra lēmumu.
Vinařství U Kapličky
par 2016. gada 4. augusta lēmumu cēla prasību
Krajský soud v Brně
(Apgabaltiesa Brno, Čehijas Republika), citastarp apgalvojot, ka Galvenajai inspekcijai tā esot jāatbrīvo no atbildības par tai pārmestajiem pārkāpumiem, jo attiecībā uz konkrētajām vīna partijām pastāv V I 1 dokumenti, kurus atbilstoši Regulai Nr. 555/2008 ir sagatavojušas kompetentās Moldovas iestādes.
2018. gada 26. aprīlī
Krajský soud v Brně
(Apgabaltiesa Brno) atcēla Galvenās inspekcijas 2016. gada 4. augusta lēmumu un nosūtīja lietu atpakaļ šai iestādei. Minētā tiesa šajā ziņā nosprieda, ka principā nav izslēgts, ka
Vinařství U Kapličky
, pamatojoties uz Moldovas kompetento iestāžu sagatavotajiem V I 1 dokumentiem, var tikt atbrīvota no atbildības par tai pārmestajiem pārkāpumiem un ka Galvenajai inspekcijai, lai noteiktu, vai šī sabiedrība ir jāatbrīvo no atbildības par tai pārmestajiem pārkāpumiem, būtu bijis jāņem vērā citi apstākļi.
Galvenā inspekcija par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību.
2018. gada 16. augustā
Nejvyšší správní soud
(Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika) atcēla
Krajský soud v Brně
(Apgabaltiesa Brno) spriedumu un nosūtīja lietu atpakaļ pēdējai minētajai, pamatojoties uz to, ka V I 1 dokuments ir vienkārša administratīva formalitāte attiecīgo vīna partiju ievešanai Savienībā un ar šāda dokumenta iesniegšanu nepietiek, lai personu, kura tirgo šīs partijas, atbrīvotu no atbildības par tai pārmestajiem pārkāpumiem.
Pēc šā sprieduma pasludināšanas
Krajský soud v Brně
(Apgabaltiesa Brno) 2018. gada 21. novembrī noraidīja
Vinařství U Kapličky
celto prasību par Galvenās inspekcijas 2016. gada 4. augusta lēmumu.
Vinařství U Kapličky
par šo
Krajský soud v Brně
(Apgabaltiesa Brno) spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību un konstitucionālo sūdzību.
Nejvyšší správní soud
(Augstākā administratīvā tiesa) 2019. gada 27. martā kasācijas sūdzību noraidīja.
Savukārt
Ústavní soud
(Konstitucionālā tiesa, Čehijas Republika) ar 2019. gada 5. septembra spriedumu konstatēja, ka ir pārkāptas
Vinařství U Kapličky
tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, jo
Nejvyšší správní soud
(Augstākā administratīvā tiesa) – iepriekš nevēršoties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu saskaņā ar LESD 267. pantu – bija noraidījusi šīs sabiedrības argumentu, ka V I 1 dokumentā ietvertais sertifikāts ir saistošs.
Šādos apstākļos
Krajský soud v Brně
(apgabaltiesa Brno, Čehijas Republika) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai V I 1 dokuments, kurš izsniegts, pamatojoties uz [Regulu Nr. 555/2008] un kurā ir ietverts trešās valsts apstiprinātās iestādes sertifikāts, ka produkts ir izgatavots, izmantojot [Starptautiskās Vīnkopības un vīna organizācijas] pieņemtas un publicētas vai [Savienībā] atļautas vīndarības metodes, ir tikai administratīvs nosacījums vīna ievešanai [Savienības] teritorijā?
2)
Vai ar Savienības tiesībām netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tirgotājs, kas pārdod no Moldovas importētu vīnu, var tikt atbrīvots no atbildības par administratīvo pārkāpumu, kas izpaužas kā tāda vīna laišana tirgū, kas ir izgatavots, izmantojot Savienībā neatļautas vīndarības metodes, ja valsts iestādes attiecībā uz šo tirgotāju nav atspēkojušas prezumpciju, ka vīns ir izgatavots, izmantojot [Savienībā] atļautās vīndarības metodes, – prezumpciju, ko viņš varēja izdarīt saskaņā ar V I 1 dokumentu, kuru izsniegušas Moldovas iestādes, pamatojoties uz [Regulu Nr. 555/2008]?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts, kā arī 90. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pamatojoties uz Regulu Nr. 555/2008 sagatavotajā V I 1 dokumentā ietvertajam sertifikātam par Savienībā importētu vīna partiju, kurā norādīts, ka šī partija ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ir ieteikusi un publicējusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija (turpmāk tekstā – “
IOV
”) vai atļāvusi Savienība, ir nozīme, lai novērtētu, vai konkrētā partija atbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā minētajām vīndarības metodēm.
Iesākumā jānorāda, ka Regulas Nr. 555/2008 mērķis – kā izriet no tās 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta – bija paredzēt īstenošanas noteikumus attiecībā uz konkrētām Regulas Nr. 479/2008 tiesību normām, tostarp tām, kas reglamentē tirdzniecību ar trešām valstīm.
Turklāt – lai gan vairākas Regulas Nr. 555/2008 normas, it īpaši tās 1. un 38.–54. pants, kā arī tās IX pielikums, tika atceltas ar Deleģētās regulas 2018/273 52. pantu – brīdī, kad tika sagatavots V I 1 dokuments un kad Savienībā tika ievestas pamatlietā aplūkotās vīna partijas, tās vēl bija spēkā un līdz ar to šīm tiesību normām var būt nozīme, lai atbildētu uz uzdotajiem jautājumiem.
Regulas Nr. 555/2008 III sadaļas 40. pantā, kas bija ietverts šīs regulas III sadaļas II nodaļā “Vīna, vīnogu sulas un misas sertifikāti un analīzes pārskati importējot”, bija paredzēts, ka sertifikāts un analīzes pārskats, kuri minēti attiecīgi Regulas Nr. 479/2008 82. panta 3. punkta a) apakšpunktā un 82. panta 3. punkta b) apakšpunktā, veido vienu un to pašu dokumentu, kura sadaļu “sertifikāts” aizpilda trešās valsts iestāde, no kuras produkti nāk.
Lai gan šajā tiesību normā bija atsauce uz Regulas Nr. 479/2008 82. pantu, šī atsauce, ņemot vērā Regulas Nr. 491/2009 3. panta 1. punkta otro daļu un Regulas Nr. 1308/2013 230. panta 2. punktu, ir jāsaprot tādējādi, ka pamatlietas faktu norises laikā tā attiecās uz sertifikātu un analīzes pārskatu, kuri ir minēti attiecīgi Regulas Nr. 1308/2013 90. panta 3. punkta a) apakšpunktā un 90. panta 3. punkta b) apakšpunktā.
Regulas Nr. 1308/2013 90. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts: ja vien starptautiskajos nolīgumos, kuri noslēgti saskaņā ar LESD, nav noteikts citādi, vīnam ir jābūt ražotam, izmantojot vīndarības metodes, kuras Savienībā ir atļautas atbilstoši šai regulai, vai – pirms Komisija ir sniegusi šīs regulas 80. panta 3. punktā minēto atļauju – izmantojot vīndarības metodes, kuras ir ieteikusi un publicējusi
OIV
.
Regulas Nr. 1308/2013 90. panta 1. un 3. punktā ir noteikts, ka, importējot vīnu, ir jāuzrāda sertifikāts, ar kuru apliecina atbilstību 1. un 2. punktā minētajiem noteikumiem un kuru produkta izcelsmes valstī sagatavojusi kompetentā iestāde, kas iekļauta sarakstā, kurš jāpublicē Komisijai, kā arī analīzes pārskats, ko sagatavojusi iestāde vai struktūrvienība, kuru izraudzījusies produkta izcelsmes valsts.
Šajā ziņā jānorāda, ka Regulas Nr. 555/2008 43. panta 1. punktā būtībā bija paredzēts, ka šim sertifikātam un analīzes pārskatam ir jābūt sagatavotiem vienā un tajā pašā V I 1 dokumentā par katru partiju, kuru paredzēts importēt Savienībā, un ka šim dokumentam ir jābūt sagatavotam, pamatojoties uz V I 1 veidlapu, kuras paraugs ir ietverts šīs regulas IX pielikumā.
Šā parauga 9. ailē “Apliecinājums” bija paredzēts, ka tajā ir jābūt norādītam, vai attiecīgais produkts ir paredzēts tiešam cilvēku patēriņam, vai tas atbilst vīna nozares produktu kategoriju Savienības definīcijai un vai tas ir ražots, izmantojot vīndarības metodes, kuras iesaka un ir publicējusi
OIV
vai kuras atļāvusi Savienība.
Regulas Nr. 555/2008 47. panta 1. punktā bija noteikts, ka V I 1 dokumentu oriģinālu un kopiju vai V I 2 izrakstu pēc muitas formalitāšu pabeigšanas, kas vajadzīgas attiecīgā sūtījuma laišanai brīvā apgrozībā, nodod tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā šīs formalitātes ir veiktas.
No iepriekšējos punktos minētajām tiesību normām izriet, ka Regulas Nr. 555/2008 43. panta 1. punktā paredzētais V I 1 dokuments ir dokuments, kas attiecībā uz katru vīna partiju, kuru paredzēts ievest Savienībā, bija jāsagatavo attiecīgās partijas izcelsmes trešās valsts kompetentajai iestādei un bija jāiesniedz, izpildot šīs partijas laišanai brīvā apgrozībā nepieciešamās muitas formalitātes.
No šīm tiesību normām arī izriet, ka šā dokumenta uzdevums bija ļaut muitas dienestiem pārbaudīt, vai minētā partija atbilst nosacījumiem, kuri izvirzīti attiecībā uz tās importu Savienībā, it īpaši Regulas Nr. 1308/2013 90. panta 2. punktā paredzētajam nosacījumam par Savienības atļauto vai
OIV
ieteikto vai publicēto vīndarības metožu izmantošanu.
Šādos apstākļos, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir jānoskaidro, vai šādi atzītā V I 1 dokumenta funkcija attiecas arī uz novērtējumu par attiecīgās vīna partijas atbilstību Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā minētajām vīndarības metodēm.
Šajā ziņā jānorāda, ka minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka šīs regulas VII pielikuma II daļā uzskaitītie produkti nav tirgojami Savienībā, ja tie ir ražoti, izmantojot Savienības mērogā neatļautu vīndarības metodi, vai ja tie neatbilst minētās regulas VIII pielikumā paredzētajiem noteikumiem.
Pirmkārt, attiecībā uz produktiem, uz kuriem attiecas šis aizliegums, Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktā ir ietverta vispārēja atsauce uz šīs regulas VII pielikuma II daļā uzskaitītajiem produktiem neatkarīgi no to izcelsmes vietas.
Turklāt šīs II daļas “Vīnkopības produktu kategorijas” 1. punktā ir minēts vīns.
Tātad ir jāuzskata, ka Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā paredzētais tirdzniecības aizliegums citastarp attiecas uz vīna partijām, kuras importētas no trešām valstīm.
Otrkārt, attiecībā uz šajā tiesību normā minētajām vīndarības metodēm Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir ietverta vispārīga atsauce uz Savienības mērogā neatļautām vīndarības metodēm.
Savukārt šīs regulas 80. panta 2. punkta c) apakšpunktā ir minēti noteikumi, kas paredzēti šīs regulas VIII pielikumā.
Šajā ziņā – lai gan šīs pašas regulas VIII pielikuma I daļā ir paredzēti noteikumi, kuros tostarp ir reglamentēta vīna stiprināšana atsevišķos Savienības vīnkopības apgabalos un kuri tātad attiecas tikai uz Savienībā ražota vīna partiju, – šā pielikuma II daļā ir ietverti vispārīgāki noteikumi, kuri ir piemērojami arī trešo valstu izcelsmes vīniem.
No tā izriet, ka, tāpat kā Regulas Nr. 1308/2103 90. panta 2. punktā, šīs regulas 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā ir paredzētas prasības attiecībā uz noteiktu vīndarības metožu ievērošanu, kurām ir jāatbilst vīna partijām, tostarp no trešām valstīm, taču pēdējā minētajā tiesību normā šādas prasības ir noteiktas nevis to importam, bet gan tirdzniecībai Savienībā.
Lai gan Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā un 90. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi ir formulēti atšķirīgi – jo pirmā no šīm tiesību normām attiecas uz Savienības līmenī atļautām vīndarības metodēm un šīs regulas VIII pielikumā ietverto noteikumu ievērošanu, bet otrajā runa ir par vīndarības metodēm, kuras Savienība atļāvusi uz minētās regulas pamata, vai, pirms Komisija šādas metodes ir atļāvusi,
OIV
ieteiktajām un publicētajām vīndarības metodēm – ir jāuzskata, ka attiecībā uz Savienībā ievestām vīna partijām V I 1 dokuments var būt lietderīgs, lai pārliecinātos, vai šādas partijas atbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktam.
Proti, ir jānorāda, pirmām kārtam – kā izriet no šā sprieduma 49. punkta –, ka sertifikātam, kas ir ietverts V I 1 dokumentā, kurš attiecībā uz Savienībā ievestām vīna partijām ir sagatavots, pamatojoties uz Regulas Nr. 555/2008 43. pantu, saskaņā ar ko partijai ir jābūt saražotai atbilstoši Savienībā atļautajām vīndarības metodēm, ir zināma nozīme, lai novērtētu minētās partijas atbilstību šīm vīndarības metodēm.
Turklāt no Regulas Nr. 1308/2013 90. panta 2. punkta, lasot to kopsakarā ar tās 80. panta 3. punktu, izriet, ka atbilstoši šai pēdējai minētajai tiesību normai vīndarības metožu atļaušana Savienības mērogā ir Komisijas ziņā.
Šīs regulas 80. panta 3. punkta f) apakšpunktā ir precizēts, ka, atļaujot vīndarības metodes, Komisija ievēro vispārējos noteikumus, kuri reglamentē vīndarības metodes, un šīs pašas regulas VIII pielikumā paredzētos noteikumus.
Otrām kārtām, lai gan sertifikāts, kas ietverts V I 1 dokumentā, kurš attiecībā uz Savienībā ievesta vīna partiju ir sagatavots, pamatojoties uz Regulas Nr. 555/2008 43. pantu, var attiekties vienīgi uz šīs partijas atbilstību
OIV
ieteiktajām un publicētajām vīndarības metodēm, ir jānorāda, ka Tiesa ir nospriedusi, ka saistībā ar Savienības tiesību normām, kuras reglamentē vīndarības metodes,
OIV
ieteikumiem ir īpaša nozīme (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 7. oktobris, Vācija/Padome,
C‑399/12
,
EU:C:2014:2258
,
61.
–
64.
punkts).
Šādos apstākļos jāuzskata, ka, pamatojoties uz Regulas Nr. 555/2008 43. pantu sagatavotajā V I 1 dokumentā ietvertajam sertifikātam par Savienībā importētu vīna partiju, kurā norādīts, ka šī partija ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ieteikusi un publicējusi
OIV
vai atļāvusi Savienība, ir zināma nozīme, izvērtējot minētās partijas atbilstību Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkta prasībām.
Kaut arī tas tā ir, tomēr jānorāda, ka, pirmkārt, – lai gan no šīs regulas 90. panta 3. punkta izriet, ka Savienības likumdevējs ir skaidri paredzējis, ka šāds sertifikāts ļauj pārbaudīt, vai attiecīgā vīna partija atbilst minētās regulas 90. panta 2. punktā minētajām vīndarības metodēm, – likumdevējs šim sertifikātam, kuru turklāt ir sagatavojusi trešās valsts iestāde, šādu iedarbību nav piešķīris, ciktāl runa ir par šīs pašas regulas 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā paredzēto tirdzniecības aizliegumu.
Otrkārt, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 39. punktā, vīna partijas neatbilstība Savienības tiesībās atļautajām vīndarības metodēm var izrietēt no apstākļiem, kuri attiecībā uz šo partiju ir izveidojušies pēc V I 1 dokumenta izsniegšana, piemēram, it īpaši apstākļiem, kuri varētu rasties šīs partijas pārvadāšanas procesā.
Proti, tā kā V I 1 dokumentā, kas paredzēts Regulas Nr. 555/2008 43. panta 1. punktā, ietvertā sertifikāta sagatavošanu, lai izpildītu muitas formalitātes, kuras ir nepieciešamas tās importam Savienībā, veic tās trešās valsts kompetentās iestādes, no kuras šī partija nāk, var paiet ievērojams laiks starp šāda sertifikāta noformēšanu un minētās partijas laišanu tirgū Savienības teritorijā.
Ņemot vērā šos apstākļus, nevar uzskatīt, ka šāda sertifikāta esamība pati par sevi ļautu konstatēt, ka vīna partija atbilst Savienības tiesībās atļautajām vīndarības metodēm.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo jautājumu ir sniedzama šāda atbilde: Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts, kā arī 90. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pamatojoties uz Regulas Nr. 555/2008 43. pantu sagatavotajā V I 1 dokumentā ietvertajam sertifikātam par Savienībā importētu vīna partiju, kurā norādīts, ka šī partija ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ieteikusi un publicējusi
OIV
vai atļāvusi Savienība, ir nozīme, lai novērtētu, vai konkrētā partija atbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā minētajām vīndarības metodēm, taču pats par sevi tas nav pietiekams, lai pierādītu šādu atbilstību.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas šajā dalībvalstī tirgo no trešās valsts importētu vīna partiju, kura neatbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) vai c) apakšpunktā paredzētajām vīndarības metodēm, iesniedz attiecībā uz šo vīna partiju sagatavotu V I 1 dokumentu, kurš apliecina, ka tā saražota atbilstoši vīndarības metodēm, kuras ir izstrādājusi
OIV
vai atļāvusi Savienība, pienākums pierādīt komersanta vainojamību šīs regulas 80. panta 2. punktā paredzētā tirdzniecības aizlieguma pārkāpumā gulstas uz minētās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Kā ir norādīts šā sprieduma 51.–57. punktā, Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā ir aizliegts Savienībā tirgot no trešām valstīm importēta vīna partijas, kuru ražošanā izmantotas Savienībā neatļautas vīndarības metodes vai kuras neatbilst šīs regulas VIII pielikumā izklāstītajiem noteikumiem.
Turklāt Regulas Nr. 1306/2013 89. panta 4. punktā ir paredzēts, ka gadījumā, ja tiek pārkāpti Savienības noteikumi vīna nozarē, dalībvalstis piemēro samērīgus, iedarbīgus un preventīvus administratīvos sodus. Tomēr šajā tiesību normā ir precizēts, ka šādus sodus nepiemēro gadījumos, kas izklāstīti 64. panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā, un ja pārkāpums ir maznozīmīgs.
Minētās regulas 64. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir noteikts, ka dalībvalstis sodus nepiemēro, ja attiecīgā persona kompetentajai iestādei var pārliecinoši pierādīt, ka tā nav vainojama 1. punktā minētajā pienākumu neievērošanā, vai ja kompetentā iestāde kā citādi ir pārliecinājusies, ka attiecīgā persona nav vainojama.
Tātad no Regulas Nr. 1306/2013 64. panta 2. punkta d) apakšpunkta un šīs regulas 89. panta 4. punkta, kā arī Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta, aplūkotiem kopsakarā, izriet, ka dalībvalstīm ir jāparedz samērīgi, iedarbīgi un preventīvi sodi pēdējā minētajā tiesību normā paredzētā tirdzniecības aizlieguma neievērošanas gadījumā, bet šādi sodi nevar tikt piemēroti, ja tiek konstatēts, ka attiecīgā persona nav izdarījusi pārkāpumu.
Tā kā šajās regulās nav konkrētāku noteikumu, kas attiektos it īpaši uz pierādījumu iegūšanu, saskaņā ar procesuālās autonomijas principu un ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, katras dalībvalsts tiesību sistēmas ziņā ir paredzēt pierādījumu iegūšanas kārtību, pieļaujamus pierādīšanas līdzekļus vai arī principus, kuri reglamentē pierādījumu nozīmīguma novērtēšanu, kā arī nepieciešamo pierādīšanas līmeni (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 21. jūnijs, W u.c.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
, 24., kā arī 25. punkts).
Tomēr šādi paredzētie valsts noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu novērtēšanu nedrīkst apdraudēt Regulā Nr. 1306/2013 skaidri formulēto noteikumu par pierādīšanas pienākuma sadali (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 21. jūnijs, W u.c.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
,
27.
punkts).
Proti, Regulas Nr. 1306/2013 64. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir precizēts, ka personai, kurai tiek pārmests, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktā paredzēto tirdzniecības aizliegumu, ir jāpierāda, ka tā nav vainojama šāda pienākuma neievērošanā.
Turklāt, lai gan, protams, no Regulas Nr. 1306/2013 64. panta 2. punkta d) apakšpunkta izriet, ka kompetentajai iestādei nav jāuzliek sods, ja tā citā veidā ir pārliecinājusies, ka attiecīgā persona nav vainojama pārkāpumā, šāds pienākums ņemt vērā šīs iestādes rīcībā esošos pierādījumus nevar nozīmēt, ka tai principā ir jāpierāda šādas personas vainojamība, pirms tā var tai piemērot sodu.
Šajā ziņā no šā sprieduma 65.–68. punktā izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka persona, kurai tiek pārmests, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā paredzēto tirdzniecības aizliegumu, nevar pamatoti pieņemt, ka tā ir ievērojusi šo aizliegumu tikai tādēļ, ka tās rīcībā ir bijis V I 1 dokumentā attiecībā uz attiecīgo vīna partiju ietvertais sertifikāts un ka līdz ar to šī persona ar to vien, ka tiek uzrādīts šāds dokuments, nevar pierādīt, ka tā nav veikusi vainojamu rīcību.
No tā izriet, ka Regulas Nr. 1306/2013 64. panta 2. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā kompetentajām iestādēm ir noteikts pienākums pierādīt, ka pastāv attiecīgās personas vainojamība, tostarp tad, ja šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts šāds pierādīšanas pienākuma sadalījums vienīgi tādā gadījumā, ja šī persona ir iesniegusi V I 1 dokumentu, kas sagatavots attiecībā uz konkrēto vīna partiju un kas apliecina, ka tā saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ir ieteikusi un publicējusi
OIV
vai atļāvusi Savienība.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka uz otro jautājumu ir sniedzama šāda atbilde: Regulas Nr. 1306/2013 89. panta 4. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 64. panta 2. punkta d) apakšpunktu un Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas šajā dalībvalstī tirgo no trešās valsts importētu vīna partiju, kura neatbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) vai c) apakšpunktā paredzētajām vīndarības metodēm, iesniedz attiecībā uz šo vīna partiju sagatavotu V I 1 dokumentu, kurš apliecina, ka tā saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ieteikusi un publicējusi
OIV
vai atļāvusi Savienība, pienākums pierādīt komersanta vainojamību Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktā paredzētā tirdzniecības aizlieguma pārkāpumā gulstas uz minētās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007, 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts, kā arī 90. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pamatojoties uz Komisijas Regulas (EK) Nr. 555/2008 (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē, 43. pantu sagatavotajā V I 1 dokumentā ietvertajam sertifikātam par Savienībā importētu vīna partiju, kurā norādīts, ka šī partija ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ieteikusi un publicējusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija vai atļāvusi Savienība, ir nozīme, lai novērtētu, vai konkrētā partija atbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā minētajām vīndarības metodēm, taču pats par sevi tas nav pietiekams, lai pierādītu šādu atbilstību.

2)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 89. panta 4. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 64. panta 2. punkta d) apakšpunktu un Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas šajā dalībvalstī tirgo no trešās valsts importētu vīna partiju, kura neatbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) vai c) apakšpunktā paredzētajām vīndarības metodēm, iesniedz attiecībā uz šo vīna partiju sagatavotu V I 1 dokumentu, kurš apliecina, ka tā ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ir ieteikusi un publicējusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija vai atļāvusi Savienība, pienākums pierādīt komersanta vainojamību Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktā paredzētā tirdzniecības aizlieguma pārkāpumā gulstas uz minētās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.