CELEX: 62022CJ0101
Odvolanie
Rokovací poriadok Súdneho dvora
Článok 169
Odvolanie proti výroku rozhodnutia Všeobecného súdu
Verejné obstarávanie služieb
Postup verejného obstarávania
Nariadenie (EÚ, Euratom) 2018/1046
Článok 170 ods. 3
Bod 23 prílohy I
Vylúčený uchádzač, ktorý oboznámil Európsku komisiu s náznakmi týkajúcimi sa neobvykle nízkej ceny vybranej ponuky
Rozsah povinnosti odôvodnenia, ktorú má verejný obstarávateľ

Európska  komisia  svojím  odvolaním  navrhuje  zrušenie  rozsudku  Všeobecného  súdu  Európskej  únie z 1. decembra  2021,  Sopra  Steria  Benelux a Unisys  Belgium/Komisia  (T‑546/20,  ďalej  len  „napadnutý  rozsudok“,  EU:T:2021:846),  ktorým  Všeobecný  súd  zrušil  jej  rozhodnutie z 2. júla  2020  týkajúce  sa  jednak  odmietnutia  spoločnej  ponuky,  ktorú  predložili,  pokiaľ  ide o časť A,  Sopra  Steria  Benelux a Unisys  Belgium  (ďalej  spoločne  len  „spoločnosti  S2U“), a to v rámci  postupu  verejného  obstarávania s referenčným  číslom  TAXUD/2019/OP/0006  týkajúceho  sa  služieb  špecifikácie,  vývoja,  údržby a podpory  tretej  úrovne  informatických  platforiem  Generálneho  riaditeľstva  Komisie  pre  dane a colnú  úniu, a jednak  zadania  zákazky  týkajúcej  sa  tejto  časti  inému  konzorciu,  ktoré  predložilo  ponuku  (ďalej  len  „sporné  rozhodnutie“).

Právny rámec

Rokovací

poriadok

Súdneho

dvora
Článok 169  Rokovacieho  poriadku,  nazvaný  „Návrhy,  odvolacie  dôvody a tvrdenia“,  stanovuje:
„1.      V odvolaní  možno  navrhnúť,  aby  bolo  čiastočne  alebo  úplne  zrušené  rozhodnutie  Všeobecného  súdu,  ktoré  sa  nachádza v jeho  výrokovej  časti.
2.      V právnych  dôvodoch a právnych  tvrdeniach  sa  presne  označia  časti  odôvodnenia  Všeobecného  súdu,  ktoré  sa  napádajú.“
Článok 170  tohto  rokovacieho  poriadku,  nazvaný  „Návrhy v prípade  vyhovenia  odvolaniu“, v odseku  1  stanovuje:
„V odvolaní  možno  navrhnúť,  aby  sa v prípade,  ak  sa  rozhodne,  že  je  dôvodné,  čiastočne  alebo  úplne  vyhovelo  návrhom,  ktoré  boli  predložené v prvostupňovom  konaní, s výnimkou  akéhokoľvek  nového  návrhu.  Odvolaním  nemožno  meniť  predmet  sporu  pred  Všeobecným  súdom.“

Finančné

nariadenie
Nariadenie  Európskeho  parlamentu a Rady  (EÚ,  Euratom)  2018/1046 z 18. júla  2018 o rozpočtových  pravidlách,  ktoré  sa  vzťahujú  na  všeobecný  rozpočet  Únie, o zmene  nariadení  (EÚ)  č. 1296/2013,  (EÚ)  č. 1301/2013,  (EÚ)  č. 1303/2013,  (EÚ)  č. 1304/2013,  (EÚ)  č. 1309/2013,  (EÚ)  č. 1316/2013,  (EÚ)  č. 223/2014,  (EÚ)  č. 283/2014 a rozhodnutia  č. 541/2014/EÚ a o zrušení  nariadenia  (EÚ,  Euratom)  č. 966/2012  (Ú. v. ES L 193,  2018,  s. 1)  (ďalej  len  „finančné  nariadenie“) v článku 161,  nazvanom  „Príloha o verejnom  obstarávaní a delegovanie  právomocí“,  stanovuje:
„Podrobné  pravidlá o verejnom  obstarávaní  sú  stanovené v prílohe I k tomuto  nariadeniu. S cieľom  zabezpečiť,  aby  inštitúcie  Únie  pri  zadávaní  zákaziek  na  vlastný  účet  uplatňovali  tie  isté  normy,  ako  sú  normy,  ktoré  sa  vzťahujú  na  verejných  obstarávateľov  podliehajúcich  smernici  [Európskeho  parlamentu a Rady]  2014/23/EÚ  [z 26. februára  2014 o udeľovaní  koncesií  (Ú. v. EÚ L 94,  2014,  s. 1)] a smernici  [Európskeho  parlamentu a Rady]  2014/24/EÚ  [z 26. februára  2014 o verejnom  obstarávaní a o zrušení  smernice  2004/18/ES  (Ú. v. EÚ L 94,  2014,  s. 65)],  je  Komisia  splnomocnená  prijímať  delegované  akty v súlade s článkom 269  tohto  nariadenia  na  účely  zmeny  prílohy I k tomuto  nariadeniu,  aby  zosúladila  uvedenú  prílohu  so  zmenami  uvedených  smerníc a zaviedla  súvisiace  technické  úpravy.“
Článok 170  tohto  nariadenia s názvom  „Rozhodnutie o zadaní  zákazky a informovanie  záujemcov  alebo  uchádzačov“ v odsekoch  2 a 3  stanovuje:
„2.      Verejný  obstarávateľ  oznámi  všetkým  záujemcom  alebo  uchádzačom,  ktorých  žiadosti o účasť  alebo  ponuky  vyradil,  dôvody,  na základe  ktorých  toto  rozhodnutie  prijal,  ako  aj  dĺžku  trvania  odkladných  lehôt  uvedených v článku 175  ods. 2 a v článku 178  ods. 1.
…
3.      Každému  uchádzačovi,  ktorý  sa  nenachádza v jednej  zo  situácií  vyžadujúcich  si  vylúčenie  uvedených v článku 136  ods. 1,  ktorý  nie  je  vyradený  podľa  článku 141,  ktorého  ponuka  spĺňa  podmienky  stanovené v súťažných  podkladoch a ktorý  podá  písomnú  žiadosť,  verejný  obstarávateľ  oznámi:
a)      meno  uchádzača  alebo  uchádzačov v prípade  rámcovej  zmluvy,  ktorému  alebo  ktorým  sa  zákazka  zadala, a s výnimkou  prípadu  osobitnej  zákazky  zadanej  na základe  rámcovej  zmluvy s opätovným  otvorením  súťaže  aj  charakteristické  znaky a relatívne  výhody  úspešnej  ponuky a zaplatenú  cenu,  resp.  hodnotu  zákazky;
…
Verejný  obstarávateľ  však  môže  rozhodnúť,  že  určité  informácie  neposkytne,  ak  by  ich  zverejnenie  bránilo  presadzovaniu  práva,  bolo v rozpore s verejným  záujmom  alebo  škodilo  oprávneným  obchodným  záujmom  hospodárskych  subjektov,  alebo  by  mohlo  narušiť  spravodlivú  hospodársku  súťaž  medzi  nimi.“
Bod 23  prílohy I k uvedenému  nariadeniu,  nazvaný  „Ponuky s neobvykle  nízkou  cenou“,  znie:
„23.1.      Ak  sa  pri  danej  zákazke  zdá,  že  navrhovaná  cena  alebo  náklady v ponuke  sú  neobvykle  nízke,  verejný  obstarávateľ  si  písomne  vyžiada  podrobné  údaje o základných  prvkoch  ceny  alebo  nákladov,  ktoré  považuje  za  relevantné, a poskytne  uchádzačovi  možnosť  predložiť  svoje  pripomienky.
Verejný  obstarávateľ  môže  brať  do  úvahy  najmä  pripomienky,  ktoré  sa  týkajú:
a)      hospodárnosti  výrobného  procesu,  poskytovania  služieb  alebo  stavebného  postupu;
b)      zvolených  technických  riešení  alebo  mimoriadne  výhodných  podmienok,  ktoré  má  uchádzač k dispozícii;
c)      osobitosti  ponuky;
d)      dodržiavania  uplatniteľných  povinností v oblasti  environmentálneho,  sociálneho a pracovného  práva  zo  strany  uchádzača;
e)      dodržiavania  uplatniteľných  povinností v oblasti  environmentálneho,  sociálneho a pracovného  práva  zo  strany  subdodávateľov;
f)      možnosti  uchádzača  získať  štátnu  pomoc v súlade s platnými  pravidlami.
23.2.      Verejný  obstarávateľ  smie  ponuku  vyradiť  len v prípade,  ak  poskytnuté  dôkazy  uspokojivo  nevysvetľujú  nízke  navrhované  ceny  alebo  náklady.
Verejný  obstarávateľ  vyradí  ponuku,  ak  zistí,  že  ponuka  je  neobvykle  nízka  preto,  lebo  nie  je v súlade s platnými  povinnosťami v oblasti  environmentálneho,  sociálneho a pracovného  práva.
…“

Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti  predchádzajúce  sporu  sú v bodoch 1  až  8  napadnutého  rozsudku  uvedené  takto:
„1      Dňa  6. decembra  2019  Európska  komisia  zverejnila v dodatku k
Úradnému  vestníku  Európskej  únie
(Ú. v. 2019/S 236‑577462)  oznámenie o vyhlásení  verejného  obstarávania s referenčným  číslom  TAXUD/2019/OP/0006 a týkajúceho  sa  služieb  špecifikácie,  vývoja,  údržby a podpory  informatických  platforiem  Generálneho  riaditeľstva  Komisie  pre  dane a colnú  úniu.  Táto  zákazka  pozostávala z dvoch  častí, a to z časti A s názvom  ‚Služby  vývoja  pre  platformu  CCN/CSIL‘ a z časti B s názvom  ‚Služby  vývoja  pre  platformy  CCN2(ng), SPEED2(ng),  CDCO/TSOAP a SSV‘ a jej  výberovým  kritériom  bol  najlepší  pomer  kvality a ceny,  pričom  technická  kvalita a cena  tvorili v tomto  poradí  70 % a 30 % v rámci  hodnotenia  ponúk.  Pre  každú z týchto  dvoch  častí  mala  Komisia  uzatvoriť  rámcovú  zmluvu  na  obdobie  36  mesiacov,  obnoviteľnú  trikrát  na  po  sebe  nasledujúce  obdobia  12  mesiacov, s uchádzačom,  ktorý  ponúkne  najlepší  pomer  kvality a ceny,  pod  podmienkou,  že  splní  určité  minimálne  kritériá  vzhľadom  na  oprávnenosť,  nevylúčenie,  spôsobilosť a súlad  ponuky.
2      Dňa  27. februára  2020  [spoločnosti  S2U],  predložili  spoločnú  ponuku v rámci  konzorcia  riadeného  spoločnosťou  Sopra.  Jedinou  ďalšou  ponukou  predloženou v stanovenej  lehote  pre  časť A  bola  ponuka  konzorcia  ARHS‑IBM  tvoreného  spoločnosťami  ARHS  Developments  SA a International  Business  Machines  of  Belgium  SA.
3      E‑mailom z 2. júla  2020  Komisia  informovala  [spoločnosti  S2U] o odmietnutí  ich  ponuky  pre  časť A z dôvodu,  že  táto  ponuka  nebola  ekonomicky  najvýhodnejšia, a o zadaní  zákazky  inému  uchádzačovi…  Priložila k nemu  výňatok z hodnotiacej  správy  ich  ponuky  uvádzajúci  známky,  ktoré  jej  boli  priradené,  spolu s vysvetleniami a oznámila  im,  že  charakteristické  znaky a relevantné  výhody  vybranej  ponuky,  hodnota  zákazky,  ako  aj  meno  úspešného  uchádzača  im  bolo  možné  sprístupniť  na  základe  písomnej  žiadosti.  [Spoločnosti  S2U]  zaslali  túto  žiadosť v ten  istý  deň.
4      Z výňatku z hodnotiacej  správy  vyplýva,  že  ponuka  [spoločností  S2U]  získala  celkovú  známku  90,81  bodu…
…
5      E‑mailom z 3. júla  2020  Komisia  informovala  [spoločnosti  S2U],  že  zmluva  bola  uzatvorená s konzorciom  ARHS‑IBM, a zaslala  im  výňatok z hodnotiacej  správy  týkajúci  sa  jeho  ponuky s uvedením  známok,  ktoré  mu  boli  priradené,  spolu s vysvetleniami.
6      Z tohto  výňatku z hodnotiacej  správy  vyplýva,  že  ponuka  úspešného  uchádzača  získala  celkovú  známku  98‚53  bodu…
…
7      E‑mailom z 10. júla  2020  [(ďalej  len  ‚žiadosť z 10. júla  2020‘)]  [spoločnosti  S2U]  spochybnili  výsledok  verejného  obstarávania a v súvislosti s cenou  uvedenou  vo  vybranej  ponuke  vyjadrili  pochybnosti o tom,  že  cena  podstatne  nižšia  ako  tá,  ktorú  ponúkli,  ktorú  kvalifikovali  za  rozumnú a v súlade s trhovými  podmienkami,  mohla  byť  reálna  bez  rizika  ‚sociálneho  dumpingu‘.  Vyzvali  preto  verejného  obstarávateľa,  aby  predovšetkým  potvrdil,  že  overil,  že  ponuka  úspešného  uchádzača  nepredstavovala  žiadne  riziko v tomto  zmysle.
8      E‑mailom z 20. júla  2020  [(ďalej  len  ‚odpoveď z 20. júla  2020‘)]  Komisia  odpovedala,  že  najmä  podrobná  analýza  vybranej  ponuky z finančného  hľadiska  ukázala,  že  bola v súlade s trhovými  podmienkami  krajín, z ktorých  dodávatelia a ich  subdodávatelia  budú  poskytovať  požadované  služby.“

Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom  podaným  do  kancelárie  Všeobecného  súdu  2. septembra  2020  podali  spoločnosti  S2U  žalobu o neplatnosť  sporného  rozhodnutia.
Na  podporu  svojej  žaloby  uviedli  dva  žalobné  dôvody.  Prvý  žalobný  dôvod  je  založený  na  porušení  bodu 23  prílohy I k finančnému  nariadeniu a na  zjavne  nesprávnom  posúdení;  druhý  žalobný  dôvod  je  založený  na  nedostatku  odôvodnenia  sporného  rozhodnutia v súvislosti s prípadnou  neobvykle  nízkou  cenu  vybranej  ponuky.
Napadnutým  rozsudkom  Všeobecný  súd  vyhovel  druhému  žalobnému  dôvodu,  ktorý  sa  rozhodol  skúmať  najskôr.
V bodoch 38  až  54  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  zhrnul  pravidlá  týkajúce  sa  povinnosti  odôvodnenia  verejného  obstarávateľa v postupoch  verejného  obstarávania  Únie,  ako  vyplývajú  najmä z článku 170  finančného  nariadenia a bodu 23  jeho  prílohy I,  ako  aj  zo  súvisiacej  judikatúry.
Konkrétnejšie z bodov 47  až  49  tohto  rozsudku  vyplýva,  že  posúdenie  existencie  ponúk s neobvykle  nízkou  cenou  verejným  obstarávateľom  sa  vykonáva v dvoch  fázach. V prvej  fáze  verejný  obstarávateľ  vykoná
prima  facie
, a nie  na  základe  podrobnej  analýzy  základných  prvkov  každej  ponuky,  posúdenie,  či  „sa  zdá“,  že  cena  alebo  náklady  navrhované v ponuke  majú  neobvykle  nízku  cenu.  Ak  neexistujú  náznaky,  ktoré  by  mohli  vzbudzovať  podozrenie,  že  ponuka  by  mohla  mať  neobvykle  nízku  cenu,  verejný  obstarávateľ  môže  pokračovať  vo  svojom  posudzovaní a vo  verejnom  obstarávaní.  Naproti  tomu v prípade  existencie  takýchto  náznakov  musí  verejný  obstarávateľ v druhej  fáze  podrobnejšie  overiť  základné  prvky  tejto  ponuky,  aby  sa  ubezpečil,  že  nemá  neobvykle  nízku  cenu.  Na  tento  účel  musí  najprv  dotknutému  uchádzačovi  umožniť  vysvetliť  dôvody,  na  základe  ktorých  sa  domnieva,  že  jeho  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu.  Verejný  obstarávateľ  následne  musí  posúdiť  poskytnuté  vysvetlenia a stanoviť,  či  má  predmetná  ponuka  neobvykle  nízku  cenu, a ak  áno,  musí  ju  odmietnuť.
V bodoch 51  až  53  uvedeného  rozsudku  Všeobecný  súd  pripomenul,  že  povinnosť  odôvodnenia,  ktorá  prináleží  verejnému  obstarávateľovi v prípade,  keď  usúdi,  že  sa  nezdá,  že  by  vybraná  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu,  má  obmedzený  rozsah.  Konkrétne,  ak  verejný  obstarávateľ  prijme  ponuku, v odpovedi  na  akúkoľvek  žiadosť o odôvodnenie,  ktorá  mu  je  predložená  podľa  článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia,  nemá  povinnosť  výslovne  uviesť  dôvody,  prečo  sa  mu  nezdalo,  že  ponuka,  ktorú  vybral,  mala  neobvykle  nízku  cenu.  Prijatie  ponuky  totiž  implicitne,  ale  nutne  svedčí o neexistencii  náznakov,  že  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu.  Naproti  tomu  musí  byť  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý o to  výslovne  požiada,  oznámené  výslovné  odôvodnenie s cieľom  informovať  ho o dôležitom  aspekte  charakteristických  znakov a relatívnych  výhod  vybranej  ponuky v zmysle  článku 170  ods. 3  tohto  nariadenia. V tejto  súvislosti  Všeobecný  súd v bode 54  toho  istého  rozsudku  usúdil,  že  nestačí,  aby  sa  verejný  obstarávateľ  obmedzil  na  konštatovanie,  že  cena  úspešnej  ponuky v rámci  verejného  obstarávania  nie  je  neobvykle  nízka.
V bode 55  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  uviedol,  že v prejednávanej  veci  sa  Komisia v prvej  fáze v súlade s článkom 170  finančného  nariadenia a bodom 31  prílohy I k tomuto  nariadeniu  obmedzila  na  oznámenie  spoločnostiam  S2U,  že  ich  ponuka  bola  odmietnutá, s priložením  výňatku z hodnotiacej  správy  komisie  pre  vyhodnotenie  ponúk  týkajúceho  sa  ich  ponuky. V druhej  fáze  sa  Komisia v nadväznosti  na  písomnú  žiadosť  týchto  spoločností  obmedzila  na  to,  že  im  oznámila  meno  úspešného  uchádzača,  cenu  vybranej  ponuky,  jeho  finančné  skóre a jeho  pomer  kvality a ceny  tak,  ako  bol  vyjadrený v jeho  konečnom  skóre.  Podľa  Všeobecného  súdu  sa  takto  oznámené  podrobnosti  vôbec  netýkali  skúmania  ceny  vybranej  ponuky z hľadiska  toho,  že  je  prípadne  neobvykle  nízka.
V bode 59  tohto  rozsudku  Všeobecný  súd  pripomenul,  že  úspešný  uchádzač  získal  zákazku  práve z dôvodu  významného  rozdielu  medzi  cenami,  ktoré  ponúkol  on a ktoré  ponúkli  spoločnosti  S2U.  Práve v tomto  kontexte  spoločnosti  S2U  požiadali  Komisiu,  ako  bolo  pripomenuté v bode 56  uvedeného  rozsudku,  aby  okrem  iného  potvrdila,  že  overila,  že  vybraná  ponuka  vzhľadom  na  svoju  cenu  neobsahuje  ani  riziko  „sociálneho  dumpingu“,  ani  riziká  týkajúce  sa  plnenia  zmluvy.
V bodoch 57 a 66  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  uviedol,  že  spoločnosti  S2U  sa  síce  výslovne  neodvolávali  na  pojem  „ponuka s neobvykle  nízkou  cenou“,  no  jasne  uviedli  následky  potenciálne  súvisiace s predložením  takejto  ponuky, a to  riziko  sociálneho  dumpingu a riziko  pre  kontinuitu  poskytovania  služieb.
V bode 58  tohto  rozsudku  Všeobecný  súd  usúdil,  že  Komisia  sa  vo  svojej  odpovedi z 20. júla  2020  obmedzila  na  tvrdenie,  že  podrobná  analýza  ponuky  úspešného  uchádzača z finančného  hľadiska  ukázala,  že  táto  ponuka  je v súlade s trhovými  podmienkami  krajín, z ktorých  budú  dodávatelia a ich  subdodávatelia  poskytovať  požadované  služby.
V bodoch 60 a 61  uvedeného  rozsudku  Všeobecný  súd  dospel k záveru,  že  takéto  konštatovanie  bolo  nedostatočné  vzhľadom  na  skutočnosť,  že  pre  časť A  boli  predložené  iba  dve  ponuky, a že  teda  existovalo  len  jedno  porovnávacie  hľadisko  umožňujúce  zistiť,  či  existuje  náznak,  že  cenu  vybranej  ponuky  možno  považovať  za  neobvykle  nízku.  Vzhľadom  na  to,  že  kritérium  ceny  bolo  rozhodujúce  pri  určení  poradia  ponúk a že  cena  vybranej  ponuky  predstavovala  jej  jedinú  výhodu,  mala  Komisia  prinajmenšom  poskytnúť  informácie  týkajúce  sa  percentuálneho  podielu  zodpovedajúceho  časti  zákazky,  ktorá  bude  vykonávaná v rámci  subdodávok,  ako  aj  krajín, z ktorých  sa  budú  predmetné  služby  poskytovať.
Okrem  toho  ak  by  Komisia  poskytla  tieto  informácie,  ako  to  urobila  vo  svojom  vyjadrení k žalobe a na  pojednávaní,  ktoré  sa  konalo  pred  Všeobecným  súdom,  spoločnosti  S2U  by  mohli  lepšie  pochopiť  dôvody  cenového  rozpätia  medzi  oboma  ponukami.  Tieto  informácie  by  im  tiež  umožnili  získať  dostatok  údajov  na  to,  aby  sa  oboznámili s dôvodmi,  na  základe  ktorých  Komisia  usúdila,  že  cena  vybranej  ponuky  sa  nezdala  neprimerane  nízka, a na  základe  toho  prípadne  spochybniť  dôvodnosť  tohto  posúdenia.
V bode 68  uvedeného  rozsudku  Všeobecný  súd  dospel k záveru,  že  nemožno  pripustiť,  aby  sa  verejný  obstarávateľ  uspokojil s uvedením  bodu 23.1  prílohy I k finančnému  nariadeniu a vyhol  sa  tak  povinnosti  stanovenej v článku 170  ods. 3  tohto  nariadenia  oznámiť  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý o to  písomne  požiada,  charakteristiky a výhody  vybranej  ponuky,  najmä  dôvody,  pre  ktoré  sa  nezdá,  že  by  táto  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu.  Podľa  Všeobecného  súdu  sa  teda  Komisia  nemohla  obmedziť  na  konštatovanie,  že  sa  nedomnievala,  že  prijatá  ponuka  má  neobvykle  nízku  cenu  bez  toho,  aby  spoločnostiach  S2U,  ktoré o to  výslovne  požiadali,  spresnila  dôvody,  ktoré  ju  viedli k tomuto  záveru.
Napokon v bode 69  napadnutého  rozsudku  Všeobecný  súd  posúdil  ako  oneskorené  vysvetlenia  poskytnuté  Komisiou v priebehu  konania,  podľa  ktorých  bola  veľká  časť  plnení  stanovených  vo  vybranej  ponuke  zadaná  subdodávateľom,  pričom  väčšina z nich  je v Grécku a Rumunsku,  takže  podstatný  cenový  rozdiel  medzi  predloženými  ponukami  vysvetľovali  rozdiely v odmeňovaní  súvisiace s miestami  poskytovania  plnení.  Všeobecný  súd  pripomenul,  že  možno  zohľadniť  len  informácie,  ktoré  dostali  spoločnosti  S2U  pred  podaním  žaloby  na  tento  súd,  keďže  odôvodnenie  nemožno v zásade  formulovať  prvýkrát a
a posteriori
pred  súdom.
S prihliadnutím  na  predchádzajúce  úvahy  Všeobecný  súd v bodoch 70 a 71  tohto  rozsudku  usúdil,  že  vzhľadom  na  informácie,  ktoré  Komisia  poskytla  spoločnostiam  S2U,  sa  tieto  spoločnosti  nemohli  oboznámiť  so  všetkými  informáciami  týkajúcimi  sa  základných  prvkov  ponuky  úspešného  uchádzača,  ktoré  umožnili  Komisii  usúdiť,  že  cena  tejto  ponuky  sa  nezdala  byť  neobvykle  nízka.  Všeobecný  súd  teda  vyhovel  druhému  žalobnému  dôvodu  spoločností  S2U a zrušil  sporné  rozhodnutie  bez  toho,  aby  považoval  za  potrebné  skúmať  prvý  žalobný  dôvod.

Návrhy účastníkov konania
Komisia  vo  svojom  odvolaní  navrhuje,  aby  Súdny  dvor:
–        zrušil  body 52  až  57,  60,  61,  66,  68 a 69  napadnutého  rozsudku,
–        zamietol  návrh  na  zrušenie  a
–        uložil  spoločnostiam  S2U  povinnosť  nahradiť  trovy  tohto  konania  na  Súdnom  dvore a konania  na  Všeobecnom  súde.
Komisia  vo  svojej  replike  tiež  navrhuje,  aby  Súdny  dvor:
–        vyhlásil  odvolanie  za  prípustné v celom  rozsahu  a
–        zrušil  napadnutý  rozsudok.
Spoločnosti  S2U  navrhujú,  aby  Súdny  dvor:
–        zamietol  odvolanie v celom  rozsahu a uložil  Komisii  povinnosť  nahradiť  všetky  trovy  konania  a
–        subsidiárne,  za  predpokladu,  že  odvolanie  bude  vyhlásené  za  dôvodné,  vrátil  vec  Všeobecnému  súdu.

O odvolaní

O
námietke

neprípustnosti,

ktorú

vzniesli

spoločnosti

S2U

Argumentácia účastníkov konania
Spoločnosti  S2U  namietajú  neprípustnosť  odvolania z dôvodu,  že  Komisia  údajne  porušila  články 169 a 170  rokovacieho  poriadku.  Komisia  totiž  navrhuje  len  zrušenie  bodov 52  až  57,  60,  61,  66,  68 a 69  napadnutého  rozsudku, a teda  nenavrhuje  úplné  alebo  čiastočné  zrušenie  rozhodnutia,  ako  je  uvedené  vo  výroku  tohto  rozsudku v zmysle  článku 169  ods. 1  tohto  rokovacieho  poriadku.
Komisia  nespochybňuje  ani  body 70 a 71  napadnutého  rozsudku, a preto  by  sa  na  ňu  malo  hľadieť  tak,  že s nimi  súhlasila.  Tieto  body  pritom  obsahujú  záver  odôvodnenia,  ktorý v podstate  viedol  Všeobecný  súd  ku  konštatovaniu,  že  jednak  spoločnosti  S2U  nemali  vedomosť o informáciách  týkajúcich  sa  základných  prvkov  ponuky  úspešného  uchádzača,  na  základe  ktorých  Komisia  usúdila,  že  cena  tejto  ponuky  sa  nezdá  neobvykle  nízka, a že  jednak  Komisia  nedostatočne  uviedla  dôvody  odôvodňujúce  tento  záver,  takže  sporné  rozhodnutie  sa  malo  zrušiť  bez  potreby  skúmania  prvého  žalobného  dôvodu.
Spoločnosti  S2U  navrhujú  aj  vyhlásenie  neprípustnosti  nového  návrhu  formulovaného  Komisiou v jej  replike,  ktorým  navrhuje  na  jednej  strane  vyhlásiť  odvolanie  za  prípustné v celom  rozsahu a na  druhej  strane  zrušiť  tento  rozsudok.
Komisia  navrhuje  námietku  neprípustnosti  zamietnuť.

Posúdenie Súdnym dvorom
Na  úvod  treba  uviesť,  ako  tvrdí  Komisia  vo  svojej  replike,  že  spoločnosti  S2U  neuvádzajú  nijaké  tvrdenie,  ktoré  by  mohlo  preukázať  porušenie  článku 170  rokovacieho  poriadku. Z toho  vyplýva,  že  námietku  neprípustnosti  treba  skúmať  len z hľadiska  článku 169  tohto  rokovacieho  poriadku.
V tejto  súvislosti  základná  zásada,  podľa  ktorej  odvolanie  musí  smerovať  proti  výroku  rozhodnutia  Všeobecného  súdu a nemôže  sa  obmedzovať  na  zmenu  určitých  dôvodov  tohto  rozhodnutia,  vyplýva z odseku  1  tohto  článku 169  rokovacieho  poriadku  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 15. novembra  2012,  Al‑Aqsa/Rada a Holandsko/Al‑Aqsa, C‑539/10 P a C‑550/10 P,  EU:C:2012:711,  body 43  až  45,  ako  aj  zo  16. júla  2020,  Inclusion  Alliance  for  Europe/Komisia, C‑378/16 P,  EU:C:2020:575,  bod 57).  Súdny  dvor  však  tiež  spresnil,  že  nadmerný  formalizmus  pri  uplatňovaní  tohto  pravidla  by  bol v rozpore s touto  judikatúrou  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  16. júla  2020,  Inclusion  Alliance  for  Europe/Komisia  (C‑378/16 P,  EU:C:2020:575,  body 59  až  60).
V prejednávanej  veci  Komisia v časti  svojho  odvolania,  nazvanej  „Návrhy“,  iba  navrhla,  aby  Súdny  dvor  zrušil  body 52  až  57,  60,  61,  66,  68 a 69  napadnutého  rozsudku,  zamietol  žalobu o neplatnosť,  ktorú  podali  spoločnosti  S2U  na  Všeobecný  súd, a uložil  spoločnostiam  S2U  povinnosť  nahradiť  všetky  trovy  konania.
Z titulnej  strany  odvolania  podaného  Komisiou  však  jasne  vyplýva,  že  formálne  navrhuje  zrušenie  napadnutého  rozsudku.  Okrem  iného  hoci  Komisia  výslovne  nenavrhla  zrušenie  tohto  rozsudku v záverečnom  odseku  svojho  odvolania,  na  konci  úvah  venovaných  každému z troch  dôvodov  uvedených  na  podporu  odvolania  identifikovala  body  tohto  rozsudku,  ktoré  podľa  nej  obsahujú  nesprávne  právne  posúdenie, a výslovne z toho  vyvodila,  že  bod 1  výroku  uvedeného  rozsudku  sa  má  tiež  zrušiť,  keďže  dotknuté  body  boli  uvedené  na  jeho  podporu.
Za  týchto  podmienok,  hoci  odvolacie  návrhy
stricto  sensu
nesmerujú  výslovne k zrušeniu  bodu 1  výroku  napadnutého  rozsudku,  nemožno  na  ne  hľadieť  inak  ako  tak,  že v podstate  smerujú k rovnakému  výsledku. V tejto  súvislosti  je  zo  znenia  vyjadrenia k odvolaniu a dupliky,  ktoré  predložili  spoločnosti  S2U,  zjavné,  že  tieto  spoločnosti  dokonale  pochopili  úvahy  Komisie  uvedené v jej  odvolaní a ich  dôsledky  týkajúce  sa  bodu 1  výroku  napadnutého  rozsudku.
Pokiaľ  ide o tvrdenie  založené  na  tom,  že  Komisia  opomenula  spochybnenie  bodov 70 a 71  tohto  rozsudku,  nemožno  mu  vyhovieť.  Tieto  dva  body  odôvodnenia  majú  totiž  len  deklaratórnu  povahu a obmedzujú  sa  na  vyvodenie  dôsledkov z bodov,  ktoré  Komisia  výslovne  spochybnila.  Preto  aj  keby  bolo  vhodnejšie,  aby  Komisia  napadla  aj  tieto  body,  toto  opomenutie  nemôže  mať  dôsledky.
V dôsledku  toho  treba  zamietnuť  námietku  neprípustnosti,  ktorú  vzniesli  spoločnosti  S2U.

O
veci

samej
Na  podporu  svojho  odvolania  uvádza  Komisia  tri  odvolacie  dôvody.  Svojím  prvým  odvolacím  dôvodom  vytýka  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  tým,  že  žiadosť z 10. júla  2020  kvalifikoval  ako  „výslovnú  žiadosť“ o poskytnutie  dôvodov,  ktoré  viedli  verejného  obstarávateľa k tomu,  aby  nepovažoval  vybranú  ponuku  za  ponuku s neobvykle  nízkou  cenou.  Druhý  odvolací  dôvod  je  založený  na  skreslení  obsahu  odpovede z 20. júla  2020.  Svojím  tretím  odvolacím  dôvodom  Komisia  tvrdí,  že  verejný  obstarávateľ  nedodržal  rozsah  povinnosti  odôvodnenia,  ktorú  má  podľa  článku 296 ZFEÚ a článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia.

O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa dopustil Všeobecný súd tým, že žiadosť z 10. júla 2020 kvalifikoval ako „výslovnú žiadosť“ o poskytnutie dôvodov, ktoré viedli verejného obstarávateľa k tomu, aby nepovažoval vybranú ponuku za ponuku s neobvykle nízkou cenou
–
Argumentácia účastníkov konania
V rámci  svojho  prvého  odvolacieho  dôvodu  Komisia  tvrdí,  že  body 52  až  57  napadnutého  rozsudku  obsahujú  rozpor,  ktorý v bodoch 66 a 68  napadnutého  rozsudku  viedol k nesprávnej  právnej  kvalifikácii  skutkových  okolností  Všeobecným  súdom.
Z rozsudku  zo  4. júla  2017,  European  Dynamics  Luxembourg a i./Železničná  agentúra  Európskej  únie  (T‑392/15,  EU:T:2017:462,  bod 93),  totiž  podľa  nej  vyplýva,  že  verejný  obstarávateľ  je  povinný  uviesť  dôvody,  pre  ktoré  usudzuje,  že  cena  ponuky,  ktorú  vybral,  sa  mu  nezdá  neobvykle  nízka,  iba v prípade  výslovnej  žiadosti  uchádzača,  konkrétne  žiadosti,  ktorá  výslovne  poukazuje  na  neobvykle  nízku  cenu  ponuky,  ktorú  vybral.
Táto  požiadavka  výslovnej  žiadosti,  ktorá  je  zdôraznená v bodoch 52 a 63  až  65  napadnutého  rozsudku,  však v prejednávanej  veci  chýba,  pretože  Všeobecný  súd v bode 57  tohto  rozsudku  konštatoval,  že v žiadosti z 10. júla  2020  „[spoločnosti  S2U]  výslovne  neuviedli  pojem  neobvykle  nízka  ponuka“.
Podľa  Komisie  skutočnosť,  že  uchádzač  uvedie  „jeden z následkov  potenciálne  súvisiacich s predložením  ponuky s neobvykle  nízkou  cenou, a to  riziko  sociálneho  dumpingu… a riziko  pre  kontinuitu  poskytovania  služieb“,  nemôže  byť  považovaná  za  výslovnú  žiadosť,  ani  nemôže  stačiť  na  vznik  povinnosti  verejného  obstarávateľa  uviesť  dôvody,  pre  ktoré  sa  mu  cena  ponuky  nezdala  neobvykle  nízka.  Uvedené  dve  riziká  totiž  nie  sú  porovnateľné  ani  rovnocenné s pojmom  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky.
V tejto  súvislosti  pojem  „sociálny  dumping“,  ktorý  nie  je  definovaný v práve  Únie,  nie  je  uvedený v bode 23.1  prílohy I k finančnému  nariadeniu,  ktorý  vymenúva  prvky,  ktoré  treba  zohľadniť  na  účely  posúdenia  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky.  Okrem  toho,  hoci  spoločnosti  S2U  vo  svojej  žiadosti z 10. júla  2020  poukazovali  na  riziko  kontinuity  týkajúce  sa  poskytovania  služieb,  ani  toto  riziko  sa v tomto  ustanovení  nespomína.  Navyše  sa  spoločnosti  S2U  pýtali  verejného  obstarávateľa  len  na  existenciu  rizika  sociálneho  dumpingu.
Všeobecný  súd v dôsledku  toho  podľa  Komisie  ukladá  verejnému  obstarávateľovi  povinnosť, a to  aj  keď  rozhoduje o nevýslovnej  žiadosti,  pristúpiť k teleologickému  výkladu  otázok  položených  uchádzačom  namiesto  toho,  aby  sa  pridŕžal  doslovného  výkladu  týchto  otázok,  ako  to  podľa  nej  vyplýva z rozsudku z 26. apríla  2018,  European  Dynamics  Luxembourg a Evropaïki  Dynamiki/Komisia  (T‑752/15,  neuverejnený,  EU:T:2018:233,  body 78  až  81).  Tento  nový  výklad  navyše  podľa  nej  vyvoláva  právnu  neistotu,  keďže  verejní  obstarávatelia  nevedia,  či  musia  každú  žiadosť,  ktorá  poukazuje  na  jeden z „potenciálnych  následkov  ponuky s neobvykle  nízkou  cenou“  považovať  za  výslovnú  žiadosť,  ktorej  cieľom  je  zistiť  dôvody,  pre  ktoré  verejný  obstarávateľ  nemal  pochybnosti,  pokiaľ  ide o neobvykle  nízku  cenu  vybranej  ponuky.
Okrem  toho  Komisia  nesúhlasila s kvalifikáciou  žiadosti z 10. júla  2020  ako  výslovnej  žiadosti  týkajúcej  sa  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky,  ako  vyplýva z bodov 66 a 68  napadnutého  rozsudku.
Spoločnosti  S2U  tvrdia,  že  prvý  odvolací  dôvod  je  neprípustný,  keďže  vyzýva  Súdny  dvor,  aby  vykonal  skutkové  posúdenie  pojmu  „výslovná  žiadosť“.  Subsidiárne  navrhujú  zamietnutie  tohto  odvolacieho  dôvodu  ako  nedôvodného.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Svojím  prvým  odvolacím  dôvodom,  ktorý  smeruje  proti  bodom 52  až  57,  66 a 68  napadnutého  rozsudku,  Komisia v podstate  Všeobecnému  súdu  vytýka,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  tým,  že  žiadosť z 10. júla  2020  považoval  za  žiadosť,  ktorou  sa  výslovne  chce  dosiahnuť,  aby  verejný  obstarávateľ  vysvetlil  dôvody,  pre  ktoré  sa  mu  cena  vybranej  ponuky  nezdala  neobvykle  nízka.
V tejto  súvislosti  vzhľadom  na  to,  že  spoločnosti  S2U  tvrdia,  že  prvý  odvolací  dôvod  je  neprípustný z dôvodu,  že  vyzýva  Súdny  dvor,  aby  vykonal  skutkové  posúdenie  pojmu  „výslovná  žiadosť“,  treba  pripomenúť,  že  právna  kvalifikácia  skutočnosti  alebo  aktu  zo  strany  Všeobecného  súdu  predstavuje  právnu  otázku,  ktorú  je  možné  nastoliť v rámci  odvolania  (rozsudky z 19. októbra  1995,  Rendo a i./Komisia, C‑19/93 P,  EU:C:1995:339,  bod 26, a z 12. mája  2022,  Klein/Komisia, C‑430/20 P,  EU:C:2022:377,  bod 41). Z toho  vyplýva,  že  otázka,  či  žiadosť z 10. júla  2020  predstavuje  „výslovnú“  žiadosť,  teda  žiadosť  týkajúcu  sa  dôvodov,  pre  ktoré  verejný  obstarávateľ  nepovažoval  cenu  vybranej  ponuky  za  neobvykle  nízku v zmysle  článku 170  ods. 3 písm. a)  finančného  nariadenia v spojení s bodom 23  prílohy I k tomuto  nariadeniu,  je  právnou  otázkou,  ktorú  možno v štádiu  odvolania  skúmať.  Tento  odvolací  dôvod  je  preto  prípustný.
Pokiaľ  ide o vec  samu,  treba  uviesť,  že  článok 170  ods. 3 písm. a)  finančného  nariadenia  poskytuje  každému  uchádzačovi,  ktorý  sa  nenachádza v situácii  vyžadujúcej  si  vylúčenie,  ktorý  nie  je  vyradený a ktorého  ponuka  bola  posúdená  ako  spĺňajúca  podmienky  stanovené v súťažných  podkladoch,  možnosť  písomne  požiadať  verejného  obstarávateľa o informácie,  akými  sú  meno  uchádzača,  ktorému  sa  zákazka  zadala,  ako  aj  charakteristické  znaky a relatívne  výhody  úspešnej  ponuky,  zaplatená  cena,  respektíve  hodnota  zákazky.
Vylúčený  uchádzač  tak  môže  využiť  možnosť  poskytnutú  týmto  ustanovením  na  to,  aby  vyzval  verejného  obstarávateľa  odôvodniť  svoje  rozhodnutie  nepovažovať  vybranú  ponuku  za  ponuku s neobvykle  nízkou  cenou v zmysle  bodu 23  prílohy I k tomuto  nariadeniu.  Takáto  otázka  sa  môže  ukázať  užitočná,  keďže  na  verejného  obstarávateľa  sa  hľadí  tak,  že  vybraním  ponuky  prinajmenšom  implicitne  usúdil,  že  neexistujú  náznaky,  že  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu.
Cieľom  možnosti,  ktorú  takto  poskytuje  článok 170  ods. 3 písm. a)  finančného  nariadenia v spojení s bodom 23  prílohy I k tomuto  nariadeniu,  je  chrániť  každého  vylúčeného  uchádzača v poslednom  štádiu  postupu  verejného  obstarávania  pred  svojvôľou  verejného  obstarávateľa a zaručiť  zdravú  hospodársku  súťaž  medzi  uchádzačmi  (pozri  analogicky  rozsudok z 27. novembra  2001,  Lombardini a Mantovani, C‑285/99 a C‑286/99,  EU:C:2001:640,  body 44 a 57).
Všeobecný  súd  teda v bode 52  napadnutého  rozsudku  správne  rozhodol,  že  verejný  obstarávateľ  je  povinný  výslovne  uviesť  dôvody,  pre  ktoré  sa  mu  cena  ponuky,  ktorú  vybral,  nezdala  neobvykle  nízka,  len  vtedy,  ak o to  vylúčený  uchádzač  výslovne  požiadal.
V tejto  súvislosti  je  síce  vhodnejšie,  aby  takýto  uchádzač  doslovne  odkazoval  na  pojem  „ponuka s neobvykle  nízkou  cenou“ v zmysle  bodu 23  prílohy I k finančnému  nariadeniu,  keď  chce v tejto  súvislosti  klásť  verejnému  obstarávateľovi  otázky,  výslovný  odkaz  na  tento  pojem  sa  však  nezdá  nevyhnutný.  Na  jednej  strane  totiž  „výslovnú  žiadosť“  na  účely  článku 170  ods. 3 písm. a)  tohto  nariadenia  nemožno  zamieňať s výslovným  uvedením  výrazu  „ponuka s neobvykle  nízkou  cenou“.  Na  druhej  strane,  keďže  článok 170  ods. 3 písm. a)  uvedeného  nariadenia  priamo  nepoužíva  tento  výraz,  ale  odkazuje  na  všeobecné  pojmy  „charakteristické  znaky  a…  relatívne  výhody  úspešnej  ponuky“,  stačí,  aby  sa  výslovná  žiadosť  dostatočne  presne a jasne  týkala  takýchto  charakteristických  znakov a výhod,  pričom  nutne  nemusí  prevziať  presnú  terminológiu  iných  ustanovení  toho  istého  nariadenia.
Je  však  veľmi  dôležité,  aby  bola  žiadosť  vylúčeného  uchádzača  formulovaná  tak,  aby  neponechávala  žiadne  pochybnosti o jeho  úmysle  priviesť  verejného  obstarávateľa k odôvodneniu  jeho  rozhodnutia  nepovažovať  vybranú  ponuku  za  ponuku s neobvykle  nízkou  cenou.  Tak  je  to v prípade,  keď  vylúčený  uchádzač,  ako v prejednávanej  veci,  oznámi  verejnému  obstarávateľovi  dva  potenciálne  všeobecne  známe  dôsledky  výberu  ponuky s neobvykle  nízkou  cenou,  akými  sú  riziko  sociálneho  dumpingu a riziko  ohrozenia  kontinuity  služieb.
Súvislosť  medzi  takýmito  rizikami a pojmom  „ponuka s neobvykle  nízkou  cenou“  jasne  vyplýva z bodu 23.1 písm. a),  b),  d) a e)  prílohy I k finančnému  nariadeniu,  ktorý v tejto  súvislosti  stanovuje,  že  verejný  obstarávateľ  môže  na  účely  určenia,  či  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu,  zohľadniť  okrem  iného  hospodárnosť  výrobného  procesu,  poskytovania  služieb  alebo  stavebného  postupu;  zvolené  technické  riešenia  alebo  mimoriadne  výhodné  podmienky,  ktoré  má  uchádzač k dispozícii;  ako  aj  dodržiavanie  uplatniteľných  povinností v oblasti  environmentálneho,  sociálneho a pracovného  práva  zo  strany  uchádzača  alebo  jeho  subdodávateľov.
Všeobecný  súd  preto v bodoch 56 a 57  napadnutého  rozsudku  správne  usúdil,  že  spoločnosti  S2U  jasne  uviedli  potenciálne  dôsledky  spojené s predložením  ponuky s neobvykle  nízkou  cenou.  Všeobecný  súd  na  to,  aby  dospel k takémuto  záveru,  uviedol,  že  spoločnosti  S2U  predložili  realistickú a konkurencieschopnú  cenu  vlastnej  ponuky  vzhľadom  na  podmienky  zákazky,  ich  skúsenosti  zmluvného  partnera  Komisie a riziká  súvisiace s plnením  zmluvy,  ktoré  by  zahŕňala  ponuka,  ktorej  cena  bola  podstatne  nižšia  ako  cena,  ktorú  navrhovali.
Okrem  toho  Všeobecný  súd  zdôraznil,  že  spoločnosti  S2U  vyzvali  Komisiu,  aby  okrem  iného  potvrdila,  že  overila,  že  vybraná  ponuka  vzhľadom  na  svoju  cenu  neobsahovala  riziko  „sociálneho  dumpingu“.  Všeobecný  súd  tým  správne  usúdil,  že  spoločnosti  S2U  chceli  zdôrazniť,  že  vybraná  ponuka  mohla  byť v rozpore s právnymi  predpismi  krajín, v ktorých  sa  majú  služby  poskytovať, v oblasti  odmeňovania  zamestnancov,  prispievania  do  systému  sociálneho  zabezpečenia,  ako  aj  bezpečnosti a ochrany  zdravia  pri  práci,  takže  táto  ponuka  mohla  predstavovať  aj  riziko  pre  kontinuitu  poskytovania  služieb.
Všeobecný  súd  teda  bez  toho,  aby  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia,  mohol v bodoch 66 a 68  napadnutého  rozsudku  kvalifikovať  žiadosť z 10. júla  2020  ako  „výslovnú  žiadosť“  týkajúcu  sa  dôvodov,  pre  ktoré  verejný  obstarávateľ  nepovažoval  vybranú  ponuku  za  ponuku s neobvykle  nízkou  cenou.
Prvý  odvolací  dôvod  je  teda  potrebné  zamietnuť  ako  nedôvodný.

O treťom odvolacom dôvode založenom na porušení rozsahu povinnosti odôvodnenia, ktorá prináleží verejnému obstarávateľovi podľa článku 296 ZFEÚ a článku 170 ods. 3 finančného nariadenia
–
Argumentácia účastníkov konania
Komisia  vytýka  Všeobecnému  súdu,  že  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  tým,  že  nerešpektoval  rozsah  povinnosti  odôvodnenia,  ktorá  prináleží  verejnému  obstarávateľovi  podľa  článku 296 ZFEÚ a článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia.
V prvom  rade  Komisia  tvrdí,  že  odôvodnenie  Všeobecného  súdu  jednak v bodoch 51 a 52  napadnutého  rozsudku a jednak v bodoch 53,  54,  60,  61 a 68  napadnutého  rozsudku  obsahuje  rozpory,  pokiaľ  ide o rozsah  povinnosti  odôvodnenia, a vedie k nezohľadneniu  dvojstupňového  hodnotenia  ponúk  verejným  obstarávateľom,  ktorých  cena  sa  javí  neobvykle  nízka,  ako  je  stanovené v bode 23  prílohy I k finančnému  nariadeniu.  Okrem  toho  Všeobecný  súd  tým,  že  zaviedol  takúto  širokú  povinnosť  odôvodnenia,  podľa  nej  prekročil  požiadavky  článku 170  ods. 3  tohto  nariadenia,  ktorý  neuvádza  ako  prvok  odôvodnenia  neobvykle  nízku  cenu  ponuky.
V bode 51  uvedeného  rozsudku  podľa  nej  Všeobecný  súd  potvrdil,  že v prvom  štádiu  analýzy,  teda  keď  verejný  obstarávateľ  usúdil,  že  sa  nezdá,  že  by  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu,  má  povinnosť  odôvodnenia  len  obmedzený  rozsah.  Priznať  úplnejší  rozsah  povinnosti  odôvodnenia v tomto  štádiu  analýzy,  ktorá  spočíva  na  posúdení
prima  facie
,  by  znamenalo  uložiť  verejnému  obstarávateľovi  veľmi  náročný  dôkaz.
Verejný  obstarávateľ  je  teda  podľa  Komisie  povinný  konzultovať s dotknutým  uchádzačom  len v prípade  pochybností  týkajúcich  sa  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky,  aby  mal k dispozícii  viac  údajov o základných  prvkoch  ceny a nákladov. V tomto  druhom  štádiu  analýzy,  keďže  verejný  obstarávateľ  mohol  vykonať  podrobné  overenie  ponuky,  je  rozsah  povinnosti  odôvodnenia  úplný,  ako  rozhodol  Všeobecný  súd  vo  svojom  rozsudku  zo  4. júla  2017,  European  Dynamics  Luxembourg a i./Železničná  agentúra  Európskej  únie  (T‑392/15,  EU:T:2017:462,  bod 91).
V rozpore s obmedzeným  rozsahom  povinnosti  odôvodnenia  zdôrazneným v bode 51  napadnutého  rozsudku  však  Všeobecný  súd v poslednej  vete  bodu 52  tohto  rozsudku  dospel k záveru,  že v prípade,  ak  sa  nezdá,  že  by  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu,  musia  byť  dôvody  odôvodňujúce  takúto  neexistenciu  zdania  oznámené,  ak  je  verejnému  obstarávateľovi  zaslaná  výslovná  žiadosť, a že  tieto  dôvody,  ako  aj  úvahy,  na  ktorých  sú  založené,  predstavujú  charakteristické  znaky a výhody v zmysle  článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia.  Odôvodnenie  Všeobecného  súdu  je  rozporuplné,  pretože z neho  vyplýva,  že  jednoduchá  výslovná  žiadosť  vylúčeného  uchádzača  týkajúca  sa  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky  vedie k odstráneniu  akéhokoľvek  rozlišovania  medzi  rozsahom  povinnosti  odôvodnenia v prvom  štádiu,  ktorý  je  údajne  obmedzený, a v druhom  štádiu  analýzy, v ktorom  sa  musia  uviesť  dôvody a úvahy.
Tento  rozpor  viedol  Všeobecný  súd v bodoch 60 a 61  napadnutého  rozsudku k nesprávnemu  záveru o nedostatočnosti  odôvodnenia  poskytnutého  Komisiou, a teda  že  Komisia  „mala  na  účely  primeranej  odpovede  na  žiadosť  [spoločností  S2U]  prinajmenšom  poskytnúť  informácie  týkajúce  sa  percentuálneho  podielu  zodpovedajúceho  časti  zákazky,  ktorá  bude  vykonávaná v rámci  subdodávok,  ako  aj  krajín, z ktorých  sa  budú  predmetné  služby  poskytovať“.
V druhom  rade  Komisia  uvádza,  že v bode 69  napadnutého  rozsudku  jej  Všeobecný  súd  vytýka,  že  spoločnostiam  S2U  poskytla  dodatočné  vysvetlenia  týkajúce  sa  podstatného  cenového  rozdielu  medzi  ponukami  až v priebehu  konania.  Všeobecný  súd  si  tým  podľa  nej  zamieňa  povinnosť  odôvodnenia v správnej  fáze  verejného  obstarávania s povinnosťou  Komisie  ako  žalovanej  poskytnúť  vysvetlenia a informácie v rámci  súdneho  preskúmania,  čo  tiež  bez  akéhokoľvek  právneho  základu  sťažuje  povinnosť  odôvodnenia,  ktorú  má  Komisia.
Komisia  poukazuje  na  to,  že  Súdny  dvor  už v rozsudku  zo  14. októbra  2020,  Close a Cegelec/Parlament  (C‑447/19 P,  neuverejnený,  EU:C:2020:826,  body 43 a 44),  rozhodol,  že  „vzhľadom  na  úlohy  uchádzačov a kontrolných  orgánov  nemožno  vyžadovať,  aby  existovala  úplná  zhoda  medzi  informáciou,  ktorú  musí  verejný  obstarávateľ  poskytnúť  vylúčenému  uchádzačovi  na  základe  povinnosti  odôvodnenia,  ktorá  mu  prináleží, a informáciou,  ktorú  tento  verejný  obstarávateľ  musí  poskytnúť  súdnym  orgánom v rámci  preskúmania  zákonnosti  rozhodnutia o zadaní  zákazky  zo  strany  týchto  orgánov.  Okrem  toho  okolnosť,  že  dokumenty  predložené  Všeobecnému  súdu v rámci  dokazovania  sú  neskôr  odovzdané  aj  žalobcovi, a to  prípadne v znení,  ktoré  nemá  dôverný  charakter,  patrí  pod  zásadu  kontradiktórnosti, a sama  osebe  neznamená,  že  verejný  obstarávateľ  mal  poskytnúť  tieto  dokumenty  už v rámci  odôvodnenia  na  základe  ustanovení  práva  Únie“.
Spoločnosti  S2U  tvrdia,  že  tretí  odvolací  dôvod  nie  je  dôvodný.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny  dvor  považuje  za  vhodné  skúmať  tretí  odvolací  dôvod  pred  druhým  odvolacím  dôvodom.
V prvom  rade  treba  skúmať  tvrdenie  Komisie,  že  odôvodnenie  Všeobecného  súdu  jednak v bodoch 51 a 52  napadnutého  rozsudku a jednak v bodoch 53,  54,  60,  61 a 68  tohto  rozsudku  obsahuje  rozpory  týkajúce  sa  rozsahu  povinnosti  odôvodnenia a vedie k porušeniu  tak  článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia,  ako  aj  bodu 23  jeho  prílohy I.
Na  úvod  treba  poukázať  na  to,  že  Všeobecný  súd v bodoch 51  až  54  napadnutého  rozsudku  zhrnul  svoju  vlastnú  judikatúru  týkajúcu  sa  povinnosti  verejného  obstarávateľa  odôvodniť  svoje  rozhodnutie  nepovažovať  cenu  vybranej  ponuky  za  neobvykle  nízku.
Tieto  body  však  treba  vykladať z hľadiska  bodov 47  až  50  tohto  rozsudku,  ktoré  len  konkretizujú a ktoré  Komisia  nespochybňuje.  Všeobecný  súd v nich  zdôraznil,  že  posúdenie  existencie  ponúk s neobvykle  nízkou  cenou  verejným  obstarávateľom  sa  vykonáva v dvoch  fázach. V prvej  fáze  má  verejný  obstarávateľ  posúdiť,  či  „sa  zdá“,  že  cena  alebo  náklady  navrhované v ponuke  majú  neobvykle  nízku  cenu.  Použitie  slovesa  „zdať  sa“ v bode 23.1  prílohy I k finančnému  nariadeniu  znamená,  že  verejný  obstarávateľ  vykoná
prima  facie
posúdenie  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky, a nie,  že z úradnej  povinnosti  vykoná  podrobnú  analýzu  základných  prvkov  každej  ponuky,  aby  konštatoval,  že  nemá  neobvykle  nízku  cenu.
V tejto  prvej  fáze  tak  musí  verejný  obstarávateľ  len  určiť,  či  predložené  ponuky  obsahujú  náznak,  že  by  mohli  mať  neobvykle  nízku  cenu. O taký  prípad  ide  predovšetkým  vtedy,  keď  je  cena  uvedená v ponuke  podstatne  nižšia  ako  cena  ostatných  ponúk  alebo  ako  obvyklá  trhová  cena.  Ak  predložené  ponuky  neobsahujú  takýto  náznak, a teda  sa  nezdá,  že  by  mali  neobvykle  nízku  cenu,  môže  verejný  obstarávateľ  pokračovať v ich  posudzovaní,  ako  aj  vo  verejnom  obstarávaní.
V druhej  fáze,  ak  existujú  náznaky,  že  ponuka  môže  mať  neobvykle  nízku  cenu,  musí  verejný  obstarávateľ  overiť  základné  prvky  tejto  ponuky,  aby  sa  uistil,  že  skutočne  to  tak  nie  je.  Na  tento  účel  musí  dotknutému  uchádzačovi  umožniť  uviesť  dôvody,  pre  ktoré  sa  domnieva,  že  jeho  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu.
Verejný  obstarávateľ  následne  musí  posúdiť  poskytnuté  vysvetlenia a stanoviť,  či  má  predmetná  ponuka  neobvykle  nízku  cenu, a ak  áno,  má  povinnosť  ju  odmietnuť.  Verejný  obstarávateľ  musí  na  to,  aby  poskytol  dostatočné  odôvodnenie  skutočnosti,  že  po  dôkladnej  analýze  vybraná  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu,  uviesť  úvahy,  na  základe  ktorých  jednak  dospel k záveru,  že  táto  ponuka  vzhľadom  na  svoje  charakteristické  znaky,  hlavne  finančné,  dodržiava  okrem  iného  právne  predpisy  krajiny, v ktorej  sa  majú  služby  poskytovať,  týkajúce  sa  odmeňovania  zamestnancov,  prispievania  do  systému  sociálneho  zabezpečenia a dodržiavania  noriem  bezpečnosti a ochrany  zdravia  pri  práci, a jednak  overil,  či  navrhovaná  cena  zahŕňa  všetky  náklady  vyplývajúce z technických  aspektov  uvedenej  ponuky.
Bod 51  napadnutého  rozsudku  sa  týka  prvej  fázy  skúmania,  ako  je  uvedená v bode 48  tohto  rozsudku. V tejto  súvislosti  Všeobecný  súd  spresnil,  že  keďže  sa  od  verejného  obstarávateľa  vyžaduje  len  kontrola
prima  facie
,  inými  slovami  kontrola  založená  na  zdaní,  verejný  obstarávateľ  podlieha  len  povinnosti  odôvodnenia s obmedzeným  rozsahom,  ktoré  dokonca  môže  mať  podobu  implicitného  odôvodnenia.  Ako  totiž  vyplýva z bodu 52  uvedeného  rozsudku,  samotná  skutočnosť,  že  verejný  obstarávateľ  prijal  ponuku,  podľa  Všeobecného  súdu  implicitne,  ale  nutne  svedčí o neexistencii  náznakov,  že  ponuka  mala  neobvykle  nízku  cenu.
Je  pravda,  že  posledná  veta  tohto  bodu 52  nie  je  jednoznačná.  Všeobecný  súd v ňom  totiž v podstate  tvrdí,  že  verejný  obstarávateľ  musí  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý o to  výslovne  požiada,  oznámiť  dôvody,  pre  ktoré  sa  mu  nezdá,  že  ponuka,  ktorú  vybral,  má  neobvykle  nízku  cenu.  Takáto  formulácia  však  nespresňuje,  či  tieto  dôvody  označujú  dôvody,  ktoré  viedli  verejného  obstarávateľa k tomu,  aby  usúdil,  že  vybraná  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu,
prima  facie
,  alebo  naopak,  na  základe  podrobnej  analýzy.
Komisia  tvrdí,  že  Všeobecný  súd  sa  dopustil  nesprávneho  právneho  posúdenia  tým,  že v bodoch 60,  61 a 68  napadnutého  rozsudku  vyžadoval,  aby  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý  od  nej  výslovne  žiadal  dôvody,  pre  ktoré  neusúdila,  že  vybraná  ponuka  má  neobvykle  nízku  cenu,  poskytla  podrobné  odôvodnenie  už v prvej  fáze  analýzy.
Tento  výklad  poslednej  vety  bodu 52  napadnutého  rozsudku  však  treba  odmietnuť.
Hoci  je  pravda,  ako  zdôraznil  Všeobecný  súd v bode 48  napadnutého  rozsudku,  že  verejný  obstarávateľ  má  možnosť  vykonať  jednoduché  posúdenie  neobvykle  nízkej  ceny  ponuky
prima  facie
,  toto  súhrnné  posúdenie  je  určené  len  na  interné  účely a nemožno  ho  uplatniť  voči  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý  uvedie  odôvodnenia  svojich  pochybností v súvislosti s týmto  posúdením.
Z toho  vyplýva,  že  ak  vylúčený  uchádzač,  ktorý  sa  nenachádza v situácii  vyžadujúcej  si  vylúčenie a ktorý  spĺňa  podmienky  stanovené v súťažných  podkladoch,  písomne a odôvodnene  požiada  verejného  obstarávateľa,  aby  vysvetlil  dôvody,  pre  ktoré  nepovažoval  cenu  vybranej  ponuky  za  neobvykle  nízku,  tento  verejný  obstarávateľ  je  povinný  poskytnúť  podrobnú  odpoveď.
Bod 23.1  prílohy I k finančnému  nariadeniu  totiž  stanovuje,  že  „ak sa  pri  danej  zákazke  zdá,  že  navrhovaná  cena  alebo  náklady v ponuke  sú  neobvykle  nízke,  verejný  obstarávateľ  si  písomne  vyžiada  podrobné  údaje o základných  prvkoch  ceny  alebo  nákladov,  ktoré  považuje  za  relevantné, a poskytne  uchádzačovi  možnosť  predložiť  svoje  pripomienky“.  Znenie  tohto  ustanovenia  nevylučuje,  že  vo  vylúčenom  uchádzačovi  mohli  byť  vyvolané  pochybnosti  týkajúce  sa  neobvykle  nízkej  ceny  vybranej  ponuky.  Okolnosť,  že  takýto  uchádzač  poukáže  na  existenciu  pochybností  týkajúcich  sa  neobvykle  nízkej  ceny  vybranej  ponuky a uvedie k tomu  odôvodnenia,  má  teda  za  následok  prechod  verejného  obstarávateľa  do  druhej  fázy  skúmania.
Okrem  predpokladu,  že  tvrdenia  uvedené  vylúčeným  uchádzačom  nie  sú  relevantné  alebo  vôbec  nie  sú  odôvodnené,  je  teda  verejný  obstarávateľ  povinný  jednak  vykonať  podrobnú  analýzu  vybranej  ponuky s cieľom  preukázať,  že  táto  ponuka  skutočne  nemá  neobvykle  nízku  cenu, a jednak  oznámiť  jej  hlavné  črty  vylúčenému  uchádzačovi,  ktorý  sa  mu  výslovne  položil v tejto  súvislosti  otázku.
Akýkoľvek  iný  výklad  by  bol  spôsobilý  zbaviť  vylúčeného  uchádzača  práva  na  účinný  prostriedok  nápravy  zaručeného  článkom 47  Charty  základných  práv  Európskej  únie  (ďalej  len  „Charta“).  Pre  uchádzača  by  totiž  bolo  nemožné  posúdiť  dôvodnosť  rozhodnutia  verejného  obstarávateľa,  podľa  ktorého  vybraná  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu,  ak  by  sa  tento  verejný  obstarávateľ  mohol  obmedziť  na  kategorické  konštatovanie  neuvádzajúce v tejto  súvislosti  akékoľvek  odôvodnenie,  že  sa  mu  zdalo,  že  táto  ponuka  je v súlade s trhovými  podmienkami  krajín, z ktorých  majú  poskytovať  predmetné  služby  zmluvní  partneri a ich  subdodávatelia,  alebo  že  cena  vybranej  ponuky  nemala  neobvykle  nízku  cenu.
Ako uviedol Všeobecný súd v bode 60 napadnutého rozsudku, v prejednávanej veci to platí o to viac, že verejnému obstarávateľovi boli predložené iba dve ponuky, že kritérium ceny bolo rozhodujúce pri určení poradia ponúk a že cena vybranej ponuky predstavovala jedinú relatívnu výhodu, ktorá túto ponuku charakterizovala. Okrem toho, ako vyplýva z bodu 56 tohto rozsudku, skúsenosť spoločností S2U ako zmluvných partnerov Komisie mala tiež viesť Komisiu k tomu, aby brala dostatočne vážne obavy vyjadrené týmito spoločnosťami, že vybratá ponuka obsahuje riziko „sociálneho dumpingu“, ako aj na riziká týkajúce sa plnenia zmluvy, keďže cena ponúknutá úspešným uchádzačom bola podstatne nižšia ako cena ich ponuky.
Všeobecný  súd  teda v bode 68  napadnutého  rozsudku  správne  rozhodol,  že  Komisia  sa  nemohla  uspokojiť s konštatovaním,  že  cena  vybranej  ponuky  sa  jej  nezdala  neobvykle  nízka,  bez  toho,  aby  spoločnostiam  S2U,  ktoré o to  výslovne  požiadali,  spresnila  dôvody,  ktoré  ju  viedli k tomuto  záveru.
V druhom  rade  Komisia  vytýka  Všeobecnému  súdu,  že  si v bodoch 60 a 69  napadnutého  rozsudku  zamenil  povinnosť  odôvodnenia,  ktorá  prináleží  verejnému  obstarávateľovi, a výsadu  verejného  obstarávateľa  ako  žalovaného  uplatňovať  svoje  práva  na  obranu,  zakotvené v článku 47  ods. 2  Charty.
Takáto  argumentácia  je  zjavne  nedôvodná.
Okolnosť,  že  Komisia  uviedla  dôvody  sporného  rozhodnutia v priebehu  konania,  totiž  nemôže  nahradiť  nedostatok  pôvodného  odôvodnenia  tohto  rozhodnutia.  Odôvodnenie  pritom  možno  uviesť  po  prvýkrát a
a posteriori
v konaní  pred  súdom  len  za  výnimočných  okolností,  ktoré v prejednávanej  veci  nie  sú  vzhľadom  na  absenciu  akejkoľvek  naliehavosti  splnené  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 26 novembra  1981,  Michel/Parlament,  195/80,  EU:C:1981:284,  bod 22; z 28. júna  2005,  Dansk  Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P,  EU:C:2005:408,  bod 463,  ako  aj z 11. júna  2020,  Komisia/Di  Bernardo, C‑114/19 P,  EU:C:2020:457,  bod 51).
Pokiaľ  by  sa  dotknutej  inštitúcii  umožnilo  odložiť  jej  povinnosť  odôvodniť  jej  rozhodnutie  usúdiť,  že  vybraná  ponuka  nemá  neobvykle  nízku  cenu,  ovplyvnilo  by  to  právo  vylúčených  uchádzačov  na  účinnú  súdnu  ochranu,  keďže  títo  uchádzači  musia  poznať  dôvody  aktu  nielen  na  to,  aby  svoje  práva  chránili  za  čo  najlepších  podmienok,  ale  aj  na  to,  aby  sa  pri  plnej  znalosti  veci  mohli  rozhodnúť,  či  je  pre  nich  užitočné  obrátiť  sa  na  príslušný  súd  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 15. októbra  1987,  Heylens a i.,  222/86,  EU:C:1987:442,  bod 15,  ako  aj  zo  7. septembra  2021,  Klaipėdos  regiono  atliekų  tvarkymo  centras, C‑927/19,  EU:C:2021:700,  bod 120).
Okrem  toho  Všeobecný  súd  vôbec  od  Komisie  nevyžadoval,  aby  dbala  na  zabezpečenie  úplnej  zhody  medzi  informáciami,  ktoré  musí  poskytnúť  vylúčenému  uchádzačovi  na  jednej  strane a súdu  Únie  na  druhej  strane.  Tvrdenie  založené  na  analógii  vychádzajúce z rozsudku  zo  14. októbra  2020,  Close a Cegelec/Parlament  (C‑447/19 P,  neuverejnený,  EU:C:2020:826,  bod 43),  je  teda  irelevantné.
Tretí  odvolací  dôvod  je  teda  potrebné  zamietnuť v celom  rozsahu  ako  nedôvodný.

O druhom odvolacom dôvode založenom na skreslení skutkových okolností tým, že Všeobecný súd nesprávne posúdil obsah odpovede z 20. júla 2020
–
Argumentácia účastníkov konania
Svojím  druhým  odvolacím  dôvodom  Komisia  tvrdí,  že  Všeobecný  súd  skreslil  obsah  odpovede z 20. júla  2020,  čo  ho  viedlo k nesprávnemu  záveru,  že  Komisia  porušila  povinnosť  odôvodnenia,  ktorá  jej  vyplýva z článku 170  ods. 3  finančného  nariadenia.  Všeobecný  súd  podľa  nej  po  tom,  čo v bode 8  napadnutého  rozsudku  správne  uviedol,  že  Komisia v tejto  odpovedi  tvrdila,  „že  podrobná  analýza  vybranej  ponuky z finančného  hľadiska  ukázala,  že  bola v súlade s trhovými  podmienkami  krajín, z ktorých  dodávatelia a ich  subdodávatelia  budú  poskytovať  požadované  služby“, v bodoch 61 a 68  tohto  rozsudku  nesprávne  usúdil,  že  Komisia  sa v uvedenej  odpovedi  uspokojila s konštatovaním  alebo s odôvodnením  prostredníctvom  jednoduchého  tvrdenia,  že  cena  vybranej  ponuky  nemala  neobvykle  nízku  cenu.  Týmto  spôsobom  nespresnila  spoločnostiam  S2U,  ktoré o to  výslovne  požiadali,  dôvody,  ktoré  ju  viedli k tomuto  záveru.
Komisia  tvrdí,  že v odpovedi z 20. júla  2020  nezaujala  stanovisko k otázke,  či  mala  vybraná  ponuka  neobvykle  nízku  cenu.  Obmedzila  sa  na  odpoveď  na  otázku o sociálnom  dumpingu  položenú  spoločnosťami  S2U,  pričom  vyhlásila,  že  podrobná  analýza  finančnej  ponuky,  ktorú  vybrala,  odhalila,  že  víťazná  ponuka  je v súlade s trhovými  podmienkami  krajín, z ktorých  dodávatelia a ich  subdodávatelia  budú  poskytovať  požadované  služby.
Toto  skreslenie  obsahu  odpovede z 20. júla  2020  spolu s nesprávnym  posúdením  týkajúcim  sa  kvalifikácie  žiadosti z 10. júla  2020  podľa  nej  viedlo  Všeobecný  súd v bode 68  napadnutého  rozsudku k nesprávnemu  záveru,  že  Komisia  si  nesplnila  svoju  povinnosť  odôvodnenia.
Spoločnosti  S2U  odpovedajú,  že  tento  odvolací  dôvod  treba  zamietnuť  ako  nedôvodný.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Svojím  druhým  odvolacím  dôvodom  Komisia v podstate  tvrdí,  že  vzhľadom  na  to,  že  spoločnosti  S2U  jej  nepredložili  žiadosť  výslovne  smerujúcu k tomu,  aby  im  boli  oznámené  dôvody,  pre  ktoré  usúdila,  že  vybraná  ponuka  nemala  neobvykle  nízku  cenu,  obmedzila  sa  na  odpoveď  na  žiadosť  spoločností  S2U  týkajúcu  sa  existencie  rizika  sociálneho  dumpingu.  Všeobecný  súd  teda  nesprávne  usúdil,  že v odpovedi z 20. júla  2020  sa  tvrdilo,  že  cena  vybranej  ponuky  nebola  neobvykle  nízka, a skreslil  tak  obsah  tejto  odpovede.
Keďže  však  zo  skúmania  prvého  odvolacieho  dôvodu  vyplýva,  že  spoločnosti  S2U  skutočne  predložili  Komisii  „výslovnú  žiadosť“  týkajúcu  sa  neobvykle  nízkej  ceny  vybranej  ponuky,  táto  inštitúcia  sa  mala  podriadiť  osobitným  požiadavkám  na  odôvodnenie  vyplývajúcim z článku 170  ods. 3 a bodu 23  prílohy I k finančnému  nariadeniu.  Na  účely  zabezpečenia  práva  na  účinný  prostriedok  nápravy  zaručeného v článku 47  Charty  vylúčenému  uchádzačovi  sa  Komisia  ako  verejný  obstarávateľ  nemohla  obmedziť  na  to,  že  kategoricky a bez  uvedenia  akéhokoľvek  odôvodnenia v tejto  súvislosti  uvedie,  že  vybraná  ponuka  neobsahuje  riziko  sociálneho  dumpingu.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  právo  na  účinný  prostriedok  nápravy  zaručené v tomto  článku 47  je  samo  osebe  postačujúce, a na  to,  aby  jednotlivcom  priznávalo  samostatne  uplatniteľné  právo,  nemusí  byť  spresnené  ustanoveniami  práva  Únie  (rozsudky  zo  17. apríla  2018,  Egenberger, C‑414/16,  EU:C:2018:257,  bod 78,  ako  aj  zo  14. júla  2022,  EPIC  Financial  Consulting, C‑274/21 a C‑275/21,  EU:C:2022:565,  bod 83).
Za  týchto  podmienok  aj  za  predpokladu,  že  by  Všeobecný  súd  tým,  že  usúdil,  že  odpoveď z 20. júla  2020  jednoducho  tvrdila,  že  cena  vybranej  ponuky  nebola  neobvykle  nízka,  skreslil  obsah  tejto  odpovede,  takéto  skreslenie  nemôže  spochybniť  konštatovanie  uvedené v bode 97  tohto  rozsudku,  podľa  ktorého  mala  Komisia  dodržať  osobitné  požiadavky  na  odôvodnenie  vyplývajúce z článku 170  ods. 3 a bodu 23  prílohy I k finančnému  nariadeniu, a že  sa  nemohla  bez  akéhokoľvek  odôvodnenia  obmedziť  na  tvrdenie,  že  vybraná  ponuka  neobsahovala  riziko  sociálneho  dumpingu.
Druhý  odvolací  dôvod  treba  preto  zamietnuť  ako  neúčinný.
Keďže  sa  nevyhovelo  žiadnemu z odvolacích  dôvodov,  ktoré  uviedla  Komisia  na  podporu  svojho  odvolania,  je  potrebné  zamietnuť  toto  odvolanie v celom  rozsahu.

O trovách
Podľa  článku 184  ods. 2  rokovacieho  poriadku  ak  odvolanie  nie  je  dôvodné,  Súdny  dvor  rozhodne o trovách  konania.
Podľa  článku 138  ods. 1  tohto  rokovacieho  poriadku  uplatniteľného  na  konanie o odvolaní  na  základe  článku 184  ods. 1  toho  istého  rokovacieho  poriadku  Súdny  dvor  uloží  účastníkovi  konania,  ktorý  vo  veci  nemal  úspech,  povinnosť  nahradiť  trovy  konania,  ak  to  bolo v tomto  zmysle  navrhnuté.  Keďže  spoločnosti  S2U  navrhli  uložiť  Komisii  povinnosť  nahradiť  trovy  konania a Komisia  nemala  úspech  vo  svojom  odvolaní,  je  opodstatnené  uložiť  jej  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (druhá  komora)  rozhodol  takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.