CELEX: 62017CJ0266
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Doprava
Služby vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave
Nariadenie (ES) č. 1370/2007
Článok 5 ods. 1 a 2
Priame zadanie zákazky
Zmluvy týkajúce sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej alebo električkovej osobnej doprave
Podmienky
Smernica 2004/17/ES
Smernica 2004/18/ES

Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 5 ods. 1 a 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a (EHS) č. 1107/70 (
Ú. v. EÚ L 315, 2007, s. 1
).
Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov, a to v prvom spore medzi Rhein‑Sieg‑Kreis (okres Rhein‑Sieg, Nemecko) a spoločnosťami Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH a BVR Busverkehr Rheinland GmbH a v druhom spore medzi spoločnosťou Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (ďalej len „Rhenus Veniro“) a Kreis Heinsberg (okres Heinsberg, Nemecko) vo veci navrhovaného priameho zadania verejných zákaziek na služby v autobusovej osobnej doprave.
Právny rámec
Nariadenie č. 1370/2007
Článok 1 nariadenia č. 1370/2007, nazvaný „Účel a rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
„1.   Účelom tohto nariadenia je vymedziť, ako môžu príslušné orgány v súlade s pravidlami práva Spoločenstva konať v oblasti verejnej osobnej dopravy, aby zabezpečili poskytovanie služieb všeobecného záujmu, ktoré by boli okrem iného početnejšie, bezpečnejšie, kvalitnejšie alebo poskytované pri nižších nákladoch ako tie, ktorých poskytovanie by umožnilo samotné fungovanie trhu.
Na tento účel toto nariadenie stanovuje podmienky, za ktorých príslušné orgány pri ukladaní alebo zmluvnom uzatváraní záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme poskytujú poskytovateľom služieb vo verejnom záujme úhradu za vynaložené náklady a/alebo priznávajú výlučné práva výmenou za plnenie záväzkov vyplývajúcich zo služieb vo verejnom záujme.
2.   Toto nariadenie sa uplatňuje na vnútroštátne aj medzinárodné poskytovanie služieb vo verejnom záujme v železničnej osobnej doprave, inej osobnej koľajovej a cestnej osobnej doprave s výnimkou služieb, ktoré sa poskytujú hlavne pre ich historický význam alebo turistickú hodnotu. …
…“
Článok 2 tohto nariadenia s názvom „Vymedzenie pojmov“ znie:
„Na účely tohto nariadenia majú nasledujúce pojmy tento význam:
a)
‚verejná osobná doprava‘ sú služby osobnej dopravy všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré sa poskytujú verejnosti na nediskriminačnom a nepretržitom základe;
b)
‚príslušný orgán‘ je každý orgán verejnej moci alebo skupina orgánov verejnej moci členského štátu alebo členských štátov, ktoré majú právomoc zasahovať do verejnej osobnej dopravy v danej geografickej oblasti, alebo každý orgán, ktorému bola zverená takáto právomoc;
c)
‚príslušný miestny orgán‘ je každý príslušný orgán, ktorého právomoci nie sú celoštátneho rozsahu;
…
h)
‚priame zadanie‘ je zadanie zmluvy o službách vo verejnom záujme určitému poskytovateľovi služieb vo verejnom záujme bez predchádzajúcej verejnej súťaže;
i)
‚zmluva o službách vo verejnom záujme‘ je jeden alebo viacero právne záväzných aktov, ktoré potvrdzujú dohodu medzi príslušným orgánom a poskytovateľom služieb vo verejnom záujme s cieľom zveriť poskytovateľovi služieb vo verejnom záujme riadenie a poskytovanie služieb vo verejnom záujme v doprave podliehajúcich záväzkom vyplývajúcim zo služieb vo verejnom záujme. Zmluva o službách vo verejnom záujme môže mať v závislosti od práva členského štátu tiež formu rozhodnutia prijatého príslušným orgánom:
–
ktoré má podobu individuálneho právneho alebo regulačného aktu alebo
–
ktoré obsahuje podmienky, za ktorých samotný príslušný orgán poskytuje služby alebo zverí poskytovanie týchto služieb internému poskytovateľovi;
j)
‚interný poskytovateľ‘ je právne samostatný subjekt, nad ktorým vykonáva príslušný miestny orgán alebo v prípade skupiny orgánov aspoň jeden príslušný miestny orgán kontrolu podobnú tej, ktorú vykonáva nad svojimi vlastnými oddeleniami;
…“
Článok 5 uvedeného nariadenia, nazvaný „Zadávanie zmlúv o službách vo verejnom záujme“, stanovuje:
„1.   Zmluvy o službách vo verejnom záujme sa zadávajú v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení. Avšak zmluvy o službách alebo zmluvy o službách vo verejnom záujme vymedzené v smernici [Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (
Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 06/007, s. 19)] alebo smernici [Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (
Ú. v. EÚ L 134, 2004, s. 114
; Mim. vyd. 06/007, s. 132)], pre služby vo verejnom záujme v autobusovej alebo električkovej osobnej doprave sa zadávajú v súlade s postupmi ustanovenými podľa uvedených smerníc, ak tieto zmluvy nemajú formu koncesných zmlúv na služby, ako je vymedzené v uvedených smerniciach. Ak sa zmluvy majú zadávať v súlade so smernicou [2004/17] alebo smernicou [2004/18], ustanovenia odsekov 2 až 6 tohto článku sa neuplatňujú.
2.   Pokiaľ to nezakazuje vnútroštátne právo, každý príslušný miestny orgán bez ohľadu na to, či je to jediný orgán, alebo skupina orgánov, ktoré poskytujú integrované služby vo verejnom záujme v osobnej doprave, sa môže rozhodnúť sám poskytovať služby vo verejnom záujme v osobnej doprave alebo zadať zmluvu o službách vo verejnom záujme priamo právne odlišnému subjektu, nad ktorým vykonáva príslušný miestny orgán alebo v prípade skupiny orgánov aspoň jeden príslušný miestny orgán kontrolu podobnú kontrole, ktorú vykonáva nad vlastnými oddeleniami. Tam, kde príslušný miestny orgán prijme takéto rozhodnutie, sa uplatňuje toto:
a)
s cieľom zistiť, či príslušný miestny orgán vykonáva takúto kontrolu, sa zvážia aspekty, akými sú miera účasti v správnom, riadiacom alebo kontrolnom orgáne, príslušné ustanovenia o tom v stanovách, vlastníctvo, účinný vplyv a kontrola nad strategickými rozhodnutiami a samostatnými riadiacimi rozhodnutiami. V súlade s právom Spoločenstva nie je 100 % vlastníctvo príslušným orgánom verejnej moci, najmä v prípade verejno‑súkromných partnerstiev, nevyhnutným predpokladom zabezpečenia kontroly v zmysle tohto odseku pod podmienkou, že verejný vplyv je dominantný a že kontrolu možno zabezpečiť na základe iných kritérií;
b)
podmienkou uplatňovania tohto odseku je, aby interný poskytovateľ a každý subjekt, na ktorý má tento poskytovateľ hoci len minimálny vplyv, vykonával svoje činnosti súvisiace s verejnou osobnou dopravou na území pôsobnosti príslušného miestneho orgánu, okrem odchádzajúcich liniek, alebo iné pomocné prvky tejto činnosti, ktoré zasahujú na územie pôsobnosti susedných príslušných miestnych orgánov, a aby sa nezúčastňoval na verejných súťažiach na poskytovanie služieb vo verejnom záujme v osobnej doprave, ktoré sa organizujú mimo územia pôsobnosti príslušného miestneho orgánu;
c)
bez ohľadu na písmeno b) sa môže interný poskytovateľ zúčastňovať na spravodlivých verejných súťažiach dva roky pred uplynutím doby platnosti svojej priamo zadanej zmluvy o službách vo verejnom záujme pod podmienkou, že sa prijalo konečné rozhodnutie o zaradení poskytovania služieb vo verejnom záujme v osobnej doprave, na ktoré sa vzťahuje zmluva interného poskytovateľa, do spravodlivej verejnej súťaže a že interný poskytovateľ neuzavrel žiadnu ďalšiu priamo zadanú zmluvu o službách vo verejnom záujme;
d)
v prípade, že neexistuje príslušný miestny orgán, sa písmená a), b) a c) uplatňujú na vnútroštátny orgán v prospech geografickej oblasti, ktorá nie je celoštátneho rozsahu, za predpokladu, že sa interný poskytovateľ nezúčastňuje na verejných súťažiach týkajúcich sa poskytovania služieb vo verejnom záujme v osobnej doprave, ktoré sa organizujú mimo územia pôsobnosti príslušného miestneho orgánu, pre ktoré bola zadaná zmluva o službách vo verejnom záujme;
e)
v prípade subdodávania podľa článku 4 ods. 7 je interný prevádzkovateľ povinný sám poskytovať prevažnú časť služieb vo verejnej osobnej doprave.
3.   S výnimkou prípadov upresnených v odsekoch 4, 5 a 6 každý príslušný orgán, ktorý zverí poskytovanie služieb tretej strane inej, ako je interný poskytovateľ, zadáva zmluvy o službách vo verejnom záujme na základe verejnej súťaže. Postup prijatý pre verejnú súťaž umožňuje účasť všetkým poskytovateľom, je spravodlivý a rešpektuje zásady transparentnosti a nediskriminácie. Po predložení súťažných návrhov a prípadnom predbežnom výbere môžu pri dodržaní týchto zásad nasledovať rokovania s cieľom upresniť, ako najlepšie splniť osobitné alebo komplexné požiadavky.
…“
Článok 7 toho istého nariadenia s názvom „Uverejnenie“ vo svojom odseku 2 stanovuje:
„Každý príslušný orgán prijme opatrenia potrebné na to, aby sa najmenej rok pred uverejnením výzvy na predkladanie súťažných návrhov alebo rok pred priamym zadaním uverejnili v
Úradnom vestníku Európskej únie
aspoň tieto informácie:
a)
názov a adresa príslušného orgánu;
b)
predpokladaný spôsob zadania;
c)
služby a oblasti, na ktoré sa zadanie prípadne vzťahuje.
Príslušné orgány sa môžu rozhodnúť nezverejniť tieto informácie, ak sa zmluva o službách vo verejnom záujme týka poskytovania služieb vo verejnom záujme v osobnej doprave v rozsahu menšom ako 50000 kilometrov ročne.
…“
Smernica 2004/17
Článok 1 smernice 2004/17 s názvom „Vymedzenie pojmov“ stanovuje:
„1.   Na účely tejto smernice sa použijú pojmy vymedzené v tomto článku.
2.
a)
‚Zákazky na dodávky tovaru, na práce a na služby‘ sa uskutočňujú na základe zmlúv s peňažným plnením uzatvorených písomne medzi jedným alebo viacerými obstarávateľmi uvedenými v článku 2 ods. 2 a jedným alebo viacerými zhotoviteľmi, dodávateľmi alebo poskytovateľmi služieb;
…
d)
‚Zákazky na služby‘ sú iné zákazky ako zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe XVII.
…
3.   …
b)
‚Koncesia na služby‘ je zákazka rovnakého druhu ako zákazka na služby s tým rozdielom, že protiplnením za poskytovanie služieb je buď len právo na využívanie služby, alebo toto právo spojené s peňažným plnením.
…“
Článok 5 tejto smernice, nazvaný „Dopravné služby“, v odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na činnosti spojené s poskytovaním prístupu do sietí poskytujúcich službu verejnosti v oblasti železničnej dopravy, automatizovaných systémov, električkovej, trolejbusovej, autobusovej alebo lanovej dopravy alebo prevádzkovaním takýchto sietí.
Čo sa týka dopravných služieb, sieť sa považuje za existujúcu, ak sa služba poskytuje za prevádzkových podmienok ustanovených príslušným orgánom členského štátu, ako sú napríklad podmienky trás, na ktorých sa majú služby poskytovať, prepravná kapacita, ktorá má byť k dispozícii, alebo frekvencia služieb.“
Článok 18 uvedenej smernice s názvom „Koncesie na práce a koncesie na služby“ znie:
„Táto smernica sa nevzťahuje na koncesie na práce a koncesie na služby, ktoré zadávajú obstarávatelia vykonávajúci jednu alebo viac činností uvedených v článkoch 3 až 7, ak sa tieto koncesie zadávajú na vykonávanie takýchto činností.“
Článok 31 tej istej smernice, nazvaný „Zákazky na služby uvedené v prílohe XVII A“, stanovuje:
„Zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe XVII A, sa zadávajú v súlade s článkami 34 až 59.“
Článok 32 smernice 2004/17 s názvom „Zákazky na služby uvedené v prílohe XVII B“ stanovuje:
„Na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe XVII B, sa vzťahujú len ustanovenia článkov 34 a 43.“
Článok 34 tejto smernice, nazvaný „Technické špecifikácie“, stanovuje okrem iného náležitosti, podľa ktorých musia byť technické špecifikácie formulované v súťažných podkladoch.
Podľa znenia článku 43 uvedenej smernice s názvom „Oznámenia o zadaní zákazky“:
„1.   Obstarávatelia, ktorí zadali zákazku alebo uzatvorili rámcovú dohodu, odošlú do dvoch mesiacov od zadania zákazky alebo uzatvorenia rámcovej dohody oznámenie o zadaní zákazky podľa prílohy XVI za podmienok, ktoré stanoví Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 68 ods. 2.
…
4.   V prípade zákaziek na služby, ktoré sú uvedené v prílohe XVII B, obstarávatelia v oznámení uvedú, či súhlasia s ich uverejnením.
…“
Prílohy XVII A a XVII B smernice 2004/17 s názvom „Služby v zmysle článku 31“ a „Služby v zmysle článku 32“ obsahujú tabuľky, ktoré odkazujú v prípade kategórií služieb, ktoré sú definované uvedenými tabuľkami, na referenčné čísla ústrednej klasifikácie produkcie vypracovanej Organizáciou Spojených národov (ďalej len „referenčné čísla CPC“). Pre kategóriu 2 prílohy XVII A, ktorá zodpovedá „službám pozemnej dopravy“, sú referenčné čísla CPC 712 (okrem 71235), 7512 a 87304. Pokiaľ ide o kategóriu 18 prílohy XVII A, ktorá zodpovedá „službám železničnej dopravy“, je referenčné číslo CPC 711. Referenčné číslo CPC 712 sa vzťahuje okrem iného na pravidelnú a osobitnú mestskú a prímestskú osobnú dopravu, ako aj na pravidelnú medzimestskú dopravu, okrem služieb medzimestskej, mestskej, prímestskej železničnej osobnej dopravy, na ktorú sa vzťahuje referenčné číslo CPC 711.
Smernica 2004/18
Článok 1 smernice 2004/18, ktorý má názov „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„1.   Na účely tejto smernice sa použijú pojmy vymedzené v odsekoch 2 až 15.
2.   …
d)
‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.
…
4.   ‚Verejná koncesia na služby‘ je zákazka rovnakého druhu ako verejná zákazka na služby s tým rozdielom, že protiplnením za poskytovanie služieb je buď len právo na využívanie služby, alebo toto právo spojené s peňažným plnením.
…“
Podľa článku 3 tejto smernice s názvom „Udeľovanie osobitných alebo výlučných práv: doložka o nediskriminácii“:
„Ak verejný obstarávateľ udeľuje osobitné alebo výlučné práva na vykonávanie verejných služieb subjektu, ktorý nie je verejným obstarávateľom, akt, ktorým sa právo udeľuje, zabezpečí v súvislosti so zákazkami na dodávku tovaru, ktoré tento subjekt zadáva tretím osobám ako súčasť svojich činností, aby tento subjekt konal v súlade so zásadou nediskriminácie [zákazu diskriminácie –
neoficiálny preklad
] na základe štátnej príslušnosti.“
Článok 12 uvedenej smernice, nazvaný „Zákazky v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb“, v prvom odseku stanovuje:
„Táto smernica sa nevzťahuje na verejné zákazky, ktoré podľa smernice [2004/17] zadávajú verejní obstarávatelia vykonávajúci jednu alebo viac činností uvedených v článkoch 3 až 7 uvedenej smernice a ktoré sú zadávané na účely vykonávania týchto činností, ani na verejné zákazky vylúčené z pôsobnosti uvedenej smernice podľa jej článku 5 ods. 2 a článkov 19, 26 a 30.“
Článok 17 smernice 2004/18, nazvaný „Koncesie na služby“, znie:
„Bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie článku 3, táto smernica sa nevzťahuje na koncesie na služby v zmysle článku 1 ods. 4“
Článok 20 tejto smernice, nazvaný „Zákazky na služby uvedené v prílohe II A“, uvádza:
„Zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II A, sa zadávajú v súlade s článkami 23 až 55.“
Článok 21 smernice s názvom „Zákazky na služby uvedené v prílohe II B“ stanovuje:
„Na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B, sa vzťahujú len článok 23 a článok 35 ods. 4“
Prílohy II A a II B tej istej smernice obsahujú tabuľku podobnú tej uvedenej v prílohe XVII A prílohe XVII B smernice 2004/17.
Smernica 2014/24/EÚ
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/24/EÚ z 26. februára 2014 o verejnom obstarávaní a o zrušení smernice 2004/18/ES (
Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 65
), podľa svojho článku 91 s účinnosťou od 18. apríla 2016 zrušila a nahradila smernicu 2004/18.
Článok 12 smernice 2014/24 s názvom „Verejné zákazky medzi subjektmi v rámci verejného sektora“ stanovuje:
„1.   Verejná zákazka, ktorú verejný obstarávateľ zadal právnickej osobe, ktorá sa spravuje súkromným alebo verejným právom, nepatrí do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, ak sú splnené všetky tieto podmienky:
a)
verejný obstarávateľ vykonáva nad príslušnou právnickou osobou kontrolu podobnú kontrole, akú vykonáva nad vlastnými organizačnými zložkami;
b)
viac ako 80 % činností kontrolovanej právnickej osoby sa vykonáva pri plnení úloh, ktorými ju poveril kontrolujúci verejný obstarávateľ alebo iné právnické osoby kontrolované týmto verejným obstarávateľom, a
c)
v kontrolovanej právnickej osobe nie je žiadna priama účasť súkromného kapitálu s výnimkou nekontrolných a neblokujúcich foriem súkromnej kapitálovej účasti vyžadovaných na základe ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov v súlade so Zmluvami, ktorými sa nevykonáva rozhodný vplyv na kontrolovanú právnickú osobu.
Verejný obstarávateľ sa považuje za vykonávajúceho nad právnickou osobou kontrolu podobnú tej, ktorú vykonáva nad vlastnými organizačnými zložkami v zmysle prvého pododseku písm. a), ak má rozhodujúci vplyv na strategické ciele, ako aj významné rozhodnutia kontrolovanej právnickej osoby. Takúto kontrolu môže vykonávať aj iná právnická osoba, ktorú samotnú rovnakým spôsobom kontroluje verejný obstarávateľ.
2.   Odsek 1 sa uplatňuje aj vtedy, ak kontrolovaná osoba, ktorá je verejným obstarávateľom, zadá zákazku svojmu kontrolujúcemu verejnému obstarávateľovi alebo inej právnickej osobe kontrolovanej tým istým verejným obstarávateľom, a to za predpokladu, že v právnickej osobe, ktorej sa zadáva verejná zákazka, nie je žiadna priama účasť súkromného kapitálu s výnimkou nekontrolných a neblokujúcich foriem súkromnej kapitálovej účasti vyžadovaných na základe ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov v súlade so zmluvami, ktorými sa nevykonáva rozhodný vplyv na kontrolovanú právnickú osobu.
3.   Verejný obstarávateľ, ktorý nad právnickou osobou, ktorá sa spravuje súkromným alebo verejným právom, nevykonáva kontrolu v zmysle odseku 1, môže napriek tomu zadať verejnú zákazku uvedenej právnickej osobe bez uplatnenia tejto smernice, ak sú splnené všetky tieto podmienky:
a)
verejný obstarávateľ vykonáva spoločne s inými verejnými obstarávateľmi kontrolu nad uvedenou právnickou osobou, ktorá je podobná kontrole, akú vykonávajú nad vlastnými organizačnými zložkami;
b)
viac ako 80 % činností danej právnickej osoby sa vykonáva pri plnení úloh, ktorými ju poverili kontrolujúci verejní obstarávatelia alebo iné právnické osoby kontrolované tými istými verejnými obstarávateľmi, a
c)
v kontrolovanej právnickej osobe nie je žiadna priama účasť súkromného kapitálu s výnimkou nekontrolných a neblokujúcich foriem súkromnej kapitálovej účasti vyžadovaných na základe ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov v súlade so Zmluvami, ktorými sa nevykonáva rozhodný vplyv na kontrolovanú právnickú osobu.
Na účely prvého pododseku písm. a) vykonávajú verejní obstarávatelia spoločnú kontrolu nad právnickou osobou, ak sú splnené všetky tieto podmienky:
i)
orgány kontrolovanej právnickej osoby s rozhodovacími právomocami pozostávajú zo zástupcov všetkých zúčastnených verejných obstarávateľov; jednotliví zástupcovia môžu zastupovať niekoľkých alebo všetkých zúčastnených verejných obstarávateľov;
ii)
títo verejní obstarávatelia môžu spoločne vykonávať rozhodujúci vplyv na strategické ciele a významné rozhodnutia kontrolovanej právnickej osoby a
iii)
kontrolovaná právnická osoba nesleduje záujmy, ktoré sú v rozpore so záujmami kontrolujúcich verejných obstarávateľov.
4.   Zmluva uzavretá výlučne medzi dvoma alebo viacerými verejnými obstarávateľmi nepatrí do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, ak sú splnené všetky tieto podmienky:
a)
zmluvou sa ustanovuje alebo vykonáva spolupráca medzi zúčastnenými verejnými obstarávateľmi s cieľom zabezpečiť, aby sa služby vo verejnom záujme, ktoré musia poskytovať, poskytovali v záujme dosahovania ich spoločných cieľov;
b)
vykonávanie takejto spolupráce sa riadi výlučne aspektmi týkajúcimi sa verejného záujmu a
c)
zúčastnení verejní obstarávatelia vykonávajú na otvorenom trhu menej ako 20 % činností, ktorých sa spolupráca týka.
5.   Na určenie percentuálneho podielu činností uvedených v odseku 1 prvom pododseku písm. b), odseku 3 prvom pododseku písm. b) a odseku 4 písm. c) sa berie do úvahy priemerný celkový obrat alebo vhodný alternatívny ukazovateľ založený na činnosti, napríklad náklady vzniknuté príslušnej právnickej osobe alebo verejnému obstarávateľovi, pokiaľ ide o služby, tovary a práce za tri roky predchádzajúce zadaniu zákazky.
Ak z dôvodu dátumu, ku ktorému príslušná právnická osoba alebo verejný obstarávateľ boli založení alebo začali činnosť alebo v dôsledku reorganizácie ich činnosti takýto obrat alebo alternatívny ukazovateľ založený na činnosti, napríklad náklady, nie je za predchádzajúce tri roky k dispozícii alebo už nie je relevantný, je postačujúce preukázať, najmä prostredníctvom podnikateľských plánov, že meranie činnosti je dôveryhodné.“
Smernica 2014/25/EÚ
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/25/EÚ z 26. februára 2014 o obstarávaní vykonávanom subjektmi pôsobiacimi v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb a o zrušení smernice 2004/17/ES (
Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 243
), podľa svojho článku 107 s účinnosťou od 18. apríla 2016 zrušila a nahradila smernicu 2004/17.
Článok 28 smernice 2014/25, nazvaný „Zákazky medzi verejnými obstarávateľmi“, obsahuje ustanovenia, ktoré sú v podstate podobné ustanoveniam článku 12 smernice 2014/24.
Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
Vec C‑266/17
Okres Rhein‑Sieg, územný samosprávny celok v postavení príslušného orgánu v zmysle článku 2 písm. b) nariadenia č. 1370/2007, zriadil s ďalšími územnými samosprávnymi celkami v rovnakom postavení Zweckverband Verkehrsverbund Rhein‑Sieg (dopravné združenie Rhein‑Sieg, Nemecko) na účely spoločného plnenia úloh stanovených Gesetz über den öffentlichen Personennahverkehr in Nordrhein‑Westfalen (zákon o verejnej miestnej osobnej doprave v Severnom Porýní‑Vestfálsku).
Toto združenie je podľa svojich stanov poverené najmä stanovovaním tarifných sadzieb.
Regionalverkehr Köln GmbH je spoločnosť verejnej dopravy, ktorú priamo alebo nepriamo vlastnia orgány poverené organizovaním verejnej dopravy, medzi ktoré patrí aj okres Rhein‑Sieg.
Regionalverkehr Köln vykonáva na základe takzvaného starého poverenia z obdobia pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 1370/2007 služby verejnej dopravy pre okres Rhein‑Sieg, ako aj pre ďalšie orgány, ktoré v ňom majú priamy alebo nepriamy podiel. Okrem týchto činností poskytuje na základe zmlúv, ktoré boli uzavreté v dobe pred nadobudnutím účinnosti uvedeného nariadenia a ktoré neboli uzavreté v rámci výzvy na predkladanie súťažných návrhov, služby autobusovej dopravy v štyroch mestách, ktoré si sami organizujú prevádzkovanie mestskej autobusovej dopravy.
Valné zhromaždenie spoločnosti Regionalverkehr Köln 21. augusta 2015 schválilo zmenu stanov tejto spoločnosti, ktorá mala umožniť, aby o uzavretí, zmene alebo vypovedaní zmluvy o doprave mohol hlasovať iba ten spoločník, ktorý zadá zmluvu o dopravných službách podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, alebo ktorého priamy alebo nepriamy držiteľ zadá takú zmluvu. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf, Nemecko) v konečnom rozsudku konštatoval dočasnú neplatnosť tohto rozhodnutia valného zhromaždenia.
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že okres Rhein‑Sieg zverejnil podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 v dodatku k
Úradnému vestníku Európskej únie
z 30. septembra 2015 oznámenie, ktorým vopred informoval o návrhu priameho zadania zákazky na služby vo verejnom záujme v autobusovej osobnej doprave, ktorá nemá formu zmlúv na koncesiu na služby v zmysle smernice 2004/17 a 2004/18.
Táto zákazka, ktorá sa týkala každoročného prevádzkovania niekoľko miliónov kilometrov, mala byť zadaná podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 spoločnosti Regionalverkehr Köln ako internému poskytovateľovi od 12. decembra 2016 po dobu 120 mesiacov.
Verkehrsbetrieb Hüttebräucker a BVR Busverkehr Rheinland po zverejnení tohto oznámenia napadli navrhované priame zadanie zákazky pred Vergabekammer (Komora pre verejné obstarávanie, Nemecko), keď okrem iného tvrdili, že zákazka dotknutá vo veci samej nepatrí do pôsobnosti článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, pretože nemá formu zmluvy na koncesiu na služby.
Vergabekammer (Komora pre verejné obstarávanie) zakázala priame zadanie zákazky dotknutej vo veci samej spoločnosti Regionalverkehr Köln z dôvodu, že neboli splnené podmienky uplatnenia článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007. V tejto súvislosti uviedla, že okres Rhein‑Sieg nemá potrebnú kontrolu nad spoločnosťou Regionalverkehr Köln a že táto spoločnosť prevádzkuje služby vo verejnej osobnej doprave aj mimo území patriacich do pôsobnosti tohto územného samosprávneho celku, čo môže brániť akémukoľvek priamemu zadaniu zmluvy o doprave.
Okres Rhein‑Sieg podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf).
Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf) tvrdí, že pokiaľ ide o zákazky na dopravné služby, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby, článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 sa vo vnútroštátnej judikatúre posudzuje rôzne.
Podľa niektorých súdov sa totiž tieto ustanovenia neuplatnia na zákazky na služby v autobusovej a električkovej osobnej doprave, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby, pretože článok 5 ods. 1 nariadenia č. 1370/2007 výslovne stanovuje, že na tieto zákazky sa naďalej vzťahujú smernice 2004/17 a 2004/18, čo však nebráni tomu, aby boli podľa všeobecného režimu stanoveného podľa týchto smerníc zadané priamo.
Iné súdy, medzi ktoré patrí aj Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf), sa naopak domnievajú, že v rozsahu, v akom sa na priame zadávanie zákaziek nevzťahujú ustanovenia smernice 2004/17 a 2004/18, sa uplatní na priame zadávanie zmlúv o službách v autobusovej osobnej doprave, a to aj v prípade, že tieto zmluvy nemajú formu koncesie na služby vo verejnom záujme článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, ktorým sa riadi priame zadávanie zmlúv o službách osobnej dopravy, ako osobitné pravidlo a v súlade s rozsudkom z 27. októbra 2016, Hörmann Reisen (
C‑292/15
,
EU:C:2016:817
).
Vzhľadom na také rozdiely vo výklade sa Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf) pýta, či je článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 v zásade uplatniteľný na takú vec, ako je vec dotknutá vo veci samej.
V prípade kladnej odpovede sa vnútroštátny súd pýta na to, či možno toto ustanovenie skutočne uplatniť v prejednávanej veci vzhľadom na osobitné a individuálne okolnosti uvedené v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, a kladie otázku, v akom okamihu musia byť splnené podmienky uplatnenia uvedeného ustanovenia.
Za týchto podmienok Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je článok 5 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1370/2007 uplatniteľný na zmluvy, pri ktorých nejde o zmluvy, ktoré majú podľa článku 5 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 1370/2007 formu koncesných zmlúv na služby v zmysle smerníc [2004/17] alebo [2004/18]?
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
2.
Pokiaľ jediný príslušný orgán podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 zadá zmluvu o službách vo verejnom záujme priamo internému poskytovateľovi, je to v rozpore so spoločnou kontrolou tohto orgánu spolu s ďalšími spoločníkmi interného poskytovateľa, ak je intervenčná právomoc vo verejnej osobnej doprave v danej geografickej oblasti [článok 2 písm. b) a c) nariadenia č. 1370/2007] rozdelená medzi jediný príslušný orgán a skupinu orgánov, ktoré poskytujú integrované verejné služby v osobnej doprave, napríklad tým, že právomoc zadať zmluvu o službách vo verejnom záujme internému poskytovateľovi zostane jedinému príslušnému orgánu, úloha tarifovať sa ale presunie na účelové združenie dopravného zväzu, ku ktorému patria okrem jediného orgánu ďalšie orgány príslušné v ich geografických oblastiach?
3.
Je skutočnosť, že jediný príslušný orgán podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 zadá zmluvu o službách vo verejnom záujme priamo internému poskytovateľovi, v rozpore so spoločnou kontrolou tohto orgánu spolu s ďalšími spoločníkmi interného poskytovateľa, ak podľa ich spoločenskej zmluvy je pri rozhodovaní o uzavretí, zmene alebo ukončení zmluvy o službách vo verejnom záujme podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 oprávnený hlasovať len ten spoločník, ktorý sám alebo ktorého nepriamy alebo priamy vlastník zadá zmluvu o službách vo verejnom záujme podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 internému poskytovateľovi?
4.
Umožňuje článok 5 ods. 2 druhá veta písm. b) nariadenia č. 1370/2007, aby interný poskytovateľ poskytoval služby vo verejnom záujme v osobnej doprave aj pre ďalšie miestne príslušné orgány na území ich pôsobnosti (vrátane odchádzajúcich liniek, alebo iných pomocných prvkov tejto činnosti, ktoré zasahujú na územie pôsobnosti susedných príslušných orgánov), ak sa tieto nezadávajú v organizovaných verejných obstarávaniach?
5.
Umožňuje článok 5 ods. 2 druhá veta písm. b) nariadenia č. 1370/2007, aby interný poskytovateľ poskytoval na základe zmlúv o službách spadajúcich pod prechodné ustanovenia článku 8 ods. 3 nariadenia č. 1370/2007 služby vo verejnom záujme v osobnej doprave mimo územia pôsobnosti jeho poverujúceho orgánu pre iné poverené osoby?
6.
V akom okamihu musia byť splnené podmienky článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007?“
Vec C‑267/17
Okres Heinsberg, územný samosprávny celok v postavení príslušného orgánu v zmysle článku 2 písm. b) nariadenia č. 1370/2007, je s ďalšími územnými samosprávnymi celkami členom Zweckverband Aachener Verkehrsverbund (dopravné združenie Aachen, Nemecko), ktoré bolo vytvorené na účely rozvoja a podpory verejnej osobnej dopravy jeho členov.
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že okres Heinsberg zverejnil podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 v dodatku k
Úradnému vestníku Európskej únie
z 15. marca 2016 oznámenie, ktorým vopred informoval o návrhu priameho zadania zákazky na služby vo verejnom záujme v autobusovej osobnej doprave a v doprave inými motorovými vozidlami.
V tomto predbežnom oznámení bolo uvedené, že táto zákazka, ktorá sa vzťahuje na niekoľko miliónov kilometrov a ktorej plnenie sa má začať 1. januára 2018, sa podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 zadá priamo internému poskytovateľovi, ktorým v prejednávanej veci bola WestVerkehr GmbH.
Rhenus Veniro podala proti navrhovanému priamemu zadaniu zákazky žalobu na Vergabekammer Rheinland (Komora pre verejné obstarávanie Porýnie, Nemecko), ktorú táto komora zamietla.
Rhenus Veniro podala odvolanie na Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf, Nemecko), v ktorom tvrdí, že v oblasti verejných služieb v autobusovej alebo električkovej doprave možno článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 uplatniť iba v prípade, že dotknuté zmluvy majú formu koncesií na služby.
Uvedený súd sa z tých istých dôvodov, aké boli uvedené vo veci C‑266/17, pýta, či je článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 v zásade uplatniteľný na takú vec, ako je vec dotknutá vo veci C‑267/17.
V prípade kladnej odpovede sa vnútroštátny súd pýta na to, či možno toto ustanovenie skutočne uplatniť v prejednávanej veci vzhľadom na osobitné a individuálne okolnosti uvedené v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, a kladie otázku, v akom okamihu musia byť splnené podmienky uplatnenia uvedeného ustanovenia.
Za týchto podmienok Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 uplatniteľný na zmluvy o službách vo verejnom záujme v zmysle článku 2 písm. i) nariadenia, ktoré sa budú zadávať priamo a ktoré nemajú v zmysle článku 5 ods. 1 druhej vety nariadenia formu koncesných zmlúv na služby v zmysle smerníc [2004/17] alebo [2004/18]?
A v prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
2.
Vychádzajú článok 2 písm. b) a článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 nepriamo prostredníctvom slova ‚alebo‘ z výlučnej príslušnosti buď jediného orgánu verejnej moci alebo skupiny orgánov verejnej moci alebo môže byť podľa týchto ustanovení jediný orgán verejnej moci aj členom skupiny orgánov a preniesť na skupinu určité úlohy, ale zároveň zostať naďalej oprávneným zasahovať podľa článku 2 písm. b) a príslušným miestnym orgánom v zmysle článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007?
3.
Vylučuje článok 5 ods. 2 druhá veta písm. e) nariadenia č. 1370/2007 prostredníctvom povinnosti samostatného poskytovania prevažnej časti služieb vo verejnej osobnej doprave, aby interný poskytovateľ prenechal poskytnutie tejto prevažnej časti služieb stopercentnej dcérskej spoločnosti?
4.
Kedy musia byť splnené podmienky priameho zadania podľa článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, už pri zverejnení zamýšľaného priameho zadania podľa článku 7 nariadenia č. 1370/2007 alebo až pri samotnom priamom zadaní?“
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora zo 6. marca 2018 boli veci C‑266/17 a C‑267/17 spojené na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.
O návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania
Podaniami doručenými do kancelárie Súdneho dvora 20. a 24. septembra 2018 Verkehrsbetrieb Hüttebräucker a BVR Busverkehr Rheinland vo veci C‑266/17 a 20. septembra 2018 Rhenus Veniro vo veci C‑267/17 navrhli, aby Súdny dvor nariadil opätovné otvorenie ústnej časti konania podľa článku 83 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Verkehrsbetrieb Hüttebräucker a Rhenus Veniro na podporu svojich návrhov tvrdia, že výklad článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, ako ho podal generálny advokát vo svojich návrhoch, dostatočne nezohľadňuje argumenty, ktoré boli vznesené okrem iného na pojednávaní a ktoré svedčia proti tomuto výkladu. Okrem toho sa na pojednávaní neprejednali určité argumenty, ktoré boli uvedené v písomných pripomienkach a ktoré sa týkajú významu článku 9 ods. 1 tohto nariadenia na výklad článku 5 ods. 2 uvedeného nariadenia.
Pokiaľ ide o BVR Busverkehr Rheinland, táto spoločnosť tvrdí, že generálny advokát sa nesprávne domnieval, že tretia otázka, ktorú položil vnútroštátny súd vo veci C‑266/17, je hypotetická, hoci je už zmena stanov spoločnosti Regionalverkehr Köln, uskutočnená 21. augusta 2015, účinná.
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že ani podľa Štatútu Súdneho dvora, ani podľa Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastníci konania uvedení v článku 23 štatútu nemajú možnosť podať vyjadrenia v reakcii na návrhy prednesené generálnym advokátom (rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, bod
a citovaná judikatúra).
Na druhej strane podľa článku 252 druhého odseku ZFEÚ generálny advokát konajúci nestranne a nezávisle predkladá na verejných pojednávaniach odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora Európskej únie vyžadujú jeho účasť. Súdny dvor nie je viazaný ani týmito návrhmi, ani odôvodnením, na základe ktorého k týmto návrhom generálny advokát dospel. V dôsledku toho nesúhlas dotknutého účastníka konania s časťou návrhov generálneho advokáta bez ohľadu na otázky, ktoré v nich skúmal, nemôže byť sám osebe dôvodom opodstatňujúcim opätovné otvorenie ústnej časti konania (rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, bod
a citovaná judikatúra).
Súdny dvor však môže kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania v súlade s článkom 83 svojho rokovacieho poriadku, najmä pokiaľ sa domnieva, že nemá dostatok informácií alebo že vec je potrebné rozhodnúť na základe tvrdenia, ku ktorému sa dotknuté osoby nevyjadrili (rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci treba uviesť, že Verkehrsbetrieb Hüttebräucker, BVR Busverkehr Rheinland, ako aj Rhenus Veniro na účely podania návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania spochybňujú návrhy generálneho advokáta argumentmi, ktoré už boli uvedené v ich písomných pripomienkach alebo na pojednávaní.
Vzhľadom na to, že Súdny dvor má k dispozícii všetky podklady potrebné na rozhodnutie o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania, treba po vypočutí generálneho advokáta zamietnuť návrhy, ktorých predmetom je nariadenie opätovného začatia ústnej časti konania.
O prípustnosti
Rakúska republika vo veci C‑266/17 tvrdí, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný z dôvodu, že vnútroštátny súd v rozhodnutí o predložení návrhu na začatie prejudiciálneho konania nespresnil dopravný prostriedok, ktorého sa týka verejné obstarávanie dotknuté vo veci samej, a že teda nemožno vedieť, či dotknutá doprava je službou železničnej alebo autobusovej dopravy, alebo či dokonca ide o kombináciu týchto dvoch spôsobov dopravy.
Rakúska republika sa vo veci C‑267/17 domnieva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je sčasti neprípustný, pokiaľ sa podľa konštatovaní vnútroštátneho súdu verejné obstarávanie dotknuté vo veci samej týka nielen autobusov, ale aj iných motorových vozidiel. Rhenus Veniro tiež namieta neprípustnosť prvej otázky v tejto veci z dôvodu, že je hypotetická.
Pokiaľ ide o vec C‑266/17, je v prejednávanej veci pravda, že v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa výslovne neuvádza, že verejné obstarávanie dotknuté vo veci samej sa týka zmluvy o službách v autobusovej doprave.
Z písomností v spise, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, najmä z predbežného oznámenia z 30. septembra 2015 uvedeného v rozhodnutí o predložení návrhu na začatie prejudiciálneho konania, však vyplýva, že vec C‑266/17 sa týka služieb v autobusovej osobnej doprave.
Pokiaľ ide o vec C‑267/17, platí, že hoci sa verejné obstarávanie dotknuté vo veci samej skutočne týka služieb v osobnej doprave autobusom „a inými motorovými vozidlami“, nemení to nič na tom, že návrh na začatie prejudiciálneho konania ostáva relevantný v rozsahu, v akom sa týka autobusovej osobnej dopravy, takže odpoveď Súdneho dvora bude vychádzať z tohto predpokladu.
Navyše a na rozdiel od toho, čo tvrdí Rhenus Veniro, rozhodnutie vnútroštátneho súdu preukazuje relevantnosť prvej otázky položenej v tejto veci, keďže vnútroštátny súd uvádza, že rozhoduje o námietke, ktorou sa spochybňuje priame zadanie zákazky na služby v osobnej autobusovej doprave, a že si kladie otázku, aký právny režim je uplatniteľný na takéto priame zadanie zákazky.
Z toho vyplýva, že oba návrhy na začatie prejudiciálneho konania sú prípustné.
O prejudiciálnych otázkach
Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou vo veci C‑266/17 a svojou prvou otázkou vo veci C‑267/17 v podstate pýta, či je článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 uplatniteľný na priame zadanie zmlúv týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej osobnej doprave, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby v zmysle smerníc 2004/17 a 2004/18.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že hoci článok 5 ods. 1 nariadenia č. 1370/2007 stanovuje vo svojej prvej vete, že „zmluvy o službách vo verejnom záujme sa zadávajú v súlade s pravidlami stanovenými v tomto nariadení,“ vo svojej druhej vete dodáva, že „zmluvy o poskytovaní služieb alebo zmlúv o poskytovaní služieb vo verejnom záujme, ktoré sú definované v smernici [2004/17] alebo smernicou [2004/18], pre služby vo verejnom záujme v autobusovej alebo električkovej osobnej doprave sa zadávajú v súlade s postupmi ustanovenými podľa uvedených smerníc ak tieto zmluvy nemajú formu koncesných zmlúv na služby, ako je vymedzené v týchto smerniciach“, a vo svojej tretej vete stanovuje, že „ak sa zmluvy majú zadávať v súlade so smernicou [2004/17] alebo smernicou [2004/18], ustanovenia odsekov 2 až 6 tohto článku sa neuplatňujú“.
V prejednávanej veci vnútroštátny súd v oboch veciach samých zjavne vychádza z predpokladu, že priame zadanie zmlúv týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej osobnej doprave sa v prípade, že tieto zmluvy nie sú vo forme koncesných zmlúv na služby, neriadi pravidlami postupmi zadávania verejných zákaziek stanovenými v smerniciach 2004/17 a 2004/18, ale pravidlami článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007, pričom tieto posledné uvedené pravidlá môžu ako
lex specialis
nahradiť všeobecný režim priameho zadávania zákaziek.
Treba však poznamenať, že k takému výkladu nemožno dospieť na základe všeobecnej systematiky ani vývoja právnej úpravy Únie v oblasti verejných zákaziek.
V tejto súvislosti treba uviesť, ako zdôraznila Komisia vo svojich pripomienkach, že podľa článkov 5 a 31 smernice 2004/17 v spojení s prílohou XVII A kategóriou 2 tejto smernice, ako aj podľa článkov 12 a 20 smernice 2004/18 v spojení s prílohou II A kategóriou 2 tejto smernice sa na zmluvy o službách v autobusovej a električkovej doprave v plnom rozsahu vzťahujú postupy verejného obstarávania stanovené v týchto smerniciach. Naopak na služby v železničnej doprave a doprave metrom sa podľa článkov 5 a 32 smernice 2004/17 v spojení s prílohou XVII B kategóriou 18 tejto smernice a podľa článku 21 smernice 2004/18 v spojení s prílohou II B kategóriou 18 tejto smernice vzťahuje iba veľmi obmedzený počet ustanovení týchto smerníc, najmä články 34 a 43 smernice 2004/17 a články 23 a 35 smernice 2004/18. Na koncesné zmluvy na prepravné služby sa podľa článku 18 smernice 2004/17 nevzťahuje žiadne ustanovenie tejto smernice a podľa článku 17 smernice 2004/18 sa na ne vzťahuje iba článok 3 poslednej uvedenej smernice.
Podľa článku 5 ods. 1 nariadenia č. 1370/2007 sa režimom, ktorý je stanovený v jeho odsekoch 2 až 6, riadia koncesné zmluvy a zmluvy o službách železničnej osobnej dopravy a dopravy metrom, zatiaľ čo v prípade zmlúv o službách v autobusovej alebo električkovej doprave toto ustanovenie odkazuje na smernice 2004/17 a 2004/18.
Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že v týchto smerniciach neexistujú pravidlá, ktorými by sa konkrétne riadilo zadávanie verejných zákaziek týkajúcich sa zmlúv o službách v železničnej osobnej doprave a doprave metrom, ako aj zadávanie zmlúv vo forme koncesie na služby, normotvorca Únie v rámci článku 5 ods. 2 a 6 vytvoril osobitný súbor pravidiel, ktoré sa uplatňujú na tieto zákazky a koncesie, a to vrátane priameho zadávania takých zmlúv.
Vzhľadom na to, že na zmluvy o službách vo verejnom záujme v autobusovej a električkovej osobnej doprave, ktoré sa netýkajú koncesií, sa, ako vyplýva z bodu 70 tohto rozsudku, vzťahovali smernice 2004/17 a 2004/18 už pred prijatím nariadenia č. 1370/2007, nebolo cítiť potrebu novej právnej úpravy týkajúcej sa zadávania takých zmlúv, ktoré v dôsledku toho naďalej podliehajú uplatneniu smernicou 2004/17 alebo, prípadne, smernicou 20014/18.
V tejto súvislosti treba uviesť, že judikatúra týkajúca sa priameho zadávania verejných zákaziek bola rozvinutá na základe a so zreteľom na tieto smernice, čo znamená, že pôvod a odôvodnenie režimu priameho zadávania zákaziek treba hľadať v posledných uvedených smerniciach.
Podľa judikatúry Súdneho dvora predstavuje režim priameho zadávania zákaziek, ktorý je uplatniteľný na situácie, na ktoré sa vzťahuje pôsobnosť smerníc 2004/17 a 2004/18, výnimku z uplatnenia postupov stanovených týmito smernicami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2014, Datenlotsen Informationssysteme,
C‑15/13
,
EU:C:2014:303
, bod
), a je teda neoddeliteľne spojený s týmito dvomi smernicami a ich právnym režimom.
Súdny dvor totiž v rozsudku z 18. novembra 1999, Teckal,
C‑107/98
,
EU:C:1999:562
, bod
), v ktorom bolo po prvýkrát uznané, že osobitosti priameho zadávania zákaziek ospravedlňujú neuplatnenie pravidiel o zadávaní verejných zákaziek, rozhodol, že hoci so zreteľom na uplatnenie týchto pravidiel v súlade s článkom 1 písm. a) smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru (
Ú. v. ES L 199, 1993, s. 1
; Mim. vyd. 06/002, s. 110) v zásade postačuje, aby bola zákazka uzavretá medzi jednak územným samosprávnym celkom a jednak subjektom, ktorý sa od neho právne odlišuje, nemusí to tak byť v prípade, že verejný orgán, ktorý je verejným obstarávateľom, vykonáva nad dotknutým odlišným subjektom kontrolu podobnú tej, ktorú vykonáva nad vlastnými organizačnými zložkami, a že tento subjekt vykonáva väčšinu svojej činnosti spoločne s verejným orgánom alebo verejnými orgánmi, ktoré ho vlastnia. Súdny dvor v dôsledku tohto rozsudku ďalej spresnil podmienky uplatnenia tohto režimu, najmä v rozsudkoch z 11. januára 2005, Stadt Halle a RPL Lochau (
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
), a z 11. mája 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei (
C‑340/04
,
EU:C:2006:308
), neskôr v kontexte smerníc 2004/17 a 2004/18 v rozsudkoch z 10. septembra 2009, Sea (
C‑573/07
,
EU:C:2009:532
), a z 8. mája 2014, Datenlotsen Informationssysteme (
C‑15/13
,
EU:C:2014:303
).
Treba navyše uviesť, že v článku 12 smernice 2014/24, ktorou bola zrušená a nahradená smernica 2004/18, a v článku 28 smernice 2014/25, ktorou bola zrušená a nahradená smernica 2004/17, bola kodifikovaná a spresnená judikatúra Súdneho dvora v oblasti priameho zadávania zákaziek.
Táto kodifikácia všeobecného režimu priameho zadávania zákaziek, hoci nie je na spory vo veciach samých
ratione temporis
uplatniteľný, preukazuje, že zámerom normotvorcu Únie bolo nadviazať tento režim na smernice 2014/24 a 2014/25.
Toto začlenenie režimu priameho zadávania zákaziek do pôsobnosti smerníc v oblasti verejného obstarávania znamená, že v praxi sa na akékoľvek využitie tohto druhu zadávania zákaziek uplatnia tieto smernice.
Z toho vyplýva, že článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 nie je uplatniteľný na priame zadávanie zmlúv týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej osobnej doprave, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku vo veci C‑266/17 a prvú otázku vo veci C‑267/17 odpovedať, že článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1370/2007 nie je uplatniteľný na priame zadanie zmlúv týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej doprave, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby v zmysle smerníc 2004/17 a 2004/18.
Vzhľadom na záporné odpovede na prvú otázku vo veci C‑266/17 a na prvú otázku vo veci C‑267/17 nie je potrebné odpovedať na ostatné položené otázky.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

Článok 5 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave nie je uplatniteľný na priame zadanie zmlúv týkajúcich sa služieb vo verejnom záujme v autobusovej doprave, ktoré nemajú formu koncesných zmlúv na služby v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.