CELEX: 62021CJ0806
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Prekurzory drog
Rámcové rozhodnutie 2004/757/SVV
Článok 2 ods. 1 písm. d)
Osoba zapojená do prepravy a distribúcie prekurzorov používaných na nezákonnú výrobu alebo zhotovenie drog
Nariadenie (ES) č. 273/2004
Určená látka
Článok 2
Pojem ‚prevádzkovateľ‘
Článok 8 ods. 1
Okolnosti, ktoré naznačujú, že určené látky by sa mohli zneužiť na nezákonnú výrobu omamných alebo psychotropných látok
Povinnosť oznámiť tieto okolnosti
Pojem ‚okolnosť‘
Rozsah

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 z 11. februára 2004 o prekurzoroch drog (
Ú. v. EÚ L 47, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 15/008, s. 46), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1258/2013 z 20. novembra 2013 (
Ú. v. EÚ L 330, 2013, s. 21
) (ďalej len „nariadenie č. 273/2004“).
Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania začatého v Holandsku proti TF, obvinenému z toho, že prepravoval určené látky používané na nedovolenú výrobu omamných alebo psychotropných látok.
Právny rámec
Medzinárodné právo
Článok 3 Dohovoru Organizácie Spojených národov proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropnými látkami uzatvoreného vo Viedni 20. decembra 1988 (
Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov
, zv. 1582, s. 95) a schváleného Európskym hospodárskym spoločenstvom rozhodnutím Rady 90/611/EHS z 22. októbra 1990 (
Ú. v. ES L 326, 1990, s. 56
; Mim. vyd. 11/017, s. 173, ďalej len „Viedenský dohovor proti nedovolenému obchodu“), nazvaný „Trestné činy a sankcie“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Každá zmluvná strana prijme také opatrenia, ktoré môžu byť nevyhnutné na to, aby ako trestné činy podľa jej trestného práva boli ustanovené, ak sa spáchajú úmyselne:
a)
…
iv)
zhotovenie, prevážanie alebo šírenie zariadení, materiálov alebo látok uvedených v tabuľke I a v tabuľke II, pokiaľ je známe, že sú určené pre použitie s cieľom nedovoleného pestovania, výroby alebo zhotovenia omamných alebo psychotropných látok;
…
c)
s výhradou svojich ústavných princípov a základných zásad ich právneho systému:
…
ii)
držba zariadení alebo materiálov, alebo látok uvedených v tabuľke I a tabuľke II, pokiaľ je známe, že sa používajú alebo sú určené na nedovolené pestovanie, výrobu alebo zhotovovanie akýchkoľvek omamných alebo psychotropných látok;
…“
Článok 12 tohto dohovoru s názvom „Látky často používané pri nezákonnej výrobe omamných alebo psychotropných látok“ uvádza:
„1.   Zmluvné strany budú prijímať opatrenia, ktoré budú pokladať za vhodné, na zamedzenie úniku látok uvedených v tabuľke I a tabuľke II používaných za účelom nedovolenej výroby omamných alebo psychotropných látok a budú za týmto účelom navzájom spolupracovať.
…
8.
a)
Zmluvné strany bez toho, aby bola dotknutá celková povaha ustanovenia odseku 1 tohto článku a takisto ustanovenia Dohovoru z r. 1961, tohto Dohovoru s doplnkami a Dohovoru z r. 1971, realizujú také opatrenia, ktoré pokladajú za potrebné pre kontrolu výroby a šírenia látok uvedených v tabuľke I a tabuľke II tohto Dohovoru.
b)
Za týmto účelom môžu zmluvné strany:
i)
vykonávať kontrolu všetkých osôb a podnikov, ktoré vyrábajú a distribuujú také látky alebo sa na tejto výrobe a šírení podieľajú,
…
iii)
požadovať od majiteľov licencie povolenie na vykonávanie uvedených operácií,
…
9.   Každá zmluvná strana bude s ohľadom na látky z tabuľky I a tabuľky II robiť tieto opatrenia:
a)
vytvorí a bude udržiavať systém sledovania medzinárodného obchodu s látkami zaradenými do tabuľky I a tabuľky II, aby sa uľahčilo zisťovanie podozrivých transakcií. Takéto monitorovacie systémy sa budú používať v úzkej spolupráci s výrobcami, dovozcami, vývozcami, osobami oprávnenými na distribúciu vo veľkom, osobami oprávnenými na distribúciu v malom, ktoré budú príslušné štátne orgány informovať o podozrivých objednávkach a transakciách;
b)
bude zabezpečovať zhabanie každej látky zaradenej do tabuľky I alebo do tabuľky II, pokiaľ existuje dostatočný dôkaz, že sa má použiť na nedovolené spracovanie alebo výrobu omamných alebo psychotropných látok;
c)
upovedomí čo najskôr príslušné štátne orgány a služobne príslušných zmluvných strán v prípade, že existuje dôvod domnievať sa, že dovoz, vývoz alebo tranzit akejkoľvek látky z tabuľky I alebo tabuľky II sa uskutočňuje za účelom nedovoleného spracovania alebo výroby omamných alebo psychotropných látok, včítane podrobných informácií o prostriedkoch platenia a akýchkoľvek ďalších podstatných skutočnostiach, ktoré viedli k tejto domnienke;
d)
bude požadovať, aby dovozy a vývozy boli riadne označené a opatrené dokumentami. Obchodné dokumenty, ako faktúry, zoznamy lodného nákladu, nákladné listy (konosamenty), colné dokumenty a ďalšie dopravné doklady musia obsahovať názvy dovážaných alebo vyvážaných látok, ako sú uvedené v tabuľke I alebo tabuľke II, dovážané alebo vyvážané množstvo látky a meno a adresu dovozcu, vývozcu a príjemcu zásielky, pokiaľ je k dispozícii;
…
…“
Právo Únie
Rámcové rozhodnutie 2004/757/SVV
V odôvodneniach 1 až 3 rámcového rozhodnutia Rady 2004/757/SVV z 25. októbra 2004, ktorým sa stanovujú minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami (
Ú. v. EÚ L 335, 2004, s. 8
), sa uvádza:
„(1)
Nezákonný obchod s drogami predstavuje hrozbu pre zdravie, bezpečnosť a kvalitu života občanov Európskej únie, ako aj pre legálne hospodárstvo, stabilitu a bezpečnosť členských štátov.
(2)
Potrebu legislatívnej činnosti v oblasti boja proti obchodu s drogami uznali najmä akčný plán Rady [Európskej únie] a [Európskej] Komisie o opatreniach, ako čo najlepšie vykonať ustanovenia Amsterdamskej zmluvy o priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti [(
Ú. v. ES C 19, 1999, s. 1
)] prijatý Radou pre spravodlivosť a vnútorné záležitosti vo Viedni 3. decembra 1998, závery zo zasadnutia Európskej rady v Tampere 15. a 16. októbra 1999, najmä ich bod 48, Stratégia Európskej únie pre boj proti drogám (2000 – 2004) schválená na zasadnutí Európskej rady v Helsinkách 10. až 12. decembra 1999 a Akčný plán Európskej únie o boji proti drogám (2000 – 2004) schválený na zasadnutí Európskej rady v Santa Maria da Feira 19. a 20. júna 2000.
(3)
Je nevyhnutné prijať minimálne pravidlá týkajúce sa znakov skutkových podstát trestných činov nezákonného obchodu s drogami a prekurzormi, ktoré umožnia spoločný prístup k boju proti tomuto obchodu na úrovni únie.“
Článok 1 uvedeného rámcového rozhodnutia s názvom „Definície“ stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
…
2.
‚prekurzory‘ sú akékoľvek látky, ktoré sú klasifikované v právnych predpisoch spoločenstva, ktoré vykonávajú záväzky vyplývajúce z článku 12 [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu];
…“
Článok 2 uvedeného rámcového rozhodnutia, nazvaný „Trestné činy spojené s obchodom s drogami a prekurzormi“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Každý členský štát prijme nevyhnutné opatrenia, ktorými zabezpečí trestnosť týchto úmyselných skutkov, pokiaľ nie sú povolené:
…
d)
výroba, preprava alebo distribúcia prekurzorov s vedomím, že sa použijú pri nezákonnej výrobe alebo na nezákonnú výrobu alebo zhotovenie drog.“
Nariadenie č. 273/2004
Odôvodnenia 2 až 6, 8, 11 až 13 a 17 nariadenia č. 273/2004 stanovujú:
„(2)
Požiadavky článku 12 [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu] týkajúce sa obchodu s prekurzormi drog (t. j. s látkami, ktoré sa často používajú pri nezákonnej výrobe omamných a psychotropných látok) sú implementované, pokiaľ ide o obchod medzi spoločenstvom a tretími krajinami, nariadením Rady (EHS) č. 3677/90 z 13. decembra 1990, ktorým sa ustanovujú opatrenia, ktoré je potrebné prijať na zabránenie zneužívania určitých látok na nezákonnú výrobu omamných a psychotropných látok [(
Ú. v. ES L 357, 1990, s. 1
; Mim. vyd. 15/001, s. 414)].
(3)
Článok 12 [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu] predpokladá prijatie príslušných opatrení na monitorovanie výroby a distribúcie prekurzorov. Toto si vyžaduje prijatie opatrení vzťahujúcich sa na obchod s prekurzormi medzi členskými štátmi. Takéto opatrenia boli zavedené smernicou Rady 92/109/EHS zo 14. decembra 1992 o výrobe a uvádzaní na trh určitých látok používaných pri nezákonnej výrobe omamných a psychotropných látok [(
Ú. v. ES L 370, 1992, s. 76
; Mim. vyd. 15/002, s. 150)]. Na lepšie zabezpečenie toho, aby všetky členské štáty súčasne uplatňovali zosúladené predpisy, nariadenie sa považovalo za vhodnejšie ako existujúca smernica.
(4)
V súvislosti s rozšírením Európskej únie je dôležité nahradiť smernicu 92/109/EHS nariadením, pretože každá úprava tejto smernice a jej príloh by vyvolala potrebu vnútroštátnych vykonávacích opatrení v 25 členských štátoch.
(5)
Komisia OSN pre omamné látky zaradila doplňujúce látky do tabuliek prílohy k [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu] rozhodnutiami prijatými na jej 35. zasadnutí v roku 1992. V tomto nariadení by sa mali ustanoviť príslušné ustanovenia, aby sa odhalili možné prípady protiprávneho zneužitia prekurzorov drog v spoločenstve a aby sa zabezpečilo uplatňovanie spoločných pravidiel monitorovania na trhu spoločenstva.
(6)
Ustanovenia článku 12 [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu] sú založené na systéme monitorovania obchodu s dotknutými látkami. Väčšina obchodu s týmito látkami je úplne zákonná. Dokumentácia zásielok a označovanie týchto látok má byť dostatočne jednoznačné. Okrem toho je dôležité, aby sa v duchu [Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu] vypracovali mechanizmy založené na úzkej spolupráci s príslušnými prevádzkovateľmi a na rozvoji zhromažďovania spravodajských informácií, pričom sa príslušným orgánom poskytnú potrebné prostriedky konania.
…
(8)
V prílohe majú byť uvedené látky, ktoré sa bežne používajú pri nezákonnej výrobe omamných a psychotropných látok.
…
(11)
Je potrebné prijať opatrenia na zaručenie lepšej kontroly vnútorného obchodu spoločenstva s určenými látkami uvedenými v prílohe I.
(12)
Všetky transakcie, ktoré vedú k uvedeniu určených látok kategórie 1 a 2 prílohy I na trh, majú byť riadne zdokumentované. Prevádzkovatelia majú oznámiť príslušným orgánom všetky podozrivé transakcie súvisiace s látkami uvedenými v prílohe I. Na transakcie súvisiace s látkami kategórie 2 prílohy I by sa však mali uplatniť výnimky, ak príslušné množstvá nepresiahnu množstvá uvedené v prílohe II.
(13)
Značný počet ostatných látok, z ktorých sa s mnohými legálne obchodovalo vo veľkých množstvách, bol identifikovaný ako prekurzory pre nezákonnú výrobu syntetických drog a psychotropných látok. Podriadenie týchto látok rovnakým prísnym kontrolám, akým sú podriadené látky uvedené v prílohe I, by predstavovalo zbytočnú prekážku pre obchod, na ktorý sa vzťahujú povolenia na prevádzku a dokumentácia transakcií. Preto je na úrovni spoločenstva potrebné zaviesť flexibilnejší mechanizmus, ktorým budú príslušné orgány v členských štátoch informované o takýchto transakciách.
…
(17)
Keďže ciele tohto nariadenia, a to zosúladené monitorovanie obchodu s prekurzormi drog a zabránenie ich zneužívaniu na nezákonnú výrobu syntetických drog a psychotropných látok, nemôžu uspokojivo splniť členské štáty a vzhľadom na medzinárodnú a premenlivú povahu takého obchodu je preto možné lepšie ich splniť na úrovni spoločenstva, spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity ustanovenou v článku 5 zmluvy. V súlade so zásadou proporcionality ustanovenej v tomto článku nejde toto nariadenie nad rámec toho, čo je nevyhnutné na splnenie týchto cieľov.“
Článok 1 nariadenia č. 273/2004 uvádza:
„Toto nariadenie ustanovuje harmonizované opatrenia na kontrolu a monitorovanie určitých látok vnútri Únie, ktoré sa často používajú na nezákonnú výrobu omamných látok alebo psychotropných látok, s cieľom zabrániť zneužívaniu takýchto látok.“
Článok 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto definície:
a)
‚určená látka‘ je akákoľvek látka uvedená v prílohe I, ktorú možno použiť na nezákonnú výrobu omamných alebo psychotropných látok, vrátane zmesí a prírodných produktov obsahujúcich takéto látky, s výnimkou zmesí a prírodných produktov, ktoré obsahujú určené látky a ktoré sú zložené takým spôsobom, že určené látky nemožno jednoducho použiť ani extrahovať ľahko dostupnými alebo ekonomicky výhodnými prostriedkami, liekov, ako sú vymedzené v článku 1 ods. 2 smernice 2001/83/ES Európskeho parlamentu a Rady [zo 6. novembra 2001, ktorým sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch (
Ú. v. ES L 311, 2001, s. 67
; Mim. vyd. 13/027, s. 69)] a veterinárnych liekov, ako sú vymedzené v článku 1 ods. 2 smernice 2001/82/ES Európskeho parlamentu a Rady [zo 6. novembra 2001, ktorou sa ustanovuje Zákonník spoločenstva o veterinárnych liekoch (
Ú. v. ES L 311, 2001, s. 1
; Mim. vyd. 13/027, s. 3)];
b)
‚neurčená látka‘ je akákoľvek látka, ktorá hoci nie je uvedená v prílohe I, je identifikovaná ako látka, ktorá bola použitá na nezákonnú výrobu omamných látok alebo psychotropných látok;
c)
‚uvádzanie na trh‘ je akákoľvek dodávka, či za úhradu, alebo bezplatne, určených látok do Únie; alebo uskladnenie, výroba, produkcia, spracúvanie, obchod, distribúcia alebo sprostredkovanie týchto látok na účel dodávky do Únie;
d)
‚prevádzkovateľ‘ je akákoľvek fyzická alebo právnická osoba, ktorá sa zúčastňuje na umiestňovaní určených látok na trh;
…
f)
‚osobitné povolenie‘ je povolenie, ktoré je udelené určitému typu prevádzkovateľa;
g)
‚osobitná registrácia‘ je registrácia uskutočnená pre určitý typ prevádzkovateľa;
…“
Článok 8 toho istého nariadenia, nazvaný „Oznamovanie príslušným orgánom“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Prevádzkovatelia ihneď oznamujú príslušným orgánom všetky okolnosti, akými sú nezvyčajné objednávky alebo transakcie súvisiace s určenými látkami, ktoré sa majú uviesť na trh, ktoré naznačujú, že tieto látky by sa mohli zneužiť na nezákonnú výrobu omamných alebo psychotropných látok. Na tento účel poskytujú prevádzkovatelia príslušným orgánom akékoľvek dostupné informácie, ktoré im umožňujú overiť zákonnosť príslušnej objednávky alebo transakcie.“
Podľa článku 10 ods. 1 rovnakého nariadenia:
„S cieľom zabezpečenia správneho uplatňovania článkov 3 až 8 prijíma každý členský štát potrebné opatrenia na to, aby ich príslušné orgány mohli vykonávať svoje kontrolné a monitorovacie funkcie, najmä:
a)
získavať informácie o všetkých objednávkach na určené látky alebo o operáciách týkajúcich sa určených látok;
b)
vstúpiť do obchodných priestorov prevádzkovateľov a používateľov s cieľom získať dôkazy o nezrovnalostiach;
c)
v prípade potreby zadržať a zaistiť zásielky, ktoré nie sú v súlade s týmto nariadením.“
Príloha I nariadenia č. 273/2004 obsahuje zoznam „určených látok“ v zmysle článku 2 písm. a) uvedeného nariadenia. Kyselina chlorovodíková a kyselina sírová sú v tejto prílohe uvedené ako látky kategórie 3.
Nariadenie č. 111/2005
Článok 1 nariadenia Rady (ES) č. 111/2005 z 22. decembra 2004, ktorým sa stanovujú pravidlá sledovania obchodu s drogovými prekurzormi medzi Úniou a tretími krajinami (
Ú. v. ES L 22, 2005, s. 1
), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1259/2013 z 20. novembra 2013 (
Ú. v. EÚ L 330, 2013, s. 30
) (ďalej len „nariadenie č. 111/2005) znie:
„Toto nariadenie ustanovuje pravidlá na sledovanie obchodu s určitými látkami, ktoré sa často používajú na nedovolenú výrobu omamných látok a psychotropných látok (ďalej len „drogové prekurzory“) medzi Úniou a tretími krajinami, s cieľom zabrániť zneužívaniu takýchto látok. Vzťahuje sa na dovoz, vývoz a sprostredkovateľské činnosti.“
Holandské právo
Zákon o predchádzaní zneužívaniu chemických látok
V § 2 písm. a) Wet voorkoming misbruik chemicaliën (zákon o predchádzaní zneužívaniu chemických látok) v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (Stb. 2008, č. 112) sa stanovuje:
„Je zakázané konať v rozpore s právnou úpravou vyplývajúcou z alebo prijatej na základe:
a.
článku 3 ods. 2 a 3 a článku 8 nariadenia č. 273/2004.
…“
Zákon o hospodárskych trestných činoch
Znenie § 1 ods. 1 Wet op de economische delicten (zákon o hospodárskych trestných činoch), zmeneného a doplneného 14. októbra 2015 (Stb. 2015, 399), je takéto:
„Hospodárskymi trestnými činmi sú:
1°.
porušenia právnej úpravy vyplývajúcej zo alebo prijatej na základe:
zákona o predchádzaní zneužívaniu chemických látok, § 2 písm. a) a § 4 druhý odsek.“
V § 2 ods. 1 zákona o hospodárskych trestných činoch, zmeneného 14. októbra 2015, sa stanovuje:
„Hospodárske trestné činy uvedené v § 1 bodoch 1 a 2 a v § 1a bodoch 1 a 2 sú zločinmi, pokiaľ sú spáchané úmyselne; ak tieto hospodárske trestné činy nie sú zločinmi, sú prečinmi.“
V § 6 ods. 1 bod 1 tohto zákona sa uvádza:
„1.   Kto spácha hospodársky trestný čin, potrestá sa:
(1)
v prípade zločinu, pokiaľ ide o hospodársky trestný čin uvedený v § 1 bode 1 alebo v § 1a bode 1, trestom odňatia slobody až na šesť rokov, trestom práce vo verejnom záujme alebo pokutou piatej kategórie.“
Zákon o ópiu
V § 2 Opiumwet (zákon o ópiu a iných omamných látkach) z 12. mája 1928, v znení uplatniteľnom na skutkový stav vo veci samej (Stb. 2015, č. 429) (ďalej len „zákon o ópiu“), sa stanovuje:
„Pokiaľ ide o látku alebo prípravok uvedené v zozname I, ktorý je prílohou tohto zákona, alebo určené podľa § 3a ods. 5, zakazuje sa ich:
„A.
dovoz na územie Holandska alebo odvoz z neho;
B.
pestovanie, príprava, úprava, spracovávanie, predaj, doručovanie, dodávanie, alebo preprava;
C.
držba;
D.
výroba.“
V § 10 tohto zákona sa uvádza:
„1.   Kto koná v rozpore
a.
so zákazom uvedeným v článku 2…;
…
potrestá sa odňatím slobody až na šesť mesiacov alebo pokutou štvrtej kategórie.
…
3.   Kto úmyselne poruší zákaz uvedený v § 2 písm. C, potrestá sa trestom odňatia slobody aspoň na šesť rokov alebo pokutou piatej kategórie.
4.   Kto úmyselne poruší zákaz uvedený v § 2 písm. B alebo D, potrestá sa trestom odňatia slobody až na osem rokov alebo pokutou piatej kategórie.
5.   Kto úmyselne poruší zákaz uvedený v § 2 písm. A, potrestá sa trestom odňatia slobody až na dvanásť rokov alebo pokutou piatej kategórie.
…“
V § 10a ods. 1 tohto zákona sa stanovuje:
„Kto s cieľom pripraviť alebo uľahčiť trestný čin uvedený v § 10 ods. 4 alebo 5:
1.
sa pokúša navádzať inú osobu k spáchaniu alebo spôsobeniu spáchania tohto trestného činu, k účasti na ňom alebo k podnecovaniu k jeho spáchaniu, k pomoci pri jeho spáchaní alebo k poskytnutiu príležitosti, prostriedkov alebo informácií na jeho spáchanie;
2.
sa snaží poskytnúť sebe alebo inej osobe príležitosť, prostriedky alebo informácie na spáchanie tohto trestného činu;
3.
má v držbe predmety, dopravné prostriedky, látky, finančné prostriedky alebo iné platobné prostriedky, o ktorých vie alebo má vážny dôvod predpokladať, že sú určené na spáchanie tohto trestného činu;
potrestá sa odňatím slobody až na šesť rokov alebo pokutou piatej kategórie.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
TF bol obvinený z prenájmu vozidla, ktoré použil na to, aby sa 12. januára 2016 alebo okolo tohto dátumu dostal do chemickej spoločnosti v Liège (Belgicko), kde niekoľkokrát prevzal veľké množstvo chemikálií vrátane kyseliny sírovej, kyseliny chlorovodíkovej, kyseliny mravčej a hydroxidu sodného. Tieto výrobky potom previezol do garáže a na parkovisko v Holandsku, aby ich tam odovzdal. Na ceste do Waalre (Holandsko), kde sa malo uskutočniť ďalšie odovzdanie, bol TF spolu s osobou, ktorá ho sprevádzala v inom vozidle, zastavený políciou.
Väčšina predmetných chemických látok nebola označená a TF nemal ani požadované prepravné doklady.
Kyselina chlorovodíková a kyselina sírová, ktoré TF prepravoval a doručoval (ďalej len „predmetné výrobky“), sú uvedené v prílohe I kategórii 3 nariadenia č. 273/2004, a preto sú „určenými látkami“ v zmysle článku 2 písm. a) tohto nariadenia. Openbaar Ministerie (prokuratúra, Holandsko) preto začala proti TF trestné stíhanie založené jednak na príprave alebo zabezpečení prípravy, úpravy, spracovania, predaja, doručenia, dodania, prepravy, výroby, dovozu a vývozu MDMA a/alebo amfetamínov, ktoré sú trestné podľa § 10a ods. 1 bodov 1 a 3 zákona o ópiu, a jednak na porušení oznamovacej povinnosti podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004.
Rozsudkom z 11. júna 2020 Gerechtshof ’s‑Hertogenbosch (Odvolací súd ’s‑Hertogenbosch, Holandsko) uznal TF za vinného z prvého z uvedených bodov obžaloby. TF tvrdil, že nevedel o povahe predmetných výrobkov a že ich prepravoval nezainteresovane. Tento súd však dospel k záveru, že keďže je všeobecne známe, že takéto výrobky sa môžu používať pri veľkovýrobe syntetických drog, najmä amfetamínu alebo MDMA, a TF ich prepravil s cieľom odovzdať ich na neobvyklých miestach, nemohol nevedieť, že sú určené na nedovolené ciele alebo ciele zakladajúce trestnú zodpovednosť. Keďže TF sa významne podieľal na preprave a dodaní týchto výrobkov, uvedený súd usúdil, že prijal riziko, že predmetné výrobky môžu byť použité na výrobu syntetických drog. Tento súd naopak oslobodil TF z druhého z uvedených bodov obžaloby, pričom rozhodol, že aj keby bolo možné označiť ho za „prevádzkovateľa“ v zmysle článku 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004, skutky, ktoré sú mu vytýkané, a to preprava, príjem, skladovanie alebo držba určených látok, nepredstavovali „okolnosti“, ktoré by sa mali oznamovať podľa článku 8 ods. 1 tohto nariadenia.
Prokuratúra podala proti tomuto rozsudku kasačný opravný prostriedok na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko).
Tento súd má pochybnosti v súvislosti s výkladom uvedených ustanovení. Konkrétne uvádza, že § 10a ods. 1 bod 3 zákona o ópiu implementuje článok 2 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2004/757, ktorý ukladá každému členskému štátu povinnosť zabezpečiť trestnosť výroby, prepravy alebo distribúcie prekurzorov, o ktorých sa vie, že sa majú použiť pri nezákonnej výrobe alebo zhotovení drog. Tento súd si preto kladie otázku, či osoba, ktorá vyrábala, prepravovala alebo distribuovala prekurzory s vedomím, že budú použité na výrobu alebo zhotovenie drog, môže byť súčasne uznaná vinnou z porušenia vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa implementuje rámcové rozhodnutie 2004/757, a z porušenia oznamovacej povinnosti podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004.
Vnútroštátny súd sa konkrétne pýta na súlad takejto kumulácie so zásadou
nemo tenetur se ipsum accusare
zakotvenou v článkoch 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie a v článku 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950. Dotknutá osoba by sa totiž v takomto prípade nemohla vyhnúť tomu, že oznámenie jej vlastného konania napĺňajúceho znaky trestného činu podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004 by viedlo k možnému trestnému stíhaniu a v konečnom dôsledku k potrestaniu za porušenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa implementuje článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2004/757.
S cieľom určiť, či je takáto kumulácia možná, je podľa vnútroštátneho súdu potrebné na jednej strane určiť, či sa pojem „prevádzkovateľ“, ako je vymedzený v článku 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004, má vykladať extenzívne v tom zmysle, že je ním každá osoba, ktorá uvádza na trh určené látky, alebo reštriktívne vo význame, že sa vzťahuje len na osoby, ktoré sa podieľajú na legálnom obchodovaní s takýmito látkami. Na druhej strane treba tiež zistiť, či sa má pojem „okolnosť“ uvedený v článku 8 ods. 1 tohto nariadenia vykladať extenzívne v tom zmysle, že sa vzťahuje na všetky konania, vrátane konania samotného prevádzkovateľa, alebo reštriktívne, teda že sa vzťahuje len na konanie tretích osôb, pričom konanie prevádzkovateľa sa riadi rámcovým rozhodnutím 2004/757.
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa fyzické a právnické osoby, ktoré sa zúčastňujú na uvedení určených látok na trh takým spôsobom, že táto účasť predstavuje trestný čin podľa článku 2 ods. 1
initio
a písm. d) rámcového rozhodnutia 2004/757, považovať za ‚prevádzkovateľov‘ v zmysle článku 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004?
2.
V prípade kladnej odpovede na túto otázku:
a)
Predstavuje takéto konanie prevádzkovateľa uvedeného v prvej otázke ‚okolnosť‘ v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004?
b)
Predstavuje konanie ako prijatie, preprava a skladovanie určených látok ‚okolnosti‘ v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004, ak tieto skutky neboli vykonané s úmyslom dodať tieto látky tretím subjektom?“
Rozhodnutím z 2. decembra 2022 predseda Súdneho dvora rozhodol podľa článku 53 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora o prednostnom prejednaní tejto veci.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004 vykladať v tom zmysle, že osoba, ktorá sa v rámci nezákonnej činnosti podieľa na uvádzaní určených látok na trh v Únii, predstavuje „prevádzkovateľa“ v zmysle tohto ustanovenia.
Na tento účel treba najmä určiť, či „uvádzanie na trh“ v zmysle tohto ustanovenia odkazuje na akúkoľvek dodávku určených látok v Únii bez ohľadu na to, či k nej dochádza v rámci zákonnej alebo nezákonnej činnosti, alebo či sa týka iba dodávky takýchto látok v rámci zákonnej činnosti.
Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudok z 18. októbra 2022, IG Metall a ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Článok 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004 definuje „prevádzkovateľa“ ako „akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá sa zúčastňuje na umiestňovaní určených látok na trh“. Toto ustanovenie, tak ako je formulované, nespresňuje, či umiestnenie takýchto látok na trh zahŕňa aj ich uvádzanie na trh v rámci nezákonnej činnosti.
Pokiaľ ide o článok 8 ods. 1 tohto nariadenia, stanovuje, že „prevádzkovatelia ihneď oznamujú príslušným orgánom všetky okolnosti, akými sú nezvyčajné objednávky alebo transakcie súvisiace s určenými látkami, ktoré sa majú uviesť na trh, ktoré naznačujú, že tieto látky by sa mohli zneužiť na nezákonnú výrobu omamných alebo psychotropných látok“ a že „na tento účel poskytujú prevádzkovatelia príslušným orgánom akékoľvek dostupné informácie, ktoré im umožňujú overiť zákonnosť príslušnej objednávky alebo transakcie“.
Z tohto ustanovenia vyplýva, že oznamovacia povinnosť stanovená normotvorcom Únie sa týka objednávok a transakcií, ktoré sa zdajú byť neobvyklé v tom zmysle, že mohli byť vykonané s cieľom nezákonne odkloniť tieto určené látky od ich bežného určenia.
Z článku 8 ods. 1 nariadenia č. 273/2004 vyplýva, že „prevádzkovatelia“, ako sú definovaní v článku 2 písm. d) tohto nariadenia, sú povinní oznámiť všetky okolnosti, ktoré naznačujú, že určené látky, ktoré sa majú uviesť na trh, môžu byť nezákonne odklonené z legálneho obchodného obehu na účely nezákonnej výroby omamných alebo psychotropných látok.
Z toho vyplýva, že za „prevádzkovateľov“ v zmysle druhého uvedeného ustanovenia možno považovať len osoby, ktoré sa podieľajú na uvádzaní určených látok na trh v zákonnom rámci.
Po prvé tento doslovný výklad má oporu v kontexte, do ktorého je predmetné ustanovenie zasadené.
Nariadenie č. 273/2004 predovšetkým zrušilo a nahradilo najmä smernicu Rady 92/109 a nariadenie Komisie (ES) č. 1485/96 z 26. júla 1996, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania smernice Rady 92/109/EHS so zreteľom na vyhlásenia zákazníkov o použití určitých látok používaných pri nedovolenej výrobe omamných látok a psychotropných látok (
Ú. v. ES L 188, 1996, s. 28
; Mim. vyd. 15/003, s. 62). Tieto akty sa však týkali legálneho obchodu s prekurzormi drog. Prvé odôvodnenie smernice 92/109 totiž výslovne odkazovalo na potrebu „v očakávaní konečného zriadenia vnútorného trhu“ stanoviť „spoločné pravidlá na úrovni spoločenstva, aby sa tak zabránilo narušeniu hospodárskej súťaže pri zákonnom obchode a aby sa zaručilo jednotné uplatňovanie prijatých pravidiel“. Druhé odôvodnenie nariadenia č. 1485/96 stanovovalo, že „zavedenie ustanovení o vyhláseniach zákazníkov pomôže zabezpečiť, aby bol pri každej transakcii účel použitia sledovaných látok zákazníkom jasne identifikovaný; keďže takáto identifikácia prispeje k predchádzaniu zneužívania sledovaných látok na nedovolenú výrobu drog“.
Ďalej odôvodnenia 3, 6 a 17 nariadenia č. 273/2004 odkazujú na monitorovanie „obchodu“ s prekurzormi drog a odôvodnenia 5 a 11 tohto nariadenia uvádzajú v uvedenom poradí potrebu „odhaliť možné prípady protiprávneho zneužitia prekurzorov drog v Spoločenstve“, ako aj „prijať opatrenia na zaručenie lepšej kontroly vnútorného obchodu spoločenstva s určenými látkami“. Odôvodnenia 6, 8 a 13 uvedeného nariadenia však rozlišujú medzi zákonným alebo legálnym obchodovaním s týmito látkami a ich nezákonnou výrobou.
Napokon článok 3 nariadenia č. 273/2004, ktorý sa týka požiadaviek na uvádzanie určených látok na trh, vo svojom odseku 1 stanovuje, že „od prevádzkovateľov, ktorí chcú umiestniť na trh určené látky kategórií 1 a 2 prílohy I, sa vyžaduje, aby vymenovali úradníka zodpovedného za obchod s určenými látkami“, ktorý „zabezpečuje, aby sa obchod s určenými látkami, ktorý realizuje prevádzkovateľ, uskutočňoval v súlade s týmto nariadením“. Odseky 2 a 3 tohto článku tiež v uvedenom poradí uvádzajú, že „prevádzkovatelia… musia mať povolenie od príslušných orgánov členského štátu, v ktorom sú usadení, pred tým, ako budú môcť vlastniť alebo uviesť na trh určené látky kategórie 1 prílohy I“ a že „každý prevádzkovateľ, ktorý je držiteľom povolenia, dodáva určené látky kategórie 1 prílohy I iba prevádzkovateľom…, ktorí sú tiež držiteľmi povolenia a podpísali vyhlásenie odberateľa stanovené v článku 4 ods. 1“. Okrem toho odsek 6 uvedeného článku ukladá prevádzkovateľom povinnosť zaregistrovať sa na príslušných orgánoch členského štátu, v ktorom sú usadení. Z požiadaviek týkajúcich sa uvádzania určených látok na trh, ktoré sú stanovené v článku 3 tohto nariadenia, vyplýva, že ich účelom je vymedziť obchod s určenými látkami istým právnym rámcom.
Rovnaký výklad platí aj s ohľadom na články 4 až 7 nariadenia č. 273/2004 stanovujúceho formálne pravidlá, ktorým podlieha obchod s určenými látkami, ako je napríklad povinnosť odberateľa predložiť vyhlásenie, v ktorom uvádza použitie týchto látok, povinnosť prevádzkovateľa priložiť pri transakciách k určitým látkam dokumentáciu alebo tiež povinnosť označiť určité látky pomocou vhodného označenia.
To isté platí aj s ohľadom na článok 10 uvedeného nariadenia, ktorý stanovuje, že „s cieľom zabezpečenia správneho uplatňovania článkov 3 až 8 prijíma každý členský štát potrebné opatrenia na to, aby ich príslušné orgány mohli vykonávať svoje kontrolné a monitorovacie funkcie, najmä… vstúpiť do obchodných priestorov prevádzkovateľov a používateľov s cieľom získať dôkazy o nezrovnalostiach“.
Zo všetkých týchto ustanovení vyplýva, že ich cieľom je ohraničiť obchodovanie s určenými látkami zákonným rámcom.
Doslovný výklad pojmu „prevádzkovateľ“ v zmysle článku 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004, vyplývajúci z bodu 39 tohto rozsudku, po druhé potvrdzujú aj ciele sledované právnou úpravou, ktorej súčasťou je toto ustanovenie.
Ako totiž vyplýva z jeho článku 1, nariadenie č. 273/2004 ustanovuje harmonizované opatrenia na kontrolu a monitorovanie určitých látok vnútri Únie, ktoré sa často používajú na nezákonnú výrobu omamných alebo psychotropných látok, s cieľom zabrániť zneužívaniu takýchto látok. Ako už Súdny dvor uviedol, toto nariadenie bolo prijaté s cieľom účinne bojovať proti zneužívaniu látok, ktoré sa bežne používajú na nedovolenú výrobu omamných alebo psychotropných látok, prostredníctvom zavedenia systému monitorovania obchodu s týmito látkami sprevádzaného účinnými, primeranými a odstrašujúcimi sankciami (rozsudky z 5. februára 2015, M. a i.,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
, ako aj z 12. februára 2015, Gielen a i.,
C‑369/13
,
EU:C:2015:85
, bod
).
Z odôvodnení 1 až 6 nariadenie č. 273/2004 vyplýva, že toto nariadenie implementuje článok 12 Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu do právneho poriadku Únie (rozsudok z 5. februára 2015, M. a i.,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
), podľa ktorého zmluvné strany budú prijímať opatrenia, ktoré budú pokladať za vhodné, na zamedzenie úniku uvedených látok na nedovolenú výrobu omamných alebo psychotropných látok a budú s týmto cieľom navzájom spolupracovať. Tieto štáty prijmú najmä potrebné opatrenia na vytvorenie a udržiavanie systému monitorovania medzinárodného obchodu s látkami v záujme uľahčenia odhaľovania podozrivých transakcií.
Zároveň treba dodať, že podľa judikatúry Súdneho dvora normotvorca Únie prostredníctvom nariadení č. 273/2004 a č. 111/2005, ktoré majú rovnaký cieľ, podrobne definoval režim uplatniteľný na prekurzory drog (rozsudok z 5. februára 2015, M. a i.,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
). Na jednej strane sa teda nariadením č. 273/2004 stanovujú harmonizované opatrenia na kontrolu a monitorovanie prekurzorov drog v rámci Únie s cieľom zabrániť ich zneužívaniu a na druhej strane sa nariadením č. 111/2005 v zmysle jeho článku 1 ustanovujú pravidlá na monitorovanie obchodu s prekurzormi drog medzi Úniou a tretími krajinami.
Nariadenie č. 273/2004 je preto súčasťou širšieho súboru právnych noriem, ktorého súčasťou je aj rámcové rozhodnutie 2004/757.
Treba však zdôrazniť, že rámcové rozhodnutie 2004/757 stanovuje minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami, ktoré umožňujú definovať spoločný prístup na úrovni Únie v boji proti obchodu s drogami. Na tento účel článok 2 stanovuje, že každý členský štát prijme nevyhnutné opatrenia, ktorými zabezpečí, aby úmyselné skutky, ktoré vymenúva, boli trestné, pokiaľ nie sú povolené, pričom ide najmä o výrobu, prepravu a distribúciu prekurzorov, o ktorých sa vie, že sa majú použiť pri nezákonnej výrobe alebo zhotovení drog alebo na tieto účely. Okrem toho článok 1 bod 2 tohto rámcového rozhodnutia definuje pojem „prekurzor“ ako akúkoľvek látku určenú v právnych predpisoch Spoločenstva, ktorými sa vykonávajú povinnosti vyplývajúce z článku 12 Viedenského dohovoru proti nedovolenému obchodu.
Z toho vyplýva, že aj keď rámcové rozhodnutie 2004/757, nariadenie č. 273/2004 a nariadenie č. 111/2005 sledujú rovnaký cieľ, majú rozdielny rozsah pôsobnosti, hoci sa dopĺňajú. Rámcové rozhodnutie 2004/757 stanovuje znaky skutkovej podstaty trestných činov v oblasti nezákonného obchodu s drogami v súvislosti s prekurzormi drog, a teda určenými látkami, zatiaľ čo pôsobnosť nariadení č. 273/2004 a č. 111/2005 je obmedzená na legálny obchod s takýmito látkami.
Toto rozlíšenie vyplýva okrem iného z právnych základov týchto rôznych aktov. Rámcové rozhodnutie 2004/757 je totiž založené na článku 31 písm. e) a článku 34 ods. 2 písm. b) ZEÚ, ktoré boli nahradené článkami 82, 83 a 85 ZFEÚ spadajúcimi do hlavy V uvedenej Zmluvy s názvom „Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti“, konkrétne do jej kapitoly 4 týkajúcej sa justičnej spolupráce v trestných veciach. Právnym základom nariadenia č. 273/2004 je naopak článok 95 ES, nahradený článkom 114 ZFEÚ, ktorý patrí do hlavy VII uvedenej Zmluvy s názvom „Spoločné pravidlá pre hospodársku súťaž, zdaňovanie a aproximáciu práva“. Rovnako nariadenie č. 111/2005 je založené na článku 133 ES, ktorý bol nahradený článkom 207 ZFEÚ. Tento článok však patrí do piatej časti Zmluvy o FEÚ, nazvanej „Vonkajšia činnosť Únie“, a konkrétne do jej hlavy II s názvom „Spoločná obchodná politika“.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že situácia, v ktorej sa osoba v rámci nezákonnej činnosti podieľa na uvádzaní určených látok na trh v Únii, nepatrí do pôsobnosti nariadenia č. 273/2004.
Preto treba na prvú otázku odpovedať, že článok 2 písm. d) nariadenia č. 273/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že osoba, ktorá sa v rámci nezákonnej činnosti podieľa na uvádzaní určených látok na trh v Únii, nie je „prevádzkovateľom“ v zmysle tohto ustanovenia.
O druhej otázke
So zreteľom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

Článok 2 písm. d) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 z 11. februára 2004 o prekurzoroch drog, zmenený a doplnený nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1258/2013 z 20. novembra 2013,

sa má vykladať v tom zmysle, že:

osoba, ktorá sa v rámci nezákonnej činnosti podieľa na uvedení určených látok na trh v Európskej únii, nie je „prevádzkovateľom“ v zmysle tohto ustanovenia.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.