CELEX: 62017CJ0026
Žalba
Žig Europske unije
Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija
Figurativni žig koji prikazuje uzorak međusobno prepletenih valovitih linija
Uredba (EZ) br. 207/2009
Članak 7. stavak 1. točka (b)
Apsolutni razlog za odbijanje
Razlikovni karakter
Reljefni uzorak

Svojom žalbom društvo Birkenstock Sales GmbH zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 9. studenoga 2016., Birkenstock Sales/EUIPO (Prikaz uzorka međusobno prepletenih valovitih linija) (
T‑579/14
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2016:650
), kojom je Opći sud djelomično odbio njegovu tužbu za poništenje odluke prvog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 15. svibnja 2014. (predmet R 1952/2013‑1) u vezi s međunarodnom registracijom u kojoj je naznačena Europska unija figurativnog žiga koji prikazuje uzorak međusobno prepletenih valovitih linija (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) propisuje u članku 7. stavku 1. točki (b):
„1.   Neće se registrirati sljedeće:
[…]
(b)
žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter;
[…]”
Okolnosti spora
Žalitelj je pravni sljednik Birkenstock Orthopädie GmbH & Co. KG, koji je na temelju njemačkog žiga od Međunarodnog ureda Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO) 27. lipnja 2012. ishodio međunarodnu registraciju u kojoj je naznačena Europska unija za sljedeći figurativni žig:
EUIPO je 25. listopada 2012. primio obavijest o međunarodnoj registraciji predmetnog znaka (u daljnjem tekstu: sporni znak).
Proširenje zaštite zatraženo je za proizvode iz razreda 10., 18. i 25. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen (u daljnjem tekstu: Nicanski sporazum), i odgovaraju, za svaki od tih razreda, sljedećem opisu:
–
razred 10.: „Kirurški, medicinski, zubarski i veterinarski uređaji i instrumenti; umjetni udovi, oči i zubi; ortopedski proizvodi; materijal za šivanje rana; materijal za kirurško šivanje; ortopedska obuća, uključujući ortopedsku obuću za rehabilitaciju, fizioterapiju stopala, za uporabu iz terapeutskih razloga i osmišljenu radi primjene u druge medicinske svrhe, kao i njihovi dijelovi, uključujući ortopedske cipele, kao i ortopedske cipele s ulošcima ili ortopedskim napravama za podržavanje stopala kao i unutarnji ortopedski dodaci za tabane i cipele, uključujući ortopedske naprave za podržavanje stopala i unutarnje ortopedske uloške za cipele kao i njihove dijelove, uključujući unutarnje čvrste termoplastične uloške; dijelove cipela i uloške za cipele za prilagodbu na ortopedsku obuću, osobito ulošci, sastavljeni potplati, umeci, unutarnji ulošci, punjenja od pjene, umeci od pjene i oblikovani potplati za cipele, uključujući unutrašnjost koja je u potpunosti od plastičnih materijala i ortopedske uloške od prirodnog pluta, termičkog pluta, plastičnih materijala, lateksa ili zupčastih plastičnih materijala, uključujući elastične dijelove od pluta i lateksa ili od plastike i pluta; unutarnji ortopedski dodaci za tabane i cipele; ortopedske naprave za podržavanje stopala i cipele; ortopedska obuća, osobito ortopedske papuče i sandale; unutarnji ortopedski ulošci, unutrašnjost, uključujući unutrašnjost od plastičnih materijala, lateksa ili zupčastih plastičnih materijala, uključujući elastične dijelove od pluta i lateksa ili od plastike i pluta”;
–
razred 18.: „Koža i umjetna koža, kao i proizvodi od tih materijala iz tog razreda; životinjske kože, životinjske kože pripremljene za izradu krznarskih proizvoda; kovčezi i putne torbe; kišobrani, suncobrani i štapovi za hodanje; bičevi, hamovi i sedlarski proizvodi; novčanik; torbe; ručne torbe; etui za dokumente; pojasne torbice; torbe‑navlake za odijela za putovanja; futrole za ključeve (kožna galanterija); kozmetičke torbice; neseseri, prazne kozmetičke torbice tzv. ,vanity cases'; torbe za putovanja; ruksaci”;
–
razred 25.: „Odjeća, pokrivala za glavu, cipele, uključujući udobne cipele i cipele za rad, za razonodu, za zdrava stopala i sport, uključujući sandale, sandale za toniranje donjih mišića, japanke, papuče, klompe, koje također sadržavaju uloške za stopala, točnije duboke, anatomske i oblikovane uloške za stopala, naprave za podržavanje stopala kao i unutrašnjost za spuštena stopala i za cipele, zaštitna unutrašnjost; dijelovi i unutrašnjost gore navedene obuće, to jest gornji dijelovi obuće, pete, vanjski potplati, unutarnji ulošci, dijelovi ispod cipela, uključujući uloške, naprave za podržavanje stopala; unutrašnjost za spuštena stopala i za cipele, točnije duboki, anatomski i oblikovani ulošci za stopala, točnije od prirodnog pluta, termičkog pluta, plastičnih materijala, lateksa ili zupčastih plastičnih materijala, uključujući elastične dijelove od pluta i lateksa ili od plastike i pluta; unutarnji ulošci; obuća, uključujući cipele i sandale, čizme, kao i dijelovi i unutrašnjost svih gore navedenih proizvoda obuhvaćenih tim razredom; pojasevi; šalovi; marame za glavu”.
Ispitivač je 21. studenoga 2012. obavijestio žalitelja o privremenom
ex officio
odbijanju u cijelosti zaštite međunarodnog žiga u Uniji. Razlog naveden u potporu tom odbijanju bio je nepostojanje razlikovnog karaktera spornog znaka za sve predmetne proizvode u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Odlukom od 29. kolovoza 2013., nakon što je žalitelj odgovorio na primjedbe navedene u obavijesti o privremenom odbijanju, EUIPO‑ov odjel za ispitivanje potvrdio je, iz istog razloga kao što je onaj prethodno istaknuti, odbijanje u cijelosti zaštite međunarodnog žiga u Uniji.
Žalitelj je 4. listopada 2013. na temelju članaka 58. do 60. Uredbe br. 207/2009 EUIPO‑u podnio žalbu protiv te odluke.
Prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a (u daljnjem tekstu: žalbeno vijeće) odbilo je odlukom od 15. svibnja 2014. žalbu smatrajući da sporni znak nema razlikovni karakter za predmetne proizvode.
Žalbeno je vijeće osobito smatralo da navedeni znak prikazuje valovite linije koje se sijeku pod pravim kutom i da se ponavljaju na način da se mogu nastaviti u četiri smjera kvadrata i stoga se primijeniti na bilo koju dvodimenzionalnu ili trodimenzionalnu površinu. Dakle, sporni se znak odmah može percipirati kao prikaz reljefnog uzorka.
Žalbeno je vijeće osim toga utvrdilo da je općepoznato da su površine proizvoda ili njihovih pakiranja bile ukrašene uzorcima iz raznih razloga, osobito radi poboljšanja njihova estetskog izgleda i/ili radi usklađivanja s tehničkim zahtjevima.
Istaknulo je da prema ustaljenoj sudskoj praksi, s obzirom na to da prosječni potrošači na temelju znakova koji se stapaju s izgledom samih proizvoda obično ne pretpostavljaju komercijalno podrijetlo proizvoda, ti znakovi nemaju razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 osim ako se značajno razlikuju od standarda ili poslovne prakse u tom sektoru. Smatralo je da je ta sudska praksa primjenjiva na ovaj slučaj, zato što se sporni znak stapa s izgledom predmetnih proizvoda.
Žalbeno je vijeće smatralo da je opći dojam koji sporni znak odaje banalan i da se taj reljefni uzorak može pronaći na svim predmetnim proizvodima vezano za koje može imati estetsku i/ili tehničku funkciju. Prema žalbenom vijeću, cjelokupni dojam koji taj znak odaje ne razlikuje se značajno ili se uopće na razlikuje od poslovne prakse u sektorima u pitanju.
Žalbeno je vijeće zaključilo da relevantna javnost, po svemu sudeći, navedeni znak percipira kao običan reljefni uzorak, a ne kao naznaku posebnog komercijalnog podrijetla.
Tužba pred Općim sudom i pobijana presuda
Žalitelj je Općem sudu 1. kolovoza 2014. podnio tužbu za poništenje sporne odluke.
U prilog svojoj tužbi žalitelj se pozvao na samo jedan tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. On je osobito istaknuo da se žalbeno vijeće nije oslonilo na sporni znak u obliku u kojem je registriran, to jest na sliku čija je površina prilično ograničena i koju se ne može zamijeniti s oblikom proizvoda, nego je neopravdano povećalo navedeni znak tvrdeći da se potonji može reproducirati i nastaviti.
Nakon što je podsjetio na relevantnu sudsku praksu, Opći je sud u točkama 23. do 27. pobijane presude ispitao može li se u ovom slučaju primijeniti sudska praksa koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda. Opći je sud u tu svrhu u točkama 50. do 68. pobijane presude osobito analizirao pitanje koji je kriterij relevantan za utvrđivanje može li se znak, koji se sastoji od niza elemenata koji se redovito ponavljaju i koji je naznačen kao figurativni žig, smatrati površinskim uzorkom za predmetne proizvode.
U tom je smislu Opći sud u točkama 54. do 57. pobijane presude smatrao da se takav znak ne može smatrati reljefnim uzorkom u pogledu predmetnih proizvoda samo kada je uporaba reljefnog uzorka malo vjerojatna s obzirom na prirodu predmetnih proizvoda.
S obzirom na taj kriterij, Opći je sud presudio da je žalbeno vijeće, što se tiče „umjetnih udova, očiju i zubi”, „materijala za šivanje rana; materijala za kirurško šivanje” i „životinjske kože, životinjske kože pripremljene za izradu krznarskih proizvoda”, pogrešno primijenilo navedenu sudsku praksu, zbog čega se oslonilo na pogrešne kriterije ocjene te je, posljedično, u pogledu tih proizvoda trebalo poništiti spornu odluku. Suprotno tomu, Opći je sud smatrao da je, što se tiče proizvoda iz razreda 10., 18. i 25. u smislu Nicanskog sporazuma, žalbeno vijeće pravilno primijenilo sudsku praksu koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda.
Što se tiče potonjih proizvoda obuhvaćenih međunarodnim žigom čija se zaštita traži, Opći je sud u točkama 129. do 153. pobijane presude ispitao je li žalbeno vijeće pravilno smatralo da se sporni znak ne razlikuje značajno od standarda ili poslovne prakse predmetnih sektora. Presudio je da tomu upravo tako.
Stoga je Opći sud poništio spornu odluku u pogledu sljedećih proizvoda: „umjetni udovi, oči i zubi”, „materijal za šivanje rana; materijal za kirurško šivanje” i „životinjske kože, životinjske kože pripremljene za izradu krznarskih proizvoda”, a u preostalom dijelu je odbio tužbu.
Zahtjevi stranaka
Svojom žalbom žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
usvoji njegove zahtjeve postavljene u prvom stupnju i
–
naloži EUIPO‑u snošenje troškova postupka, uključujući troškove u okviru postupka pred Općim sudom i pred žalbenim vijećem.
EUIPO od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži žalitelju snošenje troškova postupka.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe tri žalbena razloga, koji se temelje, redom, na povredi članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, proturječnostima u obrazloženju pobijane presude i iskrivljavanju činjenica.
Prvi žalbeni razlog
Prvi dio prvog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj prigovara Općem sudu da je u točki 54. i sljedećim točkama pobijane presude kriterij koji se temelji na pukoj „mogućnosti” uporabe spornog znaka kao reljefnog uzorka pogrešno smatrao kriterijem relevantnim da bi se u ovom slučaju primijenila sudska praksa koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda u pogledu proizvoda u pitanju.
Naime, Sud je u rješenju od 26. travnja 2012., Deichmann/OHIM (
C‑307/11 P
, neobjavljeno,
EU:C:2012:254
), osobito presudio da je nužno da je uporaba predmetnog znaka kao reljefnog uzorka „najvjerojatnija uporaba”. Slijedom toga, sama mogućnost uporabe predmetnog međunarodnog žiga kao reljefnog uzorka nije dovoljna da bi se primijenila sudska praksa koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda.
Zaključivši da se znak koji se sastoji od niza elemenata koji se redovito ponavljaju možda neće smatrati reljefnim uzorkom samo u slučaju kada je uporaba takvog uzorka malo vjerojatna, s obzirom na prirodu predmetnih proizvoda, Opći je sud utvrdio kriterij koji se razlikuje od kriterija „najvjerojatnije uporabe”. Tim bi se prvim kriterijem ocjene nametnuli stroži kriteriji za figurativne žigove koji se sastoje od niza elemenata koji se ponavljaju od onih primjenjivih na druge vrste žigova u svrhu ocjene razlikovnog karaktera.
EUIPO prije svega smatra da je prvi dio prvog žalbenog razloga nedopušten i, podredno, da je neosnovan.
–
Ocjena Suda
Što se tiče dopuštenosti prvog dijela prvog žalbenog razloga, valja podsjetiti da je, u skladu s člankom 256. UFEU‑a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, žalba ograničena na pitanja prava. Opći je sud jedini nadležan utvrditi i ocijeniti relevantne činjenice kao i ocijeniti dokaze. Ocjenjivanje tih činjenica i dokaza nije, dakle, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, pitanje prava koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru postupka povodom žalbe (presuda od 2. rujna 2010., Calvin Klein Trademark Trust/OHIM,
C‑254/09 P
,
EU:C:2010:488
, t.
49.
i navedena sudska praksa).
U tom je pogledu dovoljno utvrditi da prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada se oslonio na kriterij koji se temelji na mogućoj uporabi spornog znaka kao reljefnog uzorka kako bi primijenio sudsku praksu koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda. Stoga je u okviru žalbe taj dio žalbenog razloga, koji se odnosi na pitanje prava, dopušten.
Što se tiče osnovanosti navedenog dijela razloga, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da razlikovni karakter žiga u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 znači da taj žig omogućava identifikaciju proizvoda za koji je registracija zatražena kao proizvoda koji potječe od određenog poduzetnika i time razlikovanje tog proizvoda od onih drugih poduzetnika. Taj se razlikovni karakter mora ocijeniti, s jedne strane, s obzirom na proizvode ili usluge za koje je zatražena registracija i, s druge strane, s obzirom na percepciju relevantne javnosti (presude od 25. listopada 2007., Develey/OHIM,
C‑238/06 P
, Zb.,
EU:C:2007:635
, t.
79.
i navedena sudska praksa, kao i od 21. siječnja 2010., Audi/OHIM,
C‑398/08 P
,
EU:C:2010:29
, t.
33.
i
34.
).
U tom je smislu Opći sud u točki 23. pobijane presude pravilno podsjetio da se kriteriji ocjene razlikovnoga karaktera trodimenzionalnih žigova koji se sastoje od izgleda samog proizvoda ne razlikuju od onih koji se primjenjuju na druge kategorije žigova. Također je pojasnio da, u sklopu primjene tih kriterija, percepcija prosječnog potrošača nije nužno ista u slučaju trodimenzionalnog žiga koji se sastoji od prikaza samog proizvoda kao kod verbalnog ili figurativnog žiga koji se sastoje od znaka koji je neovisan o izgledu proizvoda koje označava. Naime, prosječni potrošači nemaju običaj zaključivati o podrijetlu proizvoda na temelju njihova oblika ili pakiranja, u nedostatku bilo kakvih grafičkih ili tekstualnih elemenata, te stoga može biti teže utvrditi razlikovni karakter takvog trodimenzionalnog žiga od onoga verbalnog ili figurativnog žiga (presude od 7. listopada 2004., Mag Instrument/OHIM,
C‑136/02 P
,
EU:C:2004:592
, t.
30.
i od 22. lipnja 2006.Storck/OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, t.
26.
i
27.
).
U tim okolnostima, kao što je Opći sud u točki 24. pobijane presude pravilno podsjetio, razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 ima samo žig koji se značajno razlikuje od standarda ili poslovne prakse u dotičnom sektoru i stoga može ispuniti svoju bitnu funkciju oznake podrijetla (presude od 12. siječnja 2006., Deutsche SiSi‑Werke/OHIM,
C‑173/04 P
,
EU:C:2006:20
, t.
31.
i od 22. lipnja 2006., Storck/OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, t.
28.
).
Ta sudska praksa koja je nastala u odnosu na trodimenzionalne žigove koji se sastoje od izgleda samog proizvoda također vrijedi i kad je žig za koji je podnesena prijava figurativni žig koji se sastoji od dvodimenzionalnog prikaza navedenog proizvoda (presuda od 22. lipnja 2006., Storck/OHIM,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, t.
29.
), ili pak kad je žig za koji je podnesena prijava znak koji se sastoji od uzorka otisnutog na površinu proizvoda (vidjeti u tom smislu rješenje od 28. lipnja 2004., Glaverbel/OHIM,
C‑445/02 P
,
EU:C:2004:393
, t.
22.
do
24.
). Naime, u tim se dvama slučajevima žig ni ne sastoji od jednog znaka koji je neovisan o izgledu proizvoda koje označava.
Navedena se sudska praksa također primjenjuje kada žig prikazuje samo dio određenog proizvoda (rješenje od 13. rujna 2011., Wilfer/OHIM,
C‑546/10 P
, neobjavljeno,
EU:C:2011:574
, t.
59.
, i presuda od 15. svibnja 2014., Louis Vuitton Malletier/OHIM,
C‑97/12 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:324
, t.
54.
).
Iz toga slijedi, kao što je to Opći sud u točki 28. pobijane presude pravilno presudio, da odlučujući element za primjenjivost sudske prakse koja se odnosi na trodimenzionalne žigove koji se stapaju s izgledom proizvoda nije kvalifikacija dotičnog znaka kao „figurativnog”, „trodimenzionalnog” i sl., nego činjenica da se stapa s izgledom određenog proizvoda.
Taj odlučujući element podrazumijeva, kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točkama 52. i 53. svojeg mišljenja, postojanje sličnosti između znaka i obuhvaćenih proizvoda ili jednog njihova dijela, koja se mora ocijeniti s obzirom na prirodu navedenih proizvoda i koja mora biti uočljiva relevantnoj javnosti.
S obzirom na ta razmatranja valja provjeriti je li, kao što to tvrdi žalitelj, Opći sud kao relevantan kriterij kako bi se primijenila sudska praksa koja se odnosi na žigove koji se stapaju s izgledom proizvoda trebao prihvatiti kriterij koji se temelji na „najvjerojatnijoj uporabi” spornog znaka kao reljefnog uzorka.
U tom je pogledu Opći sud u točkama 36. i 37. pobijane presude smatrao da je sporni znak figurativni znak koji se sastoji od niza elemenata koji se redovito ponavljaju i koje se unedogled može nastaviti u četiri smjera i koji se osobito može upotrijebiti kao reljefni uzorak. U točki 48. te presude Opći je sud ocijenio da su proizvodi obuhvaćeni tim znakom dijelom proizvodi koji su dokazano često reljefni uzorci, kao što su modni artikli u širem smislu i, dijelom, proizvodi za koje je manje očito da su često reljefni uzorci. U točkama 54. i 55. navedene presude presudio je da stoga načelno postoji tom znaku inherentna vjerojatnost da će ga se upotrijebiti kao reljefni uzorak, da se u tim okolnostima takav znak može smatrati reljefnim uzorkom samo kada je u pogledu predmetnih proizvoda uporaba reljefnog uzorka malo vjerojatna s obzirom na prirodu predmetnih proizvoda i da se, u drugim slučajevima, može smatrati da je predmetni znak doista reljefni uzorak.
Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava kada se oslonio na kriterij koji se temelji na mogućoj, a ne malo vjerojatnoj, uporabi spornog znaka kao reljefnog uzorka u pogledu prirode predmetnih proizvoda kako bi primijenio sudsku praksu koja se odnosi na trodimenzionalne žigove koji se stapaju s izgledom proizvoda.
Naime, s jedne strane, s obzirom na inherentna svojstva spornog znaka koji se sastoji od niza elemenata koji se redovito ponavlja i vrstu obuhvaćenih proizvoda, taj je znak, načelno, predodređen da ga se otisne na površinu navedenih proizvoda, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 77. svojeg mišljenja. Postoji vjerojatnost inherentna znaku koji se sastoji od ponavljajućih elemenata da ga se može upotrijebiti kao reljefni uzorak i da ga se stoga poistovjećuje s izgledom predmetnih proizvoda.
S druge strane, valja istaknuti da kriterij koji se temelji na najvjerojatnijoj uporabi, na koji se oslanja u rješenju od 26. travnja 2012., Deichmann/OHIM (
C‑307/11 P
, neobjavljeno,
EU:C:2012:254
, t.
55.
), nije relevantan u ovom slučaju, s obzirom na to da u predmetu koji je doveo do tog rješenja nije bila riječ o registraciji znaka koji se sastoji od ponavljajućih elemenata, nego o znaku koji prikazuje zavrnute trake s prekinutim crtama.
Osim toga, poštovanje kriterija koji se temelji na najvjerojatnijoj uporabi, poput onog na koji se poziva žalitelj, dovelo bi do toga da se znakovi koji se u pogledu obuhvaćenih proizvoda osobito mogu, zbog sebi svojstvenih obilježja, upotrijebiti kao reljefni uzorak, mogu izuzeti iz primjene sudske prakse koja se odnosi na žigove koji se stapaju s izgledom proizvoda, iako u pogledu takvih znakova postoji njima svojstvena vjerojatnost da će ih se upotrijebiti kao reljefni uzorak i da se, prema tome, stapaju s izgledom proizvoda.
U tim okolnostima prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi dio prvog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Drugim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da je Opći sud učinio pogrešku propustivši utvrditi standarde i poslovnu praksu sektora za predmetne proizvode i ocijeniti sporni znak u skladu s tim standardima.
U tom je pogledu podsjetio, upućujući na presude od 7. listopada 2004., Mag Instrument/OHIM (
C‑136/02 P
,
EU:C:2004:592
, t.
31.
) i od 24. svibnja 2012.Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/OHIM (
C‑98/11 P
,
EU:C:2012:307
, t.
42.
), na ustaljenu sudsku praksu prema kojoj razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 ima samo žig koji se značajno razlikuje od standarda ili poslovne prakse u predmetnom sektoru i koji zbog toga može ispuniti svoju bitnu funkciju oznake podrijetla.
Žalitelj tvrdi da je Opći sud u točkama 83. do 96. i 113. do 123. pobijane presude samo ispitao mogu li predmetni proizvodi načelno imati reljefni uzorak i da je u točki 133. te presude preuzeo općenito utvrđenje žalbenog vijeća prema kojem opće iskustvo pokazuje da reljefni uzorci imaju bezbroj različitih crteža. Međutim, taj zaključak ne može zamijeniti utvrđivanje standarda i običaja predmetnog sektora za svaku kategoriju obuhvaćenih proizvoda, tim više što se proizvode kao što su „medicinski uređaji i instrumenti”, „sedlarski proizvodi” ili „obuća” ne može povezati s kategorijom homogenih proizvoda.
EUIPO prije svega smatra da je drugi dio prvog žalbenog razloga nedopušten i, podredno, da je neosnovan.
–
Ocjena Suda
Potrebno je istaknuti da drugim dijelom prvog žalbenog razloga žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud učinio pogrešku propustivši utvrditi standarde i poslovnu praksu predmetnog sektora za svaku kategoriju proizvoda obuhvaćenu spornim znakom u svrhu ispitivanja razlikovnog karaktera međunarodnog žiga koji je predmet zahtjeva za zaštitu. Taj je dio, kojim žalitelj ističe pitanje prava, dopušten u okviru žalbe, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 29. ove presude.
Što se tiče osnovanosti navedenog dijela razloga, valja utvrditi da se on temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
Naime, Opći je sud u točkama 70. do 128. pobijane presude najprije ispitao primjenjuje li se u ovom slučaju u pogledu predmetnih proizvoda sudska praksa koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda, s obzirom na kriterij određen u točki 55. navedene presude, to jest s obzirom na to da se takav znak ne može smatrati reljefnim uzorkom samo kada je uporaba reljefnog uzorka malo vjerojatna s obzirom na prirodu predmetnih proizvoda. Opći je sud tu analizu izvršio za svaku predmetnu kategoriju proizvoda i ocijenio je li prema standardima ili poslovnoj praksi dotičnog sektora malo vjerojatno da navedeni proizvodi imaju reljefni uzorak.
Zatim je Opći sud u točkama 129. do 147. pobijane presude ocjenjivao je li to žalbeno vijeće u pogledu proizvoda na koje je primijenilo sudsku praksu koja se odnosi na trodimenzionalne žigove pravilno smatralo da se taj znak ne razlikuje značajno od standarda ili poslovne prakse predmetnih sektora i da stoga nema razlikovni karakter.
Opći je sud u tom pogledu u točkama 131. i 132. pobijane presude zaključio da je sporni znak jednostavan uzorak, koji se sastoji od jednostavne kombinacije prepletenih valovitih linija koja se ponavlja te je odbio žaliteljev argument koji se temelji na tome da su već sami oblici koji čine znak uzeti zasebno neuobičajeni. U točki 133. pobijane presude Opći je sud dodao da, kao što je žalbeno vijeće istaknulo, opće iskustvo pokazuje da uzorke otisnute na površinu imaju bezbroj različitih crteža i da su elementi uzoraka otisnutih na površinu često jednostavni geometrijski oblici, poput točaka, krugova, pravokutnika ili linija, pri čemu potonje mogu biti ravne ili ići gore dolje u cik‑cak ili valovima.
Nakon što je u točki 136. pobijane presude podsjetio da je, u skladu s relevantnom sudskom praksom, na onoj stranci koja se poziva na razlikovni karakter prijavljenoga žiga da, unatoč EUIPO‑ovoj analizi, dostavi konkretne i utemeljene informacije o tome da taj žig ima inherentan razlikovni karakter ili razlikovni karakter stečen uporabom, Opći je sud u točkama 137. do 147. te presude ispitao argumente i dokaze koje je istaknuo žalitelj.
Opći je sud u točki 138. pobijane presude, u okviru ispitivanja žaliteljeva argumenta prema kojem se žalbeno vijeće nije trebalo ograničiti na opće tvrdnje u vezi sa svim proizvodima ili uslugama, smatrao da utvrđenje žalbenog vijeća prema kojem uzorci otisnuti na površinu imaju bezbroj različitih crteža nije ograničeno na određeni sektor. U točki 144. te presude Opći je sud presudio da se ne može na temelju slika cipela koje je žalitelj dostavio utvrditi postojanje značajne razlike između spornog znaka i standarda i poslovnih praksi u sektoru cipela. U točki je 145. navedene presude smatrao da se ne može na temelju nekoliko slika unutarnjih uložaka cipela koje je žalitelj dostavio, ni u kojem slučaju, utvrditi postojanje značajne razlike između spornog znaka i standarda i poslovnih praksi u predmetnom sektoru, jer sve slike pokazuju gornji dio unutarnjih uložaka. Opći je sud utvrdio da u odnosu na ostale predmetne proizvode žalitelj nije dostavio slike pomoću kojih se može utvrditi standarde i poslovne prakse predmetnih sektora. Stoga je Opći sud u točki 147. pobijane presude presudio da se ne može na temelju žaliteljevih tvrdnji utvrditi postojanje značajne razlike između spornog znaka i standarda i poslovnih praksa predmetnih sektora.
U tim se okolnostima ne može Općem sudu prigovoriti da nije utvrdio standarde i poslovne prakse predmetnih sektora dok je ocjenjivao razlikovni karakter spornog znaka.
Iz toga proizlazi da drugi dio prvog žalbenog razloga valja odbiti kao neosnovan.
Treći dio prvog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Trećim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj prigovara Općem sudu da je primijenio strože kriterije od onih iz članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, kada je u točkama 130., 131. i 133. pobijane presude smatrao da je cjelokupni dojam koji predmetni međunarodni žig odaje i dalje banalan i da su reljefni uzorci često jednostavni geometrijski oblici kao što su točke, krugovi, pravokutnici ili linije.
U tom se pogledu žalitelj poziva na presudu od 16. rujna 2004., SAT.1/OHIM (
C‑329/02 P
,
EU:C:2004:532
, t.
41.
), iz koje proizlazi da registracija nekog znaka kao žiga Europske unije nije uvjetovana utvrđenjem određene razine kreativnosti ili mašte nositelja žiga, nego samo mogućnošću tog znaka da razlikuje predmetne proizvode ili usluge od onih drugih poduzetnika. Linije koje su međusobno isprepletene, križaju se pod kutom od 90° i čine sporni znak pobuđujući cjelokupni dojam preciznog i karakterističnog „koščatog uzorka” zbog čega ukupni dojam koji taj znak odaje može naznačivati njegovo podrijetlo.
EUIPO prije svega smatra da je treći dio prvog žalbenog razloga nedopušten i, podredno, da je neosnovan.
–
Ocjena Suda
Valja utvrditi da, iako trećim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj u bitnome ističe da je Opći sud pogrešno primijenio članak 7. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009, on ustvari osporava činjenične ocjene koje je taj sud izvršio u točkama 130., 131. i 133. pobijane presude, prema kojima je, u biti, cjelokupni dojam koji sporni znak odaje banalan. Iz toga slijedi da žalitelj svojim argumentima pokušava od Suda ishoditi novu ocjenu tog znaka.
Međutim, budući da žalitelj u tom pogledu ne navodi iskrivljavanje činjenica, valja smatrati da je treći dio prvog žalbenog razloga nedopušten, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 29. ove presude.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da prvi žalbeni razlog treba odbiti kao djelomično neosnovan i djelomično nedopušten.
Drugi žalbeni razlog
Prvi dio drugog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
Prvim dijelom svojeg drugog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da pobijana presuda sadržava proturječne razloge u, s jedne strane, točki 77. pobijane presude i, s druge strane, točkama 76. i 78. iste.
Naime, Opći je sud u toj točki 77. naveo da se ispitivanje inherentnog razlikovnog karaktera znaka mora temeljiti na njegovim svojstvima, bez obzira na bilo kakvu konkretnu uporabu do koje je došlo. Međutim, u navedenim točkama 76. i 78. Opći se sud poziva na izjavu koju je žalitelj dao na raspravi, a koja se odnosi na uporabu spornog znaka u prošlosti.
EUIPO tvrdi da prvi dio tog drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
–
Ocjena Suda
Valja utvrditi da se prvi dio drugog žalbenog razloga temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
Naime, valja istaknuti da se razlozima navedenim u točkama 76. do 78. pobijane presude želi odgovoriti na žaliteljev argument iz točke 74. te presude, prema kojem sporna odluka sadržava proturječje jer isti žig ne može biti istodobno dvodimenzionalni reljefni uzorak i ostavljati dojam trodimenzionalnosti.
U tom pogledu, nakon što je u točki 75. pobijane presude ocijenio da se ništa ne protivi tomu da se, s jedne strane, uzme u obzir dvodimenzionalna i, s druge strane, trodimenzionalna uporaba znaka, Opći je sud u točki 76. te presude utvrdio da je žalitelj na raspravi priznao da se sporni znak koristio već više od 40 godina na vanjskim potplatima cipela i da takva uporaba odgovara uporabi navedenog znaka kao reljefnog površinskog uzorka. U točki 77. navedene presude dodao je doduše da se ocjena inherentnog razlikovnog karaktera znaka mora temeljiti na njegovim svojstvima, bez obzira na bilo kakvu konkretnu uporabu do koje je došlo. Međutim, u točki 78. iste presude utvrdio je da žaliteljeva argumentacija nije dosljedna zato što se njome, s jedne strane, tvrdi da je međunarodni žig „uobičajeni” dvodimenzionalni figurativni žig, a ne reljefni uzorak, a, s druge strane, da je uporaba na vanjskim potplatima cipela, to jest uporaba kao reljefnog površinskog uzorka, uporaba navedenog žiga.
Stoga iz točaka 76. do 78. pobijane presude proizlazi da se Opći sud ograničio na isticanje nedosljednosti žaliteljeve argumentacije. U tim se okolnostima ne može smatrati da je u tim točkama navedeno obrazloženje pobijane presude proturječno.
Stoga prvi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi dio drugog žalbenog razloga
–
Argumentacija stranaka
U drugom dijelu svojeg drugog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da točka 75. pobijane presude sadržava proturječje u pogledu pitanja može li se razlikovni karakter žiga ocijeniti na temelju njegove dvodimenzionalne i trodimenzionalne uporabe. Naime, Opći je sud u navedenoj točki uputio na jednu od svojih ranijih presuda, u kojoj su u obzir uzete dvije vrste uporabe predmetnog žiga. Međutim, budući da ocjenu razlikovnog karaktera treba izvršiti u svakom pojedinom slučaju, upućivanje na raniju presudu Općeg suda ne može biti dovoljno da bi se utvrdilo da se razlikovni karakter žiga može ocijeniti s obzirom na njegovu dvodimenzionalnu i trodimenzionalnu uporabu.
EUIPO ističe da drugi dio drugog žalbenog razloga nije osnovan.
–
Ocjena Suda
U točki 75. pobijane presude Opći je sud odgovorio na žaliteljev argument prema kojemu je sporna odluka proturječna jer isti žig ne može istodobno biti predmet dvodimenzionalne i trodimenzionalne uporabe i smatrao je da se ništa ne protivi tomu da se u obzir uzmu dvije uporabe tog žiga. On se u tom pogledu pozvao na presudu od 10. rujna 2015., EE/OHIM (prikaz bijelih točaka na pozadini boje slonovače) (
T‑144/14
, neobjavljena,
EU:T:2015:615
), u kojoj su uzete u obzir te dvije uporabe što se tiče figurativnog znaka koji prikazuje bijele točke na pozadini boje slonovače. Iz toga je zaključio da, u ovom slučaju, sporna odluka u tom pogledu ne sadržava proturječnosti.
Iako je točno, kao što to žalitelj ističe, da ocjenu razlikovnog karaktera znaka treba izvršiti u svakom pojedinom slučaju, to ne mijenja činjenicu da Opći sud može, u okviru obrazloženja svoje ocjene razlikovnog karaktera, uputiti na usporedive slučajeve, a da si po tom pitanju ne bude proturječan.
Iz toga slijedi da drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan i da, prema tome, drugi žalbeni razlog također treba odbiti.
Treći žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim trećim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da je Opći sud u točkama 134. do 139. pobijane presude iskrivio činjenice, s obzirom na to da činjenice koje je smatrao „općepoznatima” to očito nisu u pogledu uporabe reljefnih uzoraka za sporne proizvode iz razreda 10., 18. i 25. u smislu Nicanskog sporazuma. Žalitelj u tom pogledu osobito ističe da sama činjenica da jedan dio predmetnih proizvoda može imati reljefne uzorke nije dovoljna da bi se općepoznatom smatrala činjenica da oni doista imaju reljefne uzorke i da se međunarodni žig u pitanju ne razlikuje značajno od reljefnih uzoraka koji se uobičajeno upotrebljavaju u sektoru predmetnih proizvoda.
Stoga se ne može općepoznatom smatrati činjenica da medicinski, kirurški, zubarski i veterinarski instrumenti, kože i umjetne kože, štapovi za hodanje, ortopedska obuća, unutarnji ulošci, unutarnji ortopedski dodaci za tabane i cipele, dijelovi cipela i ulošci za cipele, osobito ulošci, ortopedske papuče i sandale, hamovi, torbe‑navlake za odijela za putovanja, etui za dokumente i kovčezi obično imaju reljefne uzorke.
EUIPO smatra da je treći žalbeni razlog nedopušten.
Ocjena Suda
Valja podsjetiti da, s obzirom na iznimnost žalbenog razloga koji se temelji na iskrivljavanju činjenica, žalitelj treba primjenom članka 256. UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 168. stavka 1. točke (d) Poslovnika Suda posebice precizno navesti elemente koje je prema njegovu mišljenju Opći sud iskrivio i dokazati pogreške u analizi koja je prema njegovoj ocjeni dovela do tog iskrivljenja. Takvo iskrivljavanje mora jasno proizlaziti iz sadržaja spisa, a da nije potrebno provesti novu ocjenu činjenica i dokaza (presude od 17. ožujka 2016., Naazneen Investments/OHIM,
C‑252/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:178
, t.
69.
i navedena sudska praksa i od 6. lipnja 2018., Apcoa Parking Holdings/EUIPO,
C‑32/17 P
, neobjavljena,
EU:C:2018:396
, t.
47.
i
48.
).
U ovom slučaju valja utvrditi da žalitelj samo tvrdi da činjenice koje je Opći sud smatrao „općepoznatima” to očito nisu u pogledu uporabe reljefnih uzoraka za sporne proizvode iz razreda 10., 18. i 25. u smislu Nicanskog sporazuma, a da u prilog tom navodu nije iznio nikakav dokaz koji bi mogao dokazati da je Opći sud u tom smislu iskrivio činjenice.
Iz toga proizlazi da treći žalbeni razlog treba odbiti kao nedopušten.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu treba odbiti u cijelosti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je EUIPO podnio zahtjev da se društvu Birkenstock Sales naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u svojem žalbenom zahtjevu, društvu Birkenstock Sales nalaže se snošenje troškova.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Društvu Birkenstock Sales GmbH nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački