CELEX: 62017CJ0266
Trimitere preliminară
Transporturi
Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători
Regulamentul (CE) nr. 1370/2007
Articolul 5 alineatele (1) și (2)
Atribuire directă
Contracte de servicii de transport public de călători cu autobuzul și cu tramvaiul
Condiții
Directiva 2004/17/CE
Directiva 2004/18/CE

Cererile de decizie preliminară privesc interpretarea articolului 5 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (
JO 2007, L 315, p. 1
).
Aceste cereri au fost formulate în cadrul a două litigii între, în ceea ce privește primul litigiu, Rhein‑Sieg‑Kreis (Districtul Rhein‑Sieg, Germania), pe de o parte, și Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH și BVR Busverkehr Rheinland GmbH, pe de altă parte, și, în ceea ce privește al doilea litigiu, Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (denumit în continuare „Rhenus Veniro”), pe de o parte, și Kreis Heinsberg (Districtul Heinsberg, Germania), pe de altă parte, în legătură cu proiecte de atribuire directă de contracte de achiziții publice de servicii de transport de călători cu autobuzul.
Cadrul juridic
Regulamentul nr.1370/2007
Articolul 1 din Regulamentul nr. 1370/2007, intitulat: „Scopul și domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)   Scopul prezentului regulament este acela de a defini modul în care, în conformitate cu normele dreptului comunitar, autoritățile competente pot acționa în domeniul transportului public de călători pentru a garanta prestarea de servicii de interes general care sunt, printre altele, mai numeroase, mai sigure, de calitate mai bună sau au costuri mai scăzute decât cele pe care le‑ar fi permis numai acțiunea forțelor pieței.
În acest scop, prezentul regulament stabilește condițiile în care autoritățile competente, atunci când impun sau contractează obligații de serviciu public, compensează operatorii de servicii publice pentru costurile suportate și/sau acordă drepturi exclusive în schimbul îndeplinirii obligațiilor de serviciu public.
(2)   Prezentul regulament se aplică exploatării naționale și internaționale a serviciilor publice de transport de călători pe calea ferată și cu alte moduri de transport pe șine, precum și de transport rutier, cu excepția serviciilor exploatate în principal pentru interesul lor istoric sau turistic.[…]
[…]”
Articolul 2 din acest regulament, intitulat „Definiții”, are următorul cuprins:
„În sensul prezentului regulament:
(a)
prin «transport public de călători» se înțelege serviciile de transport de călători care sunt de interes economic general și care sunt prestate către public în mod nediscriminatoriu și continuu;
(b)
prin «autoritate competentă» se înțelege orice autoritate publică sau grup de autorități publice dintr‑unul sau mai multe state membre, care are competența de a interveni în transportul public de călători într‑o zonă geografică dată sau orice organism învestit cu o astfel de autoritate;
(c)
prin «autoritate locală competentă» se înțelege orice autoritate competentă a cărei zonă de competență teritorială nu corespunde teritoriului național;
[…]
(h)
prin «atribuire directă» se înțelege atribuirea unui contract de servicii publice unui anumit operator de serviciu public, fără o procedură competitivă de atribuire prealabilă;
(i)
prin «contract de servicii publice» se înțelege unul sau mai multe acte obligatorii din punct de vedere juridic și care confirmă acordul încheiat între o autoritate competentă și un operator de serviciu public cu scopul de a încredința respectivului operator de serviciu public gestionarea și exploatarea serviciilor publice de transport de călători, sub rezerva unor obligații de serviciu public; în funcție de dreptul statelor membre, contractul poate consta, de asemenea, într‑o decizie adoptată de către autoritatea competentă:
–
sub forma unui act cu putere de lege sau a unor acte administrative speciale sau
–
care cuprinde condițiile în care autoritatea competentă însăși prestează serviciile sau încredințează prestarea unor astfel de servicii unui operator intern;
(j)
prin «operator intern» se înțelege o entitate cu personalitate juridică distinctă asupra căreia autoritatea locală competentă sau, în cazul unui grup de autorități, cel puțin una dintre autoritățile locale competente exercită un control asemănător cu cel exercitat asupra propriilor sale departamente;
[…]”
Articolul 5 din regulamentul menționat, intitulat „Atribuirea de contracte de servicii publice”, prevede:
„(1)   Contractele de servicii publice se atribuie în conformitate cu normele stabilite prin prezentul regulament. Cu toate acestea, contractele de servicii sau contractele de servicii publice, astfel cum sunt definite în [Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (
JO 2004, L 134, p. 1
, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3) sau în Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (
JO 2004, L 134, p. 114
, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116)], pentru servicii publice de transport de călători cu autobuzul sau tramvaiul, se atribuie în conformitate cu procedurile prevăzute în temeiul respectivelor directive, în cazul în care astfel de contracte nu iau forma contractelor de concesiune de servicii, astfel cum sunt definite în directivele în cauză. Dispozițiile alineatelor (2)-(6) din prezentul articol nu se aplică în cazul în care contractele urmează să fie atribuite în conformitate cu Directiva [2004/17] sau [2004/18].
(2)   Cu excepția cazului în care acest lucru este interzis de dreptul intern, orice autoritate locală competentă, fie că este o autoritate de sine stătătoare, fie un grup de autorități care prestează servicii publice integrate de transport de călători, poate decide să presteze ea însăși servicii publice de transport de călători sau să atribuie contracte de servicii publice în mod direct unei entități cu personalitate juridică distinctă asupra căreia autoritatea locală competentă sau, în cazul unui grup de autorități, cel puțin una dintre autoritățile locale competente exercită un control asemănător cu cel exercitat asupra propriilor sale departamente. Următoarele dispoziții se aplică în cazul în care o autoritate locală competentă ia o astfel de decizie:
(a)
în scopul de a stabili dacă autoritatea locală competentă exercită controlul, sunt luați în considerare factori, precum gradul de reprezentare în organele administrative, de conducere sau supraveghere, dispozițiile referitoare la această reprezentare în actul constitutiv, participarea la capitalul social, influența efectivă și controlul efectiv asupra deciziilor strategice și asupra deciziilor manageriale individuale. În conformitate cu dreptul comunitar, participarea autorității publice competente la capitalul social în proporție de 100 %, în special în cazul parteneriatelor public‑privat, nu este o cerință obligatorie pentru stabilirea controlului în sensul prezentului alineat, cu condiția să existe o influență publică dominantă și să se poată stabili controlul pe baza altor criterii;
(b)
condiția de aplicare a prezentului alineat este aceea ca operatorul intern și orice entitate asupra căreia respectivul operator exercită chiar și o influență minimă să își desfășoare activitatea de transport public de călători pe teritoriul autorității locale competente, fără a aduce atingere vreunei linii de ieșire sau altor elemente auxiliare activității respective care intră pe teritoriul autorităților locale competente vecine, și să nu participe la proceduri competitive de atribuire privind prestarea de servicii de transport public de călători în afara teritoriului autorității locale competente;
(c)
fără a aduce atingere literei (b), operatorul intern poate participa la proceduri competitive echitabile de atribuire începând cu doi ani înaintea expirării contractului său de servicii publice atribuit direct, cu condiția să se fi luat o decizie finală, în sensul ca serviciile publice de transport de călători vizate de contractul operatorului intern să facă obiectul unei proceduri competitive echitabile de atribuire și ca operatorul intern respectiv să nu fi încheiat niciun alt contract de servicii publice atribuit direct;
(d)
în lipsa unei autorități locale competente, literele (a), (b) și (c) se aplică unei autorități naționale cu privire la o zonă geografică ce nu corespunde teritoriului național, cu condiția ca operatorul intern să nu participe la proceduri competitive de atribuire privind prestarea de servicii publice de transport de călători care se organizează în afara zonei pentru care a fost atribuit contractul de servicii publice;
(e)
dacă subcontractarea în conformitate cu articolul 4 alineatul (7) este avută în vedere, operatorul intern trebuie să presteze el însuși cea mai mare parte a serviciului public de transport de călători.
(3)   Orice autoritate competentă care face apel la un terț, altul decât un operator intern, atribuie contractele de servicii publice pe baza unei proceduri competitive de atribuire, cu excepția cazurilor menționate la alineatele (4), (5) și (6). Procedura competitivă de atribuire adoptată este deschisă tuturor operatorilor, este echitabilă și respectă principiile transparenței și nediscriminării. În urma depunerii ofertelor și a eventualei etape de preselecție, procedura poate presupune negocieri în conformitate cu aceste principii, cu scopul de a stabili modul optim de a îndeplini anumite cerințe speciale sau complexe.
[…]”
Articolul 7 din același regulament, intitulat „Publicarea”, prevede la alineatul (2):
„Fiecare autoritate competentă ia măsurile necesare pentru a se asigura că, cu cel puțin un an înainte de lansarea invitației de participare la procedura competitivă de atribuire sau cu un an înainte de atribuirea directă, sunt publicate în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
cel puțin următoarele informații:
(a)
numele și adresa autorității competente;
(b)
tipul de atribuire vizat;
(c)
serviciile și zonele potențial vizate de atribuirea respectivă.
Autoritățile competente pot decide să nu publice aceste informații, în cazul în care contractul de servicii publice privește o prestație anuală de mai puțin de 50000 de kilometri de servicii publice de transport de călători.
[…]”
Directiva 2004/17
Articolul 1 din Directiva 2004/17, intitulat „Definiții”, prevede:
„(1)   În sensul prezentei directive, se aplică definițiile formulate în prezentul articol.
(2)
(a)
«[c]ontracte de bunuri, lucrări și servicii» reprezintă contracte cu titlu oneros, încheiate în scris între una sau mai multe entități contractante menționate la articolul 2 alineatul (2) și unul sau mai mulți antreprenori, furnizori sau prestatori de servicii;
[…]
(d)
«[c]ontract de servicii» reprezintă contracte, altele decât cele de lucrări sau bunuri, care au ca obiect prestarea de servicii menționate la anexa XVII.
[…]
(3)   […]
(b)
O «concesionare de servicii» reprezintă un contract de același tip ca și un contract de servicii, cu excepția faptului că echivalentul financiar pentru prestarea de servicii constă numai în dreptul de a exploata serviciul sau în acel drept însoțit de un preț.
[…]”
Articolul 5 din această directivă, intitulat „Servicii de transport”, prevede la alineatul (1):
„Prezenta directivă se aplică activităților privind punerea la dispoziție sau exploatarea rețelelor destinate să furnizeze un serviciu public în domeniul transportului feroviar, prin sisteme automate, cu tramvai, troleibuz, autobuz sau prin cablu.
În ceea ce privește serviciile de transport, se consideră că o rețea există în cazul în care serviciul este oferit în condiții de funcționare stabilite de o autoritate competentă a unui stat membru, cum ar fi condițiile privind rutele ce urmează să fie deservite, privind capacitatea de transport disponibilă sau frecvența serviciului.”
Articolul 18 din directiva menționată, intitulat „Concesiuni de lucrări sau servicii”, prevede:
„Prezenta directivă nu se aplică concesiunilor de lucrări și servicii care sunt atribuite de entități contractante care desfășoară una sau mai multe din activitățile menționate la articolele 3-7, în cazul în care aceste concesiuni sunt atribuite pentru desfășurarea acestor activități.”
Articolul 31 din aceeași directivă, intitulat „Contracte de servicii enumerate la anexa XVII A”, prevede:
„Contractele care au ca obiect serviciile enumerate la anexa XVII A se atribuie în conformitate cu articolele 34-59.”
Articolul 32 din Directiva 2004/17, intitulat „Contracte de servicii enumerate la anexa XVII B”, prevede:
„Atribuirea de contracte care au ca obiect serviciile enumerate la anexa XVII B este reglementată exclusiv de articolele 34 și 43.”
Articolul 34 din această directivă, intitulat „Cerințe tehnice”, determină modalitățile potrivit cărora cerințele tehnice trebuie formulate în documentația contractului.
Potrivit articolului 43 din directiva menționată, intitulat „Anunțuri privind atribuirea contractelor”:
„(1)   Entitățile contractante care au atribuit un contract sau un acord‑cadru sunt obligate, în termen de două luni de la atribuirea contractului sau acordului‑cadru, să trimită un anunț de atribuire a contractului menționat la anexa XVI, în condiții ce urmează să fie definite de Comisie, în conformitate cu procedura menționată la articolul 68 alineatul (2).
[…]
(4)   În cazul contractelor atribuite pentru servicii enumerate în anexa XVII B, entitățile contractante indică în anunț în cazul în care sunt de acord cu publicarea.
[…]”
Anexele XVII A și XVII B la Directiva 2004/17, intitulate „Servicii în sensul articolului 31” și, respectiv, „Servicii în sensul articolului 32”, conțin fiecare un tabel care face trimitere, pentru categoriile de servicii pe care le definește, la numerele de referință din Clasificarea Centralizată a Produselor a Organizației Națiunilor Unite (denumite în continuare „numerele de referință CPC”). Referitor la categoria 2 din anexa XVII A, care corespunde „serviciilor de transporturi terestre”, numerele de referință CPC sunt 712 (cu excepția 71235), 7512 și 87304. În ceea ce privește categoria 18 din anexa XVII B, care corespunde „serviciilor de transporturi feroviare”, numărul de referință CPC este 711. Numărul de referință CPC 712 se raportează, printre altele, la transporturile terestre urbane și suburbane de călători, regulate și speciale, precum și la transporturile interurbane de călători regulate, altele decât serviciile de transporturi feroviare interurbane, urbane, suburbane de călători, la care se raportează numărul de referință CPC 711.
Directiva 2004/18
Articolul 1 din Directiva 2004/18, intitulat „Definiții”, prevede:
„(1)   În sensul prezentei directive, se aplică definițiile prevăzute la alineatele (2)-(15).
(2)   […]
(d)
«Contractele de achiziții publice de servicii» sunt contracte de achiziții publice, altele decât contractele de achiziții publice de lucrări sau de bunuri, care au ca obiect prestarea de servicii prevăzute în anexa II.
[…]
(4)   «Concesionarea serviciilor» este un contract care prezintă aceleași caracteristici ca un contract de achiziții publice de servicii, cu excepția compensației pentru serviciile prestate, care poate consta fie exclusiv în dreptul de exploatare a serviciilor, fie în dreptul de exploatare și o plată.
[…]”
Potrivit articolului 3 din această directivă, intitulat „Acordarea de drepturi speciale sau exclusive: clauza de nediscriminare”:
„În cazul în care o autoritate contractantă acordă unei entități, alta decât o autoritate contractantă, drepturi speciale sau exclusive de exercitare a unei activități de servicii publice, actul prin care se acordă acest drept prevede că entitatea în cauză trebuie să respecte, în ceea ce privește contractele de bunuri pe care le încheie cu terții în cadrul activității în cauză, principiul nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate.”
Articolul 12 din directiva menționată, intitulat „Contracte din sectorul apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale”, prevede la primul paragraf:
„Prezenta directivă nu se aplică în cazul contractelor de achiziții publice care, în cadrul Directivei [2004/17], sunt atribuite de autorități contractante care desfășoară una sau mai multe din activitățile prevăzute la articolele 3-7 din directiva menționată anterior și sunt atribuite pentru respectivele activități, nici contractelor de achiziții publice care sunt excluse din domeniul de aplicare al respectivei directive în temeiul articolului 5 alineatul (2) și articolelor 19, 26 și 30 din aceeași directivă.”
Articolul 17 din Directiva 2004/18, intitulat „Concesionări de servicii”, are următorul cuprins:
„Fără a aduce atingere punerii în aplicare a dispozițiilor prevăzute la articolul 3, prezenta directivă nu se aplică în cazul concesionărilor de servicii definite la articolul 1 alineatul (4).”
Articolul 20 din această directivă, intitulat „Contracte de servicii prevăzute de anexa II A”, prevede:
„Contractele care au ca obiect serviciile prevăzute de anexa II A se atribuie în conformitate cu articolele 23-55.”
Articolul 21 din directiva menționată, intitulat „Contracte de servicii prevăzute de anexa II B”, prevede:
„Atribuirea contractelor care au ca obiect serviciile prevăzute în anexa II B se realizează exclusiv în conformitate cu articolul 23 și articolul 35 alineatul (4).”
Anexele II A și II B la aceeași directivă conțin un tabel similar celor care figurează în anexa XVII A și, respectiv, în anexa XVII B la Directiva 2004/17.
Directiva 2014/24/UE
Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18 (
JO 2014, L 94, p. 65
), potrivit articolului 91 din aceasta, a abrogat și a înlocuit Directiva 2004/18 începând cu 18 aprilie 2016.
Articolul 12 din Directiva 2014/24, intitulat „Contracte de achiziții publice încheiate între entități din sectorul public”, prevede:
„(1)   Un contract de achiziții publice atribuit de o autoritate contractantă unei persoane juridice de drept privat sau public nu intră în domeniul de aplicare al prezentei directive în cazul în care sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
autoritatea contractantă exercită asupra persoanei juridice în cauză un control similar celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii;
(b)
peste 80 % din activitățile persoanei juridice controlate sunt efectuate în vederea îndeplinirii atribuțiilor care îi sunt încredințate de către autoritatea contractantă care o controlează sau de către alte persoane juridice controlate de respectiva autoritate contractantă; și
(c)
nu există participare privată directă la capitalul persoanei juridice controlate, cu excepția formelor de participare nemajoritare sau nedecisive a capitalului privat cerute de dispozițiile legislative naționale, în conformitate cu tratatele, care nu exercită o influență decisivă asupra persoanei juridice controlate.
Se consideră că o autoritate contractantă exercită asupra unei persoane juridice un control similar celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, în sensul literei (a) de la primul paragraf, atunci când exercită o influență decisivă atât asupra obiectivelor strategice, cât și asupra deciziilor importante ale persoanei juridice controlate. Un astfel de control poate fi exercitat, de asemenea, de o altă persoană juridică, ea însăși controlată în același mod de către autoritatea contractantă.
(2)   Alineatul (1) se aplică și atunci când o persoană juridică controlată care este autoritate contractantă atribuie un contract autorității contractante care o controlează sau unei alte persoane juridice controlate de aceeași autoritate contractantă, cu condiția să nu existe participare privată directă la capitalul persoanei juridice căreia i se atribuie contractul de achiziții publice, cu excepția formelor de participare nemajoritare sau nedecisive a capitalului privat cerute prin dispozițiile legislative naționale, în conformitate cu tratatele, care nu exercită o influență decisivă asupra persoanei juridice controlate.
(3)   O autoritate contractantă care nu exercită asupra unei persoane juridice de drept privat sau public un control în sensul alineatului (1) poate să atribuie un contract de achiziție publică respectivei persoane juridice fără a aplica prezenta directivă dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
autoritatea contractantă exercită în comun cu alte autorități contractante asupra respectivei persoane juridice un control similar celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii;
(b)
peste 80 % din activitățile respectivei persoane juridice sunt efectuate în vederea îndeplinirii sarcinilor care îi sunt încredințate de autoritățile contractante care o controlează sau de alte persoane juridice controlate de aceleași autorități contractante; și
(c)
nu există participare privată directă la capitalul persoanei juridice controlate, cu excepția formelor de participare nemajoritare sau nedecisive a capitalului privat cerute de dispozițiile legislative naționale, în conformitate cu tratatele, care nu exercită o influență decisivă asupra persoanei juridice controlate.
În sensul literei (a) de la primul paragraf, autoritățile contractante exercită în comun controlul asupra unei persoane juridice dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(i)
organele de decizie ale persoanei juridice controlate sunt compuse din reprezentanți ai tuturor autorităților contractante participante. Reprezentanții individuali pot reprezenta mai multe sau toate autoritățile contractante participante;
(ii)
autoritățile contractante sunt în măsură să exercite în comun o influență decisivă asupra obiectivelor strategice și a deciziilor importante ale persoanei juridice controlate; și
(iii)
persoana juridică controlată nu urmărește interese contrare celor ale autorităților contractante care o controlează.
(4)   Un contract încheiat exclusiv între două sau mai multe autorități contractante nu intră în domeniul de aplicare al prezentei directive în cazul în care sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
(a)
contractul instituie sau pune în aplicare o cooperare între autoritățile contractante participante, cu scopul de a asigura că prestarea serviciilor publice pe care trebuie să o efectueze se realizează în vederea îndeplinirii obiectivelor comune;
(b)
punerea în aplicare a respectivei cooperări este reglementată exclusiv în baza considerațiilor legate de interesul public; și
(c)
autoritățile contractante participante desfășoară pe piața liberă sub 20 % din activitățile vizate de cooperare.
(5)   Pentru determinarea procentajului de activități menționat mai sus la alineatul (1) primul paragraf litera (b), la alineatul (3) primul paragraf litera (b) și la alineatul (4) litera (c), se ia în considerare cifra medie de afaceri totală sau o alternativă adecvată bazată pe activitate, precum costurile suportate de persoana juridică relevantă sau de autoritatea contractantă în legătură cu servicii, produse și lucrări din ultimii trei ani precedenți atribuirii contractului.
În cazul în care, din cauza datei la care persoana juridică relevantă sau autoritatea contractantă a fost înființată sau și‑a început activitatea sau din cauza reorganizării activităților sale, cifra de afaceri sau alternativa bazată pe activitate, precum costurile, fie nu sunt disponibile pentru ultimii trei ani, fie nu mai sunt relevante, este suficient să se demonstreze că măsura activității este verosimilă, în special cu ajutorul previziunilor de afaceri.”
Directiva 2014/25/UE
Directiva 2014/25/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ (
JO 2004, L 94, p. 243
), potrivit articolului 107 din aceasta, a abrogat și a înlocuit Directiva 2004/17 începând cu 18 aprilie 2016.
Articolul 28 din Directiva 2014/25, intitulat „Contracte încheiate între autorități contractante”, conține dispoziții similare în esență cu cele prevăzute la articolul 12 din Directiva 2014/24.
Litigiile principale și întrebările preliminare
Cauza C‑266/17
Districtul Rhein‑Sieg, colectivitate teritorială care are calitatea de autoritate competentă, în sensul articolului 2 litera (b) din Regulamentul nr. 1370/2007, a constituit, alături de alte colectivități teritoriale care au aceeași calitate, Zweckverband Verkehrsverbund Rhein‑Sieg (Asociația intercomunală de transporturi Rhein‑Sieg, Germania), în vederea realizării în comun a misiunilor prevăzute în Gesetz über den öffentlichen Personennahverkehr in Nordrhein‑Westfalen (Legea privind transportul public de călători în Renania de Nord‑Westfalia).
În temeiul statutului său, această asociație intercomunală are în special sarcina de a stabili tarifele.
Regionalverkehr Köln GmbH este o societate de transport public care este deținută direct sau indirect de autorități organizatoare de transport de călători, printre care figurează Districtul Rhein‑Sieg.
Regionalverkehr Köln execută prestații de servicii de transport public pentru Districtul Rhein‑Sieg, precum și pentru alte autorități care dețin participații directe sau indirecte la aceasta, în baza misiunilor conferite anterior intrării în vigoare a Regulamentului nr. 1370/2007. În afara acestor activități, ea prestează servicii de transport cu autobuzul pentru patru comune organizatoare ale propriilor rețele de autobuz urban, în temeiul unor contracte încheiate anterior intrării în vigoare a regulamentului menționat și în absența unei proceduri competitive de atribuire prealabile.
La 21 august 2015, adunarea generală a asociaților a Regionalverkehr Köln a modificat contractul de societate al acesteia, astfel încât, în cazul deciziilor privind încheierea, modificarea sau rezilierea unui contract de transport, are drept de vot numai asociatul care atribuie un contract de servicii de transport, în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, sau al cărui deținător direct ori indirect atribuie un astfel de contract. Potrivit deciziei de trimitere, această rezoluție a fost lipsită temporar de validitate printr‑o hotărâre definitivă a Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf, Germania).
Din dosarul aflat la dispoziția Curții rezultă că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, Districtul Rhein‑Sieg a publicat, la 30 septembrie 2015, în Suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, un anunț de informare prealabilă cu privire la proiectul de atribuire directă a unui contract de servicii de transport public de călători cu autobuzul care nu lua forma unui contract de concesiune de servicii, în sensul Directivelor 2004/17 și 2004/18.
Acest contract, care avea ca obiect executarea anuală a mai multor milioane de kilometri, trebuia să fie atribuit Regionalverkehr Köln, în calitate de operator intern, conform articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, pentru o perioadă de 120 de luni începând de la 12 decembrie 2016.
Ca urmare a publicării acestui anunț, Verkehrsbetrieb Hüttebräucker și BVR Busverkehr Rheinland au contestat atribuirea directă preconizată în fața Vergabekammer (Camera pentru Achiziții Publice, Germania), susținând, printre altele, că contractul în discuție în litigiul principal nu intra în domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 în măsura în care acesta nu lua forma unui contract de concesiune de servicii.
Vergabekammer (Camera pentru Achiziții Publice) a interzis atribuirea directă a contractului în discuție în litigiul principal în favoarea Regionalverkehr Köln întrucât nu erau îndeplinite condițiile de aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007. În acest scop, ea a arătat că controlul pe care Districtul Rhein‑Sieg trebuia să îl exercite asupra acestei societăți nu era constituit și că, în plus, această societate presta servicii de transport public de călători și pe alte teritorii decât cel al acestei colectivități teritoriale, ceea ce era de natură să împiedice orice atribuire directă a contractului de transport.
Districtul Rhein‑Sieg a declarat apel la Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf).
Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf) arată că, în ceea ce privește contractele de servicii de transport care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii, articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 face obiectul unei jurisprudențe divergente la nivel național.
Astfel, potrivit anumitor instanțe, aceste dispoziții nu au vocația de a se aplica contractelor de servicii de transport de călători cu autobuzul și cu tramvaiul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii, în măsura în care articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007 prevede în mod expres că aceste contracte sunt în continuare reglementate de Directivele 2004/17 și 2004/18, ceea ce nu le împiedică totuși să facă obiectul atribuirilor directe, în conformitate cu regimul general stabilit pe baza acestor directive.
Dimpotrivă, alte instanțe, printre care și Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf) însuși, consideră că, în măsura în care atribuirile directe de contract nu fac obiectul dispozițiilor Directivelor 2004/17 și 2004/18, articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, care reglementează atribuirea directă a contractelor care au ca obiect servicii de transport de călători, trebuie, ca normă specială și conform Hotărârii din 27 octombrie 2016, Hörmann Reisen (
C‑292/15
,
EU:C:2016:817
), să se aplice atribuirilor directe de contracte care au ca obiect servicii de transport de călători cu autobuzul chiar și în cazul în care aceste contracte nu iau forma concesionării de servicii publice.
Având în vedere o asemenea divergență de interpretare, Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf) solicită să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 este, în principiu, aplicabil într‑o cauză precum cea în discuție în litigiul principal.
În plus, în ipoteza unui răspuns afirmativ, instanța ridică problema dacă această dispoziție are în mod efectiv vocație să se aplice în cauza principală, având în vedere circumstanțele specifice și concrete menționate în decizia de trimitere, și pune problema momentului la care trebuie întrunite condițiile de aplicare a dispoziției respective.
În aceste condiții, Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional din Düsseldorf) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 este aplicabil acelor contracte care, potrivit articolului 5 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, nu iau forma contractelor de concesiune de servicii în sensul [Directivei 2004/17] sau al [Directivei 2004/18]?
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
2)
În cazul în care o autoritate competentă de sine stătătoare atribuie direct un contract de servicii publice unui operator intern conform articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, acest lucru se opune exercitării controlului comun de către această autoritate și de către ceilalți asociați ai operatorului intern, atunci când competența de a interveni în transportul public de călători dintr‑o anumită zonă geografică [articolul 2 literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007] este împărțită între autoritatea competentă de sine stătătoare și un grup de autorități care prestează servicii publice integrate de transport de călători, astfel încât, de exemplu, atribuirea contractelor de servicii publice către un operator intern este în continuare de competența autorității competente de sine stătătoare, însă sarcina de stabilire a tarifelor este încredințată asociației intercomunale de transporturi din care fac parte, alături de autoritatea competentă, și alte autorități competente în zonele lor geografice?
3)
În cazul în care o autoritate competentă de sine stătătoare atribuie direct un contract de servicii publice unui operator intern conform articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, acest lucru se opune exercitării controlului comun de către această autoritate și de către ceilalți asociați ai operatorului intern atunci când, potrivit contractului de societate al acestuia, în cazul deciziilor privind încheierea, modificarea sau rezilierea unui contract de servicii publice potrivit articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, are drept de vot numai acel asociat sau deținătorul direct ori indirect al acestuia care îi atribuie un contract de servicii publice în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007?
4)
Articolul 5 alineatul (2) a doua teză litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 permite ca operatorul intern să presteze servicii publice de transport de călători și pentru alte autorități locale competente pe teritoriul acestora (inclusiv linii de ieșire sau alte servicii parțiale care conduc pe teritoriul autorităților locale competente vecine) în cazul în care aceste contracte de servicii nu au fost atribuite printr‑o procedură de atribuire competitivă?
5)
Articolul 5 alineatul (2) a doua teză litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 permite ca operatorul intern să presteze servicii publice de transport de călători în afara teritoriului autorității competente care l‑a însărcinat și pentru alte autorități pe baza contractelor de servicii supuse dispoziției tranzitorii de la articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007?
6)
Care este momentul la care trebuie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007?”
Cauza C‑267/17
Districtul Heinsberg, colectivitate teritorială care are calitatea de autoritate competentă, în sensul articolului 2 litera (b) din Regulamentul nr. 1370/2007, este membru, alături de alte colectivități teritoriale, al Zweckverband Aachener Verkehrsverbund (Asociația intercomunală de transporturi Aachen, Germania), constituită în scopul promovării și al susținerii transportului public de călători al membrilor săi.
Din dosarul aflat la dispoziția Curții rezultă că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, Districtul Heinsberg a publicat, la 15 martie 2016, în Suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, un anunț de informare prealabilă cu privire la proiectul de atribuire directă a unui contract de servicii de transport public de călători cu autobuzul și alte autovehicule.
În anunțul de informare prealabilă era stipulat ca acest contract, care viza mai multe milioane de kilometri și a cărui executare trebuia să înceapă la 1 ianuarie 2018, să facă obiectul unei atribuiri directe în favoarea unui operator intern, și anume, WestVerkehr GmbH, conform articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007.
Rhenus Veniro a sesizat Vergabekammer Rheinland (Camera pentru Achiziții Publice din Renania, Germania) cu o acțiune împotriva atribuirii directe preconizate, pe care această instanță a respins‑o.
Rhenus Veniro a declarat apel la Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional Superior din Düsseldorf), arătând că, în materie de servicii publice de transport cu autobuzul sau cu tramvaiul, articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 nu are vocație de a se aplica decât în cazul în care contractele vizate iau forma contractelor de concesiune de servicii.
Pentru aceleași motive ca cele evocate în cauza C‑266/17, această instanță solicită să se stabilească dacă articolul 5 alineatul 2 din Regulamentul nr. 1370/2007 este, în principiu, aplicabil într‑o cauză precum cea în discuție în cauza C‑267/17.
În plus, în ipoteza unui răspuns afirmativ, instanța ridică problema dacă această dispoziție are în mod efectiv vocație să se aplice în cauza principală, având în vedere circumstanțele specifice și concrete menționate în decizia de trimitere, și pune problema momentului la care trebuie întrunite condițiile de aplicare a dispoziției respective.
În aceste condiții, Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional din Düsseldorf) a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 este aplicabil contractelor de servicii publice, în sensul articolului 2 litera (i) din regulament, care trebuie atribuite direct și care, în sensul articolului 5 alineatul (1) a doua teză din același regulament, nu iau forma contractelor de concesiune de servicii reglementate de [Directiva 2004/17] sau de [Directiva 2004/18]?
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
2)
Articolul 2 litera (b) și articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007, prin folosirea cuvântului «sau», pornesc de la premisa unei competențe exclusive fie a unei autorități de sine stătătoare, fie a unui grup de autorități sau este posibil, potrivit acestor dispoziții, ca o autoritate de sine stătătoare să fie membră a unui grup de autorități și să transfere grupului respectiv anumite sarcini și în același timp să mențină competența de a interveni, potrivit articolului 2 litera (b), și de a fi autoritate locală competentă, în sensul articolului 5 alineatul (2) din regulament?
3)
Prin impunerea în sarcina operatorului intern a obligației de prestare proprie a majorității serviciilor publice de transport de călători, articolul 5 alineatul (2) a doua teză litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 exclude posibilitatea ca operatorul intern să presteze majoritatea acestor servicii prin intermediul unei filiale pe care o deține în proporție de 100 %?
4)
Care este momentul la care trebuie îndeplinite condițiile pentru o atribuire directă prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007: momentul publicării anunțului de atribuire directă în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 sau doar momentul la care are loc atribuirea directă?”
Prin decizia președintelui Curții din 6 martie 2018, cauzele C‑266/17 și C‑267/17 au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii orale și în vederea pronunțării hotărârii.
Cu privire la cererea de redeschidere a fazei orale a procedurii
Prin înscrisuri depuse la grefa Curții la 20 septembrie 2018, Verkehrsbetrieb Hüttebräucker și BVR Busverkehr Rheinland, în cauza C‑266/17, și Rhenus Veniro, în cauza C‑267/17, au solicitat să se dispună redeschiderea procedurii orale, în temeiul articolului 83 din Regulamentul de procedură al Curții.
În susținerea cererilor lor, Verkehrsbetrieb Hüttebräucker și Rhenus Veniro arată că interpretarea articolului 5 alineatul 2 din Regulamentul nr. 1370/2007 astfel cum a fost reținută de domnul avocat general în concluzii nu ține seama în mod suficient de argumentele care au fost prezentate, printre altele, în cadrul ședinței și care pledează împotriva acestei interpretări. În plus, unele dintre argumentele dezvoltate în observațiile lor scrise, în special în ceea ce privește importanța articolului 9 alineatul (1) din acest regulament în interpretarea articolului 5 alineatul (2) din regulamentul respectiv, nu ar fi fost dezbătute în cadrul ședinței.
În ceea ce privește BVR Busverkehr Rheinland, ea susține că domnul avocat general a considerat în mod eronat că cea de a treia întrebare adresată de instanța de trimitere în cauza C‑266/17 putea fi ipotetică, de vreme ce modificarea contractului de societate al Regionalverkehr Köln la 21 august 2015 este aplicabilă în prezent.
În această privință, trebuie amintit că, pe de o parte, Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și Regulamentul de procedură al Curții nu prevăd posibilitatea ca persoanele interesate menționate la articolul 23 din acest statut să prezinte observații ca răspuns la concluziile prezentate de avocatul general (Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, punctul
și jurisprudența citată).
Pe de altă parte, în temeiul articolului 252 al doilea paragraf TFUE, avocatul general prezintă în mod public, cu deplină imparțialitate și în deplină independență, concluzii motivate cu privire la cauzele care, în conformitate cu Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, necesită intervenția sa. Nici concluziile acestuia, nici motivarea pe care se întemeiază avocatul general nu sunt obligatorii pentru Curte. În consecință, dezacordul unei persoane interesate față de concluziile avocatului general, oricare ar fi chestiunile pe care le examinează în cadrul acestora, nu poate constitui prin el însuși un motiv care să justifice redeschiderea procedurii orale (Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, punctul
și jurisprudența citată).
În aceste condiții, după ascultarea concluziilor avocatului general, Curtea poate dispune oricând redeschiderea fazei orale a procedurii, în conformitate cu articolul 83 din Regulamentul de procedură, în special atunci când consideră că nu este suficient de lămurită sau atunci când cauza trebuie soluționată pe baza unui argument care nu a fost pus în discuția persoanelor interesate (Hotărârea din 6 martie 2018, Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, trebuie subliniat că, pentru a cere redeschiderea fazei orale a procedurii, Verkehrsbetrieb Hüttebräucker, BVR Busverkehr Rheinland și Rhenus Veniro contestă concluziile domnului avocat general folosind argumente care au fost deja dezvoltate în observațiile lor scrise sau în cadrul ședinței.
În consecință, întrucât Curtea dispune de toate elementele necesare pentru a se pronunța asupra cererilor de decizie preliminară, după ascultarea domnului avocat general, trebuie să se respingă cererile prin care se solicită dispunerea redeschiderii fazei orale a procedurii.
Cu privire la admisibilitate
În cauza C‑266/17, Republica Austria susține că cererea de decizie preliminară este inadmisibilă pentru motivul că instanța de trimitere nu a precizat în decizia de trimitere,mijlocul de transport avut în vedere de contractul de achiziții publice în discuție în litigiul principal și că, astfel, nu se poate cunoaște dacă transportul în cauză reprezintă un serviciu de transport feroviar sau cu autobuzul sau dacă este vorba despre un serviciu care combină aceste două mijloace de transport.
În cauza C‑267/17, Republica Austria consideră că cererea de decizie preliminară este în parte inadmisibilă în măsura în care, potrivit constatărilor instanței de trimitere, contractul de achiziții publice în discuție în litigiul principal are în vedere nu numai autobuzele, ci și alte autovehicule. Rhenus Veniro invocă de asemenea inadmisibilitatea primei întrebări din această cauză pentru motivul că ar fi ipotetică.
În speță, în ceea ce privește cauza C‑266/17, este adevărat că decizia de trimitere nu precizează în mod explicit că obiectul contractului în discuție în litigiul principal este un contract de servicii de transport cu autobuzul.
Cu toate acestea, reiese din înscrisurile dosarului aflat la dispoziția Curții, în special din anunțul de informare prealabilă din 30 septembrie 2015 menționat în decizia de trimitere, că obiectul cauzei C‑266/17 este un contract de servicii de transport de călători cu autobuzul.
În ceea ce privește cauza C‑267/17, dacă obiectul contractului în discuție în litigiul principal este într‑adevăr un serviciu de transport de călători cu autobuzul „și cu alte autovehicule”, cererea de decizie preliminară rămâne pertinentă în ceea ce privește transportul de călători cu autobuzul, astfel încât răspunsul Curții va fi dat pornind de la această premisă.
În plus, contrar susținerii Rhenus Veniro, decizia de trimitere subliniază pertinența primei întrebări adresate în această cauză, întrucât instanța de trimitere arată că este sesizată cu contestația la atribuirea directă a unui contract de servicii de transport de călători cu autobuzul și că ridică problema regimului juridic aplicabil unei astfel de atribuiri directe.
Rezultă că cele două cereri de decizie preliminară sunt admisibile.
Cu privire la întrebările preliminare
Prin intermediul primei întrebări din cauza C‑266/17 și al primei întrebări din cauza C‑267/17, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 se aplică atribuirii directe de contracte care au ca obiect servicii publice de transport de călători cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii în sensul Directivelor 2004/17 și 2004/18.
În această privință trebuie subliniat că, deși articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007 prevede, în prima teză, că „[c]ontractele de servicii publice se atribuie în conformitate cu normele stabilite prin prezentul regulament”, adaugă, în a doua teză, că „[c]u toate acestea, contractele de servicii sau contractele de servicii publice, astfel cum sunt definite în Directivele [2004/17] sau [2004/18], pentru servicii publice de transport de călători cu autobuzul sau tramvaiul, se atribuie în conformitate cu procedurile prevăzute în temeiul respectivelor directive, în cazul în care astfel de contracte nu iau forma contractelor de concesiune de servicii, astfel cum sunt definite în directivele în cauză” și precizează, în a treia teză, că „[d]ispozițiile alineatelor (2)-(6) din prezentul articol nu se aplică în cazul în care contractele urmează să fie atribuite în conformitate cu Directiva [2004/17] sau [2004/18]”.
În speță, în cele două cauze principale, instanța de trimitere pare să aibă în vedere ipoteza că atribuirea directă a contractelor care au ca obiect servicii publice de transport de călători cu autobuzul este guvernată, în cazul în care aceste contracte nu iau forma contractelor de concesiune de servicii, nu de regulile de procedură de achiziții publice prevăzute de Directivele 2004/17 și 2004/18, ci de cele prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, aceste din urmă dispoziții având astfel vocația, ca
lex specialis
, de a se substitui regimului general al atribuirilor directe.
Trebuie să se remarce însă că structura generală și geneza reglementării Uniunii în materie de achiziții publice nu pot conduce la o astfel de interpretare.
În această privință, este necesar să se arate că, astfel cum a subliniat Comisia în observațiile sale, în conformitate cu articolele 5 și 31 din Directiva 2004/17 coroborate cu categoria 2 din anexa XVII A la această directivă, precum și cu articolele 12 și 20 din Directiva 2004/18 coroborate cu categoria 2 din anexa II A la această directivă, contractele de servicii de transport cu autobuzul și cu tramvaiul sunt supuse tuturor procedurilor de achiziții publice prevăzute de aceste directive. În schimb, serviciile de transport feroviar și cu metroul nu sunt supuse, în conformitate cu articolele 5 și 32 din Directiva 2004/17 coroborate cu categoria 18 din anexa XVII B la această directivă și cu articolul 21 din Directiva 2004/18 coroborat cu categoria 18 din anexa II B la această directivă, decât unui număr foarte limitat de dispoziții ale acestor directive, în special articolelor 34 și 43 din Directiva 2004/17 și articolelor 23 și 35 din Directiva 2004/18. În ceea ce privește contractele de concesiune de servicii de transport, ele nu sunt supuse niciunei dispoziții a Directivei 2004/17, în temeiul articolului 18 din această directivă, și nu sunt supuse decât articolului 3 din Directiva 2004/18, în temeiul articolului 17 din această directivă.
Or, contractele de concesiune și contractele de servicii de transport de călători feroviar și cu metroul sunt cele pe care articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007 le supune regimului stabilit la alineatele (2)-(6), în timp ce acesta face trimitere, în ceea ce privește contractele de servicii de transport cu autobuzul sau cu tramvaiul, la Directivele 2004/17 și 2004/18.
Rezultă că, în absența unor reguli în aceste directive care să guverneze în mod precis atribuirea achizițiilor publice care privesc contracte de servicii de transport de călători feroviar și cu metroul, precum și atribuirea contractelor care iau forma concesiunii de servicii, legiuitorul Uniunii a instituit, în cadrul articolului 5 alineatele (2)-(6) din Regulamentul nr. 1370/2007, un corp specific de reguli de atribuire aplicabile acestor contracte și acestor concesiuni, inclusiv în ceea ce privește atribuirea directă a astfel de contracte.
Or, întrucât contractele de servicii publice de transport de călători cu autobuzul și cu tramvaiul nu au ca obiect concesiuni care, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 70 din prezenta hotărâre, au intrat deja sub incidența Directivelor 2004/17 și 2004/18 înainte de adoptarea Regulamentului nr. 1370/2007, necesitatea unei noi reglementări nu s‑a făcut simțită în ceea ce privește atribuirile unor astfel de contracte, care, în consecință, sunt supuse în mod normal în continuare aplicării, după caz, a Directivei 2004/17 sau a Directivei 2004/18.
În această privință, trebuie remarcat că jurisprudența cu privire la atribuirile directe de contracte de achiziții publice s‑a dezvoltat pe baza și cu luarea în considerare a acestor directive, ceea ce înseamnă că regimul atribuirilor directe își are originea și rațiunea în acestea.
Potrivit jurisprudenței Curții, regimul atribuirilor directe care se aplică situațiilor ce intră sub incidența domeniului de aplicare al Directivelor 2004/17 și 2004/18 constituie o excepție de la aplicarea procedurilor prevăzute de aceste directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 8 mai 2014, Datenlotsen Informationssysteme,
C‑15/13
,
EU:C:2014:303
, punctul
) și prezintă, prin urmare, o legătură intrinsecă cu cele două texte și cu regimul lor juridic.
Astfel, în Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal (
C‑107/98
,
EU:C:1999:562
, punctul
), prima care a recunoscut că specificitatea atribuirilor directe justifică absența unei aplicări a regulilor privind atribuirea contractelor de achiziții publice, Curtea a considerat că, dacă, în vederea aplicării acestor reguli în conformitate cu articolul 1 litera (a) din Directiva 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993, privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de (
JO 1993, L 199, p. 1
), este suficientă, în principiu, încheierea contractului între, pe de o parte, o colectivitate teritorială și, pe de altă parte, o persoană distinctă din punct de vedere juridic de aceasta din urmă, situația poate fi diferită în ipoteza în care autoritatea publică, care este o autoritate contractantă, exercită asupra entității distincte respective un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii și în ipoteza în care această entitate își desfășoară partea cea mai importantă a activității sale împreună cu autoritatea sau cu autoritățile publice care o dețin. Ca urmare a acestei hotărâri, Curtea a precizat condițiile de aplicare a acestui regim, printre altele, în Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt Halle și RPL Lochau (
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
), și în Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio Alisei (
C‑340/04
,
EU:C:2006:308
), iar ulterior, în contextul Directivelor 2004/17 și 2004/18, în Hotărârea din 10 septembrie 2009, Sea (
C‑573/07
,
EU:C:2009:532
), și în Hotărârea din 8 mai 2014, Datenlotsen Informationssysteme (
C‑15/13
,
EU:C:2014:303
).
Pe de altă parte, trebuie arătat că Directivele 2014/24 și 2014/25, care au abrogat și au înlocuit Directivele 2004/18 și, respectiv, 2004/17, au codificat și au precizat, fiecare, jurisprudența Curții în materie de atribuire directă, prima la articolul 12, iar a doua la articolul 28.
Această codificare a regimului general al atribuirilor directe, chiar dacă nu se aplică
ratione temporis
litigiilor principale, evidențiază că legiuitorul Uniunii a urmărit ca acest regim să fie legat de Directivele 2014/24 și 2014/25.
Această introducere a regimului de atribuire directă în domeniul de aplicare al directivelor în materie de achiziții publice presupune că, în practică, orice recurgere la acest tip de atribuire implică aplicarea directivelor respective.
Rezultă că articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 nu se aplică atribuirii directe de contracte care au ca obiect servicii publice de transport de călători cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată în cauza C‑266/17 și la prima întrebare adresată în cauza C‑267/17 că articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 nu se aplică atribuirii directe de contracte care au ca obiect servicii publice de transport cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii în sensul Directivelor 2004/17 și 2004/18.
În măsura în care răspunsul la prima întrebare din cauza C‑266/17 și la prima întrebare din cauza C‑267/17 este negativ, nu este necesar să se răspundă la celelalte întrebări adresate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiile principale, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători nu se aplică atribuirii directe de contracte care au ca obiect servicii publice de transport cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii în sensul Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și al Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.