CELEX: 62019CJ0940
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Profesionālo kvalifikāciju atzīšana
Direktīva 2005/36/EK
4.f panta 6. punkts
Valsts tiesiskais regulējums
Pieļauta iespēja daļēji piekļūt kādai no profesijām, uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (
OV 2005, L 255, 22. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/55/ES (2013. gada 20. novembris) (
OV 2013, L 354, 132. lpp.
) (turpmāk tekstā – “grozītā Direktīva 2005/36”), 4.f panta 6. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību, kurā
les chirurgiens‑dentistes de France
, agrāk –
confédération nationale des syndicats dentaires, confédération des syndicats médicaux français, fédération des syndicats pharmaceutiques de France, syndicat des biologistes, syndicat des laboratoires de biologie clinique, syndicat des médecins libéraux et l’Union dentaire
, kā arī
conseil national de l’ordre des
chirurgiens‑dentistes
,
conseil national de l’ordre des masseurs‑kinésithérapeutes un conseil national de l’ordre des infirmiers
(turpmāk tekstā kopā – “
chirurgiens‑dentistes de France
u.c.”) ir vērsušies pret
ministre des Solidarités et de la Santé
[Solidaritātes un veselības ministri],
ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation
[Augstākās izglītības, pētniecības un inovācijas ministri], kā arī pret
Premier ministre
[premjerministru] saistībā ar lūgumu atcelt reglamentējošos aktus, kas regulē atsevišķus jautājumus par daļēju piekļuvi profesijām veselības nozarē.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2013/55
Saskaņā ar Direktīvas 2013/55 1. apsvērumu, Direktīvas 2005/36 sākotnējā redakcijā bija paredzēta automātiskā atzīšana ierobežotam skaitam profesiju, pamatojoties uz saskaņotām minimālajām apmācības prasībām.
Direktīvas 2013/55 7. apsvērums ir formulēts šādi:
“Direktīvu 2005/36/EK piemēro tikai tiem profesionāļiem, kas vēlas darboties tajā pašā profesijā citā dalībvalstī. Ir gadījumi, kad uzņēmējā dalībvalstī attiecīgās darbības ietilpst profesijā, kam ir plašāka darbību joma nekā izcelsmes dalībvalstī. Ja atšķirības starp darbību jomām ir tik lielas, ka būtu vajadzīga pilna izglītības un apmācības programma, lai profesionālis kompensētu trūkumus, un, ja profesionālis to pieprasa, uzņēmējai dalībvalstij šajos konkrētajos apstākļos būtu jāpiešķir daļēja piekļuve. Tomēr, ja pastāv sevišķi svarīgas vispārējas intereses, kas noteiktas Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 49. un 56. pantu un kas var turpināt attīstīties, dalībvalstij jābūt iespējai atteikt daļēju piekļuvi. Tas var īpaši attiekties uz profesijām, kas saistītas ar veselību, ja tās skar sabiedrības veselību vai pacientu drošību. Daļējas piekļuves piešķiršanai nevajadzētu skart sociālo partneru tiesības pašiem organizēties.”
Grozītā Direktīva 2005/36
Grozītās Direktīvas 2005/36 1. un 19. apsvērumā ir paredzēts:
“(1)
Saskaņā ar Līguma 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu viens no Kopienas uzdevumiem ir novērst dalībvalstu starpā personu brīvas pārvietošanās un pakalpojumu brīvas aprites šķēršļus. Attiecībā uz dalībvalstu pilsoņiem tas jo īpaši ietver tiesības nodarboties ar profesiju kā pašnodarbinātām personām vai darbiniekiem dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā viņi ieguvuši savu profesionālo kvalifikāciju. Turklāt Līguma 47. panta 1. punkts paredz to, ka attiecībā uz diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu pieņem direktīvas.
[..]
(19)
Ārstu, vispārējās aprūpes māsu, zobārstu, veterinārārstu, vecmāšu, farmaceitu un arhitektu pārvietošanās brīvībai un viņu kvalifikācijas apliecinājumu savstarpējai atzīšanai būtu jābalstās uz kvalifikāciju apliecinošo dokumentu automātiskas atzīšanas pamatprincipu, pamatojoties uz saskaņotiem minimālajiem apmācības nosacījumiem. [..]”
Šīs direktīvas 1. pantā “Mērķis” ir paredzēts:
“Šī direktīva paredz noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalsts, kas darbības sākšanai vai veikšanai reglamentētā profesijā savā teritorijā izvirza nosacījumu, ka vajadzīgas specifiskas profesionālās kvalifikācijas (turpmāk “uzņēmēja dalībvalsts”), saistībā ar darbības sākšanu vai veikšanu šajā profesijā atzīst profesionālās kvalifikācijas, kuras iegūtas vienā vai vairākās citās dalībvalstīs (turpmāk “izcelsmes dalībvalsts”) un kuras ļauj personai ar šādu kvalifikāciju veikt darbību tajā pašā profesijā šajā dalībvalstī.
Šajā direktīvā ir arī paredzēti noteikumi par daļēju piekļuvi reglamentētai profesijai un par citā dalībvalstī veiktas profesionālās prakses atzīšanu.”
Minētās direktīvas 4. pantā “Atzīšanas ietekme” ir noteikts:
“1.   Profesionālās kvalifikācijas atzīšana uzņēmējā dalībvalstī ļauj saņēmējiem minētajā dalībvalstī piekļūt tai pašai profesijai, kurā viņi ir kvalificēti izcelsmes dalībvalstī, un veikt to uzņēmējā dalībvalstī saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kā uzņēmējas dalībvalsts pilsoņiem.
2.   Šīs direktīvas nolūkā profesija, kurā pretendents vēlas veikt darbību uzņēmējā dalībvalstī, ir tā pati profesija, kurai viņš kvalificēts izcelsmes dalībvalstī, ja tajā ietvertās darbības ir līdzvērtīgas.
3.   Atkāpjoties no 1. punkta, daļēju piekļuvi profesijai uzņēmējā dalībvalstī piešķir saskaņā ar 4.f pantā paredzētajiem nosacījumiem.”
Grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta “Daļēja piekļuve” redakcija ir šāda:
“1.   Uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, piešķir daļēju piekļuvi profesionālai darbībai tās teritorijā tikai tad, ja ir izpildīti visi turpmāk norādītie nosacījumi:
a)
profesionālis ir pilnībā kvalificēts izcelsmes dalībvalstī veikt profesionālo darbību, attiecībā uz kuru uzņēmējā dalībvalstī ir prasīta daļēja piekļuve;
b)
atšķirības starp profesionālo darbību, ko likumīgi īsteno izcelsmes dalībvalstī, un attiecīgo reglamentēto profesiju uzņēmējā dalībvalstī ir tik lielas, ka kompensācijas pasākumu piemērošana nozīmētu to, ka pretendentam ir jāpabeidz pilna izglītības un apmācības programma uzņēmējā dalībvalstī, lai tajā pilnībā piekļūtu reglamentētajai profesijai;
c)
profesionālo darbību var objektīvi nošķirt no citām darbībām, kas ietilpst reglamentētajā profesijā uzņēmējā dalībvalstī.
Šā punkta c) apakšpunkta piemērošanas nolūkā uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde ņem vērā to, vai izcelsmes dalībvalstī profesionālo darbību var veikt autonomi.
2.   Daļēju piekļuvi var nepiešķirt, ja šādu noraidījumu pamato sevišķi svarīgas vispārējas intereses, un tas ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, kā arī nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu minēto mērķi.
3.   Pieteikumus par uzņēmējdarbības veikšanu uzņēmējā dalībvalstī izskata saskaņā ar III sadaļas I un IV nodaļu.
4.   Pieteikumus par īslaicīgu un gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšanu uzņēmējā dalībvalstī saistībā ar profesionālajām darbībām, kas skar sabiedrības veselību vai drošību, izskata saskaņā ar II sadaļu.
5.   Atkāpjoties no 7. panta 4. punkta sestās daļas un 52. panta 1. punkta, profesionālo darbību īsteno, izmantojot izcelsmes dalībvalsts noteikto profesionālo nosaukumu, tiklīdz ir piešķirta daļēja piekļuve. Uzņēmēja dalībvalsts var prasīt, lai minētais profesionālais nosaukums tiek izmantots uzņēmējas dalībvalsts valodās. Profesionāļi, kam piešķirta daļēja piekļuve, skaidri norāda pakalpojumu saņēmējiem savas profesionālās darbības tvērumu.
6.   Šis pants neattiecas uz tiem profesionāļiem, kuru profesionālās kvalifikācijas ir automātiski atzītas saskaņā ar III sadaļas II, III un IIIa nodaļu.”
Grozītās Direktīvas 2005/36 III sadaļas III nodaļā, kas attiecas uz “[atzīšanu], pamatojoties uz minimālo apmācības nosacījumu saskaņošanu”, ietvertajā šās direktīvas 21. panta “Automātiskās atzīšanas princips” 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka “[i]kviena dalībvalsts atzīst ārsta kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kas ļauj sākt profesionālo darbību kā ārstam ar pamatapmācību un specializētam ārstam, kā arī vispārējās aprūpes māsas, zobārsta, specializēta zobārsta, veterinārārsta, farmaceita un arhitekta kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kuri attiecīgi uzskaitīti V pielikuma 5.1.1., 5.1.2., 5.2.2., 5.3.2., 5.3.3., 5.4.2., 5.6.2. un 5.7.1. punktā, kuri atbilst, attiecīgi, 24., 25., 31., 34., 35., 38., 44. un 46. pantā minētajiem minimālajiem apmācības nosacījumiem, un – saistībā ar profesionālās darbības sākšanu un veikšanu – tā piešķir šādiem dokumentiem savā teritorijā tādu pašu spēku, kāds ir šīs dalībvalsts izsniegtiem kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem.”
Francijas tiesības
Sabiedrības veselības kodeksa L. 4002‑3. pants paredz daļējas piekļuves iespēju profesijām veselības aprūpes jomā, kas ir noteiktas šā kodeksa ceturtajā daļā, tostarp attiecīgi profesijām, kurām tiek piemērota profesionālās kvalifikācijas automātiska atzīšana.
2017. gada 2. novembra
décret n
o
2017‑1520 relatif à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé
(Dekrēts Nr. 2017‑1520 par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu veselības aprūpes jomā) tika pieņemts it īpaši, lai piemērotu Sabiedrības veselības kodeksa L. 4002‑3. pantu.
Solidaritātes un veselības ministres 2017. gada 4. un 8. decembra lēmumi tika pieņemti, lai ieviestu 2017. gada 2. novembra Dekrētu Nr. 2017‑1520.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Chirurgiens‑dentistes de France
u.c. ar vairākām prasībām vērsās
Conseil d’État
(Valsts padome, Francija) saistībā ar pilnvaru pārsniegšanu, lūgdami, atkarībā no gadījuma, pilnībā vai daļēji atcelt 2017. gada 2. novembra Dekrētu Nr. 2017‑1520 un/vai atcelt Solidaritātes un veselības ministres 2017. gada 4. decembra un/vai 2017. gada 8. decembra lēmumus.
Attiecībā uz minēto dekrētu
chirurgiens‑dentistes de France
u.c., kas to apstrīd, tostarp norādīja, ka Sabiedrības veselības kodeksa L. 4002‑3. pants, kas ir šī dekrēta juridiskais pamats un ciktāl tas ir piemērojams ārsta, zobārsta‑ķirurga, vecmātes un medicīnas māsu profesijai, neesot saderīgs ar grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punktu, jo ar šo pašu dekrētu daļējas piekļuves tvērumā attiecīgi nelikumīgi esot iekļautas šīs direktīvas III sadaļas III nodaļā ietvertās profesijas.
Attiecībā uz abiem pamatlietā aplūkotajiem lēmumiem it īpaši tika apgalvots, ka tie ir prettiesiski, ciktāl tie attiecas uz grozītās Direktīvas 2005/36 III sadaļas III nodaļā ietvertajām profesijām, jo tās esot izslēgtas no minētās direktīvas 4.f panta 6. punktā paredzētā daļējas piekļuves mehānisma.
Iesniedzējtiesa uzskata – tā kā 2017. gada 2. novembra Dekrēts Nr. 2017‑1520 ir ticis pieņemts, pamatojoties uz Sabiedrības veselības kodeksa L. 4002‑3. pantu, jautājumam par to, vai grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka dalībvalsts paredz daļējas piekļuves iespēju kādai no profesijām, uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms, kas paredzēts šīs direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos, esot izšķiroša nozīme strīda iztiesāšanā un tas radot īpašas grūtības. Abu apstrīdēto lēmumu tiesiskums esot atkarīgs no minētā dekrēta, kas ir to juridiskais pamats, tiesiskuma.
Šādos apstākļos
Conseil d’État
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [grozītās] Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punkts nepieļauj dalībvalstij noteikt iespēju daļēji piekļūt kādai no profesijām, kurām ir piemērojams šīs pašas direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos paredzētais profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums, kurā ir dota iespēja daļēji piekļūt kādai no profesijām, uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms, kas paredzēts šīs direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos.
Šajā ziņā saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru Savienības tiesības, ciktāl tajās nav atsauces uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu to jēgu un piemērojamību, visā Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi, un tas ir jādara, ņemot vērā ne tikai to formulējumu, bet arī šo normu kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedums, 2020. gada 21. oktobris, Möbel Kraft,
C‑529/19
,
EU:C:2020:846
,
21.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Kā izriet no grozītās Direktīvas 2005/36 19. apsvēruma, tajā attiecībā uz ārsta, vispārējās aprūpes māsas, zobārsta, veterinārārsta, vecmātes, farmaceita un arhitekta kvalifikācijas apliecinājumiem ir paredzēta šo dokumentu automātiskas atzīšanas sistēma, kura ir balstīta uz minimālo apmācības nosacījumu saskaņošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 30. aprīlis, Ordre des architectes,
C‑365/13
,
EU:C:2014:280
,
20.
punkts).
Saskaņā ar grozītās Direktīvas 2005/36, 4.f panta 6. punktu šis pants neattiecas uz tiem profesionāļiem, kuru profesionālās kvalifikācijas tiek automātiski atzītas saskaņā ar šīs direktīvas III sadaļas II, III un III a nodaļu.
Tādējādi no minētās tiesību normas formulējuma izriet, ka no grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 1.–5. punktā paredzētās daļējas piekļuves ir izslēgti profesionāļi, kuru profesionālā kvalifikācija tiek automātiski atzīta saskaņā ar šīs direktīvas III sadaļas II, III un IIIa nodaļu, un nevis profesijas, uz kurām attiecas šāda automātiska atzīšana.
Tādējādi grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punkta formulējumā ir norādīts, ka tajā ir atsauce uz indivīdiem.
Šāda minētās tiesību normas gramatiska interpretācija atbilst šīs direktīvas kontekstam un mērķim.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka gan Direktīvas 2005/36 rašanās vēsture, gan tās sistēma apstiprina, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies nošķirt terminu “profesijas” un “profesionāļi” lietošanu.
Proti, pirmkārt, no Tiesai iesniegto lietas materiālu pārbaudes izriet, ka, lai gan Komisijas priekšlikumā (COM(2011) 883, galīgā redakcija) Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2005/36), nebija ietverta tāda tiesību norma, kāda pašlaik ir ietverta Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punktā, Eiropas Parlaments ierosināja veikt grozījumus, lai izslēgtu daļēju piekļuvi profesijām, uz kurām attiecas automātiskā atzīšana.
Tomēr pēc likumdošanas procesā iesaistīto iestāžu vienošanās tika nolemts izmantot jēdzienu “profesionāļi”.
Otrkārt, attiecībā uz automātiskās atzīšanas sistēmu, lai gan grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punktā ir atsauce uz “profesionāļiem”, uz kuriem tā attiecas, citas šīs direktīvas tiesību normas, piemēram, tās, kuras ir minējis ģenerāladvokāts secinājumu 23. punktā un 4. zemsvītras piezīmē, gluži pretēji, ir vērstas uz “profesijām”, uz kurām šīs normas attiecas vai neattiecas.
Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 2013/55 7. apsvērumu sevišķi svarīgu vispārējo interešu apsvērumu gadījumā dalībvalstij būtu jāspēj atteikt daļēju piekļuvi it īpaši veselības aprūpes profesijām, ja tās skar sabiedrības veselību vai pacientu drošību. Veselības aprūpes profesijas tostarp ietver profesijas – tādas kā ārsts, vispārējās aprūpes māsa, zobārsts, veterinārārsts, vecmāte un farmaceits –, kuras ir paredzētas grozītās Direktīvas 2005/36 21. pantā un uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiska atzīšana. Līdz ar to iespēja, ka daļēja piekļuve minētajām profesijām tiek atteikta, nozīmē, ka principā daļēja piekļuve tām nav izslēgta.
Šāda daļēja piekļuve atbilst, pirmkārt, Direktīvas 2005/36 1. apsvērumā izklāstītajam mērķim – novērst personu brīvas pārvietošanās un pakalpojumu brīvas aprites šķēršļus starp dalībvalstīm. Otrkārt, tas atbilst arī specifiskajam mērķim, kas izriet no grozītās Direktīvas 2013/55 7. apsvēruma, proti, sniegties tālāk par Direktīvu 2005/36, kura ir piemērojama tikai tiem profesionāļiem, kuri vēlas strādāt tajā pašā profesijā citā dalībvalstī, un piešķirt profesionālim, kas ir izrādījis šādu vēlēšanos, daļēju piekļuvi, ja uzņēmējā dalībvalstī attiecīgās darbības ietilpst profesijā, kuras darbības joma ir plašāka nekā izcelsmes dalībvalstī, un ja atšķirības starp darbības jomām ir tik lielas, ka profesionālim būtu nepieciešams apgūt pilnu izglītības un apmācības programmu, lai kompensētu šīs atšķirības.
Ja nebūtu iespējams daļēji piekļūt šā sprieduma 28. punktā uzskaitītajām veselības aprūpes profesijām, proti, profesijām, kas ietvertas grozītās Direktīvas 2005/36 III sadaļas III nodaļā, daudzi veselības aprūpes speciālisti, kas vienā dalībvalstī ir kvalificēti veikt noteiktas darbības, kuras ietilpst kādā no šīm profesijām, bet kuras uzņēmējā dalībvalstī neatbilst kādai no tajā esošajām profesijām, turpinātu saskarties ar šķēršļiem viņu mobilitātei.
Turklāt, kā ģenerāladvokāts būtībā ir norādījis secinājumu 33. punktā, daļējas piekļuves atļauja profesijām, uz kurām attiecas automātiskā atzīšana, it īpaši saskaņā ar grozītās Direktīvas 2005/36 III sadaļas III nodaļu, nevar apdraudēt šīm profesijām izvirzīto minimālo apmācības prasību saskaņošanu, kā norādīts Direktīvas 2013/55 1. apsvērumā.
No grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 5. punkta izriet, ka darbības, kuras ir atļauts veikt atbilstoši daļējai piekļuvei reglamentētai profesijai, tiek īstenotas, izmantojot izcelsmes dalībvalsts noteikto profesionālo nosaukumu, kas vajadzības gadījumā tiek tulkotas uzņēmējas dalībvalsts valodās ar nosacījumu, ka attiecīgais profesionālis pakalpojumu saņēmējiem skaidri norāda savas profesionālās darbības jomu. Tāpat arī fakts, ka persona ir tiesīga veikt tikai daļu no darbībām, kas ietilpst profesijā, uz kuru attiecas automātiska atzīšana, neapdraud ar šo direktīvu ieviesto sistēmu, saskaņā ar kuru tikai personas, kas atbilst šajā direktīvā noteiktajām minimālajām apmācības prasībām attiecībā uz profesiju, uz kuru attiecas automātiska atzīšana, var faktiski saņemt šādu atzīšanu un veikt visas darbības, ko šāda profesija ietver.
Līdz ar to – kā savos rakstveida apsvērumos būtībā ir norādījusi Komisija – grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punktā ir paredzēts, ka profesionāļiem, kuru profesionālā kvalifikācija tiek automātiski atzīta atbilstoši tostarp šīs direktīvas III sadaļas III nodaļai, ir piekļuve visām darbībām, ko aptver attiecīgā profesija uzņēmējā dalībvalstī, un ka tādējādi uz tiem neattiecas daļēja piekļuve. Savukārt šī tiesību norma nenozīmē, ka uz šīs III sadaļas III nodaļā minētajām profesijām daļēja piekļuve neattiecas.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka grozītās Direktīvas 2005/36 4.f panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums, kurā ir dota iespēja daļēji piekļūt kādai no profesijām, uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms, kas paredzēts šīs direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/55/ES (2013. gada 20. novembris), 4.f panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums, kurā ir dota iespēja daļēji piekļūt kādai no profesijām, uz kurām attiecas profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms, kas paredzēts šīs grozītās direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.