CELEX: 62017CJ0073
Žaloba o neplatnosť
Inštitucionálne právo
Protokol o umiestnení sídel inštitúcií a niektorých orgánov, úradov a agentúr a útvarov Európskej únie
Európsky parlament
Pojem ‚zasadnutie o rozpočte‘ konajúce sa v Štrasburgu (Francúzsko)
Článok 314 ZFEÚ
Výkon rozpočtovej právomoci na dodatočnom plenárnom zasadnutí v Bruseli (Belgicko)

Svojou žalobou Francúzska republika navrhuje zrušiť štyri akty Európskeho parlamentu týkajúce sa ročného rozpočtu Európskej únie na rozpočtový rok 2017 (ďalej spoločne len „napadnuté akty“), a to:
–
program pléna Parlamentu z 30. novembra 2016 [dokument P8_0J (2016)11‑30] v rozsahu, v akom je do neho zaradená rozprava o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017,
–
program pléna Parlamentu z 1. decembra 2016 [dokument P8_0J (2016)12‑01] v rozsahu, v akom je do neho zaradené hlasovanie nasledované vysvetleniami hlasovania o tomto spoločnom návrhu,
–
legislatívne uznesenie Parlamentu z 1. decembra 2016 [dokument T8‑0475/2016, P8_TA‑PROV(2016)0475] k uvedenému spoločnému návrhu a
–
akt z 1. decembra 2016, ktorým predseda Parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol prijatý s konečnou platnosťou.
Právny rámec
Dňa 12. decembra 1992 vlády členských štátov po vzájomnej dohode prijali na základe článku 216 Zmluvy o EHS, článku 77 Zmluvy o ESUO a článku 189 Zmluvy o ESAE rozhodnutie o určení sídla inštitúcií a určitých orgánov a útvarov európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES C 341, 1992, s. 1
; Mim. vyd. 01/001, s. 223, ďalej len „rozhodnutie z Edinburghu“).
Na medzivládnej konferencii, ktorá viedla k prijatiu Amsterdamskej zmluvy, sa rozhodlo o prebratí znenia rozhodnutia z Edinburghu do protokolu pripojeného k Zmluvám o EÚ, ES, ESUO a ESAE.
Jediný článok písm. a) protokolu o umiestnení sídel inštitúcií a niektorých orgánov, úradov a agentúr a útvarov Európskej únie pripojeného k Zmluvám o EÚ, FEÚ a ESAE (ďalej len „protokol o sídlach inštitúcií“), ktorého znenie je totožné so znením článku 1 písm. a) rozhodnutia z Edinburghu, v súčasnosti stanovuje:
„Európsky parlament má svoje sídlo v Štrasburgu, kde sa koná 12 mesačných plenárnych zasadnutí, vrátane zasadnutia o rozpočte. Dodatočné plenárne zasadnutia sa konajú v Bruseli. Výbory Európskeho parlamentu zasadajú v Bruseli. Generálny sekretariát Európskeho parlamentu a jeho oddelenia zostávajú v Luxemburgu.“
Článok 314 ZFEÚ najmä stanovuje:
„Európsky parlament a Rada v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom ustanovia ročný rozpočet Únie v súlade s týmito ustanoveniami:
…
3.   Rada prijme svoju pozíciu k návrhu rozpočtu a predloží ju Európskemu parlamentu najneskôr do 1. októbra roka, ktorý predchádza roku, v ktorom sa má príslušný rozpočet plniť. …
4.   Ak do štyridsiatich dvoch dní po tomto predložení Európsky parlament:
…
c)
prijme zmeny a doplnenia väčšinou svojich poslancov, takto zmenený a doplnený návrh sa predloží Rade a Komisii. Predseda Európskeho parlamentu po dohode s predsedom Rady bezodkladne zvolá zasadnutie Zmierovacieho výboru. …
5.   Úlohou Zmierovacieho výboru, ktorý sa skladá z členov Rady alebo ich zástupcov a rovnakého počtu členov zastupujúcich Európsky parlament, je dosiahnuť do dvadsaťjeden dní od jeho zvolania kvalifikovanou väčšinou členov Rady alebo ich zástupcov a väčšinou členov zastupujúcich Európsky parlament dohodu o spoločnom návrhu na základe pozícií Európskeho parlamentu a Rady.
…
6.   Ak sa Zmierovací výbor v lehote dvadsaťjeden dní uvedenej v odseku 5 dohodne na spoločnom návrhu, Európsky parlament a Rada majú lehotu štrnástich dní od dosiahnutia dohody na to, aby schválili spoločný návrh.
7.   Ak v lehote štrnástich dní uvedenej v odseku 6:
a)
Európsky parlament aj Rada schvália spoločný návrh alebo neprijmú rozhodnutie, alebo ak jedna z týchto inštitúcií schváli spoločný návrh a druhá neprijme rozhodnutie, rozpočet sa považuje s konečnou platnosťou za prijatý v súlade so spoločným návrhom, alebo
b)
Európsky parlament, ktorý sa uznáša väčšinou svojich členov, a Rada spoločný návrh zamietnu, alebo ak jeden z týchto orgánov zamietne spoločný návrh, zatiaľ čo druhý neprijme rozhodnutie, Komisia predloží nový návrhu rozpočtu, alebo
…
d)
Európsky parlament schváli spoločný návrh, zatiaľ čo Rada ho zamietne, Európsky parlament môže do štrnástich dní odo dňa zamietnutia Radou väčšinou svojich poslancov a troma pätinami odovzdaných hlasov rozhodnúť, že potvrdzuje všetky alebo niektoré zmeny a doplnenia uvedené v odseku 4 písm. c). Ak jedna zo zmien a doplnení Európskeho parlamentu nie je potvrdená, považuje sa pozícia dohodnutá v Zmierovacom výbore k rozpočtovej položke, ktorá je predmetom tejto zmeny a doplnenia, za zachovanú. Rozpočet sa považuje s konečnou platnosťou za prijatý na tomto základe.
…
9.   Po skončení postupu uvedeného v tomto článku predseda Európskeho parlamentu vyhlási, že rozpočet je s konečnou platnosťou prijatý.
10.   Každá inštitúcia vykonáva právomoci jej zverené týmto článkom v súlade so zmluvami a právnymi aktmi prijatými na ich základe, najmä so zreteľom na vlastné zdroje Únie a rovnováhu príjmov a výdavkov.“
Rokovací poriadok Parlamentu v znení uplatniteľnom na spor (ďalej len „rokovací poriadok“) vo svojom článku 156, nazvanom „Lehoty“, stanovuje:
„S výnimkou naliehavých prípadov uvedených v článkoch 135 a 154 sú rozprava a hlasovanie o texte prípustné iba vtedy, ak bol text sprístupnený poslancom najneskôr 24 hodín vopred.“
Podľa článku 158 ods. 1 rokovacieho poriadku sú „[v]šetky dokumenty Parlamentu… vypracované v úradných jazykoch.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 20. mája 2015 prijal Európsky parlament rozvrh svojich plenárnych zasadnutí na rok 2016 stanovujúci najmä uskutočnenie riadnych plenárnych zasadnutí v Štrasburgu (Francúzsko) od 24. do 27. októbra, od 21. do 24. novembra a od 12. do 15. decembra 2016, ako aj jedného dodatočného plenárneho zasadnutia 30. novembra a 1. decembra 2016 v Bruseli (Belgicko).
Komisia uverejnila 18. júla 2016 návrh ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017. Dňa 14. septembra 2016 Rada Európskej únie predložila Parlamentu svoju pozíciu k tomuto návrhu. Po hlasovaní v rozpočtovom výbore a rozprave na riadnom plenárnom zasadnutí, ktoré sa konalo v Štrasburgu od 24. do 27. októbra 2016, prijal Parlament 26. októbra 2016 legislatívne uznesenie obsahujúce zmeny a doplnenia tohto návrhu. Dňa 27. októbra 2016 sa začal rozpočtový zmierovací postup medzi Parlamentom a Radou. Výsledkom tohto postupu bolo, že 17. novembra 2016 bola prijatá dohoda o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017, ktorá bola v ten istý deň predložená Parlamentu a Rade. Znenie tejto dohody bolo predmetom technickej finalizácie zo strany útvarov Komisie na účely jeho prevedenia do rozpočtového a právneho jazyka. Takto sfinalizovaný spoločný návrh rozpočtu bol predložený Parlamentu popoludní 24. novembra 2016.
Dňa 28. novembra 2016 schválila Rada spoločný návrh ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017. Parlament nezaradil rozpravu a hlasovanie o tomto návrhu do programu riadneho plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo v Štrasburgu od 21. do 24. novembra 2016, ale do programu dodatočného plenárneho zasadnutia konajúceho sa 30. novembra a 1. decembra 2016 v Bruseli. Legislatívnym uznesením z 1. decembra 2016 Parlament schválil uvedený návrh. V ten istý deň predseda Parlamentu v pléne vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý.
Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
Francúzska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnuté akty,
–
zachoval účinky aktu, ktorým predseda parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý, až dovtedy, kým bude tento rozpočet s konečnou platnosťou prijatý aktom, ktorý bude v súlade so Zmluvami, a v primeranej lehote odo dňa vyhlásenia rozsudku, a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania.
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyslovil, že žaloba je neprípustná v rozsahu, v akom sa týka dvoch programov plén z 30. novembra a 1. decembra 2016 a legislatívneho uznesenia Parlamentu z 1. decembra 2016,
–
zamietol žalobu,
–
uložil Francúzskej republike povinnosť nahradiť trovy konania a
–
subsidiárne zachoval účinky aktu, ktorým predseda Parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý, až dovtedy, kým v primeranej lehote nadobudne účinnosť nový akt, ktorý ho má nahradiť.
Uznesením predsedu Súdneho dvora zo 7. júna 2017 bol povolený vstup Luxemburského veľkovojvodstva do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu návrhov Francúzskej republiky.
O žalobe
O prípustnosti
Parlament tvrdí, že žaloba je neprípustná v rozsahu, v akom sa týka dvoch programov plén Parlamentu z 30. novembra a 1. decembra 2016, ako aj legislatívneho uznesenia Parlamentu z 1. decembra 2016. Tieto dva programy boli výlučne vnútornými organizačnými opatreniami, ktoré nevyvolávajú právne účinky vo vzťahu k tretím osobám. Pokiaľ ide o legislatívne uznesenie, išlo iba o prípravný akt na prijatie aktu, ktorým predseda Parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý.
V tejto súvislosti treba uviesť, že zaradením rozpravy a hlasovania o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 do programu plén z 30. novembra a 1. decembra 2016 prijal Parlament rozhodnutie vykonať svoje rozpočtové právomoci podľa článku 314 ods. 6 ZFEÚ na dodatočnom plenárnom zasadnutí v Bruseli. Otázka, či sa tieto dva programy týkajú výlučne vnútornej organizácie Parlamentu alebo či vyvolávajú právne účinky vo vzťahu k tretím osobám, ktoré vyplývajú z výkonu právomocí touto inštitúciou, je však neoddeliteľne spätá s preskúmaním ich obsahu, a teda s vecným preskúmaním žaloby, takže túto otázku nemožno posudzovať v rámci prípustnosti žaloby (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. februára 1983, Luxembursko/Parlament,
230/81
,
EU:C:1983:32
, bod
; z 28. novembra 1991, Luxembursko/Parlament,
C‑213/88 a C‑39/89
,
EU:C:1991:449
, bod
, ako aj z 13. decembra 2012, Francúzsko/Parlament,
C‑237/11 a C‑238/11
,
EU:C:2012:796
, bod
).
Pokiaľ ide o legislatívne uznesenie Parlamentu z 1. decembra 2016, treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že proti uzneseniu Parlamentu o návrhu ročného rozpočtu v druhom čítaní na základe článku 203 ods. 6 Zmluvy o EHS možno podať žalobu o neplatnosť. Podľa odseku 10 tohto článku (neskôr článok 203 ods. 10 Zmluvy o ES, následne článok 272 ods. 10 ES a napokon článok 314 ods. 10 ZFEÚ) každá inštitúcia totiž vykonáva právomoci, ktoré jej boli v rozpočtovej oblasti zverené, a to v súlade s ustanoveniami Zmluvy.
Bez možnosti predložiť jednotlivé akty, ktoré rozpočtový orgán prijal na základe uvedeného článku, na preskúmanie Súdnym dvorom by inštitúcie, ktoré tvoria tento rozpočtový orgán, mohli zasiahnuť do právomocí členských štátov alebo iných inštitúcii alebo prekročiť medze svojich právomocí (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. júla 1986, Rada/Parlament,
34/86
,
EU:C:1986:291
, bod
). Tieto úvahy platia
mutatis mutandis
v prípade legislatívneho uznesenia Parlamentu z 1. decembra 2016 o schválení spoločného návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 v druhom čítaní na základe článku 314 ods. 6 ZFEÚ.
Z toho vyplýva, že žaloba je prípustná.
O veci samej
Argumentácia účastníkov konania
Francúzska republika, ktorú v konaní podporuje Luxemburské veľkovojvodstvo, uvádza jediný žalobný dôvod založený na tom, že napadnutými aktmi bol porušení protokol o sídlach inštitúcií. V súlade s jediným článkom písm. a) tohto protokolu je Parlament povinný vykonávať rozpočtové právomoci, ktoré mu priznáva článok 314 ZFEÚ, v plnom rozsahu na riadnych plenárnych zasadnutiach, ktoré sa konajú v Štrasburgu. V prejednávanej veci táto inštitúcia porušila uvedené pravidlo tým, že zaradila rozpravu a hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 podľa odseku 6 tohto článku do programu dodatočného plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo v Bruseli 30. novembra a 1. decembra 2016, a tým, že na tom istom dodatočnom plenárnom zasadnutí prostredníctvom aktu predsedu Parlamentu na základe uvedeného článku 314 ods. 9 vyhlásila, že tento rozpočet bol s konečnou platnosťou prijatý.
Pravidlo upravené v jedinom článku písm. a) uvedeného protokolu totiž nestanovuje nijakú výnimku. Hoci Francúzska republika nenamietala voči tomu, aby na dodatočných plenárnych zasadnutiach boli prijaté určité akty týkajúce sa vykonávania rozpočtu, najmä s cieľom zohľadniť určité nepredvídateľné udalosti, nemožno túto prax tolerovať, pokiaľ ide o rozpočtový postup upravený v článku 314 ZFEÚ, ktorý vedie k prijatiu ročného rozpočtu Únie a predstavuje kľúčový moment demokratického života Únie.
Podľa Francúzskej republiky treba dosiahnuť súlad medzi ustanoveniami tohto článku 314 a pravidlami týkajúcimi sa sídla Parlamentu, ktoré vyplývajú z protokolu o sídlach inštitúcií a ktoré podľa článku 51 ZEÚ tvoria neoddeliteľnú súčasť Zmlúv a majú rovnakú právnu silu ako článok 314 ZFEÚ. Obmedzenia vyplývajúce z lehôt stanovených v tomto poslednom uvedenom článku tak nemôžu mať prednosť pred povinnosťami týkajúcimi sa sídla Parlamentu, ktoré sú stanovené v uvedenom protokole, a to tým viac, že ich možno zosúladiť.
V tejto súvislosti sa Francúzska republika domnieva, že táto inštitúcia má povinnosť prijať rozvrh riadnych plenárnych zasadnutí v Štrasburgu tak, aby sa jedno z nich konalo v lehote štrnástich dní stanovenej v článku 314 ods. 6 ZFEÚ na účely hlasovania Parlamentu o spoločnom návrhu ročného rozpočtu, ktorý bol výsledkom zmierovacieho postupu. Vzhľadom na to, že Zmierovací výbor spravidla vyčerpá celé zmierovacie obdobie dvadsaťjeden dní, stanovené v odseku 5 tohto posledného uvedeného článku, je možné predvídať dátum dohody o spoločnom návrhu, ktorá je výsledkom zmierovacieho postupu. Za predpokladu, že by Zmierovací výbor dospel k dohode pred stanoveným dátumom, bolo by možné odložiť „formalizáciu“ tejto dohody, a teda aj deň, ku ktorému začne plynúť lehota štrnástich dní.
Navyše v prejednávanej veci bolo možné, aby Parlament zaradil rozpravu a hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 do programu rokovania riadneho plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo od 21. do 24. novembra 2016 v Štrasburgu, pričom by dodržal lehotu štrnástich dní, ktorú stanovuje článok 314 ods. 6 ZFEÚ. Toto riadne plenárne zasadnutie sa totiž v celom rozsahu konalo v rámci tejto lehoty a začalo sa štyri dni potom, čo bola 17. novembra 2016 dosiahnutá dohoda o spoločnom návrhu. Vzhľadom na jedinú záväznú lehotu pred začatím rozpravy o určitom texte, t. j. lehotu na sprístupnenie textu najneskôr dvadsaťštyri hodín vopred stanovenú v článku 156 rokovacieho poriadku, tak Parlament nepochybne mohol zaradiť rozpravu a hlasovanie o uvedenom spoločnom návrhu do programu uvedeného riadneho plenárneho zasadnutia. V tomto kontexte Francúzska republika spochybňuje, že by ťažkosti, na ktoré poukázal Parlament, pokiaľ ide o technickú finalizáciu, preklad a finalizáciu rozpočtovej dokumentácie, tejto inštitúcii znemožnili vysloviť sa k spoločnému návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 na riadnom plenárnom zasadnutí, ktoré sa konalo od 21. do 24. novembra 2016 v Štrasburgu.
Napokon, pokiaľ ide o akt, prostredníctvom ktorého predseda Parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý, predsedovi Parlamentu nič nebránilo, aby počkal do nasledujúceho riadneho plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo od 12. do 15. decembra 2016.
Parlament tvrdí, že pojem „zasadnutie o rozpočte“ treba vykladať v tom zmysle, že sa týka iba konkrétneho plenárneho zasadnutia, a to zasadnutia, na ktorom Parlament vykonáva právomoci, ktoré mu boli pôvodne zverené článkom 203 Zmluvy o EHS, a to navrhovať zmeny a doplnenia pôvodného návrhu rozpočtu upraveného Radou. Rozhodnutie z Edinburghu zakotvilo predchádzajúcu prax Parlamentu spočívajúcu v tom, že na tento účel sa koncom októbra alebo začiatkom novembra koná v Štrasburgu jedno plenárne zasadnutie. Toto plenárne zasadnutie, tzv. „októbrové zasadnutie II“, sa pripojilo k riadnemu plenárnemu zasadnutiu z októbra z dôvodu praxe tejto inštitúcie spočívajúcej v tom, že v auguste sa nekoná nijaké plenárne zasadnutie, a v podstate slúžilo na prvé čítanie týkajúce sa návrhu rozpočtu.
Naproti tomu a na rozdiel od toho, čo tvrdí Francúzska republika, z protokolu o sídlach inštitúcií vôbec nevyplýva, že by sa následná rozprava a následné hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu, ktorý je výsledkom zmierovacieho postupu, mali takisto uskutočniť v rámci riadneho plenárneho zasadnutia v Štrasburgu. Podľa Parlamentu výklad, ktorý uvádza tento členský štát, zahŕňa buď potrebu uskutočniť v Štrasburgu viac ako šesť mesačných plenárnych zasadnutí v rámci druhého polroka, čo je v rozpore s povinnosťou stanovenou v tomto protokole, t. j. uskutočniť v pravidelných časových intervaloch dvanásť mesačných plenárnych zasadnutí v Štrasburgu, alebo dôsledky, ktoré sú nezlučiteľné s potrebným účinkom článku 314 ZFEÚ.
S prihliadnutím na lehotu štrnástich dní stanovenú v článku 314 ods. 6 ZFEÚ na účely schválenia spoločného návrhu ročného rozpočtu Parlament tvrdí, že na základe uvedeného výkladu by mal Zmierovací výbor povinnosť systematicky prijímať tento návrh do štrnástich dní predo dňom konania plenárneho zasadnutia v Štrasburgu, čím by bola tomuto výboru odňatá možnosť prijať uvedený návrh kedykoľvek v rámci zmierovacieho obdobia dvadsaťjeden dní stanoveného v článku 314 ods. 5 ZFEÚ. Okrem toho ten istý výklad by Parlamentu bránil v uskutočnení rozpravy o ročnom rozpočte Únie a v hlasovaní o ňom po dvanástom riadnom plenárnom zasadnutí v Štrasburgu a neprihliadal by k predpokladu, stanovenému v článku 314 ods. 7 písm. b) a d) ZFEÚ, keď by mal byť rozpočet prijatý v rámci nového rozpočtového postupu alebo na základe hlasovania Parlamentu potvrdzujúceho všetky alebo niektoré jeho zmeny a doplnenia. Neprijatie rozpočtu na konci rozpočtového roku by v tomto prípade viedlo k uplatneniu článku 315 ZFEÚ týkajúceho sa rozpočtového provizória.
Navyše v prejednávanej veci nebolo možné zaradiť rozpravu a hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 do programu rokovania riadneho plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo od 21. do 24. novembra 2016 v Štrasburgu. Pred predložením tohto spoločného návrhu na schválenie Parlamentu a Rade bolo totiž potrebné transponovať politickú dohodu priloženú k sprievodným listom Zmierovacieho výboru do rozpočtových právnych textov a preložiť tieto texty do všetkých úradných jazykov Únie. Technická finalizácia uvedeného spoločného návrhu si však vždy vyžaduje približne jeden týždeň prác a obvykle je zverená útvarom Komisie. V prejednávanej veci Komisia len 18 minút pred skončením riadneho plenárneho zasadnutia z novembra 2016 oznámila Parlamentu a Rade, že ten istý sfinalizovaný spoločný návrh bol dostupný, a to výlučne v anglickom jazyku.
Posúdenie Súdneho dvora
Parlament, ako potvrdzuje článok 314 ods. 10 ZFEÚ, je povinný vykonávať rozpočtové právomoci, ktoré sú mu zverené, v súlade so Zmluvami a aktmi prijatými na ich základe.
V prvom rade táto inštitúcia musí dodržiavať protokol o sídlach inštitúcií, ktorý podľa článku 51 ZEÚ tvorí neoddeliteľnú súčasť Zmlúv. Jediný článok písm. a) tohto protokolu stanovuje, že „Európsky parlament má svoje sídlo v Štrasburgu, kde sa koná 12 mesačných plenárnych zasadnutí, vrátane zasadnutia o rozpočte“.
Francúzska republika tvrdí, že podľa tohto posledného uvedeného ustanovenia je Parlament povinný vykonávať všetky svoje rozpočtové právomoci v Štrasburgu, zatiaľ čo podľa Parlamentu sa uvedené ustanovenie týka osobitného plenárneho zasadnutia, a to konkrétne zasadnutia o návrhu rozpočtu v prvom čítaní, čo napadnuté akty vylučuje z pôsobnosti toho istého ustanovenia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že jediný článok písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií odkazuje na „zasadnutie o rozpočte“, ale bez toho, aby uvádzal konkrétne riadne plenárne zasadnutie alebo akty spadajúce do právomoci Parlamentu v rámci rozpočtového postupu, ktoré by mali byť prijaté na tomto plenárnom zasadnutí. Podľa článku 314 ZFEÚ však Parlament môže pristúpiť k rozhodovaniu o ročnom rozpočte Únie opakovane a na rôznych riadnych plenárnych zasadnutiach vzhľadom na časové obmedzenia a lehoty stanovené v tomto poslednom uvedenom článku.
Vzhľadom na absenciu spresnenia v jedinom článku písm. a) tohto protokolu treba pojem „zasadnutie o rozpočte“ posúdiť tak, že odkazuje na všetky plenárne zasadnutia, na ktorých Parlament vykonáva svoje rozpočtové právomoci, a na všetky akty, ktoré táto inštitúcia prijala na tento účel.
Pokiaľ totiž ide o článok 1 písm. a) rozhodnutia z Edinburghu, ktoré má totožné znenie ako jediný článok písm. a) uvedeného protokolu, Súdny dvor už rozhodol, že toto ustanovenie definuje sídlo Parlamentu ako miesto, kde sa má v pravidelných časových odstupoch konať dvanásť riadnych plenárnych zasadnutí tejto inštitúcie vrátane zasadnutí, na ktorých má Parlament vykonávať rozpočtové právomoci, ktoré mu priznáva Zmluva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. októbra 1997, Francúzsko/Parlament,
C‑345/95
,
EU:C:1997:450
, bod
, ako aj z 13. decembra 2012, Francúzsko/Parlament,
C‑237/11 a C‑238/11
,
EU:C:2012:796
, bod
).
Ďalej treba uviesť, že výkon rozpočtovej právomoci Parlamentom v pléne má osobitný význam na účely transparentnosti a demokratickej legitimity činnosti Únie založenej na jej ročnom rozpočte. Túto transparentnosť a demokratickú legitimitu však nemožno zaručiť len prostredníctvom prvého čítania návrhu rozpočtu v rámci rozpočtového postupu stanoveného v článku 314 ZFEÚ, keď Parlament v súlade s článkom 314 ods. 4 písm. c) prijme zmeny a doplnenia uvedeného návrhu.
Podľa judikatúry Súdneho dvora výkon rozpočtovej právomoci Parlamentom v pléne totiž predstavuje zásadný moment v demokratickom živote Únie a vyžaduje najmä verejnú diskusiu v pléne umožňujúcu občanom Únie oboznámiť sa s prejavom rôznych politických smerov a tak si vytvoriť vlastný politický názor na činnosť Únie (rozsudok z 13. decembra 2012, Francúzsko/Parlament,
C‑237/11 a C‑238/11
,
EU:C:2012:796
, bod
). Okrem toho transparentnosť parlamentnej rozpravy v pléne môže posilniť demokratickú legitimitu rozpočtového postupu vo vzťahu k občanom Únie a dôveryhodnosť činnosti Únie.
Zmierovací postup stanovený v odseku 4 písm. c) a odseku 5 článku 314 ZFEÚ pritom môže viesť k podstatným zmenám a doplneniam návrhu rozpočtu, ktoré neboli Parlamentom posúdené v prvom čítaní ani neboli predmetom verejnej diskusie v rámci Zmierovacieho výboru. Ako potvrdil Parlament na pojednávaní, rokovania tohto výboru nie sú verejné a zúčastňuje sa ich 28 členov Parlamentu, ktorí odzrkadľujú väčšinový pomer v rámci Parlamentu bez toho, aby však v plnej miere zastupovali politické záujmy všetkých členov tejto inštitúcie.
Za týchto okolností sa pojem „zasadnutie o rozpočte“ nachádzajúci sa v jedinom článku písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií vzťahuje nielen na riadne plenárne zasadnutie, ktorého účelom je posúdiť návrh rozpočtu v prvom čítaní, ale podľa článku 314 ods. 6 ZFEÚ aj na druhé čítanie, ktoré zaručuje verejnú rozpravu a verejné hlasovanie v pléne o spoločnom návrhu ročného rozpočtu, ktorý je výsledkom zmierovacieho postupu.
V druhom rade má Parlament povinnosť dodržiavať požiadavky, ktoré mu ukladá článok 314 ZFEÚ na účely výkonu jeho rozpočtových právomocí v pléne. Cieľom časových obmedzení a lehôt stanovených v tomto ustanovení je zabezpečiť prijatie ročného rozpočtu Únie pred koncom roka, ktorý predchádza dotknutému rozpočtovému roku, pričom ich nedodržanie môže prípadne viesť k uplatneniu článku 315 ZFEÚ týkajúcemu sa rozpočtového provizória.
Najmä za predpokladu, keď Parlament v druhom čítaní neprijme rozhodnutie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu v lehote štrnástich dní stanovenej v článku 314 ods. 6 ZFEÚ a Rada tento návrh v tejto lehote zamietne, z odseku 7 písm. b) tohto článku tak vyplýva, že Komisia predloží nový návrh rozpočtu, a teda že rozpočtový postup sa musí v celom rozsahu opätovne zopakovať. Za toho istého predpokladu Parlament stratí okrem iného aj svoju výsadu vyplývajúcu z článku 314 ods. 7 písm. d) ZFEÚ, ktorá mu umožňuje, aby v prípade zamietnutia spoločného návrhu ročného rozpočtu Radou sám rozhodol o prijatí rozpočtu dodatočným hlasovaním kvalifikovanou väčšinou.
Navyše v prípade absencie rozpravy a hlasovania Parlamentu o spoločnom návrhu ročného rozpočtu v lehote štrnástich dní stanovenej v článku 314 ods. 6 ZFEÚ môže tento návrh prijať samotná Rada za podmienok stanovených v odseku 7 písm. a) tohto článku. Ako však bolo uvedené v bodoch 34 až 36 tohto rozsudku, na účely transparentnosti a demokratickej legitimity činnosti Únie, ktoré sa prejavujú v rámci postupu prijímania ročného rozpočtu, je osobitne dôležité, aby Parlament vykonával právomoc, ktorá mu prináleží na základe článku 314 ods. 6 ZFEÚ, a o tomto spoločnom návrhu rozhodoval v pléne.
V dôsledku toho má Parlament povinnosť konať v tejto oblasti so všetkou pozornosťou, dôslednosťou a nasadením, ktoré si takáto zodpovednosť vyžaduje (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2012, Francúzsko/Parlament,
C‑237/11 a C‑238/11
,
EU:C:2012:796
, bod
), čo znamená, že rozprava a hlasovanie Parlamentu sa musia opierať o text predložený poslancom v dostatočnom predstihu a preložený do všetkých úradných jazykov Únie. Únia totiž kladie dôraz na viacjazyčnosť, ktorej význam je pripomenutý v článku 3 ods. 3 štvrtom pododseku ZEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. mája 2015, Španielsko/Rada,
C‑147/13
,
EU:C:2015:299
, bod
, ako aj zo 6. septembra 2017, Slovensko a Maďarsko/Rada,
C‑643/15 a C‑647/15
,
EU:C:2017:631
, bod
).
V treťom rade vzhľadom na to, že jediný článok písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií a článok 314 ZFEÚ majú rovnakú právnu silu, požiadavky vyplývajúce z prvého z týchto článkov nemôžu mať samy osebe prednosť pred požiadavkami vyplývajúcimi z druhého z týchto článkov a naopak. Ich uplatnenie treba vykonať podľa jednotlivých prípadov pri zachovaní nevyhnutného súladu týchto požiadaviek a spravodlivej rovnováhy medzi nimi.
Navyše z ustálenej judikatúry vyplýva, že protokol o sídlach inštitúcií sa riadi vzájomným rešpektovaním príslušných právomocí členských štátov a Parlamentu, ako aj vzájomnou povinnosťou lojálnej spolupráce (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. septembra 1988, Francúzsko/Parlament,
358/85 a 51/86
,
EU:C:1988:431
, body
a
; z 1. októbra 1997, Francúzsko/Parlament,
C‑345/95
,
EU:C:1997:450
, body
a
, ako aj z 13. decembra 2012, Francúzsko/Parlament,
C‑237/11 a C‑238/11
,
EU:C:2012:796
, body
,
a
).
Parlament je tak povinný vykonávať svoje rozpočtové právomoci na riadnom plenárnom zasadnutí v Štrasburgu bez toho, aby však táto povinnosť vyplývajúca z jediného článku písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií bránila tomu, aby bol ročný rozpočet, ak to vyžadujú naliehavé dôvody týkajúce sa riadneho priebehu rozpočtového postupu podľa článku 314 ZFEÚ, predmetom rozpravy a hlasovania na dodatočnom plenárnom zasadnutí v Bruseli. Keďže uskutočnenie tohto postupu má absolútnu prednosť, dodržanie jediného článku písm. a) tohto protokolu na úkor úplnej účasti Parlamentu na uvedenom postupe by bolo nezlučiteľné s nevyhnutným zosúladením požiadaviek, ktoré vyplývajú z týchto ustanovení, pripomenutým v bode 42 tohto rozsudku.
Pokiaľ ide o súdne preskúmanie dodržiavania požiadaviek vyplývajúcich z bodov 42 až 44 tohto rozsudku, treba uviesť, že Parlament disponuje v rámci toho, keď vykonáva nevyhnutné zosúladenie požiadaviek vyplývajúcich z jediného článku písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií a požiadaviek podľa článku 314 ZFEÚ, mierou voľnej úvahy, ktorá vyplýva z naliehavých dôvodov týkajúcich sa riadneho priebehu rozpočtového postupu. Toto súdne preskúmanie sa preto týka otázky, či sa Parlament tým, že časť svojich rozpočtových právomocí vykonával na dodatočnom plenárnom zasadnutí, dopustil v tomto ohľade nesprávneho posúdenia.
Práve vzhľadom na tieto úvahy treba preskúmať, či napadnuté akty rešpektujú nevyhnutný súlad medzi požiadavkami vyplývajúcimi z jediného článku písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií a požiadavkami podľa článku 314 ZFEÚ.
Francúzska republika v tejto súvislosti tvrdí, že úprava parlamentného rozvrhu mohla umožniť rozpravu a hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 v Štrasburgu v lehote stanovenej v článku 314 ods. 6 ZFEÚ a že takáto rozprava a takéto hlasovanie boli v každom prípade možné na riadnom plenárnom zasadnutí v novembri 2016. Okrem toho akt, prostredníctvom ktorého predseda Parlamentu vyhlásil, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý, mohol byť tiež prijatý na nasledujúcom riadnom plenárnom zasadnutí od 12. do 15. decembra 2016.
Pokiaľ ide o parlamentný rozvrh na rok 2016, argumentácia Francúzskej republiky v podstate vychádza z predpokladu, že keďže dátum, ku ktorému Zmierovací výbor dospel k dohode o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie, t. j. 17. november 2016, bol pre Parlament dôvodne predvídateľný v čase stanovovania tohto rozvrhu, mala táto inštitúcia stanoviť riadne plenárne zasadnutie na neskoršie obdobie než od 21. do 24. novembra toho istého roku, tak aby sa na uvedenom zasadnutí včas umožnila rozprava a hlasovanie o tomto návrhu v druhom čítaní.
Žiadna skutočnosť uvedená Francúzskou republikou neumožňuje preukázať, že by v tomto ohľade došlo pri stanovení rozvrhu riadnych plenárnych zasadnutí na rok 2016 k nesprávnemu posúdeniu.
Predpoklad uvedený v bode 48 tohto rozsudku totiž nemožno prijať. V čase stanovenia rozvrhu riadnych plenárnych zasadnutí boli tak uplatnenie zmierovacieho postupu, ako aj dátum, ku ktorému by sa tento postup začal a skončil prípadne z dôvodu dohody o spoločnom návrhu ročného rozpočtu, v zásade neisté. Ako uznáva Francúzska republika, v tom istom čase nebolo preto vôbec vylúčené, že v prípade postúpenia veci Zmierovaciemu výboru tento výbor dosiahne dohodu o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie pred 17. novembrom 2016, čo by Parlamentu umožnilo uskutočniť rozpravu a hlasovanie o uvedenom návrhu v druhom čítaní na riadnom plenárnom zasadnutí od 21. do 24. novembra 2016, a to bez toho, aby došlo k porušeniu požiadaviek pozornosti, dôslednosti a nasadenia uvedených v bode 41 tohto rozsudku.
Toto posledné konštatovanie nemôže byť spochybnené ani argumentáciou Francúzskej republiky, podľa ktorej v prípade dohody v rámci Zmierovacieho výboru pred uplynutím lehoty stanovenej v článku 314 ods. 5 ZFEÚ bolo predstaviteľné, že by uvedený výbor odložil formalizáciu tejto dohody. Takýto prístup, ktorý by predpokladal umelé odloženie dátumu uvedenej dohody, totiž nie je v súlade s odsekom 6 tohto článku, z ktorého vyplýva, že lehota štrnástich dní, ktorú majú Parlament a Rada na schválenie spoločného návrhu, začína plynúť odo dňa, keď Zmierovací výbor dosiahne takúto dohodu.
V dôsledku toho treba usúdiť, že Parlament zostal v medziach voľnej úvahy pripomenutej v bode 45 tohto rozsudku, keď stanovil svoj rozvrh riadnych plenárnych zasadnutí na rok 2016.
Treba tiež overiť, či v rámci stanovenom uvedeným rozvrhom mohol Parlament bez toho, aby sa dopustil nesprávneho posúdenia, vykonať prostredníctvom napadnutých aktov svoje rozpočtové právomoci na dodatočnom plenárnom zasadnutí, ktoré sa konalo 30. novembra a 1. decembra 2016 v Bruseli.
Po prvé, pokiaľ ide o programy všetkých plén Parlamentu z 30. novembra a 1. decembra 2016, ako aj o legislatívne uznesenie Parlamentu z 1. decembra 2016 o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017, je nesporné, že dohoda Zmierovacieho výboru týkajúca sa tohto návrhu bola dosiahnutá a predložená Parlamentu a Rade 17. novembra 2016. Parlament nezaradil uvedený návrh do programu riadneho plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo v Štrasburgu od 21. do 24. novembra 2016, ale do programu dodatočného plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo v Bruseli od 30. novembra do 1. decembra 2016.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v prejednávanej veci bol 1. december 2016 posledným dňom lehoty stanovenej v článku 314 ods. 6 ZFEÚ. Keďže Rada už 28. novembra 2016 schválila spoločný návrh ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017, prekročenie tejto lehoty Parlamentom by viedlo k prijatiu ročného rozpočtu na daný rozpočtový rok podľa článku 314 ods. 7 písm. a) ZFEÚ bez toho, aby sa Parlament zúčastnil na rozpočtovom postupe v druhom čítaní.
Pokiaľ ide o argumentáciu Francúzskej republiky, podľa ktorej Parlament mohol rozhodnúť o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 už skôr, t. j. na riadnom plenárnom zasadnutí od 21. do 24. novembra 2016 v Štrasburgu, treba uviesť, že to, že Parlament v celom rozsahu vyčerpal lehotu stanovenú v článku 314 ods. 6 ZFEÚ, nemôže spochybniť zákonnosť programov plén Parlamentu z 30. novembra a 1. decembra 2016 ani legislatívneho uznesenia Parlamentu z 1. decembra 2016 z hľadiska protokolu o sídlach inštitúcií. Parlament má totiž právo na úplné vyčerpanie lehôt, ktoré mu stanovujú ustanovenia tohto článku 314. Ako uviedol Parlament na pojednávaní pred Súdnym dvorom, interné diskusie v rámci jednotlivých politických skupín a Výboru pre rozpočet zaberú značný čas, ktorý je mimoriadne dôležitý na prípravu rozpravy a hlasovania o rozpočte v pléne a najmä na dosiahnutie väčšiny.
Okrem toho dohoda Zmierovacieho výboru o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 bola predmetom technickej finalizácie a prekladu do všetkých úradných jazykov Únie, ktorých nevyhnutnosť účastníci konania nespochybnili. Účastníci konania vôbec nespochybňujú rozhodnutie zveriť túto technickú finalizáciu útvarom Komisie na základe spoločnej dohody medzi Parlamentom a Radou a v súlade s Medziinštitucionálnou dohodou z 2. decembra 2013 medzi Európskym parlamentom, Radou a Komisiou o rozpočtovej disciplíne, spolupráci v rozpočtových otázkach a riadnom finančnom hospodárení (
Ú. v. EÚ C 373, 2013, s. 1
).
V prejednávanej veci však v nadväznosti na technickú finalizáciu bol spoločný návrh ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 sprístupnený Parlamentu až 24. novembra 2016 popoludní, teda v posledný deň riadneho plenárneho zasadnutia z novembra 2016, a to iba v jeho znení v anglickom jazyku. Za týchto okolností nebolo v súlade s článkami 156 a 158 rokovacieho poriadku možné zaradiť rozpravu a hlasovanie o tomto návrhu do programu na 24. novembra 2016. Podľa týchto ustanovení sa totiž rozprava a hlasovanie môžu začať iba v prípade textu, ktorý bol vyhotovený v úradných jazykoch Únie a sprístupnený poslancom najneskôr dvadsaťštyri hodín vopred. Dodržiavanie týchto minimálnych požiadaviek je nevyhnutné na účely prípravy rozpravy a hlasovania v pléne o spoločnom návrhu ročného rozpočtu so všetkou nevyhnutnou pozornosťou, dôslednosťou a nevyhnutným nasadením a najmä s prihliadnutím na požiadavky týkajúce sa viacjazyčnosti.
Pokiaľ ide o trvanie technickej finalizácie dohody Zmierovacieho výboru o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017, ktoré v prejednávanej veci predstavovalo sedem dní, Francúzska republika nepreukázala, že by bolo neprimerané. Hoci je Parlament nepochybne povinný zabezpečiť, aby sa urobilo všetko pre to, aby trvanie tejto technickej finalizácie prípadne umožnilo dodržať požiadavky vyplývajúce z jediného článku písm. a) protokolu o sídlach inštitúcií, tento členský štát nepredložil konkrétny dôkaz umožňujúci dospieť k záveru, že by Parlament porušil túto povinnosť, a teda že trvanie uvedenej technickej finalizácie mohlo byť skrátené tak, aby tento spoločný návrh mohol byť predložený Parlamentu za podmienok, ktoré stanovuje jeho rokovací poriadok, pred 24. novembrom 2016.
Aj za predpokladu, že by toto trvanie mohlo byť kratšie, treba zohľadniť čas, ktorý je nad rámec minimálnych požiadaviek vyplývajúcich z článku 156 rokovacieho poriadku nevyhnutný na prípravu pléna týkajúceho sa spoločného návrhu ročného rozpočtu, t. j. čas, ktorý musia mať poslanci k dispozícii, a najmä poslanci parlamentnej menšiny, ktorí nemajú nijakého zástupcu v rámci zmierovacieho postupu, aby sa mohli náležite oboznámiť s týmto návrhom a diskutovať a hlasovať o ňom s nevyhnutnou pozornosťou, dôslednosťou a nevyhnutným nasadením.
V dôsledku toho sa Parlament nedopustil nesprávneho posúdenia tým, že rozpravu a hlasovanie o spoločnom návrhu ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017 zaradil do programu dodatočného plenárneho zasadnutia, ktoré sa konalo 30. novembra a 1. decembra 2016 v Bruseli, a schválil tento návrh prostredníctvom legislatívneho uznesenia na tom istom plenárnom zasadnutí.
Po druhé, pokiaľ ide o akt, ktorým bolo s konečnou platnosťou vyhlásené prijatie ročného rozpočtu Únie na rozpočtový rok 2017, treba uviesť, že Zmluva o FEÚ nepriznáva predsedovi Parlamentu nijakú lehotu na prijatie tohto aktu, pričom podľa článku 314 ods. 9 ZFEÚ musí k tomuto prijatiu dôjsť po skončení postupu stanoveného v tomto článku.
Uvedený akt je totiž úzko prepojený s hlasovaním v druhom čítaní o spoločnom návrhu ročného rozpočtu. Akt, ktorým predseda Parlamentu po overení riadneho priebehu postupu formálne vyhlási, že ročný rozpočet Únie bol s konečnou platnosťou prijatý, predstavuje záverečnú fázu postupu prijímania tohto rozpočtu a priznáva mu záväzné právne účinky (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. septembra 2013, Rada/Parlament,
C‑77/11
,
EU:C:2013:559
, bod
). V prípade, že je Parlament vzhľadom na nevyhnutné zosúladenie, na ktoré sa odkazuje v bode 42 tohto rozsudku, oprávnený rokovať a hlasovať o spoločnom návrhu ročného rozpočtu na dodatočnom plenárnom zasadnutí v Bruseli, predseda tejto inštitúcie pristúpi k tomuto vyhláseniu na tom istom plenárnom zasadnutí.
Navyše vzhľadom na význam prijímania ročného rozpočtu pre činnosť Únie nemožno vyžadovať, aby mal predseda Parlamentu povinnosť počkať na konanie nasledujúceho riadneho plenárneho zasadnutia v Štrasburgu na účely vyhlásenia, že rozpočtový postup bol s konečnou platnosťou skončený, a na účely priznania záväzných právnych účinkov ročnému rozpočtu Únie.
V dôsledku toho predseda Parlamentu bez toho, aby sa dopustil nesprávneho posúdenia, mohol v pléne, ktoré sa konalo 1. decembra 2016 v Bruseli, vyhlásiť, že ročný rozpočet Únie na rozpočtový rok 2017 bol s konečnou platnosťou prijatý.
Vzhľadom na všetky uvedené úvahy treba jediný žalobný dôvod Francúzskej republiky, a teda aj žalobu, zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Parlament navrhol, aby bola Francúzskej republike uložená povinnosť nahradiť trovy konania, a Francúzska republika vo svojich dôvodoch nemala úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené Parlamentom. Podľa článku 140 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku Luxemburské veľkovojvodstvo, ktoré do konania vstúpilo ako vedľajší účastník, znáša svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Francúzska republika znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Európskym parlamentom.

3.
Luxemburské veľkovojvodstvo znáša vlastné trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.