CELEX: 62021CJ0806
Zahtjev za prethodnu odluku
Prekursori za droge
Okvirna odluka 2004/757/PUP
Članak 2. stavak 1. točka (d)
Osoba uključena u prijevoz i distribuciju prekursora koji se upotrebljavaju za nezakonitu proizvodnju droga
Uredba (EZ) br. 273/2004
Predviđene tvari
Članak 2.
Pojam ‚subjekt’
Članak 8. stavak 1.
Okolnosti koje daju naslutiti da bi predviđene tvari mogle biti zlouporabljene za nedopuštenu proizvodnju opojnih droga ili psihotropnih tvari
Obveza priopćavanja tih okolnosti
Pojam ‚okolnost’
Doseg

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EZ) br. 273/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o prekursorima za droge (
SL 2004., L 47, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 6., str. 83.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1258/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. (
SL 2013., L 330, str. 21
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 273/2004).
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka pokrenutog u Nizozemskoj protiv osobe TF, koja je optužena za prijevoz predviđenih tvari koje se upotrebljavaju za nezakonitu proizvodnju opojnih droga ili psihotropnih tvari.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
Članak 3. Konvencije Ujedinjenih naroda protiv nezakonite trgovine opojnim drogama i psihotropnim tvarima, sklopljene u Beču 20. prosinca 1988. (
Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda
, sv. 1582., str. 95.), koju je Europska ekonomska zajednica odobrila Odlukom Vijeća 90/611/EEZ od 22. listopada 1990. (
SL 1990., L 326, str. 56
., u daljnjem tekstu: Bečka konvencija protiv nezakonite trgovine), naslovljen „Povrede i sankcije”, u stavku 1. propisuje:
„Svaka stranka donosi potrebne mjere kako bi osigurala da se u skladu sa svojim nacionalnim pravom kao kaznena djela kvalificiraju sljedeća djela ako su počinjena namjerno:
(a)
[…]
iv.
proizvodnja, prijevoz ili distribucija opreme, materijala ili tvari upisanih u tablicu I. i tablicu II. sa znanjem da će se upotrebljavati za nezakoniti uzgoj, proizvodnju ili preradu opojnih droga ili psihotropnih tvari;
[…]
(c)
Podložno svojim ustavnim načelima i temeljnim konceptima svojeg pravnog sustava,
[…]
ii.
Posjedovanje opreme, materijala ili tvari upisanih u tablicu I. ili tablicu II. sa znanjem da će se upotrebljavati za nezakoniti uzgoj, proizvodnju ili preradu opojnih droga ili psihotropnih tvari;
[…]”
Članak 12. te konvencije, naslovljen „Tvari koje se često upotrebljavaju u nezakonitoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari”, propisuje:
„1.   Stranke donose mjere koje smatraju prikladnima za sprečavanje zlouporabe tvari upisanih u tablicu I. i tablicu II. u svrhu nezakonite proizvodnje opojnih droga i psihotropnih tvari te međusobno surađuju u tu svrhu.
[…]
8.
(a)
Ne dovodeći u pitanje opći karakter odredaba stavka 1. ovog članka i odredaba Konvencije iz 1961., izmijenjene Konvencije iz 1961. i Konvencije iz 1971., stranke poduzimaju mjere koje smatraju prikladnima za kontrolu proizvodnje i distribucije tvari upisanih u tablici I. i tablici II. na svojem državnom području;
(b)
U tu svrhu stranke mogu:
i.
Provoditi nadzor nad svim osobama i poduzećima koja se bave proizvodnjom i distribucijom navedenih tvari;
[…]
iii.
Zahtijevati od imatelja dozvole da dobiju dozvolu za obavljanje gore navedenih radnji;
[…]
9.   U pogledu tvari navedenih u tablicama I. i II. svaka stranka poduzima sljedeće mjere:
(a)
Uspostavlja i održava sustav nadzora međunarodne trgovine tvarima upisanima u tablicu I. i tablicu II. kako bi se olakšalo otkrivanje sumnjivih radnji. Ti se sustavi nadzora moraju provoditi u bliskoj suradnji s proizvođačima, uvoznicima, izvoznicima, trgovcima na veliko i malo, koji nadležnim tijelima prijavljuju sumnjive narudžbe i postupke;
(b)
Predviđa oduzimanje svih tvari upisanih u tablicu I. i tablicu II. ako postoje dovoljni dokazi da služe za nezakonitu proizvodnju opojne droge ili psihotropne tvari;
(c)
Što je prije moguće obavještava nadležna tijela i službe zainteresiranih stranaka ako postoje razlozi za sumnju da je tvar iz tablice I. ili tablice II. uvezena, izvezena ili prevezena u tranzitu radi nezakonite proizvodnje opojnih droga ili psihotropnih tvari, posebno pružanjem informacija o korištenim načinima plaćanja i svim drugim bitnim elementima na kojima počiva njezino uvjerenje;
(d)
Zahtijeva da pošiljke koje se uvoze i izvoze budu ispravno označene i popraćene potrebnim dokumentima. U komercijalnim dokumentima, kao što su računi, manifesti tereta, carinske isprave, prijevozne isprave i drugi otpremni dokumenti moraju se navesti nazivi tvari koje se uvoze ili izvoze kako su navedeni u tablici I. ili tablici II., uvezena i izvezena količina kao i ime i adresa izvoznika, uvoznika te, ako je poznat, primatelja;
[…]
[…]”
Pravo Unije
Okvirna odluka 2004/757/PUP
Uvodne izjave 1. do 3. Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom (
SL 2004., L 335, str. 8
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 80.) glase:
„(1)
Nezakonita trgovina drogom predstavlja prijetnju zdravlju, sigurnosti i kvaliteti života građana Europske unije i zakonitoj ekonomiji, stabilnosti i sigurnosti država članica.
(2)
Potreba za zakonskim mjerama u borbi protiv nezakonite trgovine drogom prepoznata je osobito u Akcijskom planu Vijeća [Europske unije] i [Europske] [k]omisije, utvrđujući najbolji način za provođenje odredbi Ugovora iz Amsterdama o slobodi, sigurnosti i pravdi [(
SL 1999., C 19, str. 1
.)], koji je donijelo Vijeće za pravosuđe i unutarnje poslove u Beču 3. prosinca 1998., u Odluci Europskog vijeća iz Tamperea od 15. i 16. listopada 1999., a posebno njezinoj točki 48., u Strategiji Europske unije protiv droga (2000.‑2004.) koju je potvrdilo Europsko vijeće u Helsinkiju 10. i 12. prosinca 1999., i u Akcijskom planu Europske unije o drogi (2000.‑2004.) koji je potvrdilo Europsko vijeće u Santa Maria da Feira 19. i 20. lipnja 2000.
(3)
Potrebno je donijeti minimalan broj pravila o elementima kaznenih djela vezanih za nezakonitu trgovinu drogom i prekursorima, što će omogućiti zajednički pristup na razini Europske unije u borbi protiv takve trgovine.”
Članak 1. te okvirne odluke, naslovljen „Definicije”, propisuje:
„Za potrebe Okvirne odluke:
[…]
2.
‚prekursori’ znači svaka tvar s popisa koja je utvrđena u zakonodavstvu Zajednice, a koja proizvodi učinke vezane za obveze koje proizlaze iz članka 12. [Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine];
[…]”
Članak 2. navedene okvirne odluke, naslovljen „Kaznena djela vezana za nezakonitu trgovinu drogom i prekursorima”, u stavku 1. određuje:
„Svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala kažnjavanje sljedećeg namjernog ponašanja, ako je počinjeno bez odgovarajućeg ovlaštenja:
[…]
(d)
izrada, prijevoz ili distribucija prekursora, uz saznanje da će se isti rabiti u ili za nezakonitu izradu ili izradu droga.”
Uredba br. 273/2004
Uvodne izjave 2. do 6., 8., 11. do 13. i 17. Uredbe br. 273/2004 propisuju:
„(2)
Zahtjevi iz članka 12. [Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine] u vezi s trgovinom prekursorima za droge (tj. tvarima koje se često koriste u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih tvari) provedeni su, kada je u pitanju trgovina između Zajednice i trećih zemalja, Uredbom Vijeća (EEZ) br. 3677/90 od 13. prosinca 1990. o utvrđivanju mjera koje treba poduzeti za suzbijanje zlouporabe određenih tvari u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih tvari [(
SL 1990., L 357, str. 1
.)].
(3)
Članak 12. [Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine] predviđa usvajanje odgovarajućih mjera za praćenje proizvodnje i distribucije prekursora za droge. Ovo zahtijeva usvajanje mjera koje se odnose na trgovinu prekursorima među državama članicama. Te su mjere uvedene Direktivom Vijeća 92/109/EEZ od 14. prosinca 1992. o proizvodnji i stavljanju na tržište određenih tvari koje se koriste u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih tvari [(
SL 1992., L 370, str. 76
.)]. Kako bi se bolje osiguralo da se usklađena pravila u državama članicama primjenjuju istodobno, uredba se smatra primjerenijom od važeće Direktive.
(4)
U kontekstu proširenja Europske unije važno je Direktivu 92/109/EEZ zamijeniti uredbom, budući da bi svaka promjena te Direktive i njezinih priloga pokrenula nacionalne provedbene mjere u 25 država članica.
(5)
Odlukama donesenima na svojoj 35. sjednici 1992. Komisija Ujedinjenih naroda za opojne droge unijela je dodatne tvari u tablice priloga [Bečkoj konvenciji protiv nezakonite trgovine]. U ovoj Uredbi trebalo bi utvrditi odgovarajuće mjere kako bi se otkrili mogući slučajevi zlouporabe prekursora za droge u Zajednici i osigurala primjena zajedničkih pravila za praćenje na tržištu Zajednice.
(6)
Odredbe članka 12. [Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine] temelje se na sustavu praćenja trgovine predmetnim tvarima. Većina trgovine ovim tvarima u skladu je sa zakonom. Dokumentacija pošiljaka, kao i označivanje ovih tvari, trebali bi biti dovoljno jasni. Nadalje, važno je da nadležna tijela budu opskrbljena potrebnim sredstvima za djelovanje, ali i da se, u duhu [Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine], istodobno razviju mehanizmi temeljeni na uskoj suradnji s dotičnim subjektima i na razvoju prikupljanja obavještajnih podataka.
[…]
(8)
Tvari koje se uobičajeno koriste u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari trebale bi biti navedene u Prilogu.
[…]
(11)
Trebalo bi usvojiti mjere kako bi se unutar Zajednice zajamčila bolja kontrola trgovine predviđenim tvarima navedenima u Prilogu I.
(12)
Za sve poslove koji vode do stavljanja na tržište predviđenih tvari iz kategorija 1. i 2. Priloga I. trebala bi postojati odgovarajuća dokumentacija. Subjekti bi trebali obavijestiti nadležna tijela o svim sumnjivim poslovima koji uključuju tvari navedene u Prilogu I. Međutim, poslove koji uključuju tvari iz kategorije 2. Priloga I. trebalo bi izuzeti kada količine u pitanju ne premašuju one navedene u Prilogu II.
(13)
Znatan broj drugih tvari, od kojih se mnogima trguje u velikim količinama u skladu sa zakonom, utvrđene su kao prekursori za nedopuštenu proizvodnju sintetičkih droga i psihotropnih tvari. Podvrgavanje tih tvari istim strogim kontrolama kojima podliježu tvari navedene u Prilogu I. predstavljalo bi nepotrebnu prepreku trgovini u vidu dozvola za rad te dokumentiranja poslova. Stoga bi na razini Zajednice trebalo utvrditi fleksibilnije mehanizme pomoću kojih bi se nadležna tijela u državama članicama obavješćivala o takvim poslovima.
[…]
(17)
Budući da ciljeve ove Uredbe, tj. usklađeno praćenje trgovine prekursorima za droge te izbjegavanje njihove zlouporabe u nedopuštenoj proizvodnji sintetičkih droga i psihotropnih tvari, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ih se, zbog međunarodne i promjenljive prirode takve trgovine, može na bolji način ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može usvojiti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.”
Članak 1. Uredbe br. 273/2004 predviđa:
„Ovom Uredbom utvrđuju se usklađene mjere za kontrolu i praćenje unutar Unije određenih tvari koje se često koriste u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari, radi sprečavanja zlouporabe takvih tvari.”
Članak 2. te uredbe određuje:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
‚predviđene tvari’ znači sve tvari navedene u Prilogu I. koje se mogu koristiti u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari, uključujući mješavine i prirodne proizvode koji sadrže takve tvari, ali isključujući mješavine i prirodne proizvode koji sadrže predviđene tvari i čiji je sastav takav da se predviđene tvari ne mogu lako koristiti ni ekstrahirati lako primjenjivim ili ekonomski isplativim sredstvima, lijekove kako su definirani u članku 1. točki 2. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća [od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (
SL 2001., L 311, str. 67
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)] i veterinarsko‑medicinske proizvode kako su definirani u članku 1. točki 2. Direktive 2001/82/EZ Europskog parlamenta i Vijeća [od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o veterinarsko‑medicinskim proizvodima (
SL 2001., L 311, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 76.)];
(b)
‚nepredviđene tvari’ znači sve tvari koje su, iako nisu navedene u Prilogu I., utvrđene kao tvari koje su se koristile u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari;
(c)
‚stavljanje na tržište’ znači svaka isporuka, bilo uz plaćanje ili besplatno, predviđenih tvari u Uniji; ili skladištenje, izrada, proizvodnja, obrada, trgovina, distribucija ili posredovanje tim tvarima radi isporuke u Uniji;
(d)
‚subjekt’ znači svaka fizička ili pravna osoba koja sudjeluje u stavljanju predviđenih tvari na tržište;
[…]
(f)
‚posebna dozvola’ znači dozvola koja se izdaje posebnoj vrsti subjekata;
(g)
‚posebna registracija’ znači registracija posebne vrste subjekata;
[…]”
Članak 8. te uredbe, naslovljen „Obavješćivanje nadležnih tijela”, u stavku 1. određuje:
„Subjekti bez odlaganja obavješćuju nadležna tijela o bilo kakvim okolnostima, kao što su neuobičajene narudžbe ili poslovi u koje je uključeno stavljanje predviđenih tvari na tržište, čime se daje naslutiti da bi takve tvari mogle biti zlouporabljene za nedopuštenu proizvodnju opojnih droga ili psihotropnih tvari. U tu svrhu subjekti dostavljaju sve dostupne informacije koje omogućuju nadležnim tijelima da provjere zakonitost relevantne narudžbe ili posla.”
U skladu s člankom 10. stavkom 1. te uredbe:
„Kako bi se osigurala pravilna primjena članaka 3. do 8., svaka država članica usvaja mjere potrebne kako bi svojim nadležnim tijelima omogućila obavljanje zadataka kontrole i praćenja, a posebno:
(a)
dobivanje informacija o svim narudžbama predviđenih tvari ili operacijama koje uključuju predviđene tvari;
(b)
ulaz u poslovne prostore subjekata i korisnika kako bi pribavila dokaze o nepravilnostima;
(c)
prema potrebi, zadržavanje i zapljena pošiljaka koje nisu u skladu s ovom Uredbom.”
U Prilogu I. Uredbi br. 273/2004 nalazi se popis „predviđenih tvari” u smislu njezina članka 2. točke (a). Solna kiselina i sumporna kiselina nalaze se u tom prilogu kao predviđena tvar iz kategorije 3.
Uredba br. 111/2005
Članak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 111/2005 od 22. prosinca 2004. o utvrđivanju pravila za nadzor trgovine prekursorima za droge između Unije i trećih zemalja (
SL 2005., L 22, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 56.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1259/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. (
SL 2013., L 330, str. 30
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 111/2005), glasi:
„Ovom Uredbom utvrđuju se pravila za nadzor trgovine određenim tvarima između Unije i trećih zemalja koje se često upotrebljavaju za nedopuštenu proizvodnju opojnih droga i psihotropnih tvari (dalje u tekstu prekursori za droge) u svrhu sprečavanja zlouporabe takvih tvari. Ova se Uredba odnosi na uvoz, izvoz i posredničke djelatnosti.”
Nizozemsko pravo
Zakon o sprečavanju zlouporabe kemijskih tvari
Članak 2. točka (a) Weta voorkoming misbruik chemicaliën (Zakon o sprečavanju zlouporabe kemijskih tvari), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom postupku (Stb. 2008., br. 112) predviđa:
„Zabranjeno je djelovati u suprotnosti s odredbama:
a.
članka 3. stavaka 2. i 3. i članka 8. Uredbe br. 273/2004.
[…]”
Zakon o gospodarskim prijestupima
Članak 1. točka 1. Weta op de economische delicten (Zakon o gospodarskim prijestupima), kako je izmijenjen 14. listopada 2015. (Stb. 2015., br. 399), glasi:
„Gospodarski prijestupi su:
1°.
povrede propisa utvrđenih putem ili na temelju:
Zakona o sprečavanju zlouporabe kemijskih tvari, članka 2. točke (a) i članka 4. drugog stavka.”
Člankom 2. stavkom 1. Zakona o gospodarskim prijestupima, kako je izmijenjen 14. listopada 2015., propisuje se:
„Gospodarski prijestupi iz članka 1. točaka 1. i 2. i članka 1.a točaka 1. i 2. čine kaznena djela ako su počinjeni namjerno; ako ti gospodarski prijestupi nisu kaznena djela, oni su prekršaji.”
Članak 6. stavak 1. točka 1. navedenog zakona glasi:
„1.   Osoba koja počini gospodarski prijestup kaznit će se:
1°
u slučaju kaznenog djela, ako je riječ o gospodarskom prijestupu iz članka 1. točke 1. ili članka 1.a točke 1., kaznom zatvora do najviše šest godina, kaznom rada za opće dobro ili novčanom kaznom pete kategorije.”
Zakon o opijumu
Članak 2. Opiumweta (Zakon o odredbama o opijumu i drugim opojnim drogama) od 12. svibnja 1928., u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom postupku (Stb. 2015., br. 429) (u daljnjem tekstu: Zakon o opijumu) predviđa:
„U pogledu tvari ili pripravka iz popisa I. koji je priložen ovom zakonu ili koji je utvrđen na temelju članka 3.a stavka 5. zabranjeni su:
A.
njegov ulazak ili izlazak s državnog područja Nizozemske;
B.
njegov uzgoj, priprema, obrada, prerada, prodaja, isporuka ili prijevoz;
C.
njegovo posjedovanje;
D.
njegova proizvodnja.”
Članak 10. tog zakona glasi:
„1.   Osoba koja djeluje suprotno:
a.
zabrani iz članka 2., […]
[…]
kaznit će se kaznom zatvora do šest mjeseci ili novčanom kaznom četvrte kategorije.
[…]
3.   Osoba koja namjerno povrijedi zabranu predviđenu člankom 2. točkom C kaznit će se kaznom zatvora od šest godina ili više ili novčanom kaznom pete kategorije.
4.   Osoba koja namjerno povrijedi zabranu iz članka 2. točaka B ili D kaznit će se kaznom zatvora do osam godina ili novčanom kaznom pete kategorije.
5.   Osoba koja namjerno povrijedi zabranu predviđenu člankom 2. točkom A kaznit će se kaznom zatvora do 12 godina ili novčanom kaznom pete kategorije.
[…]”
Članak 10.a stavak 1. navedenog zakona glasi:
„Osoba koja radi pripreme ili poticanja kaznenog djela iz članka 10. stavaka 4. ili 5.:
1°.
pokuša potaknuti drugu osobu da počini tu povredu, da u njoj sudjeluje ili da bude njezin poticatelj, ili da joj pomogne ili pruži priliku, sredstva ili informacije u tu svrhu,
2°.
nastoji osigurati sebi ili trećoj osobi priliku, sredstva ili informacije potrebne za počinjenje tog kaznenog djela,
3°.
posjeduje predmete, prijevozna sredstva, tvari, financijska sredstva ili druge platne instrumente za koje zna ili ima ozbiljne razloge sumnjati da su namijenjeni počinjenju tog kaznenog djela,
kaznit će se kaznom zatvora do šest mjeseci ili novčanom kaznom pete kategorije.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Osoba TF optužena je da je unajmila vozilo koje je zatim upotrijebila, 12. siječnja 2016. ili oko tog datuma, za dolazak u poduzeće za kemikalije smješteno u Liègeu (Belgija) i preuzimanje višekratnih isporuka velikih količina kemikalija, uključujući sumpornu kiselinu, solnu kiselinu, mravlju kiselinu i natrijev hidroksid. Zatim je te proizvode prevezla u garažu i parkiralište koji se nalaze u Nizozemskoj, gdje ih je isporučila. Dok je bila na putu u Waalre (Nizozemska) kako bi ondje provela dodatnu isporuku, osobu TF, kao i osobu koja ju je pratila drugim vozilom, zaustavila je policija.
Predmetni kemijski proizvodi većinom nisu bili označeni i osoba TF nije raspolagala potrebnim prijevoznim dokumentima.
Solna kiselina i sumporna kiselina koju je prevozila i isporučila osoba TF (u daljnjem tekstu: predmetni proizvodi) nalaze se u Prilogu I. kategoriji 3. Uredbe br. 273/2004 te su stoga „predviđene tvari” u smislu članka 2. točke (a) te uredbe. Slijedom toga, Openbaar Ministerie (Državno odvjetništvo, Nizozemska) pokrenuo je kaznene postupke protiv osobe TF zbog, s jedne strane, činjenice da je pripremila ili olakšala pripremu, obradu, preradu, prodaju, isporuku, prijevoz, proizvodnju, uvoz i izvoz MDMA‑a i/ili amfetamina, kažnjivo na temelju članka 10.a stavka 1. točaka 1. i 3. Zakona o opijumu i, s druge strane, činjenice da je povrijedila obvezu obavješćivanja iz članka 8. stavka 1. Uredbe br. 273/2004.
Presudom od 11. lipnja 2020. Gerechtshof ’s‑Hertogenbosch (Žalbeni sud u ’s‑Hertogenboschu, Nizozemska) proglasio je osobu TF krivom za prvo od tih kaznenih djela. Osoba TF tvrdila je da nije znala za narav predmetnih proizvoda, nego da ih je prevezla bez vlastitog interesa. Međutim, taj je sud smatrao da, s obzirom na to da je opće poznato da se takvi proizvodi mogu upotrebljavati za veliku proizvodnju sintetičkih droga, osobito amfetamina ili MDMA‑a, i da ih je osoba TF prevezla i isporučila u neuobičajena mjesta, ona nije mogla ne biti svjesna činjenice da ti proizvodi imaju nezakonitu ili kriminalnu namjenu. Svojim bitnim doprinosom prijevozu i isporuci potonjih, navedeni sud smatrao je da je osoba TF prihvatila rizik da se predmetni proizvodi upotrebljavaju za proizvodnju sintetičkih droga. Nasuprot tomu, Žalbeni sud oslobodio je osobu TF od drugog od tih kaznenih djela, presudivši da, iako se potonja može kvalificirati kao „subjekt” u smislu članka 2. točke (d) Uredbe br. 273/2004, činjenice koje joj se stavljaju na teret, odnosno prijevoz, primanje, skladištenje ili posjedovanje predviđenih tvari, ne čine „elemente” o kojima treba obavijestiti u skladu s člankom 8. stavkom 1. navedene uredbe.
Državno odvjetništvo podnijelo je protiv te presude kasacijsku žalbu Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske).
Taj sud ima dvojbe o tumačenju tih odredaba. Konkretno, ističe da članak 10.a stavak 1. točka 3. Zakona o opijumu provodi članak 2. stavak 1. točku (d) Okvirne odluke 2004/757, koji nalaže svakoj državi članici da osigura da će se kazniti proizvodnja, prijevoz i distribucija prekursora ako osoba koja u tome sudjeluje zna da će oni biti korišteni za nezakonitu proizvodnju droga. Stoga se pita može li se osoba koja je proizvela, prevezla ili distribuirala prekursore i koja je znala da će se oni upotrebljavati za proizvodnju droge istodobno smatrati krivom za povredu nacionalnog zakonodavstva kojim se provodi Okvirna odluka 2004/757 i za povredu obveze obavješćivanja predviđene u članku 8. stavku 1. Uredbe br. 273/2004.
Sud koji je uputio zahtjev osobito pita je li takvo kumuliranje u skladu s načelom
nemo tenetur se ipsum accusare
, zajamčenim člancima 47. i 48. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. Naime, osoba o kojoj je riječ u takvom slučaju ne bi mogla izbjeći da obavijest o vlastitom kriminalnom postupanju u skladu s člankom 8. stavkom 1. Uredbe br. 273/2004 uzrokuje kaznene postupke i eventualne sankcije zbog povrede nacionalnog zakonodavstva kojim se provodi članak 2. stavak 1. Okvirne odluke 2004/757.
Kako bi se utvrdilo je li takvo kumuliranje moguće, sud koji je uputio zahtjev smatra da je potrebno, s jedne strane, utvrditi treba li pojam „subjekt”, kako je definiran u članku 2. točki (d) Uredbe br. 273/2004, tumačiti široko, na način da je svaka osoba koja stavlja na tržište predviđene tvari „subjekt”, ili usko, kao da se odnosi samo na osobe koje obavljaju zakonitu trgovinu takvim tvarima. S druge strane, također valja utvrditi treba li pojam „okolnost” iz članka 8. stavka 1. te uredbe tumačiti široko, na način da se odnosi na sva ponašanja, uključujući i ona samog subjekta, ili usko, tako da se odnosi samo na ponašanja trećih osoba, dok bi ponašanja subjekta bila uređena Okvirnom odlukom 2004/757.
U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li fizičke i pravne osobe koje sudjeluju u stavljanju na tržište predviđenih tvari na način da to sudjelovanje predstavlja ponašanje koje se kažnjava na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Okvirne odluke 2004/757 smatrati ‚subjektom’ u smislu članka 2. točke (d) Uredbe br. 273/2004?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na to prvo pitanje:
(a)
Predstavljaju li takva ponašanja subjekta iz prvog pitanja ‚okolnosti’ u smislu članka 8. stavka 1. Uredbe br. 273/2004?
(b)
Predstavljaju li ponašanja poput zaprimanja, prijevoza i skladištenja predviđenih tvari ‚okolnosti’ u smislu članka 8. stavka 1. Uredbe br. 273/2004 ako ta ponašanja nisu počinjena s namjerom da se te tvari isporuče trećim osobama?”
Odlukom od 2. prosinca 2022. predsjednik Suda je, na temelju članka 53. stavka 3. Poslovnika Suda, ovom predmetu dao prednost pri odlučivanju.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku (d) Uredbe br. 273/2004 tumačiti na način da je osoba koja u okviru nezakonite aktivnosti sudjeluje u stavljanju na tržište predviđenih tvari u Uniji „subjekt” u smislu te odredbe.
U tu svrhu konkretno valja utvrditi je li „stavljanje na tržište” u smislu navedene odredbe svako stavljanje na raspolaganje predviđenih tvari u Uniji, neovisno o tome je li ono provedeno u okviru zakonite ili nezakonite aktivnosti, ili se odnosi samo na stavljanje na raspolaganje takvih tvari koje se obavlja u okviru zakonite aktivnosti.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, pri tumačenju odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i njezin kontekst i ciljeve propisa kojeg je dio (presuda od 18. listopada 2022., IG Metall i ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
, t.
31.
i navedena sudska praksa).
Prema članku 2. točki (d) Uredbe br. 273/2004, „subjekt” je „svaka fizička ili pravna osoba koja sudjeluje u stavljanju predviđenih tvari na tržište”. Ta odredba, kako je sročena, ne navodi obuhvaća li njihovo stavljanje na tržište i ono koje se provodi u okviru nezakonite aktivnosti.
Što se tiče članka 8. stavka 1. te uredbe, njime se predviđa da „[s]ubjekti bez odlaganja obavješćuju nadležna tijela o bilo kakvim okolnostima, kao što su neuobičajene narudžbe ili poslovi u koje je uključeno stavljanje predviđenih tvari na tržište, čime se daje naslutiti da bi takve tvari mogle biti zlouporabljene za nedopuštenu proizvodnju opojnih droga ili psihotropnih tvari” i da „[u] tu svrhu subjekti dostavljaju sve dostupne informacije koje omogućuju nadležnim tijelima da provjere zakonitost relevantne narudžbe ili posla”.
Iz te odredbe proizlazi da se obveza obavješćivanja koju je predvidio zakonodavac Unije odnosi na narudžbe i poslove koji se čine neuobičajenima, u smislu da bi oni mogli biti obavljeni s ciljem nezakonitog izuzimanja tih predviđenih tvari od njihove uobičajene namjene.
Iz toga proizlazi da članak 8. stavak 1. Uredbe br. 273/2004 nalaže „subjektima” u smislu njezina članka 2. točke (d) da priopće sve okolnosti koje upućuju na to da će se predviđene tvari koje treba staviti na tržište možda nezakonito izuzeti iz zakonitog trgovačkog prometa radi nezakonite proizvodnje opojnih droga ili psihotropnih tvari.
Posljedično, samo se osobe koje sudjeluju u stavljanju na tržište predviđenih tvari u zakonitom okviru mogu smatrati „subjektima” u smislu potonje odredbe.
To doslovno tumačenje potvrđeno je, kao prvo, kontekstom predmetne odredbe.
Prije svega, Uredbom br. 273/2004 stavljene su izvan snage i zamijenjene, među ostalim, Direktiva Vijeća 92/109 i Uredba Komisije (EZ) br. 1485/96 od 26. srpnja 1996. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Direktive 92/109 u pogledu izjave kupca o konkretnoj uporabi s obzirom na određene tvari koje se koriste u nedopuštenoj proizvodnji opojnih droga i psihotropnih tvari (
SL 1996., L 188, str. 28
.). Međutim, ti su se akti odnosili na zakonitu trgovinu prekursorima za droge. Naime, u prvoj uvodnoj izjavi Direktive 92/109 izričito se upućivalo na potrebu utvrđivanja „zajedničkih pravila na razini Zajednice s ciljem dovršetka unutarnjeg tržišta, kako bi se izbjeglo narušavanje tržišnog natjecanja u zakonitoj trgovini i kako bi se osigurala ujednačena primjena donesenih pravila”. Druga uvodna izjava Uredbe br. 1485/96 navodila je pak da će „utvrđivanje odredaba koje se odnose na izjave kupca pomoći u osiguranju da se tijekom svake transakcije jasno utvrdi kupčeva uporaba predviđenih tvari i da će ta identifikacija omogućiti izbjegavanje zlouporabe predviđenih tvari za nezakonitu proizvodnju opojnih droga”.
Nadalje, uvodne izjave 3., 6. i 17. Uredbe br. 273/2004 odnose se na sustav nadzora „trgovine” prekursorima droga, a njezine uvodne izjave 5. i 11. navode potrebu „[otkrivanja] mogući[h] slučajev[a] zlouporabe prekursora za droge u Zajednici” kao i „[usvajanja] mjer[a] kako bi se unutar Zajednice zajamčila bolja kontrola trgovine predviđenim tvarima”. Međutim, uvodne izjave 6., 8. i 13. navedene uredbe razlikuju zakonitu trgovinu tim tvarima i njihovu nezakonitu proizvodnju.
Naposljetku, članak 3. Uredbe br. 273/2004 o zahtjevima u vezi sa stavljanjem na tržište predviđenih tvari predviđa u stavku 1. da su „[s]ubjekti koji žele staviti na tržište predviđene tvari iz kategorija 1. i 2. Priloga I. dužni […] imenovati službenika odgovornog za trgovinu predviđenim tvarima”, koji „osigurava da se trgovina predviđenim tvarima koju obavlja subjekt odvija u skladu s ovom Uredbom”. U stavcima 2. i 3. tog članka također se navodi da su „[s]ubjekti […] dužni […] dobiti dozvolu od nadležnih tijela države članice u kojoj imaju poslovni nastan prije nego što mogu posjedovati ili staviti na tržište predviđene tvari iz kategorije 1. Priloga I.” i da „[s]vi subjekti koji imaju dozvolu isporučuju predviđene tvari iz kategorije 1. Priloga I. samo subjektima […] koji također imaju dozvolu i koji su potpisali izjavu kupca kako je predviđeno u članku 4. stavku 1.”. Nadalje, stavak 6. propisuje da su subjekti dužni registrirati se kod nadležnih tijela države članice u kojoj imaju poslovni nastan. Iz zahtjeva povezanih sa stavljanjem na tržište predviđenih tvari, navedenih u članku 3. te uredbe, proizlazi da je njihov cilj podvrgavanje trgovine predviđenim tvarima zakonskom okviru.
Isto se tumačenje nameće s obzirom na članke 4. do 7. Uredbe br. 273/2004, koji predviđaju formalna pravila koja uređuju trgovinu predviđenim tvarima, kao što je potreba da klijent prijavi uporabu tih tvari, obveza subjekta da tijekom transakcija priloži dokumentaciju za određene tvari ili da odgovarajućim oznakama označi određene tvari.
Isto vrijedi i za članak 10. navedene uredbe, koji predviđa da, „[k]ako bi se osigurala pravilna primjena članaka 3. do 8., svaka država članica usvaja mjere potrebne kako bi svojim nadležnim tijelima omogućila obavljanje zadataka kontrole i praćenja, a posebno […] ulaz u poslovne prostore subjekata i korisnika kako bi pribavila dokaze o nepravilnostima”.
Iz svih tih odredaba proizlazi da je njihov cilj podvrgnuti trgovinu predviđenim tvarima zakonskom okviru.
Doslovno tumačenje pojma „subjekt” u smislu članka 2. točke (d) Uredbe br. 273/2004 iz točke 39. ove presude potvrđeno je, kao drugo, ciljevima propisa kojeg je ta odredba dio.
Naime, kao što to proizlazi iz njezina članka 1., Uredba br. 273/2004 utvrđuje usklađene mjere za kontrolu i praćenje unutar Unije određenih tvari koje se često upotrebljavaju za nezakonitu proizvodnju opojnih droga ili psihotropnih tvari kako bi se izbjegla njihova zlouporaba. Ta je uredba donesena, kao što je to Sud već istaknuo, radi borbe protiv zloupotrebe tvari koje se često upotrebljavaju u nezakonitoj proizvodnji opojnih droga ili psihotropnih tvari uspostavljanjem sustava praćenja trgovine tim tvarima uz djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće sankcije (presude od 5. veljače 2015., M. i dr.,
C‑627/13 i C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, t.
53.
i od 12. veljače 2015., Gielen i dr.,
C‑369/13
,
EU:C:2015:85
, t.
36.
).
Iz njezinih uvodnih izjava 1. do 6. proizlazi da se Uredbom br. 273/2004 provodi članak 12. Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine u pravnom poretku Unije (presuda od 5. veljače 2015., M. i dr.,
C‑627/13 i C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, t.
47.
), kojim se predviđa da države članice koje su njezine stranke usvajaju mjere koje smatraju prikladnima za sprečavanje zlouporabe navedenih tvari u svrhu nezakonite proizvodnje opojnih droga i psihotropnih tvari te međusobno surađuju u tu svrhu. Navedene države moraju, među ostalim, poduzeti mjere potrebne za uspostavu i održavanje sustava nadzora međunarodne trgovine tvarima kako bi se olakšalo otkrivanje sumnjivih radnji.
Osim toga, valja dodati da je, prema sudskoj praksi Suda, uredbama br. 273/2004 i 111/2005, koje imaju isti cilj, zakonodavac Unije detaljno definirao sustav koji se primjenjuje na prekursore za droge (presuda od 5. veljače 2015., M. i dr.,
C‑627/13 i C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, t.
52.
). Stoga, s jedne strane, Uredba br. 273/2004 utvrđuje usklađene mjere za kontrolu i praćenje, unutar Unije, prekursora za droge kako bi se izbjegla njihova zlouporaba, a, s druge strane, Uredba br. 111/2005 utvrđuje, u skladu sa svojim člankom 1., pravila za nadzor trgovine prekursorima za droge između Unije i trećih zemalja.
Uredba br. 273/2004 stoga ulazi u okvir šire regulative, u koji ulazi i Okvirna odluka 2004/757.
Međutim, valja istaknuti da Okvirna odluka 2004/757 utvrđuje minimalne odredbe o sastavnim elementima kaznenih djela i sankcija primjenjivih u području trgovine drogom, omogućujući definiranje zajedničkog pristupa na razini Unije u borbi protiv trgovine drogom. U tu svrhu njezin članak 2. predviđa da svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da se namjerna ponašanja koja se u njoj navode kažnjavaju ako su počinjena bez odgovarajućeg ovlaštenja, među ostalim, izrada, prijevoz ili distribucija prekursora, uz spoznaju da će se isti rabiti u ili za nezakonitu izradu droga. Osim toga, u članku 1. točki 2. te okvirne odluke pojam „prekursor” definira se kao svaka tvar s popisa koja je utvrđena u zakonodavstvu Zajednice, a koja proizvodi učinke vezane za obveze koje proizlaze iz članka 12. Bečke konvencije protiv nezakonite trgovine.
Iz toga proizlazi da, iako Okvirna odluka 2004/757, Uredba br. 273/2004 i Uredba br. 111/2005 imaju isti cilj, ti tekstovi imaju drukčiji doseg, iako su komplementarni. Okvirnom odlukom 2004/757 utvrđuju se sastavni elementi kaznenih djela u području trgovine drogom, koja se zbog toga odnosi na prekursore za droge i stoga na predviđene tvari, dok je područje primjene uredbi br. 273/2004 i 111/2005 ograničeno na zakonitu trgovinu takvim tvarima.
To razlikovanje uostalom proizlazi iz pravnih osnova tih različitih akata. Naime, Okvirna odluka 2004/757 temelji se na članku 31. točki (e) i članku 34. stavku 2. točki (b) UEU‑a, zamijenjenima člancima 82., 83. i 85. UFEU‑a, koji se nalaze u glavi V. navedenog Ugovora, naslovljenoj „Područje slobode, sigurnosti i pravde” i, konkretnije, u njezinu poglavlju 4. o pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima. Nasuprot tomu, pravna osnova Uredbe br. 273/2004 jest članak 95. UEZ‑a, zamijenjen člankom 114. UFEU‑a, koji se nalazi u glavi VII. navedenog Ugovora, naslovljenoj „Zajednička pravila o tržišnom natjecanju, oporezivanju i usklađivanju zakonodavstava”. Isto tako, Uredba br. 111/2005 temelji se na članku 133. UEZ‑a, zamijenjenom člankom 207. UFEU‑a. Međutim, potonji članak dio je petog dijela UFEU‑a naslovljenog „Vanjsko djelovanje Unije” i, konkretnije, njegove glave II., naslovljene „Zajednička trgovinska politika”.
S obzirom na prethodno navedeno, valja utvrditi da situacija u kojoj osoba sudjeluje, u okviru nezakonite aktivnosti, u stavljanju na tržište predviđenih tvari u Uniji nije obuhvaćena područjem primjene Uredbe br. 273/2004.
Slijedom toga, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točku (d) Uredbe br. 273/2004 treba tumačiti na način da osoba koja sudjeluje, u okviru nezakonite aktivnosti, u stavljanju na tržište predviđenih tvari u Uniji nije „subjekt” u smislu te odredbe.
Drugo pitanje
S obzirom na odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:

Članak 2. točku (d) Uredbe (EZ) br. 273/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o prekursorima za droge, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1258/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013.

treba tumačiti na način da:

osoba koja sudjeluje, u okviru nezakonite aktivnosti, u stavljanju na tržište predviđenih tvari u Europskoj uniji nije „subjekt” u smislu te odredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski