CELEX: 62020CJ0564
Ennakkoratkaisupyyntö
Yhteinen kalastuspolitiikka
Asetus (EY) N:o 1224/2009
Valvontajärjestelmä
33 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 34 artikla
Saaliiden ja pyyntiponnistusten kirjaaminen
Pyydettyjen keisarihummerien määriä koskevien tietojen toimittaminen Euroopan komissiolle
Mahdollisuus käyttää muita kuin kalastuspäiväkirjassa olevia tietoja
Sopiva ja tieteellisesti pätevä menetelmä tietojen käsittelemiseksi ja tarkistamiseksi
Kalastuksen kieltäminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 (
EUVL 2009, L 343, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 20.5.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 2015/812 (
EUVL 2015, L 133, s. 1
; jäljempänä asetus N:o 1224/2009), 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 34 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä PF ja MF sekä toisaalta Minister for Agriculture, Food and the Marine (Irlannin maatalous‑, elintarvike‑ ja meriasioista vastaava ministeri, jäljempänä ministeri) ja Sea Fisheries Protection Authority (SFPA) (merikalastuksen suojeluviranomainen, Irlanti) ja koskee ministerin päätöstä kieltää keisarihummerin (
nephrops norvegicus
) kalastus kalastusalueella, jota kutsutaan toiminta‑alueeksi 16 (Functional Area 16, jäljempänä FU16) ja joka sijaitsee Porcupinen matalikolla Irlannin länsirannikolla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EU) N:o 1380/2013
Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (
EUVL 2013, L 354, s. 22
), jossa vahvistetaan yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet, 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisellä kalastuspolitiikalla varmistetaan, että kalastus‑ ja vesiviljelytoimet ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä ja niitä hoidetaan johdonmukaisesti taloudellisten, sosiaalisten ja työllisyyteen liittyvien etujen saavuttamista koskevien tavoitteiden kanssa ja että ne parantavat elintarvikkeiden saatavuutta.”
Asetus N:o 1224/2009
Asetuksen N:o 1224/2009 5 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset periaatteet”, 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kussakin jäsenvaltiossa on yhden viranomaisen koordinoitava kaikkien kansallisten valvontaviranomaisten valvontatoimia. Mainittu viranomainen on vastuussa myös kalastustoimia koskevien tietojen keräämisen, käsittelyn ja varmentamisen koordinoinnista sekä raportoinnista komissiolle, asetuksen (EY) N:o 768/2005 – – mukaisesti perustetulle yhteisön kalastuksenvalvontavirastolle, muille jäsenvaltioille ja tarvittaessa kolmansille maille sekä yhteistyöstä ja tietojen toimittamisen turvaamisesta näiden kaikkien tahojen kanssa.”
Asetuksen N:o 1224/2009 9 artiklan, jonka otsikko on ”Alusten satelliittiseurantajärjestelmä”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioilla on oltava käytössään alusten satelliittiseurantajärjestelmä, jonka avulla ne voivat tehokkaasti seurata lippunsa alla purjehtivien kalastusalusten kalastustoimintaa näiden sijainnista riippumatta sekä jäsenvaltioiden vesillä harjoitettavaa kalastustoimintaa.”
Tämän asetuksen 14 artiklan, jonka otsikko on ”Kalastuspäiväkirjan täyttäminen ja toimittaminen”, 1, 2 ja 9 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Monivuotisiin suunnitelmiin sisältyvien erityismääräysten soveltamista rajoittamatta kunkin kokonaispituudeltaan vähintään 10 metrin pituisen unionin kalastusaluksen päällikön on pidettävä toiminnasta kalastuspäiväkirjaa, jossa kunkin pyyntimatkan osalta eritellään kunkin pyydetyn ja aluksella pidetyn lajin kaikki määrät, jotka ylittävät 50 kilogrammaa elopainona ilmaistuna. Tätä 50 kilogramman kynnysarvoa sovelletaan, kun yhden lajin saaliit ovat yli 50 kilogrammaa.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kalastuspäiväkirjan on sisällettävä erityisesti seuraavat tiedot:
a)
kalastusaluksen ulkoinen tunnistenumero ja nimi;
b)
kunkin lajin kolmikirjaiminen [Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike‑ ja maatalousjärjestön (FAO)] koodi ja asianomainen maantieteellinen alue, jolta saaliit pyydettiin;
c)
saaliiden pyyntipäivämäärät;
d)
satamasta lähtö‑ ja satamaan saapumispäivämäärät sekä kalastusmatkan kesto;
e)
pyydystyyppi, silmäkoko ja suuruus;
f)
kunkin lajin arvioidut määrät kilogrammoina elopainona ilmaistuna tai tapauksen mukaan kappalemäärä ja omana kohtanaan määrät tai kappalemäärät, joissa koko on sovellettavaa säilyttämisen vähimmäisviitekokoa pienempi;
g)
kalastustoimien lukumäärä.
– –
9.   Päällikkö vastaa kalastuspäiväkirjaan merkittyjen tietojen paikkansapitävyydestä.”
Mainitun asetuksen 15 artiklan, jonka otsikko on ”Kalastuspäiväkirjan tietojen sähköinen täyttäminen ja toimittaminen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kokonaispituudeltaan vähintään 12 metriä pitkän unionin kalastusaluksen päällikön on kirjattava 14 artiklassa tarkoitetut tiedot sähköisessä muodossa ja lähetettävä ne sähköisessä muodossa lippujäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään kerran päivässä.
2.   Kokonaispituudeltaan vähintään 12 metriä pitkän unionin kalastusaluksen päällikön on lähetettävä lippujäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä 14 artiklassa tarkoitetut tiedot, ja hänen on joka tapauksessa toimitettava asiaa koskevat kalastuspäiväkirjan tiedot sen jälkeen kun viimeinen kalastustoimi on saatu päätökseen ja ennen satamaan saapumista.”
Asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan, jonka otsikko on ”Saaliiden ja pyyntiponnistuksen kirjaaminen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kunkin lippujäsenvaltion on kirjattava kaikki tässä luvussa tarkoitettuja kalastusmahdollisuuksia koskevat olennaiset tiedot ja erityisesti 14, 21, 23, 28 ja 62 artiklassa tarkoitetut tiedot, jotka ilmoitetaan sekä purettuina määrinä että tarvittaessa pyyntiponnistuksena, ja säilytettävä alkuperäiset tiedot kansallisten sääntöjen mukaisesti vähintään kolmen vuoden ajan.
2.   Unionin lainsäädännössä säädettyjen erityissääntöjen soveltamista rajoittamista on kunkin lippujäsenvaltion ennen kunkin kuukauden 15 päivää toimitettava komissiolle tai sen nimeämälle elimelle tietokoneella tapahtuvaa tiedonsiirtoa käyttäen aggregoidut tiedot
a)
edellisen kuukauden aikana puretuista määristä [suurimman sallitun saaliin (total allowable catch; jäljempänä TAC)] tai kiintiöiden piiriin kuuluvien kantojen tai kantaryhmien osalta mukaan luettuina omana kohtanaan määrät, joissa koko on sovellettavaa säilyttämisen vähimmäisviitekokoa pienempi; – –
– –”
Tämän asetuksen 34 artiklassa, jonka otsikko on ”Tiedot kalastusmahdollisuuksien käyttämisestä loppuun”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viipymättä, kun se toteaa, että
a)
sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä pyytämien saaliiden katsotaan täyttäneen 80 prosenttia asianomaisesta kiintiöstä, tai
– –
Tässä tapauksessa jäsenvaltion on toimitettava komissiolle tämän pyynnöstä 33 artiklassa säädettyä yksityiskohtaisempia tietoja siinä säädettyä useammin.”
Mainitun asetuksen 35 artiklan, jonka otsikko on ”Kalastuksen kieltäminen jäsenvaltioiden toimesta”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava päivä, josta alkaen
a)
sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä kalastamien saaliiden on katsottava täyttäneen kyseisen kiintiön;
– –
2.   Kyseisen jäsenvaltion on kiellettävä kaikilta lippunsa alla purjehtivilta kalastusaluksilta tai niiden ryhmältä 1 kohdassa tarkoitetusta päivästä alkaen joko asianomaiseen kalastukseen sisältyvän sellaiseen kalakantaan tai kalakantaryhmään, jonka kiintiö on käytetty loppuun, kuuluvien kalojen kalastus tai kalastus silloin kun näillä aluksilla on asianomainen pyydys sellaisella maantieteellisellä alueella, jolla suurin sallittu pyyntiponnistus on käytetty loppuun, ja erityisesti mainitun päivän jälkeen pyydettyjen kalojen pitäminen aluksella sekä niiden jälleenlaivaus, uudelleensijoitus ja purkaminen aluksesta, ja niiden on päätettävä päivästä, johon saakka saaliiden jälleenlaivaus, kuljetus ja aluksesta purkaminen tai lopullisten saalisilmoitusten tekeminen on sallittua.
– –”
Saman asetuksen 109 artiklassa, jonka otsikko on ”Tietojen analysointia koskevat yleiset periaatteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on perustettava tietokonepohjainen tietokanta tämän asetuksen mukaisesti kirjattujen tietojen varmentamista varten ja varmentamisjärjestelmä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki tämän asetuksen mukaisesti kirjatut tiedot ovat täsmällisiä ja täydellisiä ja että ne toimitettaan yhteisessä kalastuspolitiikassa asetettuja määräaikoja noudattaen. Erityisesti on noudatettava seuraavaa:
a)
jäsenvaltioiden on suoritettava jäljempänä mainittujen tietojen ristiintarkastus, analyysit ja tarkistukset automaattisten tietokonepohjaisten algoritmien ja mekanismien avulla.
i)
satelliittiseurantajärjestelmän tiedot;
ii)
kalastustoimintaa koskevat tiedot, erityisesti kalastuspäiväkirja, purkamis‑ ja jälleenlaivausilmoitukset sekä ennakkoilmoitus;
iii)
haltuunottoilmoituksiin, kuljetusasiakirjoihin ja myynti‑ilmoituksiin sisältyvät tiedot;
iv)
kalastuslisensseihin ja kalastuslupiin sisältyvät tiedot;
v)
tarkastuskertomuksista saadut tiedot;
vi)
moottoritehoa koskevat tiedot;
b)
myös seuraavat tiedot on tarvittaessa ristiintarkistettava, analysoitava ja tarkistettava:
i)
alusten paikantamisjärjestelmän tiedot;
ii)
havaintoja koskevat tiedot;
iii)
kansainvälisiin kalastussopimuksiin liittyvät tiedot;
iv)
tiedot, jotka koskevat saapumista kalastusalueille, merialueille, joilla sovelletaan vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöä koskevia erityissääntöjä, alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen ja vastaavien järjestöjen sääntelyalueille ja kolmannen maan vesille sekä poistumista kyseisiltä alueilta;
v)
automaattisen tunnistusjärjestelmän tiedot.
3.   Varmentamisjärjestelmän avulla havaitaan välittömästi tiedoissa esiintyvät epäjohdonmukaisuudet ja virheet sekä niistä puuttuvat tiedot.
4.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tietokanta osoittaa selvästi kaikki tietojen varmentamisjärjestelmän tiedoissa havaitsemat epäjohdonmukaisuudet. Tietokannan on lisäksi merkittävä kaikki oikaistut tiedot ja osoitettava oikaisun syy.
5.   Jos tiedoissa havaitaan epäjohdonmukaisuus, asianomaisen jäsenvaltion on ryhdyttävä tarpeellisiin tutkimuksiin ja, jos on syytä epäillä, että asiassa on syyllistytty rikkomukseen, toteutettava tarvittavat toimet.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
SFPA:lla joka on asetuksen N:o 1224/2009 5 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu Irlannin ainoa valvontaviranomainen, oli heinäkuussa 2017 perusteltuja epäilyjä niiden tietojen todenperäisyydestä ja täsmällisyydestä, jotka koskivat FU16:lla saman vuoden ensimmäisellä puoliskolla pyydettyjä keisarihummerisaaliita, sellaisina kuin tiedot oli kirjattu irlantilaisten kalastusalusten päälliköiden ylläpitämään sähköiseen kalastuspäiväkirjaan asetuksen N:o 1224/2009 14 ja 15 artiklan nojalla.
Irlantilaisten kalastusalusten päälliköt olivat ilmoittaneet pyytäneensä 733 tonnia keisarihummeria FU16:lla. SFPA katsoi, että tämä luku oli huomattavasti pienempi kuin UF16:lla pyydetyn keisarihummerin todellinen määrä ja että UF16:lla pyydettyjä keisarihummereita oli virheellisesti ilmoitettu muualla pyydetyiksi. Kyseinen viranomainen laski, että 1991 tonnia keisarihummeria oli jo pyydetty UF16:lla vuonna 2017, mikä ylitti siten Irlannin vuotuisen TAC:n, joka vuoden 2017 ja tämän osa‑alueen osalta oli 1124 tonnia.
Tämä SFPA:n laskelma perustuu niin sanottuun alueella vietettyä aikaa koskevaan malliin, jossa käytetään kalastajien toimittamia tietoja, jotka koskevat yhtäältä tietyllä alueella vietettyä aikaa ja toisaalta kokonaispyyntiä. Näiden tietojen perusteella SFPA laski uudestaan pyyntimatkan tuoton tukeutuen siihen lähtökohtaan, että tietyllä alueella vietetty aika on parempi osoitus pyyntipaikasta kuin sähköisiin kalastuspäiväkirjoihin kirjatut tiedot. Kyseinen viranomainen jakoi näin ollen saaliit uudelleen sen ajan perusteella, joka oli vietetty kalastamiseen tietyllä alueella. Tämän menetelmän mukaan on niin, että jos esimerkiksi 75 prosenttia tietyn pyyntimatkan kokonaispyyntiajasta on vietetty yhdellä alueella, 75 prosenttia merkityksellisestä saaliista merkittiin tällä alueella pyydetyksi.
SFPA näin ollen ilmoitti 14.7.2017 päivätyllä kirjeellä ministerille ja sitten komissiolle määräksi 1991 tonnia. Tämän tiedon perusteella ministeri kielsi Irlannin lipun alla purjehtivilta aluksilta kalastuksen lokakuusta joulukuuhun 2017, ja komissio antoi 2.11.2017 kieltoilmoituksen, joka koski kaikkien jäsenvaltioiden kalastajia.
Pääasian valittajat, jotka ovat muun muassa UF16:lla toimivia kalastajia, väittivät High Courtissa (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) nostamassaan kanteessa, että niille oli aiheutunut vakavaa taloudellista vahinkoa tämän kiellon vuoksi, ja riitauttivat erityisesti SFPA:n käyttämän menetelmän laillisuuden ja yleisemmin ministerin tekemän kalastuksen kieltämistä koskevan päätöksen pätevyyden.
High Court hylkäsi 30.10.2018 antamallaan tuomiolla pääasian valittajien valituksen, ja ne valittivat tästä ratkaisusta Supreme Courtiin (ylin tuomioistuin, Irlanti), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
Pääasian valittajat väittävät valituksessaan, että ”alueella vietetyn ajan” menetelmän käytöllä ei ole mitään oikeudellista perustaa merkityksellisessä lainsäädännössä. Ensimmäisen asteen tuomioistuin on niiden mielestä erehtynyt katsoessaan, että tämän menetelmän oikeudellisena perustana olivat yhteisen kalastuspolitiikan keskeiset tavoitteet sen sijaan, että se olisi soveltanut säännöksiä, jotka kuitenkin ovat selkeitä.
Pääasian valittajat väittävät erityisesti, että tiedot, jotka toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon kalastussaalista laskiessaan, ovat asetuksen N:o 1224/2009 14 ja 15 artiklassa tarkoitetut kalastuspäiväkirjoihin sisältyvät tiedot. Kyseisen viranomaisen pitää tyytyä toimittamaan nämä tiedot komissiolle tämän asetuksen 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 34 artiklan nojalla. Soveltaessaan alueella vietettyä aikaa koskevaa menetelmää SFPA ei ole toimittanut asetuksessa N:o 1224/2009 tarkoitettuja tietoja vaan ennemminkin asiantuntijalausuntonsa.
SFPA ja ministeri toteavat, että mikään asetuksessa N:o 1224/2009 ja varsinkaan sen 14, 15, 33 ja 34 artiklassa ei estä SFPA:ta käyttämästä muita kuin kalastuspäiväkirjaan kirjattuja tietoja silloin, kun kyseisellä viranomaisella on perusteltuja syitä epäillä näiden tietojen paikkansapitävyyttä. Ne väittävät, että vaikka kyseisen asetuksen 14 ja 15 artiklasta ilmenee, että kalastuspäiväkirja sisältää ”tietoja”, minkään perusteella ei voida katsoa, että kyse on ainoista tiedoista, jotka tämä ainoa valvontaviranomainen voi ilmoittaa komissiolle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että nyt käsiteltävässä asiassa esille tulevat unionin oikeuden keskeiset kysymykset koskevat asetuksessa N:o 1224/2009 käytetyn ilmaisun ”tiedot” tulkintaa ja erityisesti sitä, onko merikalastusviranomaisen silloin, kun se tekee komissiolle ilmoituksia kyseisen asetuksen 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 34 artiklan nojalla, tyydyttävä ilmoittamaan sille kalastuspäiväkirjoissa olevat tiedot, vai voiko se silloin, kun se voi perustellusti epäillä näiden tietojen paikkansapitävyyttä, käyttää sopivaa ja tieteellisesti pätevää menetelmää mainittuihin päiväkirjoihin kirjattujen tietojen arvioimiseksi saaliita koskevien täsmällisempien lukujen saamiseksi näitä ilmoituksia varten.
Näissä olosuhteissa Supreme Court on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko jäsenvaltion ainoan valvontaviranomaisen silloin, kun se ilmoittaa ja varmentaa tietoja Euroopan komissiolle [asetuksen N:o 1224/2009] 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 34 artiklan nojalla, ilmoitettava ainoastaan kalastajien tämän asetuksen 14 ja 15 artiklan mukaisesti saaliista tietyllä kalastusalueella kirjaamat tiedot, kun kyseinen valvontaviranomainen katsoo perustellusti, että kirjatut tiedot ovat selvästi epäluotettavia, vai voiko se käyttää sopivia ja tieteellisesti päteviä menetelmiä kirjattujen tietojen käsittelemiseksi ja varmentamiseksi saaliita koskevien täsmällisempien lukujen saamiseksi Euroopan komissiolle ilmoittamista varten?
2)
Jos viranomaisen kanta perustuu perusteltuihin syihin, voiko se lainmukaisesti käyttää muita tietolähteitä, kuten kalastuslisenssejä, kalastuslupia, alusten satelliittiseurantajärjestelmän tietoja, purkamisilmoituksia, myynti‑ilmoituksia ja kuljetusasiakirjoja?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Näillä ennakkoratkaisukysymyksillä, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 34 artiklaa tulkittava siten, että jäsenvaltion ainoa valvontaviranomainen on velvollinen ilmoittamaan komissiolle pelkät kalastusalusten päälliköiden kalastuspäiväkirjoihin kyseisen asetuksen 14 ja 15 artiklan mukaisesti kirjaamat tiedot, vai voiko se käyttää niin sanotun alueella vietetyn ajan kaltaista sopivaa ja tieteellisesti pätevää menetelmää näiden tietojen käsittelemiseksi voidakseen varmistaa niiden saaliita koskevien lukujen paikkansapitävyyden, jotka se ilmoittaa komissiolle.
Aluksi on huomautettava, että asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan kirjaamaan ”kaikki – – kalastusmahdollisuuksia koskevat olennaiset tiedot ja erityisesti sen 14, 21, 23, 28 ja 62 artiklassa tarkoitetut tiedot”. Kyseisen asetuksen 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan kunkin lippujäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle sähköisesti ”aggregoidut tiedot” edellisen kuukauden aikana puretuista määristä TAC:n tai kiintiöiden piiriin kuuluvien kantojen tai kantaryhmien osalta.
Asetuksen N:o 1224/2009 34 artiklan a alakohdassa asetetaan jäsenvaltiolle velvollisuus ilmoittaa komissiolle viipymättä, kun se toteaa, että sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tietystä kiintiöidystä kalakannasta tai kalakantaryhmästä pyytämien saaliiden katsotaan täyttäneen 80 prosenttia asianomaisesta kiintiöstä.
Siltä osin kuin on kyse siitä, että kalastusalusten päälliköt laativat kalastuspäiväkirjat, asetuksen N:o 1224/2009 14 artiklan 1 kohdan mukaan kokonaispituudeltaan vähintään 10 metrin pituisen unionin kalastusaluksen päällikön on pidettävä toiminnasta kalastuspäiväkirjaa. Kyseisen artiklan 2 kohdan mukaan kalastuspäiväkirjan on sisällettävä erityisesti ”tiedot”, jotka koskevat saaliiden pyyntipäivämäärää ja maantieteellistä aluetta, jolta saaliit on pyydetty, sekä kunkin lajin arvioituja määriä. Saman artiklan 6 kohdassa säädetään, että nämä tiedot on toimitettava lippujäsenvaltiolle viimeistään 48 tunnin kuluttua saaliin purkamisesta. Tämän asetuksen 14 artiklan 9 kohdassa annetaan aluksen päällikölle vastuu kalastuspäiväkirjaan merkittyjen ”tietojen” paikkansapitävyydestä. Mainitun asetuksen 15 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että kokonaispituudeltaan vähintään 12 metriä pitkän unionin kalastusaluksen päällikön on kirjattava saman asetuksen ”14 artiklassa tarkoitetut tiedot” sähköisessä muodossa ja lähetettävä ne päivittäin, ja siinä vahvistetaan tätä koskevat määräajat.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 10.3.2021, Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg,
C‑365/19
,
EU:C:2021:189
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkoittamien säännösten sanamuodon mukaisesta tulkinnasta on todettava, että asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan sanamuodosta ilmenee, ettei kyseinen säännös koske yksinomaan tämän asetuksen 14, 21, 23, 28 ja 62 artiklassa tarkoitettuja tietoja vaan se koskee laajempaa kokonaisuutta, joka ulottuu kaikkiin tietoihin, joita voidaan pitää olennaisina, kuten ilmaisu ”erityisesti” osoittaa.
Lisäksi asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 2 kohdan a alakohdassa käytetystä adjektiivista ”aggregoidut” ilmenee selvästi, että tiedot, jotka on ilmoitettava komissiolle, eivät rajoitu ainoastaan kalastuspäiväkirjasta saatuihin perustietoihin, vaan niitä on käsiteltävä tietyllä tavalla eli ne on yhdistettävä.
Asetuksen N:o 1224/2009 34 artiklan sanamuodosta on todettava, ettei siinä viitata saman asetuksen muissa artikloissa tarkoitettuun ilmaisuun ”tiedot” sen määrittämiseksi, onko kiintiön 80 prosentin täyttämisen raja ylittynyt, eikä siinä säädetä jäsenvaltioille mistään menetelmästä tätä varten.
Näistä seikoista seuraa yhtäältä, että kyseisen asetuksen 33 ja 34 artiklan sanamuoto ei tue tulkintaa, joka mahdollistaisi ilmaisun ”tiedot” tulkinnan rajaamisen ainoastaan kalastusalusten päälliköiden kalastuspäiväkirjaan kirjaamiin perustietoihin.
Toisaalta näiden säännösten sanamuodosta ja erityisesti asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodosta seuraa, että ainoan valvontaviranomaisen ei pidä tyytyä toimittamaan automaattisesti alusten päälliköiden kalastuspäiväkirjaan tallentamia tietoja, vaan sen on käsiteltävä näitä tietoja ennen niiden toimittamista komissiolle.
Toiseksi asetuksen N:o 1224/2009 33 ja 34 artiklan asiayhteydestä on aluksi korostettava, ettei mikään asetuksen N:o 1224/2009 14 ja 15 artiklan sanamuotoon sisältyvä seikka tue tulkintaa, jonka mukaan kyseisen asetuksen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot olisivat ainoita mainitun asetuksen 33 tai 34 artiklan kannalta olennaisia ”tietoja”.
Tässä yhteydessä on myös viitattava asetuksen N:o 1224/2009 5, 9 ja 109 artiklaan.
Ensinnäkin kyseisen asetuksen 5 artiklan 5 kohdan mukaan jäsenvaltion nimeämän ainoan valvontaviranomaisen tehtävänä on muun muassa koordinoida niiden kalastustoimia koskevien tietojen keräämistä, käsittelyä ja varmentamista, jotka se raportoi tämän jälkeen komissiolle. Näihin tietoihin kuuluvat muun muassa kyseisen asetuksen 33 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 34 artiklassa tarkoitetut tiedot. Lisäksi saman asetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioilla on oltava käytössään alusten satelliittiseurantajärjestelmä, jonka avulla ne voivat tehokkaasti seurata lippunsa alla purjehtivien kalastusalusten kalastustoimintaa näiden sijainnista riippumatta sekä jäsenvaltioiden vesillä harjoitettavaa kalastustoimintaa.
Tämän jälkeen on todettava, että asetuksen N:o 1224/2009 109 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki tämän asetuksen mukaisesti kirjatut tiedot ovat täsmällisiä ja täydellisiä. Tämän vuoksi kyseisen kohdan a alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on suoritettava erilaisten tietojen, kuten alusten satelliittiseurantajärjestelmän tietojen ja kalastustoimintaa koskevien tietojen ja erityisesti kalastuspäiväkirjassa olevien tietojen, purkamisilmoitusten, ennakkoilmoitusten, kuljetusasiakirjoihin ja myynti‑ilmoituksiin sisältyvien tietojen sekä kalastuslisensseihin ja kalastuslupiin sisältyvien tietojen ristiintarkastus, analyysit ja tarkistukset.
Lopuksi asetuksen N:o 1224/2009 109 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jos jäsenvaltiot havaitsevat epäjohdonmukaisuuksia kerätyissä ja kirjatuissa tiedoissa, niiden on ryhdyttävä tarpeellisiin tutkimuksiin ja, jos on syytä epäillä, että asiassa on syyllistytty rikkomukseen, niiden on toteutettava tarvittavat toimet.
Näin ollen asetuksen N:o 1224/2009 5 artiklan 5 kohdan ja 109 artiklan 2 ja 5 kohdan tarkoituksena on, että jäsenvaltiot toimittavat komissiolle täsmälliset ja täydelliset tiedot ja tarkistavat ne tarvittaessa. Direktiivin 5 artiklan sanamuodosta ilmenee myös, että jäsenvaltion nimeämä ainoa valvontaviranomainen ei voi tyytyä toimittamaan keräämiään tietoja automaattisesti komissiolle, vaan sen on käsiteltävä ja tarkistettava nämä tiedot sekä tarvittaessa toteutettava tarvittavat toimenpiteet.
Näin ollen asetuksen N:o 1224/2009 33 ja 34 artiklan asiayhteys tukee tämän tuomion 32 kohdassa esitettyä tulkintaa. Ainoa valvontaviranomainen ja näin ollen jäsenvaltio, johon se kuuluu, eivät voisi täyttää tämän asetuksen mukaisia velvollisuuksiaan, jos kyseinen viranomainen ei voisi valvoa keräämiensä tietojen luotettavuutta ja paikkansapitävyyttä ja jos se tyytyisi toimittamaan automaattisesti alusten päälliköiden kalastuspäiväkirjaan kirjaamat tiedot.
Kolmanneksi asetuksella N:o 1224/2009 tavoitellusta päämäärästä on huomautettava, että kyseinen asetus kuuluu yhteisen kalastuspolitiikan alaan, ja tämän politiikan säilyttämistavoitteet on määritelty asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 1 kohdassa. Tämän säännöksen mukaan yhteisellä kalastuspolitiikalla varmistetaan, että kalastus‑ ja vesiviljelytoimet ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä ja niitä hoidetaan johdonmukaisesti taloudellisten, sosiaalisten ja työllisyyteen liittyvien etujen saavuttamista koskevien tavoitteiden kanssa ja että ne parantavat elintarvikkeiden saatavuutta.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin valvoa asianmukaisesti kiintiöiden käyttöä ja myötävaikuttaa yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamiseen, sellaisina kuin ne on vahvistettu asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklassa, vain, jos ne voivat varmistua siitä, että niillä on täsmälliset ja täydelliset tiedot kalastusmahdollisuuksista.
Olisi siis yhteisen kalastuspolitiikan säilyttämistavoitteiden vastaista kieltää ainoalta valvontaviranomaiselta toimivalta käyttää sopivaa ja tieteellisesti pätevää menetelmää kalastuspäiväkirjoissa olevien tietojen tarkistamiseksi voidakseen varmistaa saaliita koskevien tietojen paikkansapitävyyden niiden toimittamiseksi komissiolle asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 34 artiklan mukaisesti.
Kuten komissio toteaa, tulkinta, jonka mukaan ainoan valvontaviranomaisen olisi tehtävä ilmoitus automaattisesti ja käyttämättä itsenäisesti asiantuntemustaan, kun se – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – on perustellusti vakuuttunut siitä, että kalastuspäiväkirjassa olevat tiedot ovat virheellisiä, edellyttäisi selvien ilmaisujen käyttämistä asetuksessa N:o 1380/2013 tai asetuksessa N:o 1224/2009, mikä ei ole asian laita.
Tämä tulkinta on lisäksi sen oikeuskäytännön mukainen, jonka unionin tuomioistuin on jo kehittänyt asetusta N:o 1224/2009 edeltäneessä normatiivisessa asiayhteydessä.
On nimittäin niin, että tietyistä kalastustoiminnan valvontatoimenpiteistä 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2241/87 (
EYVL 1987, L 207, s. 1
) 9 artiklan 1 ja 2 kohdasta, joiden mukaan jäsenvaltioiden oli yhtäältä valvottava sitä, että TAC:n tai kiintiön piiriin kuuluvien kalakantojen tai kalakantaryhmien jokainen aluksesta purkaminen rekisteröidään, ja toisaalta ilmoitettava nämä tiedot komissiolle, yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin katsonut, että tätä säännöstä ei voida tulkita siten, että siinä ainoastaan velvoitettaisiin toimittamaan määräajassa ne tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat keränneet. Jäsenvaltioiden on päinvastoin pidettävä huolta siitä, että ilmoitetut tiedot ovat oikeita. Niinpä yhteisöjen tuomioistuin on hylännyt kyseessä olleen jäsenvaltion väitteen, jonka mukaan mainitussa säännöksessä säädetään jäsenvaltioille ainoastaan velvollisuus ilmoittaa aluspäiväkirjoissa olevat tiedot ilman niiden paikkansapitävyyden tarkistamista (ks. vastaavasti tuomio 14.11.2002, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta,
C‑454/99
,
EU:C:2002:652
,
ja
kohta).
Kaiken edellä esitetyn perusteella on katsottava, että asetuksen N:o 1224/2009 33 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion ainoa valvontaviranomainen ei ole velvollinen ilmoittamaan komissiolle pelkkiä kalastusalusten päälliköiden kalastuspäiväkirjoihin kyseisen asetuksen 14 ja 15 artiklan mukaisesti kirjaamia tietoja, vaan se voi käyttää niin sanotun alueella vietetyn ajan kaltaista sopivaa ja tieteellisti pätevää menetelmää näiden tietojen käsittelemiseksi voidakseen varmistaa niiden saaliita koskevien lukujen paikkansapitävyyden, jotka se ilmoittaa komissiolle.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, asetusten (EY) N:o 847/96, (EY) N:o 2371/2002, (EY) N:o 811/2004, (EY) N:o 768/2005, (EY) N:o 2115/2005, (EY) N:o 2166/2005, (EY) N:o 388/2006, (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1098/2007, (EY) N:o 1300/2008 ja (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1627/94 ja (EY) N:o 1966/2006 kumoamisesta 20.11.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009, sellaisena kuin se on muutettuna 20.5.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 2015/812, 33 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion ainoa valvontaviranomainen ei ole velvollinen ilmoittamaan Euroopan komissiolle pelkkiä kalastusalusten päälliköiden kalastuspäiväkirjoihin kyseisen asetuksen 14 ja 15 artiklan mukaisesti kirjaamia tietoja, vaan se voi käyttää niin sanotun alueella vietetyn ajan kaltaista sopivaa ja tieteellisti pätevää menetelmää näiden tietojen käsittelemiseksi voidakseen varmistaa niitä saaliita koskevien lukujen paikkansapitävyyden, jotka se ilmoittaa komissiolle.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.