CELEX: 62019CJ0130
Článok 286 ods. 6 ZFEÚ
Porušenie povinností vyplývajúcich z funkcie člena Európskeho dvora audítorov
Odňatie nároku na dôchodok
Právo na účinnú súdnu ochranu
Zákonnosť vyšetrovania Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF)
Interné konanie na Dvore audítorov
Činnosť nezlučiteľná s funkciou člena Dvora audítorov
Výdavky na služobnú cestu a diéty
Výdavky na reprezentáciu a pohostenie
Použitie služobného vozidla
Využitie služby vodiča
Konflikt záujmov
Primeranosť sankcie

Európsky dvor audítorov vo svojej žalobe navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, že pán Karel Pinxten si nesplnil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie, a aby v dôsledku toho uložil sankciu podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
I.

Právny rámec
A.

Právo Únie
1.

Zmluva o FEÚ
Článok 285 ZFEÚ stanovuje:
„Dvor audítorov vykonáva audit [Európskej ú]nie.
Skladá sa z jedného štátneho príslušníka z každého členského štátu. Jeho členovia vykonávajú svoju funkciu úplne nezávisle, vo všeobecnom záujme Únie.“
Článok 286 ods. 1, 3, 4 a 6 ZFEÚ znie takto:
„1.   Členovia Dvora audítorov sa vyberajú z osobností, ktoré vo svojich štátoch pracujú alebo pracovali v externých audítorských orgánoch alebo ktoré sú na túto funkciu osobitne kvalifikované. Musia byť úplne nezávislí.
…
3.   Členovia Dvora audítorov pri vykonávaní svojej funkcie nesmú požadovať ani prijímať pokyny od žiadnej vlády ani od iného orgánu. Musia sa zdržať akéhokoľvek konania nezlučiteľného s ich funkciou.
4.   Členovia Dvora audítorov nesmú počas výkonu svojej funkcie vykonávať inú platenú ani neplatenú pracovnú činnosť. Pri nástupe do funkcie sa slávnostne zaviažu, že počas svojho funkčného obdobia aj po jeho skončení budú rešpektovať povinnosti vyplývajúce z tejto funkcie, najmä povinnosť konať čestne a zdržanlivo pri prijímaní určitých funkcií alebo výhod po skončení funkčného obdobia.
…
6.   Člena Dvora audítorov možno odvolať z funkcie alebo zbaviť nároku na dôchodok alebo iné požitky poskytované namiesto dôchodku, len ak sa Súdny dvor na žiadosť Dvora audítorov presvedčí, že tento člen nespĺňa požadované podmienky alebo si neplní povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie.“
V článku 287 ods. 2 ZFEÚ sa uvádza:
„Dvor audítorov preskúmava, či sa všetky príjmy a výdavky uskutočnili zákonným a riadnym spôsobom, a či sa vykonávalo riadne finančné hospodárenie. Pritom podá správu najmä o každom prípade nezrovnalosti.
…“
2.

Poriadok
Článok 11 druhý odsek Služobného poriadku úradníkov Európskej únie, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 z 22. marca 2004 (
Ú. v. EÚ L 124, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 01/002, s. 130) stanovuje:
„Úradník bez povolenia menovacieho orgánu neprijme od žiadnej vlády ani od žiadneho iného zdroja mimo inštitúcie, ku ktorej patrí, žiadnu poctu, vyznamenanie, láskavosť, dar ani platbu akéhokoľvek druhu, pokiaľ ich nezíska za služby poskytnuté pred jeho vymenovaním alebo počas mimoriadnej dovolenky na vojenskú alebo inú štátnu službu a vo vzťahu k takejto službe.“
V článku 2 ods. 2 prvom pododseku prílohy VII poriadku sa uvádza:
„‚Nezaopatrené dieťa‘ je manželské, nemanželské alebo osvojené dieťa úradníka alebo jeho manžela/manželky, ktoré je skutočne vyživované úradníkom.“
Článok 25 prílohy IX poriadku stanovuje:
„Ak je zamestnanec stíhaný pre rovnaké činy, konečné rozhodnutie sa môže prijať až po vynesení konečného rozsudku súdom, ktorý prípad prejednáva.“
3.

Nariadenie č. 2290/77
Článok 7 nariadenia Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 z 18. októbra 1977, ktorým sa určujú platové pomery členov Dvora audítorov (
Ú. v. ES L 268, 1977, s. 1
), zmeneného a doplneného nariadením (ES, Euratom) č. 1293/2004 z 30. apríla 2004 (
Ú. v. EÚ L 243, 2004, s. 26
) (ďalej len „nariadenie č. 2290/77“) stanovoval:
„Člen Dvora audítorov, ktorý je pri výkone svojich povinností nútený odcestovať z prechodného sídla dvora má nárok na:
a)
náhradu cestovných výdavkov;
b)
náhradu hotelových výdavkov (len izba, služby a poplatky);
c)
príspevok na diéty za každý úplný deň neprítomnosti rovný 105 % denného príspevku na diéty, ako je to uvedené v [poriadku].“
4.

Smernica 2008/118/ES
Článok 12 smernice 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS (
Ú. v. EÚ L 9, 2009, s. 12
) znie takto:
„1.   Tovar podliehajúci spotrebnej dani je oslobodený od spotrebnej dane, ak je určený na použitie:
a)
v rámci diplomatických alebo konzulárnych vzťahov;
b)
medzinárodnými organizáciami, ktoré sú uznané ako také orgánmi verejnej moci hostiteľského členského štátu, ako aj pre členov týchto organizácií, v rozsahu a za podmienok vymedzených medzinárodnými dohovormi o založení týchto organizácií alebo dohodami o sídle;
…
2.   Na oslobodenie od spotrebnej dane sa uplatňujú podmienky a obmedzenia stanovené hostiteľským členským štátom. Členské štáty môžu poskytnúť oslobodenie od spotrebnej dane prostredníctvom vrátenia spotrebnej dane.“
5.

Nariadenie (EÚ, Euratom) č. 883/2013
Článok 1 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 883/2013 z 11. septembra 2013 o vyšetrovaniach vykonávaných Európskym úradom pre boj proti podvodom (OLAF), ktorým sa zrušuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nariadenie Rady (Euratom) č. 1074/1999 (
Ú. v. EÚ L 248, 2013, s. 1
) znie takto:
„Aby sa zvýšila úroveň boja proti podvodom, korupcii a akýmkoľvek iným protiprávnym činom poškodzujúcim finančné záujmy Európskej únie a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu…, vykonáva Európsky úrad pre boj proti podvodom [OLAF]… vyšetrovacie právomoci delegované na [Európsku k]omisiu
…“
Článok 4 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2013 stanovuje:
„1.   V oblastiach uvedených v článku 1 vykonáva [OLAF] administratívne vyšetrovania v inštitúciách, orgánoch, úradoch a agentúrach…
Tieto interné vyšetrovania sa vedú v súlade s podmienkami ustanovenými v tomto nariadení a v rozhodnutiach prijatých predmetnými inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami.
2.   Za predpokladu, že sú splnené ustanovenia uvedené v odseku 1:
a)
má [OLAF] právo na okamžitý a neoznámený prístup k akýmkoľvek relevantným informáciám, a to aj k informáciám v databázach, ktorými disponujú inštitúcie, orgány, úrady a agentúry, a do ich priestorov. [OLAF] môže vyhotoviť kópie a urobiť si výpisy z každého dokumentu alebo z obsahu každého nosiča údajov, ktorými disponujú inštitúcie, orgány, úrady a agentúry…
…“
Článok 5 ods. 1 a 3 tohto nariadenia uvádzajú:
„1.   Generálny riaditeľ môže začať vyšetrovanie v prípade, že existuje dostatočné podozrenie, ktoré môže vychádzať aj z informácií poskytnutých akoukoľvek treťou stranou alebo z anonymných informácií, že bol spáchaný podvod, korupcia alebo akékoľvek iné protiprávne činy poškodzujúce finančné záujmy Únie…
2.   …
Rozhodnutie začať interné vyšetrovanie prijíma generálny riaditeľ, ktorý koná z vlastnej iniciatívy alebo na základe žiadosti inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry, v rámci ktorej sa vyšetrovanie bude musieť viesť, alebo na základe žiadosti členského štátu.
3.   Pokiaľ generálny riaditeľ zvažuje, či začať alebo nezačať interné vyšetrovanie na základe žiadosti uvedenej v odseku 2, a/alebo pokiaľ [OLAF] vedie interné vyšetrovanie, dotknuté inštitúcie, orgány, úrady alebo agentúry nezačnú súbežné vyšetrovanie tých istých skutočností, ak sa s [OLAF‑om] nedohodnú inak.“
Článok 7 ods. 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Zamestnanci [OLAF‑u] plnia svoje úlohy po predložení písomného oprávnenia, ktorým sa preukazuje ich totožnosť a funkcia. Toto oprávnenie vystavuje generálny riaditeľ a obsahuje predmet a účel vyšetrovania, právne základy na vedenie vyšetrovania a vyšetrovacie právomoci, ktoré z týchto základov vychádzajú.“
V článku 9 ods. 4 toho istého nariadenia sa uvádza:
„Bez toho, aby bol dotknutý článok 4 ods. 6 a článok 7 ods. 6, sa po ukončení vyšetrovania a pred vypracovaním záverov, v ktorých sa uvádza meno dotknutej osoby, tejto osobe poskytne príležitosť, aby sa vyjadrila k skutočnostiam, ktoré sa jej týkajú.
…“
Článok 11 ods. 4 nariadenia č. 883/2013 znie takto:
„Správy a odporúčania vypracované po internom vyšetrovaní a všetky príslušné súvisiace dokumenty sa zasielajú dotknutým inštitúciám, orgánom, úradom alebo agentúram. Uvedené inštitúcie, orgány, úrady alebo agentúry prijímajú také opatrenia, a to najmä disciplinárnej alebo právnej povahy, ku ktorým ich oprávňujú výsledky interného vyšetrovania, a do lehoty stanovenej v odporúčaniach správy a na žiadosť [OLAF‑u] ho o nich informujú.“
6.

Interné pravidlá prijaté Dvorom audítorov
a)

Rokovací poriadok
Článok 4 rokovacieho poriadku Dvora audítorov (ďalej len „rokovací poriadok) stanovuje:
„1.   V prípade, ak sa Dvor audítorov uznesie väčšinou svojich členov na tom, že predložené informácie sú dostatočné na preukázanie toho, že jeden z členov prestal spĺňať požadované podmienky alebo si neplní povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie (článok 286 ods. 6 [ZFEÚ]), poverí predsedu… vypracovaním predbežnej správy.
2.   Predbežná správa sa zasiela spolu s podpornými dokumentmi všetkým členom vrátane člena, ktorého sa týka. Tento člen zašle v primeranej lehote stanovenej predsedom, alebo ak je dotknutým členom predseda, v lehote stanovenej členom nasledujúcim po ňom v prednostnom poradí, písomné pripomienky.
3.   Dotknutý člen je tiež vyzvaný podať Dvoru audítorov ústne vysvetlenia.
4.   Rozhodnutie o postúpení záležitosti Súdnemu dvoru s cieľom odvolať tohto člena z funkcie a/alebo zbaviť ho nároku na dôchodok alebo iné funkčné požitky prijíma Dvor audítorov tajným hlasovaním na základe štvorpätinovej väčšiny svojich členov. Dotknutý člen sa na hlasovaní nezúčastňuje.“
Článok 23 rokovacieho poriadku znie takto:
„Z každého zasadnutia Dvora audítorov sa vyhotoví zápisnica.“
Článok 25 ods. 3 rokovacieho poriadku stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 4 ods. 4 a článku 7 ods. 2, prijímajú sa ostatné rozhodnutia väčšinou členov prítomných na zasadnutí Dvora audítorov. Dvor audítorov však môže na návrh ktoréhokoľvek z členov vyhlásiť na základe väčšiny hlasov členov prítomných na zasadnutí, že o špecifickej otázke predloženej Dvoru audítorov musí rozhodnúť väčšina všetkých členov Dvora audítorov.“
b)

Rozhodnutie č. 1‑2003
Článok 1 rozhodnutia č. 1‑2003 Dvora audítorov zo 16. januára 2003 týkajúceho sa výdavkov na služobné cesty členov Dvora audítorov, uplatniteľný v čase skutkových okolností uvedených v tejto žalobe (ďalej len „rozhodnutie 1‑2003“), stanovoval:
„O právny prísľub (t. j. príkaz na služobnú cestu) týkajúci sa výdavkov na služobnú cestu je potrebné požiadať čo najskôr. O výdavkoch členov na služobnú cestu rozhoduje predseda Dvora [audítorov]. …“
Článok 3 tohto rozhodnutia znel takto:
„Členovia môžu počas svojej služobnej cesty cestovať služobným vozidlom, lietadlom, železnicou alebo loďou.“
Článok 5 uvedeného rozhodnutia stanovoval:
„O náhradu výdavkov na služobnú cestu sa žiada po príchode člena hneď, ako je to možné. Výdavky na hotel (okrem stravy) sú nahraditeľné.“
Článok 6 toho istého rozhodnutia znel takto:
„V prípade služobných ciest, ktoré trvajú menej ako dvanásť hodín počas toho istého dňa, sa vypláca polovica príslušných diét. Vo všetkých ostatných prípadoch sa vyplatí celá suma diéty.
c)

Rozhodnutie č. 7‑2004
V článku 2 rozhodnutia č. 7‑2004 Dvora audítorov z 22. apríla 2004 o výdavkoch na reprezentáciu a pohostenie jeho členov, uplatniteľnom v čase skutkových okolností uvedených v tejto žalobe (ďalej len „rozhodnutie č. 7‑2004), sa uvádzalo:
„Na začiatku každého rozpočtového roka sú finančné prostriedky po porade s členmi rozdelené na dve časti:
…
Druhá časť, nazvaná B, je vyhradená na bežné výdavky na reprezentáciu a pohostenie, ktoré členovia vynaložia ako členovia inštitúcie. Náhrada týchto výdavkov sa vykoná na konci každého trimestra na základe príslušných vyhlásení, ku ktorým sú pripojené potvrdenia alebo iné písomné doklady, ktoré sa považujú za rovnocenné a v ktorých je uvedený dátum pozvania, počet hostí a funkcia hlavného hosťa. …“
Článok 6 tohto rozhodnutia stanovoval:
„V prípade domáceho pohostenia Dvor [audítorov] nahradí výdavky vynaložené na základe predložených dokladov.“
K uvedenému rozhodnutiu bolo pripojené oznámenie pre členov Dvora audítorov z 22. apríla 2004, ktoré obsahovalo „pripomienky k výdavkom na reprezentáciu a pohostenie“ (ďalej len „oznámenie z 22. apríla 2004“). Podľa tohto oznámenia:
„…
Výdavky na reprezentáciu sú určené predovšetkým na podporu vonkajších vzťahov Dvora [audítorov].
Členovia reprezentujú Dvor [audítorov] najmä, pokiaľ v záujme Dvora [audítorov] udržiavajú pracovné vzťahy s osobami vykonávajúcimi funkciu v rámci Únie…, členských štátov alebo iných krajín.
…
Výdavky na každú reprezentačnú akciu musia závisieť od významu tejto akcie a od postavenia účastníkov.
Pokiaľ členovia reprezentujú Dvor [audítorov], ich manžel/partner sa môže tiež zúčastniť akcie. Pozvané osoby môžu byť tiež sprevádzané.
Priatelia alebo osobné vzťahy patria medzi súkromné pozvania.
…
Usmernenia v tejto oblasti poskytuje príloha 1.
Výdavky musia byť uplatnené jasným a stručným spôsobom prostredníctvom prílohy 2.“
V prílohe 1 uvedeného oznámenia sa uvádzalo, že „reprezentácia/pohostenia mimo Dvora [audítorov] sa spravidla musia týkať osôb vykonávajúcich popredné funkcie v Únii…, členských štátoch alebo iných krajinách“ a že výdavky týkajúce sa nákladov na reprezentáciu/pohostenie v súkromnom obydlí člena „nesmú prekročiť, čo je na tento účel potrebné, vrátane kvetinovej výzdoby“.
V tejto prílohe sa tiež uvádzalo, že „[p]okiaľ sú v zozname pozvaných okrem osôb mimo inštitúcie aj zamestnanci Dvora [audítorov], je potrebné zachovať spravodlivú rovnováhu medzi oboma kategóriami“, a že „osobní priatelia a členovia rodiny (s výnimkou manželov/partnerov) musia patriť medzi súkromné pozvania člena“.
d)

Rozhodnutie č. 33‑2004
Článok 1 rozhodnutia č. 33‑2004 Dvora audítorov z 15. júna 2004 o správe a používaní automobilového parku Európskeho dvora audítorov, uplatniteľného v čase skutkových okolností uvedených v tejto žalobe až do nadobudnutia platnosti rozhodnutia Dvora audítorov č. 19‑2009 z 20. apríla 2009 o správe a používaní automobilového parku Európskeho dvora audítorov (ďalej len „rozhodnutie č. 33‑2004“), stanovoval:
„Služobné autá sú nepretržite k dispozícii členom a generálnemu tajomníkovi Dvora [audítorov] na ich cesty v rámci ich funkcií.“
Článok 4 tohto rozhodnutia znel takto:
„Dvor [audítorov] znáša okrem nákladov na prenájom výdavky, ktoré vznikli používaním vozidla členmi a generálnym tajomníkom pri výkone ich funkcií.
Za cesty pri výkone funkcie sa považujú:
–
cesty uvedené v príkaze na služobnú cestu,
–
ostatné cesty spojené s výkonom funkcie v paušálnej hodnote 15000 km/rok.“
Článok 5 uvedeného rozhodnutia znel takto:
„Pokiaľ členovia alebo generálny tajomník použijú služobné vozidlo na iné cesty, ako sú cesty uvedené v článku 4, zodpovedajúce výdavky (poplatky, náklady na pohonné hmoty a prípadne dodatočné náklady na prenájom, ktoré súvisia s celkovým prekročením 45000 km/rok stanoveným v rámcovej zmluve) znášajú sami.“
Článok 6 toho istého rozhodnutia stanovoval:
„Vodiči majú nárok na refundáciu výdavkov na služobnú cestu…, pokiaľ prevážajú členov alebo generálneho tajomníka v rámci ich ciest pri výkone funkcie.“
K rozhodnutiu č. 33‑2004 bol pripojený dokument s názvom „Poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004 o správe a používaní automobilového parku Európskeho dvora audítorov“ (ďalej len „poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004“).
Podľa poznámok k rozhodnutiu č. 33‑2004 týkajúcich sa článku 4 tohto rozhodnutia:
„Za ,ostatné cesty spojené s výkonom funkcie‘ sa považujú
–
cesty bydlisko
(na miesto určenia)
/miesto práce,
–
cesty miesto určenia/bydlisko a letisko,
–
protokolárne povinnosti, ktoré sa vyskytnú v obmedzenom okruhu a ktoré nie sú zahrnuté v príkaze na služobnú cestu,
–
prípad vyššej moci (choroba, lekárske kontroly, nemožnosť viesť vozidlo, atď.).“
e)

Kódex správania z roku 2004
V článku 4 kódexu správania, ktorý sa vzťahuje na členov Dvora audítorov a ktorý táto inštitúcia prijala 16. decembra 2004 (ďalej len „kódex správania z roku 2004“) sa uvádzalo:
„1.   Členovia [Dvora audítorov] sa riadne venujú vykonávaniu svojho mandátu. Nemôžu vykonávať žiadnu politickú funkciu. Zdržia sa akejkoľvek vonkajšej pracovnej činnosti a akejkoľvek vonkajšej činnosti nezlučiteľnej s ich povinnosťou dostupnosti pri výkone svojej funkcie.
…
3.   Členovia oznámia svoje vonkajšie činnosti…“
f)

Rozhodnutie č. 19‑2009
Znenie článkov 1 a 4 až 6 rozhodnutia č. 19‑2009 bolo prevzaté zo znenia zodpovedajúcich článkov rozhodnutia č. 33‑2004.
Článok 7 rozhodnutia č. 19‑2009 stanovoval:
„Toto rozhodnutie zrušuje a nahrádza rozhodnutie č. 33‑2004. Nadobúda platnosť v ten istý deň ako nová medziinštitucionálna rámcová zmluva, ktorá upravuje prenajaté autá.“
K rozhodnutiu č. 19‑2009 bol pripojený dokument s názvom „Pripomienky k rozhodnutiu č. 19‑2009 o správe a používaní automobilového parku Dvora audítorov“ (ďalej len „pripomienky k rozhodnutiu č. 19‑2009“).
Znenie pripomienok k rozhodnutiu č. 19‑2009 týkajúcich sa článku 4 tohto rozhodnutia bolo prevzaté zo znenia pripomienok k článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004 uvedeného v pripomienkach k tomuto poslednému uvedenému rozhodnutiu.
g)

Rozhodnutie č. 66‑2011
V článku 1 rozhodnutia č. 66‑2011 Dvora audítorov z 26. októbra 2011 o stanovení etických usmernení pre Európsky dvor audítorov sa uvádza:
„Etické usmernenia v prílohe sa vzťahujú na Dvor audítorov…“
Etické usmernenia v prílohe uvedeného rozhodnutia (ďalej len „etické usmernenia“) stanovujú:
„…
2.2. Zdroje Dvora audítorov riadime zákonne, správne a v súlade so zásadou riadneho finančného hospodárenia. Dvor audítorov by mal byť vzorom finančného hospodárenia: jeho zdroje musia byť riadené v plnom súlade s nariadením o rozpočtových pravidlách a všetkými ostatnými platnými pravidlami; svoje ciele musí dosahovať hospodárne, efektívne a účinne.
…
3.3. Vyhýbame sa konfliktu záujmov, či už reálnemu alebo zjavnému. Môže tomu tak byť napríklad v súvislosti s členstvom v politických organizáciách, politickými funkciami, členstvom v radách a finančným záujmom v kontrolovaných subjektoch. Takýmto záležitostiam venujeme osobitnú pozornosť a tomu, ako ich môžu vnímať tretie strany.
3.4. S kontrolovaným subjektom nemáme spojenie, ktoré by mohlo ohroziť našu nezávislosť. Záležitosti, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť, sú napríklad rodinné a/alebo osobné vzťahy so zamestnancami kontrolovaného subjektu, ktoré by mohli ovplyvniť výsledky našej práce. Pred vykonaním pridelenej audítorskej úlohy by sme mali posúdiť potenciálny vplyv takýchto vzťahov a informovať svojho nadriadeného. Na tento účel Dvor audítorov zaviedol ročný postup potvrdenia dodržiavania etických požiadaviek
…
3.7. Externé činnosti vykonávame len v rozsahu stanovenom v služobnom poriadku a vždy myslíme na našu povinnosť zachovať lojálnosť voči Dvoru audítorov. Nevykonáme nijakú činnosť, ktorá by mohla ohroziť dobré meno Dvora audítorov, vzniesť pochybnosti o našej nestrannosti alebo zasahovať do našej práce.…“
„…
h)

Kódex správania z roku 2012
Článok 2 ods. 1, 2 a 4 kódexu správania uplatniteľný na členov Dvora audítorov, ktorý táto inštitúcia prijala 8. februára 2012 (ďalej len „kódex správania z roku 2012“), znel takto:
„1.   Členovia sa vyhýbajú situáciám, ktoré by mohli vyvolať konflikt záujmov. Nezaoberajú sa otázkami, na ktorých by mohli mať osobný záujem, najmä rodinný alebo finančný záujem, ktorý by mohol narušiť ich nestrannosť…
2.   Členovia Dvora audítorov deklarujú finančné záujmy a majetok, ktoré by mohli vyvolať konflikt záujmov v súvislosti s plnením úloh, či už vo forme podielov na základnom imaní spoločnosti, najmä akcií, alebo ďalších druhov podielov, akými sú prevoditeľné dlhopisy alebo investičné certifikáty… Vlastníctvo nehnuteľnosti buď priamo, alebo prostredníctvom realitnej kancelárie je potrebné deklarovať, s výnimkou domovov určených výhradne vlastníkovi alebo jeho rodine.
4.   Pri nástupe do funkcie predkladajú členovia predsedovi Dvora audítorov vyhlásenie uvedené v predchádzajúcich odsekoch na základe tlačiva, ktoré sa nachádza v prílohe… V prípade významných zmien je potrebné opraviť a predložiť nové vyhlásenie…“
Článok 4 kódexu správania z roku 2012 stanovoval:
„1.   Členovia sa bezvýhradne venujú plneniu svojho mandátu. Nesmú byť politický angažovaní.
2.   Členovia Dvora audítorov nesmú vykonávať inú pracovnú činnosť alebo inú vonkajšiu činnosť, ktorá by im bránila v riadnom plnení pracovných povinností.
…
6.   Členovia zahrnú svoje vonkajšie činnosti s výnimkou činností vymedzených v odseku 4 do vyhlásenia o záujmoch uvedeného v článku 2.“
i)

Vykonávacie predpisy k rokovaciemu poriadku
V priebehu dvoch funkčných období pána Pinxtena ako člena Dvora audítorov boli vykonávacie predpisy k rokovaciemu poriadku postupne definované v rozhodnutí č. 92‑2004 Dvora audítorov z 8. decembra 2004, v rozhodnutí č. 26‑2010 Dvora audítorov z 11. marca 2010 a v rozhodnutí č. 38‑2016 Dvora audítorov z 2. júna 2016 (ďalej len „vykonávacie predpisy k rokovaciemu poriadku“). Každé z týchto rozhodnutí bolo zmenené a doplnené predtým, než bolo zrušené.
Ustanovenia relevantné pre toto konanie neboli počas tohto obdobia podstatne zmenené.
Článok 5 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku znel takto:
„1.   Členovia nesmú mimo Dvora audítorov vykonávať žiadnu profesionálnu činnosť ani inú externú činnosť, ktorá je nezlučiteľná s princípom nezávislosti a disponibility vo vzťahu k výkonu ich funkcie v súlade s článkom 286 ods. 3 a 4 ZFEÚ.
2.   Na tento účel sa všetky existujúce alebo navrhované vonkajšie činnosti skúmajú podľa týchto všeobecných kritérií:
a)
činnosť nesmie ovplyvňovať nestrannosť Dvora audítorov;
b)
nesmie existovať konflikt záujmov;
c)
činnosť sa nesmie vykonávať počas neprimeraného časového obdobia;
d)
nesmie prinášať finančný prospech.“
Článok 6 ods. 1 a 2 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku stanovoval:
„1.   Členovia ohlásia svoje externé činnosti najneskôr do 30 pracovných dní odo dňa nastúpenia do funkcie predsedovi Dvora audítorov a to tak, že ich čo možno najpresnejšie opíšu z hľadiska všetkých štyroch kritérií uvedených v článku 5 ods. 2.
2.   Všetky nové externé činnosti s výnimkou tých, ktoré sú uvedené v odseku 1… musia byť bezodkladne ohlásené predsedovi Dvora audítorov…“
V článku 8 prvom odseku vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku sa uvádzalo:
„Zasadnutia, ktoré sa konajú podľa postupu uvedeného v článku 4 rokovacieho poriadku, sú v zmysle ustanovení článku 49 týchto vykonávacích pravidiel zasadnutiami za zatvorenými dverami.“
V článku 39 ods. 1 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku sa uvádzalo:
„Generálny tajomník ako osoba zodpovedná za sekretariát Dvora audítorov okrem iného vyhotovuje návrhy zápisníc zasadnutí Dvora audítorov… Pomáha predsedovi pri príprave zasadnutí Dvora audítorov, zabezpečuje dodržiavanie postupov a riadne vykonanie rozhodnutí Dvora audítorov.“
Článok 49 ods. 3 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku stanovoval:
„Ak nie je na predchádzajúcom zasadnutí Dvora audítorov alebo komory rozhodnuté inak, zasadnutie za zatvorenými dverami sa koná bez tlmočníkov a zamestnancov Dvora audítorov.“
Článok 50 ods. 1 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku znel takto:
„Generálny tajomník alebo akákoľvek iná na tento účel určená osoba vyhotovuje návrhy zápisníc zasadnutí Dvora audítorov. Návrhy zápisníc sa zašlú čo najrýchlejšie členom a Dvor audítorov ich schváli na svojom nasledujúcom zasadnutí.“
B.

Luxemburské právo
Ministerské nariadenie z 18. marca 2010 o uverejnení belgického zákona z 22. decembra 2009 o všeobecnom systéme spotrebných daní, ktorým sa transponuje smernica 2008/118 a zrušuje smernica 92/12/EHS v danej oblasti (ďalej len „ministerské nariadenie z 18. marca 2010“), v článku 1 stanovuje:
„Belgický zákon z 22. decembra 2009 o všeobecnom systéme spotrebných daní je uverejnený v
Mémorial
na účely vykonania v Luxemburskom veľkovojvodstve.“
Článok 13 belgického zákona z 22. decembra 2009 o všeobecnom systéme spotrebných daní, platný v Luxembursku na základe článku 1 ministerského nariadenia z 18. marca 2010, znie takto:
„Diplomati, konzulárni úradníci, ozbrojené sily a subjekty uvedené v článku 20 [bodoch 7 až 12] všeobecného zákona z 18. júla 1977 o clách a spotrebných daniach sú v rámci konania o oslobodení od spotrebnej dane, na ktoré majú nárok, oprávnené prijať z iných členských štátov tovary podliehajúce spotrebnej dani s pozastavením tejto dane…“
Článok 20 bod 7 belgického všeobecného zákona z 18. júla 1977 o clách a spotrebných daniach stanovuje:
„Oslobodenie od spotrebnej dane sa prizná za podmienok a prípadných obmedzení, napríklad primeraného množstva, ktoré stanovuje kráľ, ibaže medzinárodný dohovor alebo dohoda o sídle stanovuje inak:
…
7°
na primerané množstvo tovaru, ktorý je určený na osobné použitie pre diplomatických zamestnancov, kariérnych konzulárnych úradníkov, členov administratívneho a technického personálu diplomatických misií a konzulárnych zamestnancov – vrátane použitia členmi ich rodiny, ktorí s nimi žijú v domácnosti – v závislosti od krajiny, pokiaľ dotknuté osoby nie sú belgickými štátnymi príslušníkmi alebo nemajú trvalý pobyt v Belgicku a pokiaľ tam nevykonávajú žiadnu pracovnú alebo obchodnú činnosť na účely svojho osobného zisku“.
Článok 1 písm. c) a f) nariadenia veľkovojvodstva zo 7. februára 2013 o úľavách a oslobodení od dane z pridanej hodnoty pre diplomatické misie a konzulárne úrady, ako aj konzulárnych a diplomatických zamestnancov a zamestnancov kancelárie (ďalej len „nariadenie veľkovojvodstva zo 7. februára 2013“) znie takto:
„Na účely uplatnenia ustanovení tohto nariadenia sa rozumejú:
…
c)
diplomatickými zamestnancami: vedúci diplomatických misií, ministerskí poradcovia, poradcovia, tajomníci a atašé diplomatických misií, pokiaľ dotknuté osoby nie sú luxemburskými štátnymi príslušníkmi alebo nemajú trvalý pobyt v Luxemburskom veľkovojvodstve a nevykonávajú tam žiadnu súkromnú ziskovú činnosť;
…
f)
osobným použitím pre diplomatických zamestnancov, konzulárnych úradníkov a zamestnancov kancelárie: priame, skutočné a výlučné použitie v rámci krajiny pre vlastné a súkromné potreby týchto zamestnancov a úradníkov, ako aj pre potreby členov ich rodiny, ktorí s nimi žijú v domácnosti, pokiaľ tieto osoby nie sú luxemburskými štátnymi príslušníkmi alebo nemajú trvalý pobyt v Luxemburskom veľkovojvodstve a nevykonávajú tam žiadnu súkromnú ziskovú činnosť“.
V článku 4 ods. 1 tohto nariadenia veľkovojvodstva sa uvádza:
„Z dane z pridanej hodnoty je oslobodené každé dodanie tovarov a poskytnutie služieb v sume najmenej 240 eur bez dane, vrátane dodaní, ku ktorým došlo v inom členskom štáte, ktoré sa uskutočnili pre diplomatických zamestnancov, konzulárnych úradníkov a zamestnancov kancelárie, ktorých prijímajúcou krajinou je Luxemburské veľkovojvodstvo…“
II.

Skutkové okolnosti
Pán Pinxten bol členom Dvora audítorov od 1. marca 2006 do 30. apríla 2018, pričom dokončil dve funkčné obdobia.
Počas svojich funkčných období bol pridelený ku komore III tejto inštitúcie, ktorá zodpovedá za kontrolu výdavkov Únie v oblastiach vonkajších vzťahov, rozširovania a humanitárnej pomoci. Od 4. apríla 2011 do skončenia jeho posledného funkčného obdobia vykonával pán Pinxten funkciu predsedu tejto komory III.
Po kladnom stanovisku výboru zodpovedného za posudzovanie vonkajších činností členov Dvora audítorov bolo pánovi Pinxtenovi rozhodnutím z 30. apríla 2015 dovolené, aby vykonával funkciu predsedu Stichting Behoud Natuur en Leefmilieu Vlaanderen (Flámska nadácia pre zachovanie prírody a životného prostredia, Belgicko) (ďalej len „SBNL‑V“).
Pán Pinxten mal počas svojich funkčných období k dispozícii služobné vozidlo a palivovú kartu, ktorá umožňovala účtovať Dvoru audítorov palivo pre toto vozidlo. Na svoju žiadosť mal k dispozícii aj ďalšie dve palivové karty.
Od roku 2006 do marca 2014 poskytol Dvor audítorov pánovi Pinxtenovi vodiča. Od apríla 2014 mohol pán Pinxten požiadať o poskytnutie vodiča zo „skupiny vodičov“, za ktorú zodpovedal finančný riaditeľ Dvora audítorov.
Pánovi Pinxtenovi boli okrem toho počas jeho funkčných období nahrádzané výdavky na reprezentáciu a pohostenie, rôzne výdavky vynaložené počas služobných ciest, ktoré na jeho žiadosť schválil predseda Dvora audítorov, ako aj diéty týkajúce sa týchto ciest.
III.

Začaté vyšetrovania a konania
A.

Predbežné opatrenia prijaté Dvorom audítorov
Dvor audítorov uvádza, že v priebehu roka 2016 dostal informácie o niekoľkých závažných nezrovnalostiach, ktorých sa dopustil pán Pinxten. Dňa 18. júla 2016 generálny tajomník tejto inštitúcie ústne informoval pána Pinxtena o oznámení, ktoré v tomto ohľade prišlo.
Útvary Dvora audítorov v priebehu leta 2016 posúdili služobné cesty pána Pinxtena a cesty vodičov tejto inštitúcie, v prípade ktorých vystavil pán Pinxten príkazy na služobnú cestu, aby zistili prípadné nezrovnalosti. Neskôr si tieto útvary a pán Pinxten vymenili početnú korešpondenciu ohľadom údajnej nezákonnosti určitých služobných ciest tohto pána alebo týchto vodičov. Tieto výmeny korešpondencie neviedli k náhrade súm, ktoré požadoval Dvor audítorov od pána Pinxtena.
Dňa 26. júla 2016 bol Dvor audítorov informovaný, že pán Pinxten sa v priebehu roka 2011 dopustil poistného podvodu po nehode jeho služobného vozidla s jeho osobným vozidlom. Generálny tajomník tejto inštitúcie 1. septembra 2016 ústne oznámil tieto tvrdenia pánovi Pinxtenovi. V správe z toho istého dňa pán Pinxten tvrdil, že predmetná nehoda bola výsledkom zrážky jeho služobného vozidla, ktoré riadil vodič pridelený k jeho kancelárii, s jeho osobným vozidlom, ktoré riadil jeho syn.
B.

Vyšetrovanie OLAF‑u
Dňa 14. októbra 2016 generálny tajomník Dvora audítorov na pokyn predsedu tejto inštitúcie postúpil OLAF‑u spis týkajúci sa činností pána Pinxtena, ktoré pravdepodobne viedli k neoprávneným výdavkom z rozpočtu Únie.
Dňa 31. marca 2017 generálny tajomník OLAF‑u formálne oznámil predsedovi Dvora audítorov začatie vyšetrovania vo veci možných nezrovnalostí poškodzujúcich finančné záujmy Únie, na ktorých sa podieľal pán Pinxten, pri využívaní majetku Dvora audítorov a pri služobných cestách uskutočnených alebo schválených v rozpore s platnými pravidlami.
Úrad OLAF 22. septembra 2017 informoval pána Pinxtena o začatí tohto vyšetrovania a o jeho postavení „dotknutej osoby“ na účely tohto vyšetrovania.
Dňa 20. novembra 2017 OLAF vykonal prehliadku priestorov kancelárie pána Pinxtena a získal pri tejto príležitosti rôzne dokumenty. Po prvotnom posúdení týchto dokumentov OLAF 15. decembra 2017 informoval pána Pinxtena, že predmet vyšetrovania bol rozšírený o možné konflikty záujmov a ďalšie porušenia článkov 285 a 286 ZFEÚ, ako aj ustanovení kódexu správania z roku 2012.
Dňa 22. decembra 2017 vyšetrovatelia OLAF‑u ústne vypočuli pána Pinxtena. Pán Pinxten 15. mája 2018 po tom, ako mu OLAF oznámil súhrn skutkového stavu zisteného na základe vyšetrovania, zaslal OLAF‑u písomné pripomienky.
Dňa 2. júla 2018 dostal Dvor audítorov záverečnú správu OLAF‑u o skončení vyšetrovania (ďalej len „správa OLAF‑u“). V tejto správe bolo vo vzťahu k pánovi Pinxtenovi konštatované, že zneužil zdroje Dvora audítorov v rámci činností mimo svojej funkcie, zneužil palivové karty a zmluvu o poistení svojho služobného vozidla, bol bezdôvodné neprítomný, neoznámil vonkajšie činnosti, oznámil dôverné informácie a bol v konflikte záujmov.
OLAF vzhľadom na konštatovania v uvedenej správe odporučil Dvoru audítorov, aby proti pánovi Pinxtenovi začal disciplinárne konanie, prijal vhodné opatrenia na vrátenie 472869,09 eura zodpovedajúcich výdavkom, ktoré neoprávnene uhradil Dvor audítorov, a zvážil vrátenie 97954,52 eura zodpovedajúcich mzde vyplatenej za obdobia neodôvodnenej neprítomnosti pána Pinxtena.
Keďže OLAF okrem toho usúdil, že určité skutočnosti zistené počas vyšetrovania môžu byť trestným činom, postúpil informácie a svoje odporúčania luxemburským súdnym orgánom.
C.

Začatie tohto konania na Dvore audítorov
Predseda Dvor audítorov 3. júla 2018 postúpil členom tejto inštitúcie kópiu správy OLAF‑u a odporúčania, ktoré vydal tento úrad.
Dňa 5. októbra 2018 predseda Dvora audítorov zaslal členom tejto inštitúcie predbežnú správu. Táto správa odporučila uvedenej inštitúcii, aby navrhla Súdnemu dvoru, „aby preskúmal skutkový stav, aký bol zistený, a zistil, či si pán Pinxten nesplnil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie“. Uvedená správa a správa OLAF‑u boli v ten istý deň oznámené pánovi Pinxtenovi. Prílohy správy OLAF‑u mu okrem toho boli zaslané 17. októbra 2018.
Pán Pinxten 19. novembra 2018 zaslal Dvoru audítorov písomné pripomienky. Dňa 26. novembra 2018 bol vypočutý členmi tejto inštitúcie v rámci neverejného zasadnutia.
Dvor audítorov 29. novembra 2018 na neverejnom zasadnutí rozhodol, že prípad pána Pinxtena postúpi Súdnemu dvoru na základe článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
D.

Trestné konanie luxemburských orgánov
Štátny prokurátor pri Okresnom súde v Luxemburgu (Luxembursko) vzhľadom na informácie zaslané OLAF‑om požiadal listom z 1. októbra 2018 Dvor audítorov, aby pána Pinxtena zbavil súdnej imunity. Táto inštitúcia vyhovela tejto žiadosti 15. novembra 2018.
IV.

Návrhy účastníkov konania
Dvor audítorov navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol návrh pána Pinxtena, aby Súdny dvor prerušil konanie,
–
konštatoval, že pán Pinxten si nesplnil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie podľa článkov 285 a 286 ZFEÚ ako aj pravidiel prijatých na vykonanie týchto článkov,
–
v dôsledku toho rozhodol o sankcii stanovenej v článku 286 ods. 6 ZFEÚ, pričom Dvor audítorov ponecháva na zvážení Súdneho dvora stanovenie jej rozsahu,
–
vyhlásil návrh pána Pinxtena na odškodnenie za neprijateľný a
–
uložil pánovi Pinxtenovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Pán Pinxten navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyzval Dvor audítorov, aby predložil správu o internom audite výdavkov za služobné cesty členov Dvora audítorov a použitie úradných vozidiel všetkými týmito členmi za obdobie rokov 2012 až 2018 a aby uviedol opatrenia, ktoré prijal na základe tejto správy, a tiež aby predložil akúkoľvek informáciu o nátlaku vyvíjanom na interného audítora,
–
zamietol žalobu Dvora audítorov,
–
uložil Dvoru audítorov povinnosť zaplatiť 50000 eur ako náhradu škody za nemajetkovú ujmu, ktorá mu bola spôsobená, a
–
uložil Dvoru audítorov povinnosť nahradiť trovy konania.
V.

O návrhu na prerušenie tohto konania
A.

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten zdôrazňuje, že v Luxembursku prebieha trestné konanie. V tejto súvislosti pravidlo, že „prebiehajúce trestné konanie bráni pokračovaniu disciplinárneho konania“, alebo prinajmenšom zásada riadnej správy vecí verejných zakazujú Súdnemu dvoru, aby rozhodol skôr ako luxemburské trestné orgány.
Prerušenie tohto konania teda súčasne umožní, aby nedošlo k ovplyvneniu postavenia pána Pinxtena v rámci trestného stíhania vedeného v Luxembursku, a tiež zaručí, aby sa zohľadnil skutkový stav zistený luxemburskými trestnými orgánmi, ktoré majú významnejšie vyšetrovacie právomoci, než Súdny dvor.
Dvor audítorov s týmto návrhom nesúhlasí.
B.

Posúdenie Súdnym dvorom
Treba najprv poukázať na to, že nijaké ustanovenie práva Únie nestanovuje, že by konanie, ktoré sa na Súdnom dvore začalo podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ, muselo byť prerušené, pokiaľ sa začalo trestné konanie, ktoré sa týka celkom alebo sčasti tých istých skutkov.
Článok 25 prílohy IX štatútu síce stanovuje, že pokiaľ je úradník trestne stíhaný za rovnaké skutky, konečné disciplinárne rozhodnutie môže byť prijaté až po vynesení konečného rozsudku súdom, ktorý prípad prejednáva.
Konania týkajúce sa porušenia povinností člena Dvora audítorov vyplývajúcich z jeho funkcie sú však samostatným právnym prostriedkom upraveným v článku 286 ods. 6 ZFEÚ a tieto konania sa teda nespravujú pravidlami, ktoré sa týkajú disciplinárneho konania uvedeného v štatúte (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Ďalej je potrebné zdôrazniť, ako uviedol generálny advokát v bode 78 svojich návrhov, že konanie podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ má vlastnú úlohu v rozsahu, v akom má zabezpečiť riadne fungovanie európskych inštitúcií, ktorá sa odlišuje od úlohy vnútroštátneho trestného konania.
Z judikatúry Súdneho dvora napokon vyplýva, že Súdny dvor nie je v rámci konania podľa tohto ustanovenia viazaný právnym posúdením skutkov vykonanom v trestnom konaní a prináleží mu v plnom rozsahu svojej voľnej úvahy zistiť, či skutky vytýkané dotknutému členovi Dvora audítorov predstavujú neplnenie povinností vyplývajúcich z jeho funkcie (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Prípadné prerušenie tohto konania do skončenia trestného konania, ktoré sa začalo v Luxembursku, nie je teda potrebné, keďže výsledok tohto konania v každom prípade nemôže obmedziť rozsah posúdenia, ktoré je Súdny dvor povinný vykonať, aby rozhodol o tejto žalobe.
Za týchto podmienok treba zamietnuť návrh na prerušenie tohto konania, ktorý podal pán Pinxten.
VI.

O návrhu na nariadenie predloženia určitých dokumentov
A.

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten uvádza, že Dvor audítorov vykonal za obdobie rokov 2012 až 2018 úplný interný audit výdavkov za služobné cesty členov tejto inštitúcie a za používanie úradných vozidiel týmito členmi.
Pán Pinxten vo svojej duplike navrhuje, aby Súdny dvor ako dôkazný prostriedok nariadil Dvoru audítorov predložiť správu vypracovanú po skončení tohto interného auditu a opísať opatrenia prijaté v nadväznosti na túto správu. Taký dôkazný prostriedok podľa pána Pinxtena umožní vysvetliť Súdnemu dvoru posúdenie jeho situácie oddelením internej kontroly Dvora audítorov, existujúce nezrovnalosti, ktorých sa dopustili iní členovia tejto inštitúcie, ako aj zdržanlivý prístup uvedenej inštitúcie k týmto nezrovnalostiam.
Pán Pinxten okrem toho tvrdí, že generálny tajomník uvedenej inštitúcie ohrozil nezávislosť interného audítora a že je potrebné, aby bola Súdnemu dvoru oznámená akákoľvek informácia o tejto situácii, aby bolo možné zistiť, ako treba posudzovať žalobné dôvody uvedené proti pánovi Pinxtenovi.
B.

Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod je potrebné pripomenúť, že iba Súdny dvor má právomoc posúdiť relevantnosť návrhu na predloženie dokumentov vo vzťahu k predmetu sporu a k potrebe požadovaných dokumentov na účely rozhodnutia uvedeného sporu (pozri v tomto zmysle uznesenie z 3. marca 2020, Komisia/Poľsko,
C‑791/19 R
, neuverejnené,
EU:C:2020:147
, bod
a citovanú judikatúru)
V tejto súvislosti treba po prvé poznamenať, že prináleží Súdnemu dvoru, aby na účely rozhodnutia o tejto žalobe stanovil rozsah povinností vyplývajúcich z funkcie člena Dvora audítorov a aby na základe dôkazov poskytnutých účastníkmi konania posúdil, či treba porušenie týchto povinností pánom Pinxtenom považovať za preukázané.
Za týchto podmienok aj za predpokladu, že by správa o internom audite uvádzaná pánom Pinxtenom skutočne obsahovala posúdenie zákonnosti jeho konania, nič to nemení na tom, že postoj, ktorý zaujme v tejto súvislosti interný orgán Dvora audítorov, nie je rozhodujúcou skutočnosťou pre rozhodnutie o žalobe tejto inštitúcie.
Po druhé je potrebné pripomenúť, že toto konanie sa týka výlučne nezrovnalostí, ktoré pánovi Pinxtenovi vytýka Dvor audítorov.
Okolnosť, že iní členovia tejto inštitúcie sa dopustili porovnateľných alebo závažnejších nezrovnalostí, aj keby bola preukázaná, však neznamená, že konanie pána Pinxtena bolo zákonné alebo že toto konanie možno považovať za konanie v súlade s povinnosťami vyplývajúcimi z jeho funkcie v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
Po tretie, vzhľadom na úlohy, ktoré má Súdny dvor v rámci tohto konania, aké vyplývajú z bodu 94 tohto rozsudku, nie je prípadná existencia rozporu v rámci Dvora audítorov ohľadom uskutočnenia interného auditu po uplynutí druhého funkčného obdobia pána Pinxtena ako člena tejto inštitúcie relevantnou pre posúdenie žaloby uvedenej inštitúcie.
Vzhľadom na to, čo bolo uvedené vyššie, treba konštatovať, že dôvody, ktoré uvádza pán Pinxten na podporu svojho návrhu na predloženie dokumentov, nepreukazujú význam, ktorý by tieto dokumenty mohli mať pre toto konanie, a tento návrh treba teda zamietnuť.
VII.

O návrhu na vyňatie dokumentu zo spisu
A.

Argumentácia účastníkov konania
Dvor audítorov žiada, aby bola zo spisu vyňatá kópia e‑mailu, ktorý predseda tejto inštitúcie 13. februára 2019 zaslal ostatným jej členom a jej generálnemu tajomníkovi a ktorý predložil pán Pinxten v prílohe B.10 svojho vyjadrenia k žalobe (ďalej len „e‑mail z 13. februára 2019“).
Dvor audítorov tvrdí, že ide o prísne dôverný e‑mail zaslaný iba členom tejto inštitúcie v čase po uplynutí druhého funkčného obdobia pána Pinxtena ako jej člena. Dvor audítorov z toho vyvodzuje, že tento dokument musel byť získaný nezákonným spôsobom, čo zasahuje najmä do práva na rešpektovanie dôvernosti komunikácie, ktoré má Dvor audítorov.
Pán Pinxten tvrdí, že tento návrh na vyňatie e‑mailu z 13. februára 2019 zo spisu treba zamietnuť.
Pán Pinxten v tejto súvislosti po prvé uvádza, že tento e‑mail nezískal nezákonným spôsobom. Ďalej sa domnieva, že uvedený e‑mail nebol v skutočnosti dôverný, keďže pravidlá riadenia Dvora audítorov vylučujú zasielanie dôverných informácií elektronickou poštou a taký e‑mail dostanú všetci členovia kancelárií jeho adresátov. Napokon dôverná povaha dokumentu alebo skutočnosť, že bol získaný nezákonne, neodôvodňujú jeho vyňatie zo spisu v prípade, že je tento dokument potrebný pre rozhodnutie Súdneho dvora, čo je prípad prejednávanej veci.
B.

Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné pripomenúť, že v práve Únie platí zásada voľného hodnotenia dôkazov, z ktorej vyplýva, že prípustnosť dôkazu, ktorý bol včas predložený, možno pred súdmi Únie spochybniť iba na základe toho, že tento dôkaz bol získaný nezákonne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisia,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, bod
a citovanú judikatúru).
Súdny dvor v tejto súvislosti už rozhodol o vyňatí dokumentu zo spisu vo veci najmä z dôvodu, že existovala pochybnosť, či ho účastník konania, ktorý sa naň odvolával, získal zákonnými prostriedkami (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. decembra 1981, Ludwigshafener Walzmühle Erling a i./Rada a Komisia,
197/80 až 200/80, 243/80, 245/80 a 247/80
,
EU:C:1981:311
, bod
).
Rovnaký záver bol prijatý, pokiaľ ide o právne stanovisko, ktoré vypracoval pre internú potrebu vnútroštátny správny orgán, ktorý ho neoznámil účastníkovi konania, ktorý sa naň odvolával, ani neschválil oznámenie tohto stanoviska tomuto účastníkovi (uznesenie z 23. marca 2007, Stadtgemeinde Frohnleiten a Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:185
, body
až
).
Súdny dvor okrem toho rozhodol, že právne stanovisko vydané právnym oddelením inštitúcie, ktoré účastník konania, ktorý sa naň odvoláva, nezískal od tejto inštitúcie zákonným spôsobom, musí byť vyňaté zo spisu, ibaže by vyšší verejný záujem odôvodňoval predloženie tohto právneho stanoviska týmto účastníkom (pozri v tomto zmysle uznesenie z 29. januára 2009, Donnici/Parlament,
C‑9/08
, neuverejnené,
EU:C:2009:40
, body
až
).
Hoci pán Pinxten v prejednávanej veci formálne spochybňuje tvrdenie Dvora audítorov, že e‑mail z 13. februára 2019 si musel zadovážiť nezákonným spôsobom, neposkytuje nijaké vysvetlenie, akým spôsobom si zadovážil tento e‑mail a iba zdôrazňuje, že k uvedenému e‑mailu mali prístup početní zamestnanci Dvora audítorov.
E‑mail z 13. februára 2019 predstavuje pritom internú komunikáciu medzi členmi Dvora audítorov, ktorá sa výslovne javí ako prísne dôverná.
Okrem toho je nesporné, že tento e‑mail nebol zaslaný pánovi Pinxtenovi, keďže od 30. apríla 2018 už nebol členom Dvora audítorov.
Je teda potrebné konštatovať, že existuje pochybnosť, či pán Pinxten získal uvedený e‑mail zákonnými prostriedkami.
Pán Pinxten sa okrem iného odvoláva na e‑mail z 13. februára 2019 s cieľom preukázať, že s inými členmi Dvora audítorov sa zaobchádzalo priaznivejšie ako s ním.
Aj za predpokladu, že s inými členmi tejto inštitúcie skutočne táto inštitúcia zaobchádzala priaznivejšie, pokiaľ ide o nezrovnalosti, ktorých sa dopustili v rámci výkonu svojej funkcie, ako s pánom Pinxtenom, by však táto skutočnosť v každom prípade nemohla preukázať, že tento pán neporušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora navyše vyplýva, že zásada rovnosti zaobchádzania musí byť v súlade so zásadou zákonnosti, podľa ktorej sa nikto nemôže vo svoj prospech dovolávať protiprávnosti, z ktorej má prospech iná osoba (rozsudky z 10. novembra 2011, The Rank Group,
C‑259/10 a C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, bod
, ako aj z 13. septembra 2017, Pappalardo a i./Komisia,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, bod
).
Z toho vyplýva, že pán Pinxten nepreukázal existenciu vyššieho verejného záujmu, ktorý by mohol odôvodniť predloženie predmetného dokumentu.
Je preto potrebné vyhovieť návrhu Dvora audítorov, aby bol zo spisu vyňatý e‑mail z 13. februára 2019 uvedený v prílohe B.10 vyjadrenia k žalobe.
VIII.

O žalobe
A.

O prípustnosti žaloby
Pán Pinxten predložil na úvod štyri tvrdenia, ktorými spochybňuje prípustnosť tejto žaloby a ktoré sú založené na nezlučiteľnosti konania podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ s právom na účinnú súdnu ochranu, na nezákonnosti vyšetrovania OLAF‑u, na nezákonnosti konania vedeného na Dvore audítorov na účely schválenia podania tejto žaloby, a na neprimerane oneskorenom podaní táto žaloba.
1.

O údajnej nezlučiteľnosti tohto konania s právom na účinnú súdnu ochranu
a)

Argumentácia účastníkov konania
Vo svojom prvom tvrdení o neprípustnosti pán Pinxten uvádza, že v rámci tohto konania nebude rešpektované jeho právo na sudcu a že nebude mať dvojstupňové súdne konanie v rozpore s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a článkom 2 Protokolu č. 7 k Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“).
Hoci Súdny dvor v rozsudku z 11. júla 2006, Komisia/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
) už zamietol tvrdenie založené na dvojstupňovom súdnom konaní, nepoukázal na to, že v prejednávanej veci koná ako disciplinárny orgán, a nie ako súdny orgán.
Ak by teda žaloba Dvora audítorov mala byť preskúmaná v rámci definovanom v článku 286 ods. 6 ZFEÚ, pán Pinxten by bol zbavený akejkoľvek formy súdnej ochrany, čo by znamenalo, že toto ustanovenie nemôže byť základom pre žalobu Dvora audítorov.
Dvor audítorov sa domnieva, že tento dôvod je neprípustný vzhľadom na to, že v skutočnosti sa v ňom požaduje, aby Súdny dvor konštatoval neplatnosť ustanovenia primárneho práva. Uvedený dôvod bol v každom prípade už zamietnutý v rozsudku z 11. júla 2006, Komisia/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide na úvod o neexistenciu dvojstupňového súdneho konania, stačí pripomenúť, že nemožnosť uplatnenia opravného prostriedku proti rozhodnutiu Súdneho dvora v konaní podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ nepredstavuje nedostatok spôsobilý porušiť právo dotknutého člena alebo bývalého člena Dvora audítorov na účinnú súdnu ochranu, akú zaručuje článok 47 Charty (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, body
a
).
Keďže pán Pinxten okrem toho tvrdí, že jeho tvrdenie je odlišné od tvrdenia, ktoré Súdny dvor preskúmal v rozsudku z 11. júla 2006, Komisia/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
) v rozsahu, v akom poukazuje na celkový nedostatok súdnej ochrany a nie na porušenie práva na dvojstupňovú súdnu ochranu, je potrebné zdôrazniť, že v prejednávanej veci Súdny dvor rozhoduje po vypočutí pána Pinxtena ako nezávislý a nestranný súd zriadený zmluvami o EÚ a FEÚ a nie ako správny orgán rozhodujúci v disciplinárnych veciach.
Skutočnosť, že Súdny dvor preskúma v prvom aj poslednom stupni žalobné dôvody založené na tom, že pán Pinxten údajne porušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie člena Dvora audítorov, teda stačí na to, aby bola pánovi Pinxtenovi zabezpečená účinná súdna ochrana.
2.

O údajnej neprípustnosti vyšetrovania OLAF‑u
a)

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten vo svojom druhom tvrdení o neprípustnosti uvádza, že žaloba Dvora audítorov vychádza zo správu OLAF‑u a že táto správa bola vypracovaná na základe nezákonného konania.
Úrad OLAF v prvom rade nezákonne rozšíril rozsah svojho vyšetrovania.
Z článku 7 ods. 2 nariadenia č. 883/2013 vyplýva, že prehliadku priestorov inštitúcie možno vykonať na základe písomného poverenia, v ktorom sa uvedú úkony schváleného vyšetrovania, ktorého rozsah definuje rozhodnutie o začatí vyšetrovania.
Úrad OLAF nemôže teda vykonať prehliadku, ktorej účelom alebo výsledkom je odhalenie možných porušení, o ktorých tento úrad nevedel a ktoré prekračujú rozsah vedeného vyšetrovania. V prejednávanej veci teda OLAF nemohol platne rozšíriť rozsah svojho vyšetrovania na základe posúdenia údajov získaných počas prehliadky kancelárie pána Pinxtena.
OLAF v druhom rade porušil právo na súkromný život pána Pinxtena. Tento úrad nepotvrdil, že by nezaistil korešpondenciu medzi pánom Pinxtenom a jeho obhajcom, na ktorú sa vzťahuje profesijné tajomstvo. OLAF tiež zaistil spisy, ktoré boli súkromné a ako také boli jasne označené a ktoré sa konkrétne týkali účasti dotknutej osoby na poľovačkách a prenájmu bytu v jeho vlastníctve.
Úrad OLAF v treťom rade nerešpektoval právo pána Pinxtena na obhajobu.
Po prvé, zhrnutie skutkového stavu poskytnuté pánovi Pinxtenovi pred prijatím správy OLAF‑u bolo mimoriadne stručné, tabuľky v tomto zhrnutí boli málo zrozumiteľné a súvisiace dôkazné listiny neboli oznámené včas.
Po druhé, táto správa sa zakladá na niekoľkých skutočnostiach a výsluchoch, o ktorých pán Pinxten nebol informovaný, keď ho vypočúval OLAF.
Po tretie, výkon jeho práva na obhajobu bol iba formálny, keďže tvrdenia uvádzané na obranu neboli až na ojedinelé výnimky predmetom diskusie, ale boli iba uvedené na konci správy.
Po štvrté, bývalá asistentka pána Pinxtena nedostala zápisnicu po jej výsluchu, hoci OLAF bol povinný odovzdať jej kópiu, čo potvrdzuje, že OLAF nevyšetroval v neprospech aj v prospech pána Pinxtena.
Dvor audítorov sa domnieva, že dôvod založený na nezákonnosti vyšetrovania OLAF‑u je neúčinný, keďže správa tohto úradu nie je rozhodujúcou skutočnosťou, na ktorej je založené podanie žaloby na Súdny dvor.
Subsidiárne je tento dôvod nedôvodný.
Dvor audítorov v prvom rade tvrdí, že OLAF‑u nič nebráni, aby rozšíril rozsah vyšetrovania, a že tento úrad ho môže rozšíriť, keď po prehliadke priestorov inštitúcie vyjdú najavo vážne podozrenia. Predmetné vyšetrovanie bolo okrem toho rozšírené na podozrenia úzko spojené s jeho počiatočným rozsahom.
Právo na súkromný život pána Pinxtena bolo v druhom rade rešpektované. Po prvé, nijaká skutočnosť predložená pánom Pinxtenom nedokazuje, že by OLAF vychádzal z dokumentu, ktorý je chránený dôvernosťou vzťahu advokáta s jeho klientom. Po druhé, článok 4 ods. 2 nariadenia č. 883/2013 oprávňuje OLAF na okamžitý prístup k akejkoľvek informácii a na vyhotovenie kópie akéhokoľvek dokumentu, ktoré majú inštitúcie. Tento úrad má teda voľnú úvahu a jeho právomoci nemôžu byť obmedzené okolnosťou, že určité dokumenty sú uvádzané ako „súkromné“.
Pán Pinxten musí v treťom rade preukázať, že predmetné konanie mohlo viesť k inému výsledku, pokiaľ by nedošlo k údajnému porušeniu jeho práv, čo neurobil. V prejednávanej veci OLAF v každom prípade dodržal svoje povinnosti a oznámil mu zhrnutie skutkového stavu dostatočné na to, aby mohol predložiť svoje pripomienky, čo pán Pinxten okrem iného urobil. Pán Pinxten mal navyše tiež príležitosť uviesť svoju obranu v priebehu interného konania na Dvore audítorov, a to na základe celej správy OLAF‑u. Okrem toho OLAF nebol povinný odovzdať bývalej asistentke pána Pinxtena zápisnicu, keďže bola vypočutá ako svedok.
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba preskúmať tvrdenie Dvora audítorov, že nie je potrebné posúdiť zákonnosť vyšetrovania OLAF‑u, keďže správa OLAF‑u nie je rozhodujúcou skutočnosťou, na základe ktorej bola podaná žaloba na Súdny dvor podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
V tejto súvislosti treba poukázať na to, že v piatich žalobných dôvodoch, ktoré uvádza Dvor audítorov na podporu svojej žaloby, sú prevzaté konštatovania, ktoré uviedol OLAF vo svojej správe.
Na preukázanie dôvodnosti týchto žalobných dôvodov uvádza Dvor audítorov dôkazy, ktoré sa z veľkej časti zakladajú na dokumentoch, ktoré zaistil OLAF počas svojho vyšetrovania a ktoré sú uvedené v prílohe jeho správy. Dvor audítorov ohľadom prílohy A.37, na ktorú vo veľmi veľkej miere odkazuje vo svojich písomných podaniach, okrem iného výslovne uvádza, že sa skladá z „[p]ríloh správy OLAF‑u, ktorá bola 2. júla 2018 zaslaná predsedovi Dvora audítorov“.
Navyše v nadväznosti na otázky, ktoré Súdny dvor položil Dvoru audítorov ohľadom dôvodu, prečo zmenil svoje počiatočné posúdenie zákonnosti výdavkov na služobné cesty, reprezentáciu a pohostenie, ako aj diét zaplatených pánovi Pinxtenovi, táto inštitúcia uviedla, že jej nové posúdenie bolo založené na dôkazoch, ktoré počas svojho vyšetrovania zaistil OLAF.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že prípustnosť tejto žaloby nezávisí od zákonnosti vyšetrovania OLAF‑u.
Prípadná nezákonnosť tohto vyšetrovania by pritom mohla znamenať, že všetky dôkazy alebo ich časť, ktoré predložil Dvor audítorov na podporu svojej žaloby, boli získané v rozpore s platnými právnymi predpismi, v dôsledku čoho by mal Súdny dvor určiť, či má táto nezákonnosť dôsledky na prípustnosť týchto dôkazov v rámci tohto konania.
Pred rozhodnutím o žalobných dôvodoch, ktoré uvádza Dvor audítorov, je teda potrebné posúdiť dôvodnosť tvrdení pána Pinxtena o nezákonnosti vyšetrovania OLAF‑u.
Pokiaľ ide v prvom rade o údajne nezákonné rozšírenie predmetu vyšetrovania OLAF‑u, treba zdôrazniť, že OLAF môže mať na základe článku 4 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 883/2013 prístup k akýmkoľvek relevantným informáciám, ktorými disponujú inštitúcie Únie, ako aj prístup do priestorov týchto inštitúcií.
Na základe článku 4 ods. 1 a 2 tohto nariadenia možno túto právomoc vykonávať iba v rámci interného vyšetrovania a musí to byť v súlade s podmienkami stanovenými v uvedenom nariadení.
Na základe článku 5 ods. 1 toho istého nariadenia môže pritom generálny riaditeľ začať vyšetrovanie v prípade, že existuje dostatočné podozrenie, že bol spáchaný podvod, korupcia alebo akékoľvek iné protiprávne činy poškodzujúce finančné záujmy Únie.
V článku 7 ods. 2 nariadenia č. 883/2013 sa okrem iného uvádza, že zamestnanci OLAF‑u vykonajú prehliadku priestorov inštitúcie po predložení písomného oprávnenia, v ktorom sa uvedie najmä predmet a účel vyšetrovania, ako aj právne základy na vedenie týchto vyšetrovaní a vyšetrovacie právomoci, ktoré z toho vyplývajú.
Z toho vyplýva, že prehliadka priestorov inštitúcie OLAF‑om bez toho, aby mal tento úrad predtým k dispozícii informácie, na základe ktorých môže platne vzniknúť podozrenie o existencii nezákonných činností patriacich do jeho právomoci, by bola nezákonná, a tiež že cieľom takej prehliadky musí byť získanie dôkazov týkajúcich sa nezákonných činností, ktoré sú predmetom podozrenia (pozri analogicky rozsudok z 25. júna 2014, Nexans a Nexans France/Komisia,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, bod
).
Z článkov 4, 5 a 7 nariadenia č. 883/2013 naproti tomu nevyplýva, že by OLAF nesmel zohľadniť skutočnosti odhalené náhodne počas zákonnej prehliadky priestorov inštitúcie, ktoré svedčia o existencii nezákonných činností patriacich do jeho právomoci, o ktorých nemal vedomosť pred touto prehliadkou a ktoré sú odlišné od nezákonných činností, ktorých sa pôvodne týkalo vyšetrovanie, v rámci ktorého bola uvedená prehliadka vykonaná.
Navyše výklad pravidiel upravujúcich činnosti OLAF‑u, ktorý navrhuje pán Pinxten, by v praxi priznal imunitu páchateľom nezákonných činností odhalených pri vyšetrovaní OLAF‑u bez toho, aby tento dôsledok bol potrebný na zabránenie zneužitiu vyšetrovacích právomocí zverených tomuto orgánu alebo na ochranu práv na obhajobu dotknutej osoby, čím by vzniklo riziko, že sa zmarí uskutočnenie cieľa posilniť boj proti podvodom, korupcii a akejkoľvek nezákonnej činnosti poškodzujúcej finančné záujmy Únie uvedeného v článku 1 ods. 1 nariadenia č. 883/2013.
Teda v prípade, že zákonná prehliadka priestorov inštitúcie privedie OLAF k náhodnému odhaleniu skutočností, ktoré môžu vzbudiť dostatočné podozrenia o existencii nezákonných činností patriacich do jeho právomoci, ktoré sú odlišné od činností, ktorých sa pôvodne týkalo vyšetrovanie, v rámci ktorého bola táto prehliadka vykonaná, prislúcha OLAF‑u, pokiaľ chce v tejto súvislosti uskutočniť vyšetrovanie na účely overenia správnosti alebo doplnenia informácií, o ktorých sa náhodne dozvedel v priebehu tejto prehliadky, aby začal nové vyšetrovanie (pozri analogicky rozsudky zo 17. októbra 1989, Dow Benelux/Komisia,
85/87
,
EU:C:1989:379
, bod
, ako aj z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
, bod
) alebo aby prípadne rozšíril pôvodný predmet svojho vyšetrovania, pokiaľ náhodne odhalené nezákonné činnosti dostatočne súvisia s činnosťami, ktoré boli predmetom pôvodného vyšetrovania, aby sa potvrdilo, že sú predmetom tohto istého vyšetrovacieho konania.
Pán Pinxten v prejednávanej veci nespochybňuje zákonnosť rozhodnutia o začatí interného vyšetrovania, ktoré prijal generálny riaditeľ OLAF‑u v dôsledku postúpenia informácií Dvorom audítorov, ani zákonnosť prehliadky priestorov tejto inštitúcie, ktorú OLAF vykonal 20. novembra 2017 v rámci tohto vyšetrovania.
Pán Pinxten okrem toho netvrdí, že by skutočnosti, ktoré OLAF odhalil počas tejto prehliadky, nemohli vzbudiť dostatočné podozrenia o existencii nezákonných činností patriacich do právomoci OLAF‑u.
Okolnosť, že rozhodnutie OLAF‑u rozšíriť predmet vyšetrovania, ktoré sa pôvodne začalo vo veci možných nezrovnalostí, na ktorých sa podieľal pán Pinxten a ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, pri používaní majetku Dvora audítorov a pri služobných cestách uskutočnených alebo schválených v rozpore s platnými predpismi, na možný konflikt záujmov a ďalšie porušenia článkov 285 a 286 ZFEÚ ako aj ustanovenia kódexu správania z roku 2012, sa zakladá na skutočnostiach odhalených počas prehliadky vykonanej 20. novembra 2017, nemôže mať preto za následok nezákonnosť tohto rozhodnutia.
Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenia založené na zásahu do práva pána Pinxtena na súkromný život, je potrebné poukázať na to, že v prejednávanej veci je vzhľadom na predmet tohto konania v právomoci Súdneho dvora, aby nerozhodoval o každom zásahu do tohto práva, ktorého sa mohol OLAF dopustiť v priebehu svojho vyšetrovania, ale iba o údajných zásahoch do uvedeného práva, ktoré sa týkajú súboru dôkazov, ktoré predložil Dvor audítorov na podporu tejto žaloby. Procesné nezákonnosti, ktorých sa prípadne dopustil OLAF počas zhromažďovania dôkazov, môžu totiž v každom prípade ovplyvniť preskúmanie tejto žaloby iba v rozsahu, v akom Dvor audítorov vychádza z dôkazov, ktoré OLAF získal nezákonne.
V tejto súvislosti treba po prvé konštatovať, že pán Pinxten neuvádza spomedzi dôkazov predložených Dvorom audítorov nijaký dokument, na ktorý by sa vzťahovala zásada dôvernosti vzťahov advokátom s jeho klientom.
Skutočnosť, že OLAF nepotvrdil, že by nezaistil nijakú časť korešpondencie medzi pánom Pinxtenom a jeho poradcom – ak by bola preukázaná –, nie je teda v prejednávanej veci relevantná.
Pokiaľ ide ďalej o dôkazy o účasti pána Pinxtena na poľovačkách, je potrebné poukázať na to, že Dvor audítorov predložil Súdnemu dvoru dokumenty týkajúce sa tejto činnosti, ktoré priamo súvisia s niekoľkými služobnými cestami uskutočnenými v postavení člena Dvora audítorov.
Bez ohľadu na uloženie týchto dokumentov v zložke výslovne označenej ako „súkromná“ však tieto dokumenty nemožno z dôvodu ich spojitosti s takými služobnými cestami považovať za súvisiace s činnosťami, ktoré pán Pinxten uskutočnil z výlučne súkromných dôvodov.
Z konštatovania uvedeného v bode 158 tohto rozsudku okrem toho vyplýva, že na účely tohto konania nie je potrebné rozhodnúť o tvrdení pána Pinxtena, že OLAF si vzal alebo skopíroval niekoľko dokumentov týkajúcich sa poľovačiek, ktoré neboli uvedené v príkazoch na služobné cesty.
Napokon je potrebné konštatovať, že list z 20. novembra 2014, ktorý poslal pán Pinxten vysokej predstaviteľke Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku, aby jej ponúkol prenájom bytu v Bruseli (Belgicko), sa týkal správy súkromného majetku pána Pinxtena, a že zaradenie kópie tohto listu do spisu OLAF‑u predstavuje teda obmedzenie práva tohto pána na rešpektovanie súkromného života zaručeného v článku 7 Charty.
Použitie tohto listu OLAF‑om je však obmedzené a ohraničené zákonom, keďže môže byť použitý iba v rámci vyšetrovania OLAF‑u a konaní vedených v dôsledku tohto vyšetrovania.
Tvrdenia, ktoré uvádza pán Pinxten, nemôžu preto na účely tohto konania preukázať, že OLAF nezákonným spôsobom zasiahol do jeho práva na rešpektovanie súkromného života.
Pokiaľ ide v treťom rade o údajný zásah do práv pána Pinxtena na obhajobu, je potrebné pripomenúť, že článok 41 ods. 2 písm. a) Charty stanovuje, že právo na dobrú správu vecí verejných zahŕňa najmä právo každého na vypočutie pred prijatím akékohoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať.
Túto zásadu vykonáva článok 9 ods. 4 nariadenia č. 883/2013, ktorý stanovuje, že OLAF v zásade po ukončení vyšetrovania a pred vypracovaním záverov, v ktorých sa uvádza meno dotknutej osoby, tejto osobe poskytne príležitosť, aby sa vyjadrila k skutočnostiam, ktoré sa jej týkajú.
Súdny dvor okrem toho rozhodol, že v rámci konania, ktoré je analogické s konaním podľa článku 286. ods. 6 ZFEÚ a ktoré sa týka člena Komisie, je potrebné overiť, či boli dotknutému členovi Komisie včas oznámené výhrady, ktoré sú mu vytýkané, a či mal možnosť byť vypočutý (rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
). Taká povinnosť je okrem iného stanovená v článku 4 ods. 2 a 3 rokovacieho poriadku.
Hoci sú OLAF aj Súdny dvor za týchto podmienok povinní dodržiavať svoje povinnosti, rešpektovanie práva dotknutého člena alebo bývalého člena tejto inštitúcie byť vypočutý treba na účely konania podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ posúdiť z celkového hľadiska, keďže nemožno vylúčiť, že tomuto členovi alebo tomuto bývalému členovi ponúkol Dvor audítorov dostatočnú možnosť byť vypočutý o skutočnostiach, ku ktorým sa nemohol riadne vyjadriť pred prijatím správy OLAF‑u.
V prejednávanej veci je nesporné, že OLAF 22. decembra 2017 ústne vypočul pána Pinxtena, že OLAF a poradca pána Pinxtena si vymenili niekoľko písomností a že tento pán mohol v nadväznosti na oznámenie skutkového stavu zisteného na základe vyšetrovania zaslať OLAF‑u písomný dokument s cieľom spochybniť tvrdenia uvedené v tomto zhrnutí.
V nadväznosti na to predseda Dvora audítorov oznámil 5. októbra 2018 pánovi Pinxtenovi správu OLAF‑u a predbežnú správu zaslanú členom tejto inštitúcie. Pán Pinxten sa mohol k týmto správam vyjadriť v zaslaných písomných pripomienkach ako aj počas výsluchu pred touto inštitúciou.
Hoci pán Pinxten v tejto súvislosti tvrdí, že vyšetrovanie OLAF‑u trpí štyrmi odlišnými nezákonnosťami uvedenými v bodoch 131 až 134 tohto rozsudku, ktoré mu bránili byť riadne vypočutý OLAF‑om, neuvádza nijaké tvrdenie, ktoré by preukázalo, že sa pred Dvorom audítorov nemohol dostatočným spôsobom vyjadriť k určitým skutočnostiam uvedeným v jeho neprospech pred prijatím správy OLAF‑u.
Za týchto podmienok je zrejmé, že tvrdenia uvádzané pánom Pinxtenom nie sú na účely tohto konania spôsobilé preukázať, že jeho práva na obhajobu boli porušené.
Z toho vyplýva, že všetky tvrdenia pána Pinxtena založené na nezákonnosti vyšetrovania OLAF‑u treba zamietnuť a že na účely rozhodnutia o tejto žalobe nie je teda potrebné stanoviť, či sa v rámci konania podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ možno odvolávať na dôkazy získané nezákonným spôsobom.
3.

O údajnej nezákonnosti konania vedeného na Dvore audítorov na účely schválenia podania tejto žaloby
a)

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten vo svojom treťom tvrdení o neprípustnosti po prvé uvádza, že jeho vypočutie Dvorom audítorov sa napriek jeho nesúhlasu uskutočnilo za prítomnosti generálneho tajomníka a vedúceho právneho oddelenia tejto inštitúcie, hoci článok 49 ods. 3 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku vyžaduje, aby sa vypočutie člena uvedenej inštitúcie pred podaním žaloby podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ konalo bez prítomnosti akéhokoľvek tlmočníka alebo zamestnanca tejto inštitúcie.
Prítomnosť predmetných zamestnancov však mohla ovplyvniť rokovania najmä vzhľadom na zodpovednosť generálneho tajomníka Dvora audítorov za nedostatočnú kontrolu vykonanú touto inštitúciou a „prekvapujúcu“ úlohu vedúceho právneho oddelenia tejto inštitúcie počas vyšetrovania.
Pán Pinxten sa po druhé domnieva, že za podanie tejto žaloby hlasoval nedostatočný počet členov Dvora audítorov.
Článok 4 ods. 4 rokovacieho poriadku vyžaduje totiž na schválenie podania žaloby podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ štvorpätinovú väčšinu týchto členov, teda dvadsaťtri z nich. Za podanie tejto žaloby však hlasovalo len dvadsaťdva z uvedených členov.
Hoci dvaja členovia Dvora audítorov namietli svoju zaujatosť, táto okolnosť je nepodstatná. Keďže článok 4 ods. 4 rokovacieho poriadku vyžaduje väčšinu vypočítanú vo vzťahu k celkovému počtu týchto členov, postavenie členov Dvora audítorov, ktorí namietli svoju zaujatosť, je porovnateľné s postavením členov tejto inštitúcie, ktorí sa zdržali hlasovania.
Dvor audítorov si kladie otázku, či sú tvrdenia pána Pinxtena týkajúce sa rozhodnutia podať túto žalobu na Súdny dvor, účinné, keďže toto rozhodnutie nemožno prirovnať k úkonu podania žaloby na Súdny dvor, ako sa uvádza v uznesení z 9. septembra 2005, Komisia/Cresson (
C‑432/04
, neuverejnené,
EU:C:2005:539
).
Generálny tajomník Dvora audítorov sa v každom prípade zúčastňuje na všetkých zasadnutiach tejto inštitúcie, aby vypracoval zápisnicu v súlade s článkom 23 rokovacieho poriadku a článkom 39 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku. Okrem toho článok 50 ods. 1 týchto vykonávacích predpisov umožňuje Dvoru audítorov vymenovať osobu zodpovednú za vypracovanie návrhu zápisnice. Táto právomoc bola vykonaná 12. februára 2015 a touto úlohou bol poverený vedúci právneho oddelenia Dvora audítorov.
Okrem toho väčšina potrebná na podanie žaloby podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ sa musí vypočítať na základe celkového počtu členov Dvora audítorov, s výnimkou dotknutého člena a členov, ktorí sa rozhodli namietnuť svoju zaujatosť. Je pravdou, že prípad, keď sa členovia tejto inštitúcie ocitnú v situácii konfliktu záujmov, nie je upravený v rokovacom poriadku. Pokiaľ by sa však títo členovia považovali za členov, ktorí sa zdržali hlasovania,
de facto
by sa podieľali na rozhodovacom procese, z ktorého mali byť vylúčení.
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod je potrebné zdôrazniť, že pokiaľ je na Súdny dvor podaná námietka neprípustnosti založená na porušení pravidiel upravujúcich prijatie rozhodnutia o podaní žaloby Dvorom audítorov podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ, Súdny dvor musí rozhodnúť o tejto námietke predtým, ako prípadne preskúma dôvodnosť tejto žaloby.
Takú námietku neprípustnosti nemožno zamietnuť na základe konštatovania uvedeného v bode 4 uznesenia z 9. septembra 2005, Komisia/Cresson (
C‑432/04
, neuverejnené,
EU:C:2005:539
), že v rámci žaloby na základe článku 213 ods. 2 Zmluvy o ES nemožno rozhodnutie Komisie obrátiť sa na Súdny dvor prirovnať k úkonu podania žaloby na Súdny dvor.
Toto konštatovanie, ktorého cieľom bolo iba stanoviť, že Súdny dvor sa zaoberal iba skutočnosťami uvedenými v tejto žalobe a nebol teda oprávnený zohľadniť dôvody, ktoré viedli Komisiu k tomu, že považovala za vhodné obrátiť sa na Súdny dvor, totiž vôbec neznamená, že by prípadná nezákonnosť rozhodnutia o podaní uvedenej žaloby nemala dôsledky na jej prípustnosť.
Je teda potrebné preskúmať tvrdenia pána Pinxtena týkajúce sa údajnej nezákonnosti konania vedeného na Dvore audítorov na účely schválenia tejto žaloby.
Pokiaľ ide po prvé o priebeh vypočutia pána Pinxtena pred Dvorom audítorov, treba poznamenať, že z článku 4 ods. 1, 3 a 4 rokovacieho poriadku vyplýva, že keď sa táto inštitúcia domnieva, že predložené informácie sú dostatočné na preukázanie toho, že jeden z jej členov prestal spĺňať požadované podmienky alebo si neplní povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie, je tento člen vyzvaný, aby pred touto inštitúciou podal ústne svoje vysvetlenia predtým, ako táto inštitúcia rozhodne, či je potrebné postúpiť záležitosť Súdnemu dvoru s cieľom odvolať tohto člena z funkcie alebo zbaviť ho nároku na dôchodok alebo iné funkčné požitky.
V článku 8 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku sa uvádzalo, že zasadnutia, ktoré sa konajú podľa postupu uvedeného v článku 4 rokovacieho poriadku, sú v zmysle ustanovení článku 49 týchto vykonávacích pravidiel zasadnutiami za zatvorenými dverami.
Také zasadnutia sa v súlade s článkom 49 ods. 3 týchto uvedených vykonávacích pravidiel konali bez tlmočníkov alebo zamestnancov Dvora audítorov, pokiaľ sa na predchádzajúcom zasadnutí tejto inštitúcie nerozhodlo inak.
Z týchto ustanovení vyplýva, že vypočutie pána Pinxtena sa malo konať len za prítomnosti členov Dvora audítorov.
Tento záver nemôže spochybniť tvrdenie Dvora audítorov, že prítomnosť generálneho tajomníka tejto inštitúcie na tomto vypočutí bola naproti tomu odôvodnená, keďže mal povinnosť vyhotoviť zápisnicu z neverejného zasadnutia, počas ktorého sa uskutočnilo uvedené vypočutie, a pomáhať predsedovi uvedenej inštitúcie.
Článok 23 rokovacieho poriadku síce stanovuje, že z každého zasadnutia Dvora audítorov sa vyhotovuje zápisnica. Okrem toho článok 39 ods. 1 vykonávacích predpisov k tomuto poriadku stanovoval, že generálny tajomník Dvora audítorov najmä vyhotovuje návrhy zápisníc zasadnutí tejto inštitúcie a pomáha predsedovi uvedenej inštitúcie pri príprave jej zasadnutí a zabezpečuje dodržiavanie postupov. Rovnako sa v článku 50 ods. 1 týchto vykonávacích predpisov uvádzalo, že návrhy zápisníc zasadnutí Dvora audítorov vyhotovuje generálny tajomník tejto inštitúcie alebo akákoľvek iná na tento účel určená osoba.
Z ustanovení uvedených v predchádzajúcom bode však nevyplýva, že generálny tajomník Dvora audítorov musel byť nevyhnutne prítomný na neverejnom zasadnutí tejto inštitúcie, počas ktorého sa uskutočnilo vypočutie pána Pinxtena, aby vypracoval zápisnicu z tohto zasadnutia, keďže v prípade potreby mohol byť vypracovaním zápisnice z toho istého zasadnutia poverený člen Dvora audítorov na základe článku 50 ods. 1 uvedených vykonávacích predpisov.
Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že článok 49 ods. 3 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku predstavoval osobitné pravidlo, ktoré sa odchyľuje od bežných postupov organizácie zasadnutí Dvora audítorov najmä s cieľom zabezpečiť úplne slobodnú diskusiu medzi členmi tejto inštitúcie.
V dôsledku toho pravidlá, ktoré zverujú generálnemu tajomníkovi Dvora audítorov všeobecnú funkciu pomáhať predsedovi tejto inštitúcie, nemôžu odôvodniť prítomnosť tohto generálneho tajomníka na neverejnom zasadnutí uvedenej inštitúcie tým viac, že článok 49 ods. 3 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku stanovoval osobitný postup, ktorý umožňoval povoliť prítomnosť zamestnanca tej istej inštitúcie na neverejnom zasadnutí, pričom nebolo predložené tvrdenie, že by ho Dvor audítorov v tomto prípade použil.
Za týchto okolností nemohla byť prítomnosť vedúceho právneho oddelenia Dvora audítorov na predmetnom neverejnom zasadnutí odôvodnená ani funkciou vypracovania návrhov zápisníc zo zasadnutí Dvora audítorov, ktorá mu podľa tejto inštitúcie bola zverená v rozhodnutí prijatom 12. februára 2015 na základe článku 50 ods. 1 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku.
Z prepisu tohto neverejného zasadnutia okrem iného vyplýva, že predseda Dvora audítorov neodôvodnil prítomnosť vedúceho právneho oddelenia tejto inštitúcie touto funkciou, ale odkázal na jeho poradnú úlohu.
Hoci z vyššie uvedeného vyplýva, že prítomnosť generálneho tajomníka a vedúceho právneho oddelenia Dvora audítorov na neverejnom zasadnutí tejto inštitúcie, v priebehu ktorého sa konalo vypočutie pána Pinxtena, bola nezákonná, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že taká nezákonnosť sa môže ukázať ako rozhodujúca len vtedy, pokiaľ sa pánovi Pinxtenovi podarí preukázať, že v prípade, ak by k tejto nezákonnosti nedošlo, konanie na Dvore audítorov by mohlo viesť k odlišnému výsledku [pozri analogicky rozsudky zo 4. apríla 2019, OZ/BEI,
C‑558/17 P
,
EU:C:2019:289
, bod
, a zo 4. júna 2020, CF (Contrôle fiscal),
C‑430/19
,
EU:C:2020:429
, bod
, ako aj citovanú judikatúru].
Pán Pinxten pritom nepreukázal, ako mohla prítomnosť týchto zamestnancov Dvora audítorov, ktorí sa, – ako vyplýva z prepisu záznamu tohto neverejného zasadnutia –, počas uvedeného zasadnutia nevyjadrovali, ovplyvniť priebeh toho istého zasadnutia alebo tým viac konečné rozhodnutie prijaté touto inštitúciou.
Aj keď pán Pinxten konkrétne tvrdí, že z dôvodu nedostatkov v kontrole výdavkov tejto inštitúcie, ktorú mal zabezpečiť generálny tajomník Dvora audítorov, mohla byť vyvodená jeho zodpovednosť, je potrebné konštatovať, že cieľom predmetného neverejného zasadnutia bolo výlučne umožniť pánovi Pinxtenovi zaujať stanovisko ku skutočnostiam, ktoré mu boli vytýkané.
Okrem toho výhrady vo vzťahu k správaniu vedúceho právneho oddelenia Dvora audítorov počas vyšetrovania podporuje hlavne návrh listu, ktorý údajne napísal vodič pána Pinxtena a predložil pán Pinxten, avšak je nesporné, že ho tento vodič nepodpísal. Pán Pinxten teda z právneho hľadiska dostatočne nepreukázal, že by prítomnosť vedúceho právneho oddelenia Dvora audítorov na predmetnom neverejnom zasadnutí mohla z dôvodu správania uvedeného zamestnanca ovplyvniť priebeh konania tohto zasadnutia.
Pokiaľ ide po druhé o hlasovanie, ktoré sa uskutočnilo na Dvore audítorov s cieľom rozhodnúť o podaní tejto žaloby, článok 4 ods. 4 rokovacieho poriadku stanovuje, že toto rozhodnutie musí byť prijaté tajným hlasovaním na základe štvorpätinovej väčšiny členov tejto inštitúcie.
Aj keď toto ustanovenie rovnako stanovuje, že dotknutý člen Dvora audítorov sa na hlasovaní nezúčastňuje, toto pravidlo je v prejednávanej veci irelevantné, keďže uvedené rozhodnutie bolo prijaté v deň, keď už pán Pinxten nebol členom tejto inštitúcie.
Ako preto uviedol generálny advokát v bode 90 svojich návrhov, porovnanie pojmov použitých v článku 4 ods. 4 rokovacieho poriadku a článku 25 ods. 3 tohto poriadku dokazuje, že väčšina potrebná na prijatie takého rozhodnutia sa má vypočítať na základe celkového počtu členov Dvora audítorov, a nie počtu členov tejto inštitúcie prítomných na dotknutom zasadnutí uvedenej inštitúcie.
V článku 41 ods. 1 Charty sa pritom predovšetkým uvádza, že každý má právo, aby inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne.
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že prináleží inštitúciám, orgánom a organizáciám Únie, aby splnili požiadavku nestrannosti obsahujúcu dva aspekty, ktorými sú po prvé subjektívna nestrannosť, na základe ktorej žiadny z členov danej inštitúcie nesmie prejavovať svoj názor alebo osobnú zaujatosť, a po druhé objektívna nestrannosť, v súlade s ktorou musí táto inštitúcia poskytnúť dostatočné záruky na vylúčenie akýchkoľvek legitímnych pochybností, pokiaľ ide o prípadnú zaujatosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. marca 2019, August Wolff a Remedia/Komisia,
C‑680/16 P
,
EU:C:2019:257
, bod
ako aj citovanú judikatúru).
Aby sa zaručilo splnenie tejto požiadavky, členovia Dvora audítorov, ktorí sa nemôžu nestranne zúčastniť konania o postúpení žaloby proti jednému z členov alebo jednému z bývalých členov tejto inštitúcie na Súdny dvor, najmä z dôvodu osobných väzieb, ktoré udržiavajú s dotknutým členom alebo bývalým členom, musia mať možnosť zabezpečiť, že nebudú mať žiadny vplyv na výsledok tohto konania, a na tento účel musia mať možnosť namietnuť svoju zaujatosť.
Pokiaľ by sa však článok 4 ods. 4 rokovacieho poriadku vykladal tak, že z neho vyplýva, že väčšina vyžadovaná v tomto ustanovení sa vypočíta bez odpočítania počtu členov Dvora audítorov, ktorí namietli svoju zaujatosť, od celkového počtu jeho členov, ich rozhodnutie namietnuť svoju zaujatosť by mohlo mať rozhodujúci vplyv na výsledok konania podľa uvedeného ustanovenia.
Navyše vzhľadom na väčšinu vyžadovanú v tomto istom ustanovení by taký výklad tejto väčšiny v praxi mimoriadne sťažil, ak nie znemožnil začatie tohto konania, pokiaľ by sa určitý počet členov tejto inštitúcie rozhodol, že musí namietnuť svoju zaujatosť.
Článok 4 ods. 4 rokovacieho poriadku treba preto vykladať v súlade s článkom 41 ods. 1 Charty v tom zmysle, že štvorpätinová väčšina členov Dvora audítorov stanovená v tomto prvom uvedenom ustanovení sa musí vypočítať na základe celkového počtu členov tejto inštitúcie, ktorí sa mohli zákonne zúčastniť na predmetnom hlasovaní bez toho, aby bola narušená požiadavka nestrannosti.
V prejednávanej veci je nesporné, že dvaja členovia Dvora audítorov namietli svoju zaujatosť z dôvodov, ktoré neboli nijako spochybnené, aby zabezpečili splnenie tejto požiadavky.
V dôsledku toho 22 hlasov členov Dvora audítorov za podanie tejto žaloby bolo dostatočných na dosiahnutie väčšiny požadovanej v článku 4 ods. 4 rokovacieho poriadku.
Z toho vyplýva, že tvrdenia pána Pinxtena založené na nezákonnosti konania vedeného na Dvore audítorov na účely schválenia podania tejto žaloby treba zamietnuť.
4.

O údajnom oneskorenom podaní žaloby Dvora audítorov
a)

Argumentácia účastníkov konania
Vo svojom štvrtom tvrdení o neprípustnosti sa pán Pinxten domnieva, že Dvor audítorov porušil zásadu rešpektovania primeranej lehoty zakotvenú v článku 41 ods. 1 Charty tým, že spochybnil zákonnosť žiadostí o platbu, ktoré podal od roku 2006, aj keď táto inštitúcia mala po podaní týchto žiadostí všetky informácie potrebné na to, aby sa ubezpečila, že uvedené žiadosti sú oprávnené, alebo aby sa rozhodla požiadať o vysvetlenia.
Zásada právnej istoty, analogicky s pravidlami stanovenými právnou úpravou Únie v oblasti financií a súvisiacou judikatúrou Súdneho dvora, vyžaduje, aby inštitúcia zaslala oznámenie o dlhu v lehote, ktorá zvyčajne nepresiahne päť rokov odo dňa, keď si táto inštitúcia mohla uplatniť svoju pohľadávku, pričom túto lehotu však možno podľa okolností skrátiť alebo predĺžiť.
V prejednávanej veci okrem toho nie je potrebné preukazovať dosah prekročenia primeranej lehoty na obsah aktu Únie, keďže cieľom tejto žaloby nie je zrušenie takého aktu. V tejto súvislosti treba konštatovať, že všetky výhrady Dvora audítorov spred viac ako troch rokov alebo prinajmenšom spred viac ako piatich rokov k 5. októbru 2018, teda dátumu predloženia predbežnej správy predsedu tejto inštitúcie jej členom, sú prekludované.
Podľa Dvora audítorov bola žaloba na Súdny dvor podaná v primeranej lehote. Dvor audítorov mohol začať toto konanie v skutočnosti až po prijatí správy OLAF‑u, teda 2. júla 2018. Vzhľadom na rozsah údajných nezrovnalostí nie je lehota ôsmich mesiacov od tohto dátumu neprimeranou. Okrem toho pravidlá týkajúce sa premlčania vo veciach vymáhania pohľadávok nemožno prevziať na toto konanie.
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Dvor audítorov má povinnosť neodďaľovať neobmedzene podanie žaloby podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ, aby bola dodržaná základná požiadavka právnej istoty a aby neboli porušené práva na obhajobu dotknutej osoby tým, že bude mať zvýšené ťažkosti pri spochybňovaní tvrdení uvedených v tejto žalobe (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Keďže však toto ustanovenie nestanovuje presnú lehotu, primeranosť lehoty, ktorú má Dvor audítorov dodržať, nemôže byť stanovená odkazom na presnú maximálnu hranicu určenú abstraktným spôsobom, ale musí byť posúdená v každej prejednávanej veci v závislosti od predmetných okolností, najmä významu sporu pre dotknutú osobu, zložitosti veci a správania účastníkov konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2013, preskúmanie Arango Jaramillo a i. /BEI,
C‑334/12 RX – II
,
EU:C:2013:134
, body
a
).
Ako okrem toho poukázal generálny advokát v bode 104 svojich návrhov, vyvrátiteľnú domnienku, že lehota dlhšia ako päť rokov od predmetných skutočností je neprimeranou, ktorú Súdny dvor potvrdil v bode 105 rozsudku zo 14. júna 2016, Marchiani/Parlament (
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
), na ktorú odkazuje pán Pinxten, nemožno uplatniť v rámci prejednávanej veci.
Táto domnienka totiž pochádza z pravidiel týkajúcich sa vymáhania pohľadávok Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júna 2016, Marchiani/Parlament,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, body
až
).
Aj keď sa však žaloba podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ sčasti zakladá na žalobnom dôvode založenom na zneužití zdrojov Dvora audítorov, nič to nemení na tom, že cieľom takej žaloby nie je získať náhradu platieb uhradených v prospech dotknutého člena tejto inštitúcie, ktoré táto inštitúcia považuje za neoprávnené.
Je teda potrebné určiť, či bola žaloba Dvora audítorov vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora uvedenú v bode 220 tohto rozsudku podaná v primeranej lehote.
V prejednávanej veci je pritom potrebné uviesť, že najstaršie skutočnosti vytýkané pánovi Pinxtenovi sú z roku 2006, teda viac ako dvanásť rokov pred podaním tejto žaloby.
Aj keď zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, okrem iného vyplýva, že pokiaľ by Dvor audítorov prísnejšie kontroloval žiadosti o platbu predložené jeho členmi, mohol skôr zistiť prinajmenšom významnú časť nezrovnalostí vytýkaných pánovi Pinxtenovi, nič to nemení na tom, že dôsledné preskúmanie jeho situácie bolo odôvodnili skutočnosti, ktoré vyšli najavo počas vyšetrovania OLAF‑u.
Žaloba Dvora audítorov podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ sa však zakladá na spojení všetkých informácií, ktoré mala táto inštitúcia k dispozícii po tomto dôslednom preskúmaní. V dôsledku toho nie je preukázané, že by Dvor audítorov mohol rozhodnúť o podaní tejto žaloby, pokiaľ by nemal informácie získané OLAF‑om.
Okrem toho Dvor audítorov po prijatí informácií týkajúcich sa pána Pinxtena v priebehu roka 2016 vykonal v priebehu toho istého roka interné vyšetrovanie. Od okamihu, keď riaditeľ OLAF‑u postúpil Dvoru audítorov 27. októbra 2016 informáciu o tom, že OLAF skúma možnosť začať vyšetrovanie, až do predloženia jeho správy Dvoru audítorov 2. júla 2018 nemohla táto inštitúcia v súlade s článkom 5 ods. 3 nariadenia č. 883/2013 pokračovať vo svojom vyšetrovaní, ibaže by sa s úradom OLAF dohodla inak. Po prijatí tejto správy Dvor audítorov začal konanie v niekoľkých etapách podľa článku 4 rokovacieho poriadku, pričom toto konanie prebiehalo od 12. júla do 29. novembra 2018.
Z toho vyplýva, že Dvor audítorov rýchlo reagoval na prijatie informácií o nezrovnalostiach, ktorých sa údajne dopustil pán Pinxten, a že v dôsledku toho viedol pomerne rýchlo konania patriace do jeho právomocí, hoci článok 286 ods. 6 ZFEÚ nebol zatiaľ nikdy uplatnený a v správe OLAF‑u sa uvádza veľmi veľký počet nezrovnalostí, ktorých sa dopustil pán Pinxten.
Aj keď v dôsledku toho prislúcha Súdnemu dvoru, aby v prípade potreby zohľadnil lehotu, ktorá uplynula medzi určitými predmetnými skutočnosťami a uvedením konkrétnych žalobných dôvodov Dvora audítorov, s cieľom posúdiť, v akom rozsahu možno očakávať, že pán Pinxten predloží doplňujúce vysvetlenia alebo dôkazy týkajúce sa týchto skutočností, nemožno konštatovať, že by táto žaloba bola vo všeobecnosti podaná po uplynutí neprimeranej lehoty alebo že by možnosť Dvora audítorov odvolávať sa na účely tohto konania na určité nezrovnalosti uvedené v tejto žalobe bola prekludovaná.
Tvrdenia pána Pinxtena založené na oneskorenom podaní tejto žaloby treba teda zmietnuť.
Keďže nijaké zo štyroch tvrdení o neprípustnosti žaloby nebolo prijaté, treba konštatovať, že táto žaloba je prípustná.
B.

O žalobných dôvodoch
Dvor audítorov uvádza na podporu svojej žaloby päť žalobných dôvodov založených po prvé na zneužití zdrojov tejto inštitúcie, po druhé na zneužití a protiprávnom využití daňových výhod, po tretie na nepravdivých vyhláseniach o poistnej udalosti, po štvrté na neoznámenom a protiprávnom vykonávaní určitých činností, ako aj po piate na vzniku situácie konfliktu záujmov.
Na účely preskúmania týchto žalobných dôvodov je potrebné uviesť, že článok 286 ods. 6 ZFEÚ umožňuje Dvoru audítorov navrhnúť, aby Súdny dvor členov tejto inštitúcie odvolal z funkcie alebo ich zbavil nároku na dôchodok alebo iné požitky poskytované namiesto dôchodku v prípade, že títo členovia nespĺňajú požadované podmienky alebo si neplnia povinnosti vyplývajúce z ich funkcie.
Povaha týchto povinností je konkretizovaná najmä v článkoch 285 a 286 ZFEÚ.
Je teda povinnosťou týchto členov, aby v súlade s článkom 285 ZFEÚ vykonávali svoje funkcie úplne nezávisle a vo všeobecnom záujme Únie.
Okrem toho z článku 286 ods. 3 ZFEÚ vyplýva, že členovia Dvora audítorov sa musia najmä zdržať akéhokoľvek konania nezlučiteľného s povahou ich funkcie.
Článok 286 ods. 4 ZFEÚ týmto členom okrem toho zakazuje počas výkonu ich funkcie vykonávať inú platenú ani neplatenú pracovnú činnosť, najmä s cieľom zabezpečiť dostupnosť uvedených členov pri výkone tejto funkcie. V tomto ustanovení sa tiež konkrétne uvádza, že uvedení členovia sa musia slávnostne zaviazať, že počas svojho funkčného obdobia aj po jeho skončení budú rešpektovať povinnosti vyplývajúce z tejto funkcie, najmä povinnosť konať čestne a zdržanlivo pri prijímaní určitých funkcií alebo výhod po skončení funkčného obdobia..
Tieto posledné uvedené povinnosti sú citované len ako príklad, pričom pojem „povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie“ v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ treba chápať v širšom zmysle. Vzhľadom na vysokú zodpovednosť, ktorá je členom Dvora audítorov zverená, je dôležité, aby dodržiavali najprísnejšie pravidlá správania a aby za každých okolností uprednostnili všeobecný záujem Únie, a to nielen pred vnútroštátnymi záujmami, ale aj pred osobnými záujmami (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, body
a
).
Z tohto hľadiska sú povinnosti členov Dvora audítorov, ktoré sú uvedené v primárnom práve, prevzaté a konkretizované v normách prijatých touto inštitúciou, ktoré sú títo členovia povinní prísne dodržiavať.
Členovia Dvora audítorov musia predovšetkým dôsledne dodržiavať oznamovacie povinnosti stanovené týmito normami, aby sa zaručilo dodržanie článku 286 ods. 3 a 4 ZFEÚ a zabezpečilo tak úplné informovanie tejto inštitúcie o žiadostiach týkajúcich sa poskytnutia zdrojov uvedenej inštitúcie, najmä na výdavky na služobné cesty, reprezentáciu a pohostenie.
V prípade pochybností o presnom rozsahu povinností vyplývajúcich z ich funkcie sú členovia Dvora audítorov povinní obrátiť sa na príslušné útvary tejto inštitúcie s cieľom vyvrátiť túto pochybnosť.
Aj keď členovia Dvora audítorov musia pritom dohliadať na to, aby ich správanie bolo bezúhonné, nevyplýva z toho, že aj malé odchýlenie sa od pravidiel, ktoré majú dodržiavať, možno potrestať podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ. Na tento účel sa požaduje existencia nesplnenia povinnosti, ktorá má určitý stupeň závažnosti (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Cieľom preskúmania piatich žalobných dôvodov predložených Dvorom audítorov musí byť teda zistenie, či na základe spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, možno vo vzťahu k pánovi Pinxtenovi stanoviť, že porušil s určitou závažnosťou povinnosti vyplývajúce z funkcie člena tejto inštitúcie, aké sú definované v primárnom práve a spresnené v normách prijatých touto inštitúciou.
Je úlohou Súdneho dvora, aby na tento účel preskúmal všetky dôkazy, ktoré mu predložil jednak Dvor audítorov, ktorý musí preukázať existenciu porušenia, ktoré pripisuje pánovi Pinxtenovi, a tiež posledný uvedený pán. Súdny dvor musí posúdiť najmä vecnú presnosť a spoľahlivosť týchto dôkazov, aby zistil, či sú tieto dôkazy dostatočné na konštatovanie porušenia určitého stupňa závažnosti v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
1.

O štvrtom žalobnom dôvode založenom na neoznámenom a protiprávnom vykonávaní politickej činnosti a riadiacej činnosti v realitnej spoločnosti podľa občianskeho práva
Dvor audítorov vo svojom štvrtom žalobnom dôvode tvrdí, že pán Pinxten si nesplnil svoje povinnosti nezainteresovanosti, nezávislosti, nestrannosti, záväzku, bezúhonnosti, zodpovednosti, príkladnosti a transparentnosti tým, že počas svojich funkčných období nezákonne vykonával dve vonkajšie činnosti.
Keďže zneužitie zdrojov Dvora audítorov, ktorého sa týka prvý žalobný dôvod, čiastočne súvisí s vynaložením zdrojov tejto inštitúcie, ktoré táto inštitúcia uvádza ako spojené s týmito vonkajšími činnosťami, v prvom rade je potrebné preskúmať štvrtý žalobný dôvod.
Ako bolo v tejto súvislosti pripomenuté v bode 238 tohto rozsudku, na základe článku 286 ods. 4 ZFEÚ nesmú členovia Dvora audítorov počas výkonu svojej funkcie vykonávať inú platenú ani neplatenú pracovnú činnosť.
Okrem toho najmä s cieľom zaručiť v súlade s článkom 285 ZFEÚ nezávislosť týchto členov a zabezpečiť na základe článku 286 ods. 3 ZFEÚ, aby sa uvedení členovia zdržali akéhokoľvek konania nezlučiteľného s ich funkciou, pravidlá prijaté Dvorom audítorov, ktoré musia tí istí členovia dôsledne dodržiavať, ako bolo uvedené v bode 241 tohto rozsudku, konkretizujú podmienky, za ktorých títo členovia môžu počas svojho funkčného obdobia vykonávať vonkajšiu činnosť.
Bod 3.7 etických usmernení teda stanovuje, že členovia Dvora audítorov môžu vykonávať externé činnosti len v rámci stanovenom v služobnom poriadku a musia sa zdržať akejkoľvek činnosti, ktorá by mohla ohroziť dobré meno tejto inštitúcie, vzniesť pochybnosti o ich nestrannosti alebo zasahovať do ich práce.
V článku 4 ods. 1 kódexu správania z roku 2004 a v článku 4 ods. 1 a 2 kódexu správania z roku 2012 sa uvádzalo, že členovia Dvora audítorov sa venujú vykonávaniu svojho mandátu, že nemôžu vykonávať žiadnu politickú funkciu a že sa zdržia akejkoľvek vonkajšej pracovnej činnosti ako aj akejkoľvek vonkajšej činnosti nezlučiteľnej s výkonom ich funkcie.
Článok 5 odsek 1 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku stanovoval, že členovia Dvora audítorov nesmú mimo tejto inštitúcie vykonávať žiadnu profesionálnu činnosť ani inú externú činnosť, ktorá je nezlučiteľná s princípom nezávislosti a disponibility vo vzťahu k výkonu ich funkcie.
Článok 5 odsek 2 týchto vykonávacích predpisov stanovoval, že všetky existujúce alebo navrhované vonkajšie činnosti sa skúmajú podľa štyroch všeobecných kritérií, ktoré sa týkajú neovplyvňovania nestrannosti Dvora audítorov, neexistencie konfliktu záujmov, nevykonávania činnosti počas neprimeraného časového obdobia a neexistencie finančného prospechu.
Okrem toho článok 4 ods. 3 kódexu správania z roku 2004, článok 4 ods. 6 kódexu správania z roku 2012 ako aj článok 6 ods. 1 a 2 vykonávacích predpisov k rokovaciemu poriadku zavádzajú z procesného hľadiska povinnosť oznámiť predsedovi Dvora audítorov akúkoľvek vonkajšiu činnosť nielen pri nástupe člena tejto inštitúcie do funkcie, ale aj počas zvyšku jeho funkčného obdobia.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že na účely rozhodnutia o štvrtom žalobnom dôvode je potrebné posúdiť, či si pán Pinxten splnil povinnosti oznámiť akúkoľvek vonkajšiu činnosť a zdržať sa vykonávania vonkajšej činnosti nezlučiteľnej s jeho povinnosťami, pokiaľ ide o dve vonkajšie činnosti, ktorých sa týka prvá a druhá časť tohto žalobného dôvodu.
a)

O prvej časti štvrtého žalobného dôvodu založeného na neoznámenom a protiprávnom vykonávaní politickej činnosti
1)

Argumentácia účastníkov konania
V prvej časti svojho štvrtého žalobného dôvodu Dvor audítorov tvrdí, že pán Pinxten vykonával intenzívnu politickú činnosť, keď bol členom v tejto inštitúcii. Zúčastnil sa tak početných zasadnutí predsedníctva politickej strany Open VLD (ďalej len „predmetná politická strana“), navyše ako člen s volebným právom do roku 2008.
Táto činnosť nebola oznámená ani povolená Dvorom audítorov a v každom prípade je nezlučiteľná s funkciou člena tejto inštitúcie.
Pán Pinxten popiera, že by vykonával akúkoľvek politickú činnosť, keď bol členom Dvora audítorov. Aj keď sa zúčastnil niektorých zasadnutí predmetnej politickej strany, išlo o zasadnutia „širšieho“ predsedníctva tejto strany, na ktorých sa zúčastnili aj poslanci uvedenej strany a na ktorých pán Pinxten nemal hlasovacie právo, keďže nebol voleným členom tohto predsedníctva. Jeho účasť na týchto zasadnutiach mala za cieľ podporovať činnosti Dvora audítorov a udržiavať profesionálne vzťahy s vnútroštátnymi politickými predstaviteľmi.
2)

Posúdenie Súdnym dvorom
Po prvé je potrebné poukázať na to, že tvrdenie Dvora audítorov, že pán Pinxten sa do roku 2008 zúčastňoval na zasadnutiach predsedníctva predmetnej politickej strany ako člen s hlasovacím právom, nemožno považovať za preukázané, keďže spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, neobsahuje žiadny dôkaz podporujúci toto tvrdenie.
Pokiaľ ide po druhé o účasť pána Pinxtena od roku 2008 na zasadnutiach predsedníctva predmetnej politickej strany bez hlasovacieho práva, Dvor audítorov predložil najmä e‑mail zaslaný 24. novembra 2008 politickým riaditeľom tejto strany, v ktorom bol pán Pinxten ubezpečený, že bude pravidelne pozývaný na zasadnutia predsedníctva uvedenej strany, ako aj zápisnice z týchto zasadnutí, v ktorých bola uvedená účasť pána Pinxtena na najmenej 30‑ich uvedených zasadnutiach od 9. marca 2009 do 26. apríla 2010.
Ako uviedol generálny advokát v bode 182 svojich návrhov, z týchto zápisníc tiež vyplýva, že účelom zasadnutí predsedníctva predmetnej politickej strany, na ktorých sa zúčastnil pán Pinxten, bolo diskutovať o rôznych otázkach týkajúcich sa belgickej a európskej politiky.
Okrem toho, hoci sa zápisnice zo zasadnutí predsedníctva predmetnej politickej strany po 26. apríli 2010 nenachádzajú v spise, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, z niekoľkých skutočností z tohto spisu vyplýva, že účasť pána Pinxtena na týchto zasadnutiach pokračovala aj po tomto dátume.
Najmä z výmeny e‑mailov z mája 2012 vyplýva, že pán Pinxten bol znepokojený, že už nedostával pozvánky na účasť na zasadnutiach predsedníctva predmetnej politickej strany, a že dostal odpoveď, že išlo o technický problém. Záujem pána Pinxtena o tieto zasadnutia naznačuje aj výmena e‑mailov z januára 2016, v ktorých sa sťažoval, že pozvánky na uvedené zasadnutia mu prišli príliš neskoro na to, aby si mohol zariadiť účasť na nich.
E‑maily zaslané v septembri 2014 ako aj v septembri a októbri 2015 navyše potvrdzujú účasť pána Pinxtena na niektorých zasadnutiach predsedníctva predmetnej politickej strany.
Následne niekoľko e‑mailov z rokov 2016 a 2017 potvrdzuje, že pozvánky na také zasadnutia boli pánovi Pinxtenovi naďalej zasielané, pričom listiny týkajúce sa niekoľkých ním vykonaných služobných ciest uvádzajú, že sa zúčastnil najmenej štyroch z týchto zasadnutí počas týchto dvoch rokov.
Pán Pinxten okrem toho na svojom vypočutí pred Dvorom audítorov a neskôr na pojednávaní priznal, že sa pravidelne zúčastňoval na zasadnutiach „širšieho“ predsedníctva predmetnej politickej strany, a to v priemere približne osem až desať zasadnutí za rok.
Z týchto skutočností vyplýva, že počas väčšiny svojich dvoch funkčných období na Dvore audítorov vykonával pán Pinxten aktívnu politickú činnosť, ktorá sa prejavovala najmä priamou a pravidelnou účasťou v riadiacom orgáne vnútroštátnej politickej strany.
Tvrdenie pána Pinxtena, že sa na týchto zasadnutiach zúčastnil ako hosť alebo ako pozorovateľ z rovnakého titulu ako poslanci dotknutej strany bez toho, aby bol na tento účel zvolený alebo mal hlasovacie právo, nemôže spochybniť toto posúdenie.
Pravidelná účasť na zasadnutiach vedenia politickej strany, a to aj bez hlasovacieho práva, totiž ponúka skutočnú možnosť, najmä prostredníctvom účasti na diskusiách na tomto fóre, ovplyvňovať politickú činnosť tejto strany. Podobnosť postavenia poslancov dotknutej strany a postavenia pána Pinxtena, pokiaľ ide o účasť na predmetných zasadnutiach, na ktorú sa tento pán odvoláva, potvrdzuje okrem iného spojitosť tejto účasti s politickou činnosťou.
Okrem toho, že pán Pinxten túto činnosť vôbec neoznámil, treba však konštatovať, že taká činnosť je zjavne nezlučiteľná s funkciou člena Dvora audítorov.
Okrem času potrebného na cestovanie a účasť na politických zasadnutiach počas pracovných dní, keď má dotknutý člen povinnosť dostupnosti, ovplyvňuje totiž činnosť tohto druhu jeho nezávislosť, a v prípade, že je známa, môže poškodiť obraz verejnosti o nestrannosti Dvora audítorov.
Taká činnosť je teda nezlučiteľná s povinnosťami stanovenými v primárnom práve a je tiež v rozpore s normami, ktoré prijal Dvor audítorov a ktoré sú uvedené v bodoch 250 až 253 tohto rozsudku. Výkon politickej funkcie výslovne zakazujú najmä kódexy správania z rokov 2004 a 2012, pričom bod 3.3 etických usmernení uvádza potrebu vyhnúť sa akémukoľvek konfliktu záujmov, ktorý by mohol vzniknúť v prípade členstva v politickej organizácii.
Je potrebné zdôrazniť, že udržiavanie politickej činnosti člena Dvora audítorov počas podstatnej časti trvania jeho funkčných období predstavuje obzvlášť závažné porušenie najzákladnejších povinností vyplývajúcich z jeho funkcie.
Závažnosť porušenia týchto povinností v tomto prípade ďalej zvýrazňuje okolnosť, že pán Pinxten nemohol v žiadnom prípade nevedieť o nezákonnosti svojho konania, keďže výbor zodpovedný za posúdenie vonkajších činností členov Dvora audítorov zamietol pri jeho nástupe do funkcie jeho žiadosť o ponechanie funkcie primátora mesta Overpelt (Belgicko), a to najmä na základe správy právneho oddelenia tejto inštitúcie z 10. mája 2006, v ktorej bolo zdôraznené, že jej členovia nemôžu vykonávať žiadnu politickú funkciu.
Prvá časť štvrtého žalobného dôvodu je teda dôvodná.
b)

O druhej časti štvrtého žalobného dôvodu založenej na neoznámenom a protiprávnom vykonávaní riadiacej činnosti v realitnej spoločnosti podľa občianskeho práva
1)

Argumentácia účastníkov konania
V druhej časti svojho štvrtého žalobného dôvodu Dvor audítorov tvrdí, že pán Pinxten založil v priebehu roka 2016 súkromnú spoločnosť, z ktorej poberal príjmy a ktorá mala prevádzkovať vinicu v Côte‑d’Or (Francúzsko).
Táto činnosť nebola oznámená ani povolená Dvorom audítorov a v každom prípade je nezlučiteľná s funkciou člena tejto inštitúcie, keďže ide o zárobkovú profesijnú činnosť.
Podľa pána Pinxtena je spoločnosť uvádzaná Dvorom audítorov realitnou spoločnosťou podľa občianskeho práva, ktorá nevykonáva obchodnú činnosť a ktorá sa obmedzuje na vyberanie nájomného za majetok uvedený v jeho vyhlásení o záujmoch. Ide teda iba o formu vlastníctva nehnuteľností, ktorá je úplne transparentná.
2)

Posúdenie Súdnym dvorom
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že pán Pinxten skutočne zastával funkciu konateľa realitnej spoločnosti podľa občianskeho práva od založenia tejto spoločnosti počas roku 2016 do konca svojho druhého funkčného obdobia.
Pán Pinxten a jeho manželka vlastnili 97 %‑ný podiel v uvedenej realitnej spoločnosti a zvyšné 3 % vlastnili ich tri deti.
Z notárskych záznamov a e‑mailov predložených Dvorom audítorov okrem toho vyplýva, že 12. septembra 2016 tá istá realitná spoločnosť nadobudla niekoľko pozemkov, ktoré boli okamžite dané do prenájmu na využívanie tretími subjektmi.
Pokiaľ však ide o zlučiteľnosť takto vykonávanej funkcie pánom Pinxtenom s jeho funkciou, žiadna zo zásad, ktorými sa riadi postavenie členov Dvora audítorov, nebráni priamemu alebo nepriamemu vlastníctvu nehnuteľného majetku alebo poberaniu príjmov z prenájmu takého majetku.
Z článku 2 ods. 2 kódexu správania z roku 2012, podľa ktorého podlieha rovnakému oznamovaciemu režimu vlastníctvo akejkoľvek „nehnuteľnosti buď priamo, alebo prostredníctvom realitnej kancelárie“, ďalej vyplýva, že interné normy Dvora audítorov výslovne stanovili, že jeho členovia môžu priamo alebo nepriamo vlastniť nehnuteľnosti.
Keďže nikto netvrdí a tým skôr nebolo preukázané, že by predmetná realitná spoločnosť vykonávala činnosť presahujúcu rámec správy poľnohospodárskych pozemkov uvedených v bode 281 tohto rozsudku, pán Pinxten bol zrejme ako konateľ tejto spoločnosti iba oprávnený spravovať tieto pozemky, ktoré uvedená spoločnosť priamo nevyužívala, ako by bol oprávnený ich spravovať, ak by uvedené pozemky priamo vlastnil.
Pokiaľ za týchto okolností neexistujú iné skutočnosti, ktoré by mohli preukázať dôvodnosť výhrady, ktorú Dvor audítorov v tejto súvislosti vytýka pánovi Pinxtenovi, činnosť konateľa rodinnej realitnej spoločnosti podľa občianskeho práva, ktorú vykonával pán Pinxten, zrejme nemôže narušiť zásady nezávislosti a nestrannosti, obmedziť jeho disponibilitu alebo mu poskytnúť vyšší príjem, než aký by mohol dosiahnuť ako vlastník majetku, ktorý je vo vlastníctve tejto spoločnosti.
Z toho vyplýva, že na rozdiel od tvrdenia Dvora audítorov nemožno túto činnosť považovať za činnosť nezlučiteľnú s funkciou člena Dvora audítorov.
Pokiaľ ide o otázku, či si pán Pinxten splnil svoju povinnosť oznámiť takú činnosť, z článku 2 ods. 2 a 4 kódexu správania z roku 2012 vyplýva, že člen Dvora audítorov, ktorý počas svojho funkčného obdobia nadobudol prostredníctvom realitnej spoločnosti nehnuteľný majetok, ktorý nie je obydlím určeným pre jeho výlučnú potrebu, je povinný podať nové vyhlásenie o svojich finančných záujmoch a zložkách svojho majetku s uvedením tohto majetku.
Vzhľadom na existenciu tejto osobitnej oznamovacej povinnosti týkajúcej sa vlastníctva nehnuteľností a na odkaz na realitné spoločnosti, ktorý je v tejto súvislosti uvedený v kódexe správania z roku 2012, je potrebné konštatovať, že vyhlásenie o finančných záujmoch a zložkách majetku člena Dvora audítorov s uvedením majetku vlastneného prostredníctvom realitnej spoločnosti postačovalo na to, aby tento člen Dvora audítorov v prípade, keď zastáva funkciu konateľa tejto spoločnosti, mohol splniť svoje oznamovacie povinnosti vo vzťahu k tejto inštitúcii.
Okrem toho vzhľadom na to, že funkcia konateľa realitnej spoločnosti podľa občianskeho práva nie je ako taká nezlučiteľná s funkciou člena Dvora audítorov a tiež, že prípadný konflikt záujmov spojený s touto funkciou by prirodzene vyplýval z vlastníctva predmetného majetku a nie zo samotného vykonávania uvedenej funkcie, dodatočné oznámenie tejto funkcie ako vonkajšej činnosti v rámci postupu uvedeného v bode 254 tohto rozsudku nie je potrebné na to, aby Dvor audítorov mohol overiť, či jeho členovia dodržiavajú povinnosti vyplývajúce z ich funkcie.
V prejednávanej veci je nesporné, že poľnohospodárske pozemky vo vlastníctve predmetnej realitnej spoločnosti boli skutočne uvedené v novom vyhlásení o finančných záujmoch a zložkách majetku, ktoré predložil pán Pinxten po nadobudnutí týchto pozemkov.
Druhú časť štvrtého žalobného dôvodu treba preto zamietnuť ako nedôvodnú.
Tento žalobný dôvod treba teda čiastočne prijať.
2.

O prvom žalobnom dôvode založenom na zneužití zdrojov Dvora audítorov na financovanie činností, ktoré nesúvisia alebo sú nezlučiteľné s jeho funkciou člena tejto inštitúcie
a)

O prípustnosti prvého žalobného dôvodu
Pán Pinxten predložil dve tvrdenia, ktorými spochybňuje prípustnosť prvého žalobného dôvodu a ktoré sú založené na nevykonaní právomoci voľnej úvahy Dvorom audítorov a na formálnych nedostatkoch podania žaloby, ako aj na neprípustnosti tabuľky predloženej v prílohe repliky.
1)

O výkone právomoci voľnej úvahy Dvorom audítorov
i)

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten tvrdí, že Dvor audítorov iba odkazuje na správu OLAF‑u bez toho, aby ju posúdil, a najmä bez toho, aby presne uviedol, v čom boli jednotlivé vytýkané výdavky nezákonné. Táto inštitúcia teda nevykonala právomoc voľnej úvahy, ktorú jej priznáva článok 286 ods. 6 ZFEÚ. Tento nedostatok je zvýraznený skutočnosťou, že Dvor audítorov napokon od pána Pinxtena požaduje len približne 27 % sumy konštatovanej OLAF‑om bez toho, aby vysvetlil dôvody, pre ktoré si napriek tomu osvojuje všetky výhrady, ktoré sú voči pánovi Pinxtenovi uvedené v správe OLAF‑u.
Dvor audítorov konštatuje, že bol povinný posúdiť správu OLAF‑u a odkázať na ňu. Vykonal však vlastné posúdenie predmetných skutočností, ako okrem iného vyplýva z predbežnej správy a žaloby.
ii)

Posúdenie Súdnym dvorom
Z článku 286 ods. 6 ZFEÚ vyplýva, že iba Dvor audítorov môže začať konanie podľa tohto ustanovenia.
Je teda úlohou tejto inštitúcie posúdiť, či skutočnosti, ktoré má k dispozícii ohľadom správania dotknutého člena alebo bývalého člena uvedenej inštitúcie, sú dostatočné na odôvodnenie začatia tohto konania. Článok 4 rokovacieho poriadku stanovuje okrem toho interný postup, na základe ktorého môže tá istá inštitúcia prijať v tejto súvislosti informované rozhodnutie.
Okrem toho existujúca správa OLAF‑u týkajúca sa konania dotknutého člena alebo bývalého člena Dvora audítorov nemôže obmedziť voľnú úvahu, ktorú má v tejto súvislosti táto inštitúcia, keďže z článku 11 ods. 4 nariadenia č. 883/2013 vyplýva, že prislúcha inštitúcii, ktorej je takáto správa zaslaná, aby z tejto správy a v nej uvedených odporúčaní vyvodila potrebné dôsledky.
Ako v prejednávanej veci vyplýva najmä z bodov 188 až 214 tohto rozsudku, uplatnil sa postup stanovený v článku 4 rokovacieho poriadku, čo umožnilo Dvoru audítorov rozhodnúť o podaní tejto žaloby so zohľadnením všetkých skutočností, ktoré mal k dispozícii, vrátane správy OLAF‑u.
Skutočnosť, že žaloba je do veľmi veľkej miery založená na zisteniach uvedených v správe OLAF‑u, nemôže za týchto okolností spochybniť prípustnosť prvého žalobného dôvodu, keďže Dvor audítorov nie je vôbec povinný sa od týchto zistení odchýliť.
Okrem toho Dvor audítorov vo svojej žalobe neprevzal všetky výhrady uvedené v správe OLAF‑u. Predovšetkým teda neuviedol žalobné dôvody založené na neodôvodnenej neprítomnosti pána Pinxtena a okrem toho sa odchýlil od posúdenia OLAF‑u týkajúceho sa nezákonnosti niektorých služobných ciest pána Pinxtena.
Z toho vyplýva, že tvrdenie pána Pinxtena založené na tom, že Dvor audítorov nevykonal svoju voľnú úvahu, treba zamietnuť.
2)

O podaní žaloby a prípustnosti tabuľky predloženej v prílohe vyjadrenia k žalobe
i)

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten tvrdí, že Dvor audítorov si ako vyšetrovací orgán nesplnil svoju povinnosť zistiť skutkový stav tým, že by preukázal, že každý z výdavkov spochybnených v rámci prvého žalobného dôvodu je skutočne nezákonný.
Také preukázanie nemožno v zásade vykonať automatickým odkazom na správu OLAF‑u a jej početné prílohy a takýto odkaz je neprípustný. Rovnako táto inštitúcia nemôže platne podporiť svoju argumentáciu odkazom na tabuľku v prílohe C.1 repliky tým viac, že táto tabuľka vznikla po jej rozhodnutí podať žalobu na Súdny dvor.
Podľa Dvora audítorov je žaloba dostatočne odôvodnená. Poskytuje teda názorné príklady porušení vytýkaných pánovi Pinxtenovi, pričom je v nej prevzatý každý žalobný dôvod a v prílohe vypracovaná podrobná tabuľka. Po oznámení pripomienok pána Pinxtena 4. februára 2019 Dvor audítorov okrem toho znova preskúmal každý z výdavkov a zostavil tabuľku pripojenú k svojmu rozhodnutiu z 11. apríla 2019 o konštatovaní dlhu a vymáhania.
ii)

Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod je potrebné poukázať na to, že tvrdenie pána Pinxtena, že Dvor audítorov nepreukázal skutočnosti, z ktorých vychádza prvý žalobný dôvod, treba posúdiť v štádiu skúmania dôvodnosti tohto žalobného dôvodu, a nie v štádiu skúmania jeho prípustnosti.
Pokiaľ ide ďalej po prvé o podanie žaloby, je potrebné pripomenúť, že na základe článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článku 120 písm. c) jeho rokovacieho poriadku musí byť v žalobe uvedený najmä predmet sporu, návrh žalobcu na rozhodnutie ako aj žalobné dôvody a tvrdenia.
Splnenie tejto povinnosti musí umožniť žalovanému pripraviť si svoju obranu a Súdnemu dvoru vykonať svoje preskúmanie. Z toho vyplýva, že podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je taká žaloba založená, musia súvisle a zrozumiteľne vyplývať zo samotného textu žaloby a že žalobné návrhy musia byť vyjadrené jednoznačným spôsobom, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec týchto návrhov alebo neopomenul rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode.
V rámci žaloby podanej na základe článku 286 ods. 6 ZFEÚ musí teda Dvor audítorov uviesť žalobné dôvody súvislým a presným spôsobom, aby dotknutý člen alebo bývalý člen Dvora audítorov mohol správne pochopiť povahu porušenia povinností vyplývajúcich z jeho funkcie, ktoré mu je vytýkané, čo je nevyhnutnou podmienkou na to, aby tento člen alebo tento bývalý člen mohol účinne uplatniť svoje dôvody obrany a aby Súdny dvor mohol overiť, či došlo k údajnému porušeniu.
Hoci text žaloby môže byť na tento účel v konkrétnych bodoch podporený a doplnený odkazmi na určité časti priložených dokumentov, všeobecný odkaz na iné písomnosti, aj keď tvoria prílohu žaloby, nemôže nahradiť nedostatok podstatných častí právnej argumentácie, ktoré tvoria náležitosť žaloby (pozri analogicky rozsudok z 11. septembra 2014, MasterCard a i./Komisia,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, bod
ako aj citovanú judikatúru).
Nie je teda úlohou Súdneho dvora, aby v prílohách žaloby hľadal a identifikoval žalobné dôvody a tvrdenia, ktoré by mohol považovať za základ žaloby (pozri analogicky rozsudok z 11. septembra 2014, MasterCard a i./Komisia,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, bod
ako aj citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci obsahuje žaloba Dvora audítorov všeobecné vysvetlenie prvého žalobného dôvodu, v ktorom sú najmä uvedené kategórie situácií, v ktorých pán Pinxten podľa tejto inštitúcie zneužil jej prostriedky.
Toto vysvetlenie dopĺňajú veľmi rozsiahle prílohy, na ktoré žaloba opakovane odkazuje.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že Dvoru audítorov možno vytknúť spôsoby, akými v žalobe odkazuje na tieto prílohy, keďže často podporuje svoju argumentáciu nedostatočne presným odkazom na prílohu A.37 žaloby, ktorá pozostáva z početných dokumentov, ktoré často nie sú usporiadané a majú niekoľko tisíc strán.
Hoci tento spôsob neumožňuje Súdnemu dvoru vykonať presné a podrobné posúdenie, nič to však nemení na tom, že žaloba umožňuje napriek tomu pochopiť povahu prvého žalobného dôvodu uvádzaného Dvorom audítorov a tvrdení, ktoré chce uviesť na účely preukázania nezákonnosti správania pána Pinxtena.
Je teda potrebné konštatovať, že podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je táto žaloba založená, dostatočne vyplývajú zo znenia žaloby a že účelom viacnásobných odkazov na prílohy žaloby nie je teda napraviť v tomto ohľade nedostatok žaloby.
Pokiaľ ide konkrétne o tabuľku uvedenú v prílohe A.47 žaloby, ktorú predložil Dvor audítorov, je potrebné poukázať na to, že táto tabuľka umožňuje tejto inštitúcii odôvodniť a doplniť žalobu vyčerpávajúcim a presným spôsobom na základe opisu konkrétnych situácií, v ktorých došlo k nezákonnostiam, ktoré sú v žalobe uvedené v rámci prvého žalobného dôvodu.
Táto tabuľka ďalej umožňuje zabezpečiť spojitosť s predchádzajúcim správnym konaním, v priebehu ktorého Dvor audítorov, ako aj pán Pinxten použili tie isté odkazy na označenie predmetných situácií.
Okrem toho vzhľadom na veľký počet konkrétnych situácií, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, bolo v skutočnosti ťažké predstaviť si uvedenie všetkých týchto situácií v texte žaloby.
Na základe takého formálneho obmedzenia však nemožno od Dvora audítorov vyžadovať, aby nepredložil Súdnemu dvoru všetky skutočnosti, ktoré podľa neho súbežne preukazujú, že pán Pinxten porušil povinnosti vyplývajúce zo svojej funkcie.
Za týchto okolností je potrebné konštatovať, že vyjadrenie prvého žalobného dôvodu v žalobe umožňuje pánovi Pinxtenovi uplatniť svoje právo na obhajobu, ako okrem iného podrobne urobil v priebehu konania pred Súdnym dvorom, a Súdnemu dvoru rozhodnúť o dôvodnosti tohto žalobného dôvodu.
Z toho vyplýva, že na základe formálnych nedostatkov podania žaloby nemožno konštatovať, že by bol prvý žalobný dôvod úplne alebo sčasti neprípustný.
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie, že tabuľka uvedená v prílohe C.1 repliky je neprípustná, keďže bola vypracovaná po podaní žaloby a predložená v štádiu repliky, treba pripomenúť, že podľa článku 127 rokovacieho poriadku je uvádzanie nových dôvodov počas konania prípustné len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Okrem toho článok 128 ods. 1 tohto poriadku stanovuje, že účastníci konania môžu aj v replike predložiť dôkazy alebo označiť dôkazy, ktoré navrhujú vykonať na podporu svojich tvrdení, s odôvodnením omeškania s vykonaním týchto úkonov.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že tabuľka uvedená v prílohe C.1 repliky predstavuje nové predloženie tabuľky uvedenej v prílohe A.47 žaloby, ktorej cieľom je uľahčiť označenie dôkazov týkajúcich sa každej zo situácií uvedených v tejto tabuľke a zohľadniť tvrdenia, ktoré predložil pán Pinxten vo vyjadrení k žalobe.
Keďže nie je preukázané, že by tabuľka uvedená v prílohe C.1 repliky obsahovala nové žalobné dôvody alebo že by odkazovala na dôkazy, ktoré neboli predložené v prílohe žaloby, nemožno ju na základe článkov 127 alebo 128 rokovacieho poriadku považovať za celkom alebo sčasti neprípustnú.
b)

O dôvodnosti prvého žalobného dôvodu
1)

Argumentácia účastníkov konania
Dvor audítorov vo svojom prvom žalobnom dôvode tvrdí, že zneužitím zdrojov tejto inštitúcie si pán Pinxten nesplnil svoje povinnosti nezainteresovanosti, nezávislosti, nestrannosti, záväzku, bezúhonnosti, zodpovednosti, príkladnosti a transparentnosti.
Dvor audítorov v prvom rade vytýka pánovi Pinxtenovi, že požiadal o náhradu výdavkov na služobnú cestu a vyplatenie diét za činnosti, ktoré nesúvisia s jeho funkciou.
Dvor audítorov v tejto súvislosti zdôrazňuje, že z článku 7 nariadenia č. 2290/77 a z rozhodnutia č. 1‑2003 vyplývalo, že túto náhradu a vyplatenie bolo možné uskutočniť len za úlohy, ktorých splnením poverila inštitúcia člena a ktoré sa týkali výkonu jeho funkcie.
Po prvé, pán Pinxten však žiadal o náhradu výdavkov na služobné cesty a vyplatenie diét v prípade zábavných činností, konkrétne oddychových činností, akými bol pobyt v horskom stredisku Crans‑Montana (Švajčiarsko), voľnočasových činností, najmä poľovačiek, turistických zájazdov, ako napríklad výlet na Kubu, či dokonca pohostení a svadieb svojich priateľov.
Po druhé pán Pinxten požiadal o náhrady a platby za činnosti týkajúce sa jeho majetkových záujmov, najmä v rámci kúpy vinice.
Po tretie, pán Pinxten uskutočnil služobné cesty v prípade činností nezlučiteľných so svojou funkciou, akými sú činnosti v rámci predmetnej politickej strany, ktorých uskutočnenie dokazuje frekvencia stretnutí s členmi tejto strany ako aj informácie zhromaždené úradom OLAF.
Po štvrté, pán Pinxten zaviedol „služobné cesty bez náhrad“ v prípade činností, pri ktorých pripúšťa, že nesúvisia s jeho funkciou, aby sa uistil, že najazdené kilometre služobného vozidla týkajúce sa jeho služobných ciest nebudú zaúčtované do ročného stropu 15000 km, ktorého prekročenie znášal sám.
Aj keď pán Pinxten odôvodňuje početné služobné cesty tým, že dostal formálne pozvanie, toto odôvodnenie nemožno prijať vzhľadom na to, že táto formálna povaha – najmä skutočnosť, že pozvanie odkazuje na postavenie jeho adresáta ako člena Dvora audítorov –, môže byť jednak prejavom zdvorilosti, ktorý nedokazuje súvislosť s funkciou člena Dvora audítorov, a tiež, že je preukázané, že v určitých prípadoch si predmetné pozvanie vyžiadal Pán Pinxten. Rovnako postavenie alebo funkcia osôb, s ktorými sa stretol na služobnej ceste, nepredstavujú platný dôvod, pretože nepostačujú na preukázanie oficiálnej povahy udalosti. Za zabezpečenie vonkajšieho zastupovania tejto inštitúcie okrem toho zodpovedá predseda Dvora audítorov, od roku 2016 s pomocou členov zodpovedných za inštitucionálne vzťahy a kontrolu kvality auditu.
Dvor audítorov v druhom rade tvrdí, že pán Pinxten vo štvrťročných zúčtovaniach svojich výdavkov na reprezentáciu a pohostenie uviedol výdavky, ktoré boli súkromného charakteru alebo boli nezlučiteľné s jeho funkciou.
Z článku 2 rozhodnutia č. 7‑2004 pritom vyplýva, že náhrada výdavkov na reprezentáciu bola obmedzená na výdavky, ktoré členovia Dvora audítorov vynaložili v tomto postavení a že priatelia alebo osobné vzťahy patrili medzi súkromné pozvania.
Dvor audítorov zdôrazňuje najmä na to, že pán Pinxten zorganizoval vo svojom obydlí niekoľko večerí, ktorých súvislosť s jeho funkciou člena tejto inštitúcie nie je preukázaná a ktoré treba vzhľadom na znenie listu z 28. apríla 2015, ktorý zaslal predsedovi vlády Belgického kráľovstva, aby ho pozval na takú večeru (ďalej len „list z 28. apríla 2015“), považovať za večere, ktorých skutočným účelom bolo stretnutie priateľov pána Pinxtena.
Pán Pinxten v treťom rade používal svoje služobné vozidlo a využíval služby vodičov Dvora audítorov pri činnostiach, ktoré nesúviseli alebo boli nezlučiteľné s jeho funkciou, vrátane prípadov, keď nebol na služobnej ceste.
Z článkov 1 a 4 rozhodnutia č. 33‑2004 pritom vyplýva, že Dvor audítorov mal znášať iba náklady, ktoré vznikli používaním služobného vozidla pri výkone funkcie člena tejto inštitúcie. Na základe týchto ustanovení to bolo tak v prípade, keď boli cesty uvedené v príkaze na služobnú cestu alebo v rámci limitu 15000 km ročne v prípade určitých osobitných ciest, ktoré sa považovali za spojené s výkonom funkcie. Okrem toho členovia Dvora audítorov mohli využívať služby vodiča len na ich cesty pri výkone funkcie.
Zdravotný stav pána Pinxtena nebol taký, aby odôvodnil využívanie vodičov Dvora audítorov na súkromné cesty. Okrem toho lekárske potvrdenie o kontraindikácii riadenia vozidla na dlhé vzdialenosti bolo vystavené až 31. októbra 2016.
Podľa Dvora audítorov boli právne ustanovenia, ktoré sa uplatňovali na celé sporné obdobie, jasné, presné, predvídateľné a pánovi Pinxtenovi veľmi dobre známe. Tieto ustanovenia nesporne vylučovali akúkoľvek platbu týkajúcu sa súkromných činností alebo činností nezlučiteľných s postavením člena Dvora audítorov. V tejto súvislosti nemôže pán Pinxten prenášať zodpovednosť za svoje vlastné pochybenia na Dvor audítorov, ktorý mal primerané mechanizmy vnútornej kontroly.
V tomto prípade nemožno prijať žiadne porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, keďže nekonanie administratívy alebo neoprávnené platby nemožno považovať za presné, bezpodmienečné a zhodné záruky.
V každom prípade nezákonný postup nemôže vyvolať legitímnu dôveru. Príkazy na služobné cesty vystavené pánom Pinxtenom potvrdil predseda Dvora audítorov na základe na informácií, z ktorých nebolo zrozumiteľné, že by sa tieto cesty netýkali úloh súvisiacich s výkonom jeho funkcie. Súhlas tohto predsedu teda trpel vadou v dôsledku úmyselného opomenutia alebo podvodu zo strany pána Pinxtena.
Pán Pinxten navrhuje prvý žalobný dôvod zamietnuť.
V prvom rade sa dovoláva zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
V tejto súvislosti tvrdí, že normy platné do roku 2018 v rámci Dvora audítorov nedefinovali pojmy „služobná cesta“, „výkon funkcie“ alebo dokonca „záujem Dvora audítorov“. Jediným užitočným textom boli v tom čase poznámky k článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004, z ktorých vyplývalo, že výkon funkcie treba chápať v širokom zmysle.
Pán Pinxten okrem toho pravidelne oznamoval predsedovi Dvora audítorov informácie požadované na základe rozhodnutia č. 1‑2003. Informoval ho aj o tom, že zo zdravotných dôvodov použil vodiča, čo bolo konkrétne uvedené v oznámení o „služobných cestách bez náhrady“. Navyše odpovedal na všetky otázky, ktoré mu mohli zasielať útvary Dvora audítorov. Vzhľadom na transparentný postup, ktorý tým dodržal, nemôže byť zodpovedný za nedostatky v kontrole týchto útvarov, ktoré mu neumožnili odhaliť prípadné pochybenia.
Pán Pinxten v tejto súvislosti na základe udelených súhlasov a praxe Dvora audítorov dostával od spoľahlivých zdrojov presné, bezpodmienečné a zhodné záruky počas viac ako desiatich rokov, ktoré vytvorili legitímne očakávanie, že uskutočnené platby boli zákonné. Žaloba Dvora audítorov je teda v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
V druhom rade posúdenia, ktoré Dvor audítorov vykonal v rámci svojho prvého žalobného dôvodu, trpia niekoľkými zjavnými vadami.
Dvor audítorov teda v nadväznosti na úrad OLAF spochybnil účel početných služobných ciest a vychádzal z toho, čo považuje za „skutočný účel“ týchto služobných ciest bez toho, aby poskytol vysvetlenie ohľadom dokumentov, ktoré odôvodnili jeho postoj.
Pán Pinxten najmä tvrdí, že počas svojich funkčných období člena Dvora audítorov nikdy nevykonával politickú činnosť. S členmi predmetnej politickej strany sa stretol ako člen Dvora audítorov a najmä preto, aby spropagoval prácu tejto inštitúcie. Rovnako služobné cesty vykonané v rámci nadácie SBNL‑V prispeli k oboznámeniu zúčastnených strán s prácou Dvora audítorov.
Pokiaľ ide o poľovačky, pán Pinxten uvádza, že jeho služobné cesty na zámok Chambord (Francúzsko) sa konali v rámci európskych dní, na ktorých sa stretli poprední európski predstavitelia. Skutočnosť, že súčasťou oficiálneho stretnutia sú neformálne časti, nemôže vo všeobecnosti spochybniť, že toto stretnutie súvisí s funkciou člena Dvora audítorov.
Služobnú cestu do Crans‑Montana schválil predseda Dvora audítorov bez vyžiadania akýchkoľvek doplňujúcich informácií. Na základe tejto cesty mal Pán Pinxten možnosť zúčastniť sa na „Crans‑Montanskom fóre“, ktorého účelom bolo zapojiť popredných predstaviteľov do všeobecných diskusií. Žalovaný sa okrem toho dozvedel o existencii tohto fóra od predsedu Dvora audítorov.
Cesta na Kubu bola so súhlasom predsedu Dvora audítorov odôvodnená aj tým, že pán Pinxten sa chcel stretnúť s miestnymi subjektmi, keďže vedel, že povaha kubánskeho režimu si vyžadovala na mieste nadviazať kontakty. Organizáciu cesty okrem toho skomplikovala aj nedostatočná spolupráca delegácie Únie na Kube.
Medzi prípady uvedené v článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004, v ktorých je povolené použitie vodiča, patria návštevy lekára, za ktoré nedostal žiadnu náhradu.
Pán Pinxten okrem toho uvádza podrobné detaily ohľadom niekoľkých služobných ciest, ktorých účel bol nesprávne opísaný v žalobe alebo ohľadom ktorých uviedol Dvor audítorov nesprávne skutkové tvrdenia.
Pokiaľ ide o výdavky na reprezentáciu a pohostenie, pán Pinxten na základe rozhodnutia č. 7‑2004 a oznámení Dvora audítorov zdôrazňuje, že bolo v záujme tejto inštitúcie, aby jej členovia udržiavali kontakty s poprednými predstaviteľmi. Žiadne pravidlo nezakazovalo, aby sa reprezentačné činnosti zamerali na už známe osoby, keďže iba osobní priatelia a rodinní príslušníci museli byť pozvaní súkromne.
Pán Pinxten v tomto ohľade nesúhlasí s postojom, ktorý zaujal Dvor audítorov, že reprezentačné činnosti prislúchajú iba jeho predsedovi. Tento postoj nezodpovedá praxi tejto inštitúcie alebo jej strategickým cieľom a nie je v súlade so skutočnosťou, že jej členovia sú oprávnení vynaložiť výdavky na reprezentáciu.
Služobné cesty, ktoré vodičom nariadil pán Pinxten, súvisia buď so služobnými cestami tohto pána, alebo sú odôvodnené na základe článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004 a článku 4 rozhodnutia č. 19‑2009. Administratíva Dvora audítorov bola okrem toho riadne informovaná o činnostiach dotknutých vodičov.
2)

Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod je potrebné uviesť, že prvý žalobný dôvod sa týka niekoľkých stoviek odlišných výhrad, ktoré sa týkajú rovnakého počtu skutkových situácií, v ktorých boli podľa Dvora audítorov neoprávnene použité jeho zdroje na žiadosť pána Pinxtena.
Aby bolo možné za týchto podmienok posúdiť všetky tieto výhrady spôsobom zrozumiteľným pre účastníkov konania, budú tieto výhrady označené odkazom na číslovanie, ktoré vypracoval Dvor audítorov na účely vymáhania a ktoré je navrhnuté v tabuľke uvedenej v prílohe A.47 žaloby a prevzaté v tabuľke uvedenej v prílohe C.1 repliky.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor musí o prvom žalobnom dôvode rozhodnúť na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii, a s ohľadom na kritériá stanovené v článku 286 ods. 6 ZFEÚ, s cieľom zistiť, či údajné nezrovnalosti možno kvalifikovať ako porušenie povinností vyplývajúcich z funkcie člena Dvora audítorov v zmysle tohto ustanovenia.
Aj keď teda Dvor audítorov 11. apríla 2019 zaslal pánovi Pinxtenovi rozhodnutie o stanovení pohľadávky a vymáhania týkajúce sa údajných nezrovnalostí, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, stanovisko Súdneho dvora v rámci tohto konania k tomuto žalobnému dôvodu sa netýka stanovenia súm, ktoré by pán Pinxten prípadne dlžil, a preto nemá vplyv na posúdenie, ktoré bude potrebné vykonať ohľadom tohto rozhodnutia v rámci žaloby o jeho neplatnosť, ktorú podal pán Pinxten na Všeobecný súd Európskej únie.
Pred postupným preskúmaním výhrad Dvora audítorov, ktoré sa týkajú po prvé výdavkov na služobné cesty a diéty, po druhé výdavkov na reprezentáciu a pohostenie a po tretie používania služobného vozidla a služieb vodiča, je potrebné posúdiť tvrdenie pána Pinxtena, že prvý žalobný dôvod je v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
i)

O porušení zásady ochrany legitímnej dôvery
Je potrebné zdôrazniť, že aj keď sa pán Pinxten formálne dovoláva zásady právnej istoty, ako aj zásady ochrany legitímnej dôvery, jeho argumentácia sa v skutočnosti týka výlučne druhej z týchto zásad, ako to okrem iného potvrdzuje aj preformulovanie tejto argumentácie v duplike.
V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora právo dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery predpokladá, že dotknutému subjektu boli zo strany príslušných orgánov Únie poskytnuté presné, bezpodmienečné a zhodné záruky pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov (rozsudok z 8. septembra 2020, Komisia a Rada/Carreras Sequeros a i., C‑119/19 P a C‑126/19 P, EÚ:C:2020:676, bod 144, ako aj citovaná judikatúra).
Uplatniteľnosť tejto zásady treba bez ďalšieho vylúčiť, pokiaľ ide o zdroje, ktoré Dvor audítorov vynaložil z dôvodu výdavkov na reprezentáciu a pohostenie, ako aj na použitie služobného vozidla a služby vodiča.
Po prvé platby, akými sú platby uskutočnené z dôvodu výdavkov na reprezentáciu a pohostenie, nemôžu v súlade s judikatúrou Súdneho dvora založiť vo vzťahu k ich príjemcovi legitímnu dôveru v skutočnosť, že uvedené platby už nemožno spochybniť, pokiaľ neexistuje akákoľvek iná relevantná skutočnosť, a to aj v prípade, keď medzi týmito platbami a spochybnením ich zákonnosti uplynulo dlhé obdobie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júna 2016, Marchiani/Parlament,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, bod
).
Prax Dvora audítorov, ktorá spočívala v náhrade výdavkov na reprezentáciu a pohostenie na základe informácií poskytnutých pánom Pinxtenom, bez vyžiadania ďalších informácií a bez spochybnenia dôvodnosti jeho žiadostí o náhradu, však nemôže postačovať na preukázanie, že táto inštitúcia mu poskytla presné, bezpodmienečné a zhodné záruky o zákonnosti týchto žiadostí.
Po druhé, používanie služobného vozidla alebo služieb vodiča pánom Pinxtenom nebolo predmetom nijakého výslovného rozhodnutia Dvora audítorov a pred Súdnym dvorom nebolo poukázané na žiadnu inú formu konkrétneho stanoviska, ktoré by Dvor audítorov zaujal k postupu, ktorý mal v tomto ohľade dodržiavať pán Pinxten.
Teda za predpokladu, ako tvrdí pán Pinxten, že by Dvor audítorov v danej oblasti pripustil pretrvávanie praxe, o ktorej existencii nemohol nevedieť, nemôže táto skutočnosť v každom prípade postačovať na preukázanie, že táto inštitúcia mu v tomto smere poskytla presné, bezpodmienečné a zhodné záruky.
Naproti tomu príkazy na služobné cesty, ktoré na žiadosť pána Pinxtena výslovne vystavil predseda Dvora audítorov, predstavujú dostatočné záruky v zmysle judikatúry citovanej v bode 365 tohto rozsudku, aby mohli u tohto pána v zásade založiť legitímnu dôveru v zákonnosť dotknutých služobných ciest.
Je pritom dôležité poukázať po prvé na to, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že osoba podliehajúca súdnej právomoci sa nemôže dovolávať legitímnej dôvery v zachovanie situácie, ktorá sa vyznačuje podvodom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júna 2017, Santogal M‑Comércio e Reparação de Automóveis,
C‑26/16
,
EU:C:2017:453
, bod
a citovanú judikatúru).
Ako ďalej vyplýva z bodu 241 tohto rozsudku, vzhľadom na povinnosť členov Dvora audítorov dôsledne dodržiavať oznamovacie povinnosti stanovené normami, ktoré prijal Dvor audítorov s cieľom zabezpečiť informovanie tejto inštitúcie o všetkých žiadostiach týkajúcich sa používania zdrojov uvedenej inštitúcie, nemôže príkaz na služobnú cestu vystavený na základe žiadosti, v ktorej sú vynechané podstatné informácie, na základe ktorých by mohol predseda tej istej inštitúcie posúdiť zákonnosť predmetnej služobnej cesty, založiť legitímnu dôveru dotknutého člena v túto zákonnosť, a to aj v prípade, ak nejde o podvod.
Napokon sa zásady ochrany legitímnej dôvery nemôže dovolávať osoba, ktorá sa dopustila zjavného porušenia účinnej právnej úpravy (rozsudky zo 16. mája 1991, Komisia/Holandsko,
C‑96/89
,
EU:C:1991:213
, bod
ako aj zo 14. júla 2005, ThyssenKrupp/Komisia,
C‑65/02 P a C‑73/02 P
,
EU:C:2005:454
, bod
a citovaná judikatúra).
Z toho po prvé vyplýva, že pán Pinxten sa nemôže dovolávať legitímnej dôvery založenej na príkazoch na služobné cesty získaných podvodným spôsobom alebo aj keď sa nepreukáže podvodný úmysel, na príkazoch na služobné cesty vystavených predsedom Dvora audítorov na základe žiadosti, v ktorej sú vynechané podstatné informácie, na základe ktorých by tento predseda mohol posúdiť zákonnosť predmetnej služobnej cesty.
Na rozdiel od tvrdenia Dvora audítorov, sa však nemožno domnievať, že by povolenia udelené pánovi Pinxtenovi, ktoré sú spochybnené v rámci prvého žalobného dôvodu, boli pravidelne udeľované na základe takých informácií. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, naopak vyplýva, že v početných žiadostiach o povolenie služobných ciest bol jasne a transparentne opísaný účel, ktorý Dvor audítorov považuje teraz ako taký za nezákonný.
Po druhé v prípadoch, keď je príkaz na služobnú cestu vystavený predsedom Dvora audítorov na žiadosť pána Pinxtena zjavne nezákonný, avšak bez toho, aby bol získaný podvodným spôsobom alebo na základe žiadosti obsahujúcej neúplné informácie, nemôže zásada ochrany legitímnej dôvery vylúčiť možnosť, aby Súdny dvor konštatoval, že pán Pinxten tým, že požiadal o toto schválenie a neskôr ho použil na získanie platby, porušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie.
Taký prístup vyplýva okrem iného z povinnosti členov Dvora audítorov dodržiavať najprísnejšie pravidlá správania, ktorá je uvedená v bode 239 tohto rozsudku.
Keď sa totiž nezákonnosť služobnej cesty ukáže ako zjavná, pán Pinxten nemohol o nej rozumne nevedieť. Tento pán nemohol za takých podmienok žiadať o povolenie alebo sa naň odvolávať bez toho, aby sa v skutočnosti nesnažil využiť, že sa tolerovali nezákonné postupy alebo nedostatky v kontrole vykonávanej v rámci Dvora audítorov.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy nemôže naproti tomu Dvor audítorov na účely tohto konania pánovi Pinxtenovi platne vytýkať, že mal prospech z úhrady výdavkov na služobnú cestu alebo diét na základe služobnej cesty, ktorú schválil predseda Dvora audítorov na základe žiadosti, ktorá nemala podvodný charakter a v ktorej neboli vynechané podstatné informácie, a ktorej nezákonnosť nie je zjavná.
Za týchto okolností musí byť otázka, či príkazy na služobné cesty, ktoré na žiadosť pána Pinxtena vystavil predseda Dvora audítorov, mohli založiť legitímnu dôveru dotknutej osoby v zákonnosť dotknutých služobných ciest, posudzovaná od prípadu k prípadu, najmä na základe porovnania dôvodu uvedeného v žiadosti o schválenie so skutočným účelom služobnej cesty, aký vyplýva z dôkazov predložených Súdnemu dvoru. Toto posúdenie sa prelína s vecným preskúmaním prvého žalobného dôvodu uvádzaného Dvorom audítorov.
Hoci sa pán Pinxten okrem toho odvoláva aj na nepresnosť pravidiel uplatniteľných na členov Dvora audítorov, toto tvrdenie nemôže odôvodniť zamietnutie prvého žalobného dôvodu v celom rozsahu.
Je potrebné konštatovať, že pravidlá uplatniteľné na situácie, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, sa vyznačujú určitou neurčitosťou, ktorá súvisí najmä s nepresnosťou ohľadom situácií, v ktorých môže byť služobná cesta schválená, dokumentov, ktoré treba poskytnúť na podporu žiadosti o schválenie služobnej cesty alebo tiež podmienok, za ktorých môže pozvanie zaslané tretiemu subjektu súvisieť s postavením člena Dvora audítorov, najmä pokiaľ ide o prípustné reprezentačné dôvody a informácie, ktoré je potrebné predložiť na účely preukázania, že uvádzaný dôvod je skutočný.
Z tejto neurčitosti vyplýva, že príslušné orgány Dvora audítorov mali širokú voľnú úvahu pri stanovení, či bola úhrada výdavkov na služobnú cestu, diét alebo výdavkov na reprezentáciu a pohostenie odôvodnená.
Súdny dvor bude teda musieť pri posúdení zákonnosti konania pána Pinxtena alebo tým viac pri posúdení zjavnej nezákonnosti tohto konania zohľadniť od prípadu k prípadu túto mieru voľnej úvahy.
Naproti tomu relatívna neurčitosť relevantných pravidiel vo všeobecnosti nepostačuje na preukázanie nedôvodnosti tvrdení Dvora audítorov týkajúcich sa zneužitia jeho zdrojov pánom Pinxtenom.
ii)

O výdavkoch na služobnú cestu a diéty
V čase skutkových okolností, ktorých sa týka táto žaloba, bol systém výdavkov na služobnú cestu a diét v rámci stanovenom v článkoch 285 až 287 ZFEÚ upravený v článku 7 nariadenia č. 2290/77, ktorý stanovoval náhradu týchto výdavkov a vyplatenie týchto náhrad v prípade, keď bol dotknutý člen Dvora audítorov pri výkone svojej funkcie poverený, aby vycestoval mimo pracoviska tejto inštitúcie.
Pokiaľ ide o úlohy členov Dvora audítorov, je potrebné pripomenúť, že podľa článku 285 ZFEÚ je prvoradou úlohou tejto inštitúcie vykonávať audit Únie. Na tento účel je v súlade s článkom 287 ods. 1 a 2 ZFEÚ poverená preskúmaním zákonnosti a správnosti všetkých príjmov a výdavkov Únie a zabezpečením riadneho finančného hospodárenia.
Režim uplatniteľný na výdavky na služobné cesty a diéty bol konkrétne upravený v rozhodnutí č. 1‑2003.
V článku 1 tohto rozhodnutia sa uvádzalo, že o príkaz na služobnú cestu je potrebné požiadať čo najskôr a ďalej že o výdavkoch členov na služobnú cestu je príslušný rozhodovať predseda tejto inštitúcie.
Článok 3 uvedeného rozhodnutia povoľoval cesty služobným vozidlom v rámci služobnej cesty, zatiaľ čo články 5 a 6 toho istého rozhodnutia stanovovali náhradu výdavkov na služobnú cestu a vyplácanie diét.
Žiadosť o náhradu výdavkov na služobnú cestu alebo vyplatenie diét treba teda považovať za nezákonnú, ak sa preukáže, že činnosť, ktorá bola na základe predmetného príkazu na služobnú cestu skutočne vykonaná, nemôže byť spojená s výkonom funkcie pána Pinxtena. Vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 371 až 381 tohto rozsudku možno túto nezákonnosť zohľadniť na účely tohto konania buď vtedy, keď bol príkaz na služobnú cestu získaný podvodom alebo na základe žiadosti, v ktorej bola vynechaná podstatná informácia, alebo keď táto činnosť zjavne nesúvisí s touto funkciou.
Pred podrobným posúdením zákonnosti každej zo služobných ciest, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, je ďalej potrebné preskúmať tvrdenie Dvora audítorov, že pán Pinxten počas svojho výsluchu úradom OLAF uznal, že všetky služobné cesty, ktoré boli v príkazoch na služobné cesty výslovne uvedené ako „služobné cesty bez náhrad“, vôbec nesúviseli s jeho funkciou.
Zo zápisnice z tohto výsluchu vyplýva, že pán Pinxten iba vyhlásil, že takú úpravu týchto žiadostí použil v záujme transparentnosti vtedy, keď služobná cesta „mala cieľ spojený s [jeho] funkciou, ale aj súkromný aspekt“, alebo keď mal „pochybnosť o vhodnosti“ služobnej cesty na základe účelu a významu predmetnej činnosti.
Vzhľadom na to, že toto stanovisko bolo zopakované pred Súdnym dvorom, je potrebné preskúmať služobné cesty, ktoré pán Pinxten výslovne uviedol ako „služobné cesty bez náhrad“, rovnako ako ďalšie služobné cesty, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod.
–
O pobyte v Crans‑Montana
Je nesporné, že pán Pinxten býval so svojou manželkou od 22. do 25. augusta 2013 v horskom stredisku Crans‑Montana, aby sa zúčastnil na letných zasadnutiach „Crans‑Montanského fóra“ v rámci služobnej cesty uvedenej v riadku č. 252.
Na základe tejto služobnej cesty boli nahradené registračné a hotelové výdavky, ako aj vyplatené diéty, pričom Dvor audítorov neplatil výdavky spojené s pobytom manželky pána Pinxtena.
V žiadosti o schválenie uvedenej služobnej cesty bolo uvedené, že jej cieľom bolo zúčastniť sa letných zasadnutí „Crans‑Montanského fóra“, ktoré je švajčiarskou mimovládnou organizáciou. K tejto žiadosti bola pripojená krátka interná poznámka podpísaná pánom Pinxtenom, v ktorej sa uvádzalo, že tieto zasadnutia predstavovali príležitosť diskutovať o aktuálnych otázkach medzinárodnej politiky s lídrami z celého sveta. Príkaz na služobnú cestu bol vystavený na základe týchto skutočností bez vyžiadania doplňujúcich informácií týkajúcich sa napríklad programu tohto podujatia.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že skutočnosť, že služobná cesta umožňuje členovi Dvora audítorov zúčastniť sa na podujatí, ktorého vedľajšou súčasťou je činnosť, ktorá sa môže týkať turistiky alebo voľného času, nemusí nevyhnutne znamenať, že táto služobná cesta nesúvisí s funkciou tohto člena, pokiaľ je však toto podujatie zamerané hlavne na pracovné činnosti.
V prospekte, ktorý predložil Dvor audítorov, však predmetné podujatie opísali jeho organizátori ako podujatie, ktoré je celé venované kontaktom, priateľstvu, príjemným túram a neformálnym stretnutiam. Tento popis potvrdzuje aj podrobný program tohto podujatia, ktorý zahŕňa len voľnočasové aktivity, najmä túry a zábavný večer.
V e‑maile od organizátorov uvedeného podujatia z 29. mája 2013 je tiež uvedené, že letné zasadnutia „Crans‑Montanského fóra“ majú neformálny charakter, ktorým sa odlišujú od ostatných zasadnutí tohto fóra.
Hoci pán Pinxten pred Súdnym dvorom okrem toho tvrdí, že tieto letné zasadnutia mali skutočný profesionálny rozmer, nepredkladá žiadny dôkaz, ktorý by mohol podporiť toto tvrdenie.
V dôsledku toho samotná skutočnosť, že účasť na uvedených letných zasadnutiach by prípadne mohla podporiť stretnutia a výmeny s medzinárodnými predstaviteľmi, čo navyše nebolo preukázané, nemôže preukázať, že dotknutá služobná cesta skutočne súvisela s funkciou pána Pinxtena.
Túto služobnú cestu treba teda považovať za zjavne nezákonnú.
Za týchto podmienok je skutočnosť, že predseda Dvora audítorov zaslal členom tejto inštitúcie informácie týkajúce sa „Crans‑Montanského fóra“, čo táto inštitúcia nespochybňuje, bezvýznamnou, keďže môže nanajvýš svedčiť o tom, že uvedená inštitúcia schválila uvedenú služobnú cestu, pričom poznala všetky skutočnosti, čo v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 374 tohto rozsudku nestačí na založenie legitímnej dôvery pána Pinxtena, ktorá by mohla brániť zohľadneniu jej zjavnej nezákonnosti na účely tohto konania.
–
O pobyte na Kube
Je nesporné, že pán Pinxten sa so svojou manželkou zdržiaval na Kube od 30. marca do 14. apríla 2015, na základe čoho mu z dôvodu služobnej cesty uvedenej v riadku č. 343 boli nahradené najmä výdavky na dopravu a ubytovanie, ako aj vyplatené diéty, pričom Dvor audítorov neplatil výdavky spojené s pobytom manželky pána Pinxtena.
Túto služobnú cestu schválil Dvor audítorov po tom, ako pán Pinxten predložil doplňujúce informácie požadované predsedom tejto inštitúcie, z ktorých vyplývalo, že cieľom uvedenej služobnej cesty bolo získať informácie o vzťahoch medzi Úniou a Kubou na základe kontaktov s miestnou občianskou spoločnosťou a návštev projektov financovaných Úniou.
Je potrebné zistiť, či dôkazy, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, umožňujú preukázať dôvodnosť tvrdenia Dvora audítorov, že pobyt pána Pinxtena na Kube sa uskutočnil hlavne na súkromné účely.
Z programu, ktorý vypracovala kancelária pána Pinxtena a ktorý zaistil OLAF, v tejto súvislosti vyplýva, že predmetný pobyt bol zameraný takmer výlučne na turistické činnosti.
Jedinými prvkami tohto programu, ktoré by mohli byť prípadne spojené s funkciou, ktorú vykonával pán Pinxten, bolo stretnutie s veľvyslancom Únie na Kube 31. marca 2015, obed s týmto veľvyslancom za prítomnosti predstaviteľa Rozvojového programu OSN (UNDP) a veľvyslanca Belgického kráľovstva na Kube 2. apríla 2015, ako aj stretnutie s týmto posledným uvedeným veľvyslancom 3. apríla 2015.
Informácie, ktoré úradu OLAF poskytol veľvyslanec Únie na Kube, však svedčia o tom, že obed 2. apríla 2015 bol zorganizovaný iba zo zdvorilosti a že nešlo o pracovný obed. Tento veľvyslanec tiež uviedol, že pobyt pána Pinxtena v každom prípade nemožno považovať za služobný, keďže je vylúčené, aby sa taký pobyt na Kube uskutočnil s turistickým vízom.
Túto poslednú uvedenú skutočnosť potvrdil úradu OLAF ďalší člen delegácie Únie na Kube, ktorý okrem iného konkrétne uviedol, že pán Pinxten nevzal do úvahy upozornenia, ktoré dostal ohľadom nevhodných dátumov svojho pobytu, a že rokovania s ním nemali žiadnu odbornú povahu.
Je pritom potrebné konštatovať, že pán Pinxten účinne nespochybnil dôkazy, ktoré predložil Dvor audítorov s cieľom preukázať, že jeho pobyt na Kube bol zameraný takmer výlučne na turistické činnosti, alebo tým viac nepredložil Súdnemu dvoru ďalšie dokumenty, ktoré by mohli podporiť jeho stanovisko, že účel jeho pobytu na Kube skutočne súvisel s jeho funkciou.
Najmä pokiaľ pán Pinxten odkazuje na postavenie jednotlivých predstaviteľov, ktorých mohol počas tohto pobytu kontaktovať, je zrejmé, že väčšinu týchto osôb stretol počas obeda na veľvyslanectve Únie na Kube, ktorý nemal charakter pracovného obeda, ako vyplýva z bodu 411 tohto rozsudku.
Spoľahlivosť informácií, ktoré v tomto ohľade poskytol pán Pinxten, je okrem toho tým nižšia, že medzi citovanými predstaviteľmi je uvedený „podnikateľ“, ktorý je v skutočnosti vlastníkom ubytovania, ktoré si pán Pinxten prenajal počas svojho pobytu.
Pokiaľ ide o okolnosť, ktorú pán Pinxten uvádza v správe zaslanej po jeho služobnej ceste predsedovi Dvora audítorov, že niektoré návštevy museli byť zrušené na poslednú chvíľu, toto tvrdenie nemôže vysvetliť skutočnosť, že jeho pobyt na Kube nemal skutočný pracovný rozmer.
Z informácii v spise, ktorý sa týkal prípravy na túto služobnú cestu, po prvé vyplýva, že táto služobná cesta bola pôvodne plánovaná iba ako turistický pobyt.
V tejto súvislosti treba uviesť najmä e‑maily, ktoré 28. a 29. januára 2015 zaslala asistentka pána Pinxtena veľvyslancovi Únie na Kube a v ktorých táto asistentka uvádza, že pán Pinxten chce získať informácie na účely súkromnej cesty do tejto krajiny, ktorú nikdy nenavštívil, pričom vôbec neuvádza akýkoľvek pracovný účel plánovaného pobytu.
Po druhé opatrenia prijaté pred cestou na Kubu s cieľom zorganizovať činnosti, ktoré by mohli súvisieť s funkciou pána Pinxtena v rámci Dvora audítorov, nemôžu spochybniť súkromný charakter jeho pobytu v tejto krajine.
Predovšetkým je zrejmé, že tieto opatrenia sa uskutočnili veľmi neskoro, čo je ťažko zlučiteľné s organizáciou študijnej služobnej cesty do tretej krajiny, akou je Kuba, kam dotknutá osoba zamýšľala ísť po prvýkrát. Z e‑mailov, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, teda vyplýva, že UNDP bol kontaktovaný až 18. marca 2015 a že 19. marca 2015, t. j. menej ako dva týždne pred odchodom pána Pinxtena na Kubu, nebol stanovený žiadny oficiálny program.
Okrem toho v e‑mailoch, ktoré predložil Dvor audítorov, veľvyslanci Únie a Belgického kráľovstva na Kube, ako aj zamestnanci UNDP v tejto krajine jasne pánovi Pinxtenovi uviedli, že je ťažké plánovať spojenie služobných aj turistických činností v uvedenej krajine, že každá oficiálna návšteva musí byť vopred oznámená kubánskym orgánom a uskutočnená s príslušným vízom a že je veľmi nepravdepodobné, že by sa mohol stretnúť s kubánskymi predstaviteľmi v neformálnom prostredí.
Pán Pinxten nemôže teda platne tvrdiť, že pri svojom odchode na Kubu nevedel, že by jeho pobyt v tejto tretej krajine skutočne neumožňoval vykonávať činnosti súvisiace s jeho funkciou člena Dvora audítorov.
Hoci je vzhľadom na všetky tieto skutočnosti potrebné poukázať na chýbajúcu dodatočnú kontrolu
ex ante
a
ex post
v prípade služobnej cesty, na ktorú sa vynakladajú významné finančné prostriedky, nič to nemení na tom, že informácie poskytnuté Dvoru audítorov pred a po služobnej ceste uvedenej v riadku č. 343 boli veľmi zavádzajúce, pokiaľ ide o skutočný účel pobytu pána Pinxtena na Kube, a že túto služobnú cestu treba považovať za nezákonnú, keďže tento pobyt nesúvisel s funkciou pána Pinxtena.
Z toho vyplýva, že za nezákonnú treba považovať aj služobnú cestu uvedenú v riadku č. 341, ktorej účelom bolo stretnúť sa s rôznymi predstaviteľmi s cieľom pripraviť pobyt na Kube.
–
O udržiavaní vzťahov s politickými predstaviteľmi a hnutiami
Početné služobné cesty pána Pinxtena, ktoré viedli k náhrade výdavkov na služobné cesty alebo vyplateniu diét a ktoré Dvor audítorov označuje v rámci prvého žalobného dôvodu za nezákonné, sa týkali stretnutí s politickými predstaviteľmi.
Aby bolo možné rozhodnúť o týchto služobných cestách, je potrebné zistiť, či také stretnutia mohli v zásade predstavovať účel služobných ciest členov Dvora audítorov.
Ako v tejto súvislosti vyplýva z bodu 387 tohto rozsudku, právna úprava Únie uplatniteľná v čase skutkových okolností uvedených v tejto žalobe stanovovala, že služobné cesty členov Dvora audítorov sa mali týkať ciest „pri výkone funkcie“ týchto členov.
Treba však konštatovať, ako tvrdí pán Pinxten, že výkon funkcie člena Dvora audítorov môže zahŕňať protokolárne činnosti zamerané najmä na oboznámenie s prácou a propágaciu práce Dvora audítorov, ako aj udržiavanie vzťahov s poprednými predstaviteľmi v záujme inštitúcie.
Také protokolárne činnosti sa môžu často týkať predstaviteľov pochádzajúcich z toho istého členského štátu ako dotknutý člen Dvora audítorov, najmä z dôvodu možnej existencie kontaktov pred nástupom tohto člena do funkcie, z dôvodu praktických výhod, najmä jazykových, alebo tiež z dôvodu lepšej znalosti vnútroštátnych otázok, ktoré vznikajú ohľadom vnímania práce Dvora audítorov.
Dvor audítorov mal určitú mieru voľnej úvahy pri stanovení, do akej miery a za akých podmienok bolo možné schváliť služobné cesty jeho členov týkajúce sa stretnutí s politickými predstaviteľmi, s cieľom zabezpečiť uskutočnenie takých protokolárnych činností, pokiaľ skutočným účelom takých služobných ciest nebolo vykonávanie politickej činnosti, ktorá je nezlučiteľná s funkciou člena Dvora audítorov, ako vyplýva z bodu 272 tohto rozsudku.
Aj keď z bodu 383 tohto rozsudku vyplýva, že interné pravidlá Dvora audítorov týkajúce sa služobných ciest jeho členov neobsahovali jasné rozhodnutie, ktoré by táto inštitúcia prijala v tomto ohľade, užitočné usmernenia ohľadom doktríny dodržiavanej v rámci tejto inštitúcie možno vyvodiť z pravidiel týkajúcich sa výdavkov na reprezentáciu a pohostenie.
Význam, ktorý Dvor audítorov pripisoval vzťahom, ktoré udržiavali jeho členovia s politickými predstaviteľmi, vyplýva totiž z oznámenia z 22. apríla 2004, v ktorom sa uvádzalo, že „členovia reprezentujú Dvor [audítorov] najmä, pokiaľ v záujme Dvora [audítorov] udržiavajú pracovné vzťahy s osobami vykonávajúcimi funkciu v rámci Únie…, členských štátov alebo iných krajín“.
Rovnako stratégia Dvora audítorov na roky 2013 – 2017 ako aj stratégia komunikácie a vzťahov so zúčastnenými stranami prijatá 12. decembra 2013 poukazovali na potrebu Dvora audítorov zabezpečiť vzťahy s jednotlivými subjektmi, akými sú vnútroštátne a európske politické orgány zodpovedné za kontrolu využívania fondov Únie. V druhom z týchto dokumentov sa navyše uvádzalo, že vzťahy s vnútroštátnymi parlamentmi majú zabezpečovať členovia a ich kancelária.
Postup Dvora audítorov týkajúci sa služobných ciest pána Pinxtena potvrdzuje, že táto inštitúcia vykonala svoju voľnú úvahu v tom zmysle, že v zásade pripustila súvislosť medzi služobnými cestami, ktorých účelom bolo stretnutie s vnútroštátnymi politickými predstaviteľmi, a funkciou svojich členov.
Po prvé, počas dvoch funkčných období pána Pinxtena bolo schválených niekoľko desiatok jeho služobných ciest, ktorých jediným účelom bolo stretnúť sa s belgickým politickým predstaviteľom.
Ďalej počas prvého preskúmania služobných ciest pána Pinxtena, ktoré zabezpečili útvary Dvora audítorov pred vyšetrovaním OLAF‑u, neboli tieto cesty vôbec označené za potenciálne problematické cesty, ktoré by mali byť dodatočne odôvodnené.
Napokon zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že okrem služobných ciest, ktoré sú označené za nezákonné v rámci prvého žalobného dôvodu, zostávajú z pohľadu Dvora audítorov úplne zákonnými ďalšie služobné cesty pána Pinxtena, ktorých účelom boli stretnutia s belgickými politickými predstaviteľmi.
Vzhľadom na to, čo bolo uvedené vyššie, služobné cesty schválené transparentným spôsobom, ktorých cieľom je stretnutie s politickými predstaviteľmi, nemožno vo všeobecnosti považovať z dôvodu ich účelu za zjavne nezákonné.
Toto posúdenie nemôže spochybniť tvrdenie Dvora audítorov, že reprezentáciu tejto inštitúcie zabezpečuje jej predseda a jej členovia zodpovední za inštitucionálne vzťahy a kontrolu kvality auditu.
Toto tvrdenie je v priamom rozpore s dokumentmi vydanými touto inštitúciou, ktoré sú uvedené v bode 433 tohto rozsudku. Uvedené tvrdenie nie je okrem toho ani v súlade so skutočnosťou, že rozhodnutie č. 7‑2004 stanovilo, že všetci členovia uvedenej inštitúcie môžu využívať výdavky na reprezentáciu a pohostenie, ktoré im vznikli ako členom.
V dôsledku toho je potrebné posúdiť, či vysvetlenia a dôkazy predložené Dvorom audítorov zakladajú v prípade každej zo služobných ciest, ktorej účel sa týkal stretnutia s politickým predstaviteľom, dôvod, na základe ktorého sa možno domnievať, že predmetná služobná cesta nemala oprávnený protokolárny cieľ.
Z tohto hľadiska je v prvom rade zrejmé, že niekoľko služobných ciest, ktoré pán Pinxten uvádza ako cesty, ktorých účelom bolo stretnúť sa s belgickými politickými predstaviteľmi, môže byť priamo spojených s jeho politickou činnosťou nezlučiteľnou s jeho funkciou, ktorej existencia bola konštatovaná pri preskúmaní štvrtého žalobného dôvodu, keďže v skutočnosti mu mali umožniť zúčastniť sa na schôdzi predsedníctva dotknutej politickej strany.
Také služobné cesty, ktoré boli schválené na základe žiadostí, v ktorých boli vynechané podstatné informácie, a ktoré v skutočnosti súviseli s činnosťou nezlučiteľnou s funkciou člena Dvora audítorov, nemožno považovať za zákonné.
Konštatovanie tohto druhu možno uviesť v prípade služobných ciest uvedených v riadkoch č. 54, 60, 61, 70, 81, 84, 85, 88 a 94 vzhľadom na to, že Dvor audítorov predložil zápisnice potvrdzujúce prítomnosť pána Pinxtena na schôdzach predsedníctva predmetnej politickej strany počas týchto ciest, pričom však v žiadostiach o schválenie služobných ciest neboli tieto schôdze uvedené.
Skutočnosť, že účelom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 94 nebolo len stretnutie s belgickými politickými predstaviteľmi, ale aj účasť na schôdzi v Európskom parlamente, nemôže byť dôkazom o zákonnosti tejto misie, keďže zápisnice, ktoré vyhotovila predmetná politická strana a Európsky parlament preukazujú, že pán Pinxten sa zúčastnil iba na schôdzi organizovanej touto stranou.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 95, 396, 410, 413 a 414 treba vzhľadom na údaje uvedené v diári pána Pinxtena a v e‑mailoch, ktoré si vymenil s predstaviteľmi tejto strany, taktiež považovať za cesty, ktorých skutočným účelom bolo umožniť pánovi Pinxtenovi zúčastniť sa na schôdzach predsedníctva predmetnej politickej strany. To isté platí pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 299 a 369, a to iba na základe jasných odkazov, na ktoré možno poukázať v tomto diári.
V tomto prípade treba analogicky uviesť niekoľko služobných ciest, ktorých oznámeným účelom síce nebolo stretnúť sa s belgickým politickým predstaviteľom, ale vzhľadom na to, že umožnili pánovi Pinxtenovi zúčastniť sa na schôdzach predsedníctva predmetnej politickej strany, je potrebné ich z tohto dôvodu považovať za čiastočne nezákonné.
Platí to v prípade služobných ciest uvedených v riadkoch č. 39, 45 a 86. Zatiaľ čo oznámeným účelom týchto troch služobných ciest bolo stretnutie so súkromnými hospodárskymi subjektmi alebo predstaviteľmi združení, Súd má k dispozícii zápisnice zo schôdzí predsedníctva predmetnej politickej strany, v ktorých je uvedená prítomnosť pána Pinxtena na týchto schôdzach v dňoch, ktoré zodpovedajú dátumom uvedených služobných ciest.
Rovnako služobnú cestu uvedenú v riadku č. 68, – hoci sa týkala aj reprezentačnej činnosti, ktorej zákonnosť nie je spochybnená –, treba považovať za čiastočne nezákonnú, keďže pán Pinxten sa v čase konania tejto služobnej cesty zúčastnil na schôdzi predsedníctva predmetnej politickej strany, o čom svedčí zápisnica z tejto schôdze.
Cieľom niekoľkých služobných ciest pána Pinxtena bola v druhom rade účasť na činnostiach alebo pohosteniach, ktoré organizovala predmetná politická strana a ktoré boli odlišné od stretnutí jej predsedníctva.
Vzhľadom na pozvania, ktoré dostal pán Pinxten, a poznámky v jeho diári je teda zrejmé, že pod záštitou oficiálnych dôvodov založených na stretnutiach s belgickými politickými predstaviteľmi bola cieľom služobných ciest uvedených v riadkoch č. 120, 175, 221 a 365 účasť na parlamentných dňoch predmetnej politickej strany, služobných ciest uvedených v riadkoch č. 207, 298 a 381 ako aj sčasti služobnej cesty uvedenej v riadku č. 229 účasť na novoročných recepciách tejto strany, služobnej cesty uvedenej v riadku č. 258 účasť na návšteve mesta určenej pre členov uvedenej strany alebo ďalej služobných ciest uvedených v riadkoch č. 260 a 289 účasť na študijnom dni a na kongrese tej istej strany.
Činnosti toho istého druhu sa okrem toho niekedy uskutočnili aj na základe iných dôvodov, než bolo stretnutie s belgickými politickými predstaviteľmi.
Z diára pána Pinxtena teda po prvé vyplýva, že služobná cesta č. 69, ktorej uvádzaným cieľom bola účasť na „kongrese“, sa týkala kongresu predmetnej politickej strany.
Pokiaľ bola ďalej služobná cesta uvedená v riadku č. 275 odôvodnená pozvaním od osoby, ktorej funkcia nie je uvedená, faktúra predložená Dvorom audítorov a odkaz v tomto diári dokazujú, že jej skutočným účelom bola účasť na „politickej kaviarni“ organizovanej touto politickou stranou.
Napokon je potrebné na základe tohto diára a e‑mailu od asistentky pána Pinxtena z 25. júla 2017 konštatovať, že pod záštitou pozvania politickej skupiny ALDE v Európskom parlamente bola cieľom služobných ciest uvedených v riadkoch č. 308 a 416 účasť na parlamentných dňoch predmetnej politickej strany.
Pokiaľ ide o služobnú cestu uvedenú v riadku č. 269, ktorej oficiálnym účelom bolo „Formálne pozvanie, štátny minister, Herman de Croo Centrum“, táto cesta musí tiež súvisieť s politickou činnosťou pána Pinxtena, keďže sa týkala návštevy inštitúcie, ktorá sa prezentuje ako založená na účely vzdania pocty bývalému predsedovi predmetnej politickej strany.
Služobné cesty uvedené v bodoch 451 až 456 tohto rozsudku treba považovať za neoddeliteľné od politickej činnosti pána Pinxtena, ktorej sa týka prvá časť štvrtého žalobného dôvodu, a z tohto dôvodu za zjavne nezákonné.
Skutočnosť, že cieľom podujatí organizovaných predmetnou politickou stranou, ktoré predstavujú účel niektorých z týchto služobných ciest, nebolo
a priori
diskutovať o politickom smerovaní tejto strany, ale mali skôr slávnostný rozmer, nemôže spochybniť toto posúdenie, keďže prepojenie týchto podujatí s politickým hnutím, v rámci ktorého vykonával pán Pinxten činnosť nezlučiteľnú s jeho funkciou, mu neumožňovalo zúčastniť sa na nich bez toho, aby porušil svoju povinnosť nezávislosti.
Teda skutočnosť, že niektoré z uvedených služobných ciest boli schválené na základe žiadosti, ktorá dostatočne transparentne opísala ich účel, je na účely tohto konania irelevantná.
Naproti tomu v prípade služobnej cesty uvedenej v riadku č. 34 nemôže byť skutočnosť, že v diári pána Pinxtena sa uvádza, že sa mal zúčastniť na novoročnej recepcii predmetnej politickej strany 19. januára 2009, dôkazom o tom, že by jeho príchod do Bruselu v ten deň – hoci účelom tejto služobnej cesty bola účasť na schôdzi Európskeho parlamentu nasledujúce ráno – mal zjavne iný účel, než bol oznámený účel uvedenej služobnej cesty, keďže takú možnosť možno odôvodniť z praktických dôvodov.
Rovnako pokiaľ Dvor audítorov ohľadom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 74 uvádza účasť pána Pinxtena na schôdzi predsedníctva predmetnej politickej strany, z príkazu na služobnú cestu vyplýva, že táto cesta sa začala až niekoľko hodín po konaní tejto schôdze.
Ďalšie služobné cesty, ktorých oznámeným účelom bolo stretnutie s belgickými politickými predstaviteľmi, nemôžu v treťom rade vzhľadom na spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, súvisieť so schôdzami alebo inými činnosťami organizovanými predmetnou politickou stranou.
Je pravdou, že politických predstaviteľov, ktorí sú uvedení v príkazoch na tieto služobné cesty, Dvor audítorov vo väčšine prípadov dôveryhodným spôsobom označuje za patriacich k tejto politickej strane.
Konštatovane úzkych väzieb medzi pánom Pinxtenom a predmetnou politickou stranou však v rámci tohto konania nemôže stačiť na vytvorenie domnienky, ktorá by umožňovala pravidelne vyvodiť zjavne nezákonnú povahu služobnej cesty, ktorej cieľom je stretnutie s politickým predstaviteľom iba z dôvodu, že tento predstaviteľ je členom tejto politickej strany.
Totiž najmä vzhľadom na významnú úlohu, ktorú uvedená strana zohráva v belgickom politickom živote, a na vzťahy, ktoré v nej mohol oprávnene mať pán Pinxten z dôvodu jeho činností pred jeho nástupom do funkcie, nemožno zorganizovanie určitého počtu protokolárnych služobných ciest zameraných na politických predstaviteľov patriacich k tej istej strane považovať za neprijateľné.
Pokiaľ Dvor audítorov pred Súdnym dvorom tvrdí, že nevedel o straníckej príslušnosti týchto politických predstaviteľov pred vyšetrovaním OLAF‑u, toto tvrdenie nemôže stačiť na preukázanie, že žiadosti pána Pinxtena boli podvodnej povahy alebo v nich bola vynechaná podstatná informácia, a to tým viac, že predmetné služobné cesty sa najčastejšie týkali malého počtu osôb, ktorých politická príslušnosť bola verejne známa, a že cieľom niekoľkých z týchto služobných ciest bolo stretnutie s politickými predstaviteľmi, ktorí boli výslovne označení ako zastávajúci najmä funkciu „vodcu strany“.
Za týchto podmienok je potrebné konštatovať, že Dvor audítorov neuniesol dôkazné bremeno, ktoré mu prináleží v prípadoch, v ktorých navrhuje, aby Súdny dvor konštatoval nezákonnosť služobných ciest iba na základe skutočnosti, že politický predstaviteľ uvedený v príkaze na predmetnú služobnú cestu je členom predmetnej politickej strany bez toho, aby predložil dôkaz o tom, že táto služobná cesta nespĺňala v relevantnom čase kritériá uplatňované v rámci Dvora audítorov na to, aby sa uznala za zákonnú protokolárnu služobnú cestu.
Na takú situáciu možno poukázať v prípade niekoľkých služobných ciest, na ktorých bol pán Pinxten oprávnený stretnúť sa s politickým predstaviteľom zastávajúcim poprednú funkciu, či už išlo o poslanca Európskeho parlamentu na služobných cestách uvedených v riadkoch č. 19, 301, 330, 355 a 402 a čiastočne aj na služobnej ceste uvedenej v riadku č. 296, člena belgickej vlády na služobných cestách uvedených v riadkoch č. 43, 66, 92, 97, 169, 211, 215, 248, 303, 352 a 395 a čiastočne aj na služobných cestách uvedených v riadkoch č. 118, 326 a 339, alebo tiež poslanca belgického parlamentu na služobných cestách uvedených v riadkoch č. 41, 59, 171, 203, 204, 208, 211, 238, 313, 331, 334, 336, 346, 354 a čiastočne aj na služobnej ceste uvedenej v riadku č. 326.
Tento výsledok musí platiť aj v prípade služobných ciest uvedených v riadkoch č. 1 a 7, ktorých cieľom bolo stretnúť sa s členom ministerského kabinetu.
Pokiaľ ide o služobné cesty citované v riadkoch č. 319 a 320, Dvor audítorov neopisuje člena ministerského kabinetu uvedeného v príkaze na služobnú cestu ako člena predmetnej politickej strany. Táto inštitúcia sa však domnieva, že tieto služobné cesty musia byť spojené s politickou alebo súkromnou činnosťou, pretože súvisia s oblasťou dopravy. Táto skutočnosť však nepostačuje na preukázanie zjavnej nezákonnosti uvedených služobných ciest.
Logiku uplatnenú v súvislosti so služobnými cestami, ktorých cieľom bolo stretnutie s politickými predstaviteľmi zastávajúcimi popredné funkcie, nemožno v štvrtom rade prevziať na služobné cesty, ktorých cieľom bolo stretnutie s osobami, ktoré také funkcie zastávali, ale ku dňu predmetnej služobnej cesty ich zanechali, keďže také stretnutie treba s výnimkou osobitných okolností považovať za stretnutie bez protokolárneho záujmu Dvora audítorov.
Takisto stretnutie s miestnym politickým predstaviteľom treba s výnimkou osobitných okolností považovať za stretnutie, ktoré zjavne nesúvisí s výkonom funkcie člena Dvora audítorov.
Na základe týchto kritérií a vzhľadom na to, že pán Pinxten nepredložil dôkazy, ktoré by preukazovali existenciu osobitných okolností, treba služobné cesty uvedené v riadkoch č. 15 a 253 považovať za zjavne nezákonné, keďže zo samotného účelu týchto služobných ciest, aký oznámil pán Pinxten, vyplýva, že ich cieľom bolo stretnutie s bývalým ministrom a bývalým členom belgického parlamentu.
Pokiaľ ide o služobnú cestu uvedenú v riadku č. 232, je potrebné konštatovať, že postavenie „štátneho ministra“ priznané osobe, s ktorou sa malo uskutočniť stretnutie v rámci tejto služobnej cesty, predstavuje čestný titul, ktorý neznamená súčasné vykonávanie poprednej politickej funkcie. Dôvod takej služobnej cesty sa preto javí ako zavádzajúci a túto cestu treba v každom prípade považovať za zjavne nezákonnú.
Podobne účasť na recepcii organizovanej obcou Overpelt, ktorá bola sčasti účelom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 378, treba taktiež považovať za zjavne nesúvisiacu s funkciou člena Dvora audítorov.
–
O vzťahoch so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov
Viaceré služobné cesty, ktoré viedli k vyplateniu náhrady výdavkov na služobnú cestu alebo diét a ktoré sú predmetom prvého žalobného dôvodu, súviseli so vzťahmi, ktoré pán Pinxten udržiaval so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov.
Právny režim služobných ciest členov Dvora audítorov, ktorých predmetom sú stretnutia s takými osobami, treba odlíšiť od režimu služobných ciest, ktoré sa týkajú vzťahov s politickými predstaviteľmi.
Keďže totiž podľa článku 285 ZFEÚ je úlohou Dvora audítorov zabezpečovať kontrolu účtov Únie, vzťahy udržiavané so súkromnými hospodárskymi subjektmi môžu mať pre túto inštitúciu menší význam než vzťahy s predstaviteľmi verejnej moci.
Toto konštatovanie je potvrdené skutočnosťou, že v oznámení z 22. apríla 2004 nie je medzi pripomienkami k správnemu použitiu výdavkov členov Dvora audítorov na reprezentáciu a pohostenie uvedené pozývanie zástupcov súkromných hospodárskych subjektov.
Ani dokumenty, ktoré majú stanoviť komunikačnú stratégiu Dvora audítorov, citované v bode 433 tohto rozsudku, neodkazujú na týchto zástupcov ako na zainteresované strany, na ktoré sa táto inštitúcia chce obracať s cieľom zabezpečiť propagáciu svojej práce.
Tvrdenie pána Pinxtena, podľa ktorého boli služobné cesty, počas ktorých sa stretával so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov, odôvodnené potrebou vymieňať si názory s aktérmi hospodárskeho sveta, ktoré potom boli témou diskusií v rámci Dvora audítorov, nemôže byť v tomto smere dôkazom dostatočnej súvislosti s funkciou člena tejto inštitúcie, ktorá by bola dôvodom na využitie jej zdrojov.
V dôsledku toho hoci Dvor audítorov väčšinu služobných ciest zameraných na stretnutia so zástupcami súkromných subjektov schválil na základe úplne transparentných žiadostí pána Pinxtena, pán Pinxten musel vedieť, že s výnimkou osobitných okolností, ktoré môžu byť dôkazom špecifickej súvislosti medzi príslušnými činnosťami dotknutého súkromného subjektu a tejto inštitúcie, taký dôvod zjavne nie je spôsobilý preukázať dostatočnú súvislosť s výkonom funkcie člena tejto inštitúcie.
V tomto smere treba po prvé považovať za zjavne protizákonné služobné cesty, ktorých dôvodom bolo pozvanie od zástupcu súkromného hospodárskeho subjektu nadnárodných rozmerov.
Tento záver je nevyhnutný, najmä pokiaľ ide o služobné cesty uvedené v riadkoch č. 33 a 104, ktoré súviseli s pozvánkami od zástupcov priemyselných skupín, služobnú cestu uvedenú v riadku č. 45, ktorej predmetom bol obed s osobou, ktorú pán Pinxten opísal ako člena viacerých správnych rád, a služobnú cestu uvedenú v riadku č. 325, ktorej cieľom bolo stretnutie s členom vedenia obchodnej banky.
Rovnako tvrdenia Dvora audítorov v súvislosti so skutočným predmetom služobných ciest uvedených v riadkoch č. 257 a 259 sa síce z hľadiska spisu, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, nejavia byť preukázané, napriek tomu ich však treba považovať za zjavne protizákonné v tom zmysle, že sa uskutočnili na pozvanie medzinárodnej advokátskej kancelárie a elektrárenskej spoločnosti.
Platí to aj pre služobnú cestu uvedenú v riadku č. 74, ktorej dôvodom bolo pozvanie od zástupcu skupiny poisťovní a jej cieľom bola vzhľadom na informácie, ktoré vyplývajú z diára pána Pinxtena, účasť na koncerte.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 75 a 307 a čiastočne aj služobnú cestu uvedenú v riadku č. 86 treba tiež považovať za zjavne protizákonné, lebo ich cieľom bolo stretnúť sa s vedúcim predstaviteľom poštovej skupiny, a to tým viac, že e‑maily poskytnuté Dvorom audítorov preukazujú, že pán Pinxten slúžil pre tohto vedúceho predstaviteľa ako sprostredkovateľ vo veci štátnej pomoci.
Po druhé zjavná protizákonnosť, ktorou sú v zásade postihnuté služobné cesty, ktorých cieľom boli stretnutia so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov, sa o to viac vzťahuje na služobné cesty súvisiace s miestnymi súkromnými hospodárskymi subjektmi.
V prvom rade to platí pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 73, 76, 251 a 295, ktorých predmetom boli stretnutia so zástupcami spoločností odborníkov na účtovníctvo z regiónu, z ktorého pochádza pán Pinxten, ako aj pre služobnú cestu spomenutú v riadku č. 130, ktorej cieľom bolo stretnutie so zástupcom viacerých podnikov v tomto regióne.
Rovnako služobnú cestu spomenutú v riadku č. 82 a čiastočne aj služobné cesty uvedené v riadkoch č. 121 a 310 treba pokladať za zjavne protizákonné, keďže opakované stretnutia s developerom pôsobiacim v regióne, z ktorého pán Pinxten pochádza, podľa všetkého nemajú nijakú súvislosť s jeho funkciou v Dvore audítorov.
V tomto smere je nepodstatné, že uvedená inštitúcia nie je schopná preukázať dôvodnosť tvrdenia, podľa ktorého sa pán Pinxten s týmto developerom stretol, lebo mal záujem o konkrétny stavebný projekt.
Okrem toho miestne oslavy usporiadané súkromnými hospodárskymi subjektmi, akou je oslava výročia antverpskej prístavnej spoločnosti, ktorá bola predmetom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 363, alebo spustenie lisovacej linky v istej továrni, ktoré bolo dôvodom na služobnú cestu spomenutú v riadku č. 390, zjavne nie je možné považovať za súvisiace s funkciou pána Pinxtena v rámci Dvora audítorov.
Nakoniec služobné cesty uvedené v riadkoch č. 100, 239, 283, 287, 359 a 406 treba tiež považovať za zjavne protizákonné z rovnakého dôvodu, lebo ich cieľom bolo stretnutie s belgickým podnikateľom, ktorého pán Pinxten počas vypočutia úradom OLAF opísal ako člena správnej rady skupiny, ktorej je akcionárom, a „dlhoročného priateľa“. Použitie zdrojov Dvora audítorov na financovanie takých služobných ciest svedčí o zamieňaní záujmov tejto inštitúcie so súkromnými záujmami pána Pinxtena o to viac, že z dokumentov predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že pán Pinxten slúžil pre uvedeného podnikateľa ako poradca, pokiaľ ide o jeho vzťahy s Komisiou.
Po tretie však nie je možné považovať za zjavne protizákonné služobné cesty, ktorých cieľom bola výmena názorov so zástupcami medzinárodných audítorských spoločností.
Keďže totiž konkrétne úlohy, ktoré tieto spoločnosti vykonávajú, sú čiastočne porovnateľné s úlohami členov a zamestnancov Dvora audítorov a táto inštitúcia s uvedenými spoločnosťami spolupracuje, nie je vylúčené, aby členovia tejto inštitúcie chodili na služobné cesty zamerané na udržiavanie pracovných vzťahov s uvedenými spoločnosťami.
Dvor audítorov počas tohto konania napokon priznal existenciu pravidelných kontaktov medzi zástupcami tejto inštitúcie a medzinárodných audítorských spoločností.
Uvedená inštitúcia síce tvrdí, že rámcom týchto kontaktov musí byť verejné obstarávanie alebo sa musia uskutočňovať v podobe vzdelávacích aktivít, treba však konštatovať, že také zásady nie sú stanovené v interných predpisoch, na ktoré táto inštitúcia poukazuje, a nezodpovedajú jej praxi, ktorá vyplýva z príkazov na služobné cesty pána Pinxtena.
Z toho vyplýva, že služobné cesty uvedené v riadkoch č. 47, 103, 161, 210 a 277, ktorých transparentným cieľom bola účasť pána Pinxtena na podujatí usporiadanom medzinárodnou audítorskou spoločnosťou pre predstaviteľov európskych inštitúcií, nemožno považovať za zjavne protizákonné.
To isté platí pre služobnú cestu spomenutú v riadku č. 237 a čiastočne pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 373 a 374 v rozsahu, v akom boli predmetom týchto služobných ciest stretnutia so zástupcami medzinárodných audítorských spoločností. Skutočnosť, že služobná cesta spomenutá v riadku č. 157 a čiastočne služobná cesta spomenutá v riadku č. 339, ktoré boli predmetom rovnakého príkazu na služobnú cestu, sa uskutočnili v sídle súkromného klubu a veľkého podniku, bez doplňujúcich informácií nepostačuje na odôvodnenie odlišného záveru, pokiaľ ide o tieto služobné cesty.
Čo sa týka služobnej cesty uvedenej v riadku č. 199, ktorej cieľom bolo tiež stretnutie so zástupcom medzinárodnej audítorskej spoločnosti, Dvor audítorov tvrdí, že jej skutočným predmetom boli diskusie o pracovnej ponuke, ktorá by mohla zaujímať dieťa pána Pinxtena.
Dôkazy predložené touto inštitúciou však z právneho hľadiska dostatočne nepreukazujú, že toto stretnutie bolo zorganizované na uvedený účel alebo že sa týkalo predovšetkým rodinných záujmov pána Pinxtena, a teda nepreukazujú ani zjavnú protizákonnosť uvedenej služobnej cesty. Je pravda, že z e‑mailov poskytnutých touto inštitúciu vyplýva, že osoba, s ktorou sa pán Pinxten počas tejto služobnej cesty stretol, po rozhovore s ním dostala životopis jedného z jeho detí a informovala o možných perspektívach zamestnania tohto dieťaťa. Odôvodnenie poskytnuté pánom Pinxtenom, podľa ktorého sú počas pracovného obeda možné aj menej formálne diskusie, ktoré sa týkajú predovšetkým rodinnej situácie účastníkov obeda a môžu vysvetliť tieto e‑maily, sa však nezdá byť neprípustné.
–
O vzťahoch so záujmovými organizáciami a združeniami
Štyridsať služobných ciest, v súvislosti s ktorými boli nahradené výdavky na služobnú cestu alebo vyplatené diéty a ktoré Dvor audítorov podľa prvého žalobného dôvodu považuje za protizákonné, sa týkalo aktivít pána Pinxtena súvisiacich so záujmovými organizáciami alebo združeniami.
Také služobné cesty sa nachádzajú na polceste medzi služobnými cestami súvisiacimi so vzťahmi s politickými predstaviteľmi a služobnými cestami súvisiacimi so vzťahmi so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov.
Hoci teda organizácie zastupujúce občiansku spoločnosť neboli spomenuté v predpisoch Dvora audítorov upravujúcich výdavky na reprezentáciu a pohostenie ani v dokumente vymedzujúcom komunikačnú stratégiu tejto inštitúcie, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, tieto organizácie napriek tomu môžu vyjadrovať stanoviská k fungovaniu inštitúcií, ktoré môže Dvor audítorov vziať do úvahy pri príprave správ o tomto fungovaní.
Za týchto okolností nemožno úplne vylúčiť, že Dvor audítorov by sa v konkrétnych prípadoch mohol právoplatne domnievať, že služobné cesty súvisiace s takými organizáciami majú byť spojené s výkonom funkcie jeho členmi.
Na základe preskúmania postupu pána Pinxtena, ktorý vyplýva z príslušných príkazov na služobné cesty, však možno konštatovať, že napriek tomu, že mu ich Dvor audítorov opakovane povolil vo všeobecnosti na transparentnom základe, musel si byť vedomý toho, že jeho služobné cesty súvisiace so záujmovými organizáciami alebo združeniami zjavne nemajú pre túto inštitúciu skutočný význam.
V prvom rade ako vyplýva z bodu 502 tohto rozsudku, pán Pinxten počas svojho funkčného obdobia uskutočnil niekoľko desiatok služobných ciest tohto druhu.
Ďalej sa zdá, že tieto služobné cesty sa takmer systematicky týkali miestnych organizácií, ktorých pôsobnosť je obmedzená na Limbursko alebo Flámsko (Belgicko).
Nakoniec sa počas týchto služobných ciest v skutočnosti uskutočnili stretnutia s veľmi obmedzeným počtom aktérov, ktorých pán Pinxten opakovane navštívil.
Keďže však z nepriamej súvislosti medzi činnosťami Dvora audítorov a záujmových organizácií alebo združení je možné odvodiť zákonnosť takých služobných ciest len v osobitných prípadoch, zjavne nemožno vychádzať z toho, že bolo v záujme Dvora audítorov opakovane zabezpečovať propagáciu svojej činnosti u miestnych aktérov alebo výmenu názorov s takými aktérmi.
Z tohto dôvodu treba služobné cesty uvedené v riadkoch č. 48, 132, 170, 192, 209, 217, 224, 228, 242, 256, 271, 292, 304, 305, 318, 328, 353, 361, 380 a 398 a čiastočne služobnú cestu spomenutú v riadku č. 155 pokladať za zjavne protizákonné, keďže ich predmetom bolo udržiavanie vzťahov s Vlaams netwerk van ondernemingen Limburg (Obchodná a priemyselná komora Limburska, Belgicko) prostredníctvom stretnutí s jej vedením alebo účasti na výročných stretnutiach, novoročných recepciách, letných slávnostiach a ďalších spoločenských podujatiach, ktoré usporiadala táto organizácia.
Rovnaký záver platí pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 83, 174, 219 a 311 a čiastočne pre služobnú cestu uvedenú v riadku č. 118, ktoré súviseli s pozvaniami od zamestnávateľského zväzu z Limburska, a pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 131, 227, 261 a čiastočne pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 326 a 378, ktorých predmetom bola účasť na stretnutiach zoskupenia priemyselných podnikov pôsobiacich v obci Overpelt.
Hoci služobná cesta uvedená v riadku č. 93 a čiastočne služobná cesta spomenutá v riadku č. 310 súviseli s organizáciami z Limburska, do ktorých bola uskutočnená len jedna služobná cesta, pričom konkrétne išlo o združenie na podporu zamestnávania a neformálne zoskupenie miestnych predstaviteľov, na základe kontextu opísaného v bodoch 506 až 509 tohto rozsudku je ich tiež možné pokladať za zjavne protizákonné.
Toto posúdenie treba uplatniť aj na služobné cesty uvedené v riadkoch č. 154 a 230, ktoré sa týkali organizácie presadzujúcej flámske záujmy v Bruseli, ako aj na služobné cesty uvedené v riadkoch č. 134 a 135, ktorých predmetom bola účasť na novoročnej recepcii investičného fondu z Flámskeho regiónu.
Naopak, dôležitá úloha priznaná zväzom podnikov s celoštátnou pôsobnosťou znamená, že služobné cesty uvedené v riadkoch č. 137 a 143, ktorých cieľom bolo stretnutie s prezidentom zväzu belgických podnikov, ako aj služobnú cestu uvedenú v riadku č. 290 a čiastočne služobnú cestu spomenutú v riadku č. 155, v ktorých išlo o účasť na fórach usporiadaných týmto zväzom, netreba považovať za zjavne protizákonné.
–
O vykonávaní povolenej vonkajšej činnosti
Ako vyplýva z bodu 58 tohto rozsudku, rozhodnutím z 30. apríla 2015 Dvor audítorov pánovi Pinxtenovi povolil vykonávať vonkajšiu činnosť zlučiteľnú s funkciou člena tejto inštitúcie, ktorá spočívala vo výkone funkcie predsedu SBNL‑V.
V žiadosti, na základe ktorej bolo vydané toto rozhodnutie, bola uvedená nadácia opísaná ako nezisková organizácia zameraná na presadzovanie toho, aby majitelia pozemkov prispievali k biodiverzite a správnemu ekologickému hospodáreniu v Belgicku.
Keďže vonkajšia činnosť sa zo svojej podstaty odlišuje od funkcie vykonávanej členom Dvora audítorov v rámci tejto inštitúcie, nemôže byť dôvodom na uskutočňovanie služobných ciest v postavení člena Dvora audítorov.
Protiprávnosť služobných ciest priamo súvisiacich s povolenou vonkajšou činnosťou treba okrem toho považovať za zjavnú, keďže vyplýva zo samotnej povahy takej činnosti.
Na základe týchto úvah je potrebné určiť, či niektoré služobné cesty povolené Dvorom audítorov v skutočnosti patria pod vonkajšiu činnosť pána Pinxtena.
Hoci teda Dvor audítorov schválil služobnú cestu uvedenú v riadku č. 368 a čiastočne služobnú cestu spomenutú v riadku č. 392 na základe úplne transparentnej žiadosti, treba ich pokladať za zjavne protizákonné v tom zmysle, že boli reakciou na pozvanie SBNL‑V, na ktoré sa odvolával príkaz na služobnú cestu.
Okrem týchto dvoch služobných ciest je možné s povolenou vonkajšou činnosťou pána Pinxtena, ktorá spočívala vo funkcii predsedu tejto nadácie, spojiť služobné cesty uvedené v riadkoch č. 323, 360, 385 a 405 a čiastočne služobnú cestu uvedenú v riadku č. 392.
Služobná cesta spomenutá v riadku č. 405 a čiastočne služobná cesta uvedená v riadku č. 385 totiž súviseli so stretnutím so zástupcom fondu, ktorý zabezpečoval financovanie hlavnej ceny, ktorú každoročne udeľuje SBNL‑V.
Pokiaľ ide o služobné cesty uvedené v riadkoch č. 323 a 360 a čiastočne služobné cesty uvedené v riadkoch č. 385 a 392, týkali sa buď činnosti organizovanej zo strany European Landowners Organisation (Európska organizácia majiteľov pozemkov, ďalej len „ELO“), alebo stretnutia so zástupcom tejto organizácie v čase, keď bol pán Pinxten predsedom SBNL‑V.
Pán Pinxten teda síce presne nevysvetlil väzbu medzi ELO a svojou funkciou člena Dvora audítorov, zo spisu, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, však vyplýva, že táto organizácia úzko súvisí s nadáciou SBNL‑V.
V prvom rade totiž z opisu predmetu činnosti SBNL‑V uvedeného v bode 517 tohto rozsudku vyplýva, že cieľom tejto nadácie i ELO je hájiť záujmy majiteľov pozemkov.
Ďalej zástupca ELO, s ktorým sa pán Pinxten stretol počas služobných ciest schválených Dvorom audítorov, ako generálny tajomník SBNL‑V podpísal dokument, ktorý pán Pinxten tejto inštitúcii predložil v rámci žiadosti o povolenie vykonávať funkciu predsedu uvedenej nadácie. Zo zápisnice predloženej Dvorom audítorov ďalej vyplýva, že tento zástupca ELO zasadal vo valnom zhromaždení SBNL‑V.
Nakoniec e‑maily figurujúce v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, preukazujú existenciu ďalších väzieb medzi SBNL‑V a ELO, akou je účasť ELO na postupe schvaľovania uvedenej vonkajšej činnosti alebo na príprave odovzdávania hlavnej ceny, ktorú každoročne udeľuje SBNL‑V.
Vzhľadom na tieto skutočnosti treba vychádzať z toho, že služobné cesty uvedené v bode 524 tohto rozsudku sú zjavne protizákonné.
Toto posúdenie je potrebné uplatniť na služobnú cestu spomenutú v riadku č. 296, keďže jej predmetom bolo sčasti umožniť pánovi Pinxtenovi, aby sa stretol s vedúcimi predstaviteľmi ELO a SBNL‑V krátko pred svojím vymenovaním za predsedu tejto nadácie.
Navyše hoci v prípade služobnej cesty uvedenej v riadku č. 393 bola účasť na valnom zhromaždení Medzinárodnej rady pre poľovníctvo v Bruseli jasne uvedená v príkaze na služobnú cestu, treba poukázať na to, že pán Pinxten bol v programe tohto valného zhromaždenia predstavený nielen ako člen Dvora audítorov, ale aj ako predseda SBNL‑V, a že v programe bolo uvedené, že prednesie uvítací príhovor „v mene Belgicka“.
Okrem toho z výmeny e‑mailov pred touto služobnou cestou vyplýva, že pán Pinxten mal pôvodne predniesť prejav spolu s belgickým ministrom a že jeho účasť na uvedenom valnom zhromaždení pripravovala najmä organizácia ELO.
V dôsledku toho treba konštatovať, že prejav pána Pinxtena na valnom zhromaždení Medzinárodnej rady pre poľovníctvo súvisí s jeho funkciou predsedu SBNL‑V, a nie s postavením člena Dvora audítorov, čo znamená, že služobnú cestu spomenutú v riadku č. 393 je potrebné považovať za zjavne protizákonnú.
Naopak, hoci služobná cesta uvedená v riadku č. 128 výslovne súvisí s organizáciou ELO, nemožno ju považovať za zjavne protizákonnú len z tohto dôvodu, lebo sa uskutočnila niekoľko rokov predtým, ako bolo pánovi Pinxtenovi umožnené stať sa predsedom SBNL‑V.
Za týchto okolností pánovi Pinxtenovi nemožno vytýkať, že sa na základe transparentného príkazu na služobnú cestu zúčastnil na konferencii usporiadanej v Európskom parlamente, ktorá súvisela so záujmovou organizáciou európskych rozmerov.
To isté platí pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 411 a 412, ktoré súviseli s podujatiami usporiadanými združením „Friends of the Countryside“ (Priatelia vidieka) a Fondation wallonne pour la conservation des habitats (Valónska nadácia pre zachovanie biotopov), keďže výhrady Dvora audítorov sú založené na údajných väzbách medzi týmito organizáciami a nadáciou SBNL‑V, ktoré nie sú podložené dôkazmi poskytnutými Súdnemu dvoru.
–
O účasti na poľovačkách
Skutočným cieľom jedenástich služobných ciest, za ktoré boli nahradené výdavky na služobnú cestu alebo vyplatené diéty a ktoré sú predmetom prvého žalobného dôvodu, bolo podľa Dvora audítorov umožniť pánovi Pinxtenovi účasť na poľovačkách.
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že pán Pinxten sa skutočne zúčastňoval na poľovačkách počas viacerých služobných ciest.
Treba však poukázať na to, že všetky tieto služobné cesty boli schválené na základe žiadostí predložených pánom Pinxtenom, ktoré sa odvolávali na pozvánku alebo na plánovanú činnosť, no neobsahovali nijakú zmienku o poľovačke.
V dôsledku toho keďže skutočnosť, že súčasťou služobnej cesty je účasť na poľovačke, je zásadnou informáciou na účely posúdenia jej súladu so zákonom, pán Pinxten sa vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 372 a 374 tohto rozsudku nemôže právoplatne odvolávať na legitímnu dôveru v zachovanie povolenia na predmetné služobné cesty, a teda od Dvora audítorov nemožno požadovať, aby preukázal ich zjavnú protiprávnosť.
V tejto súvislosti je síce zjavné, že účasť na poľovačke nemá ako taká nijakú súvislosť s výkonom funkcie člena Dvora audítorov, treba však pripomenúť, že z bodov 399 a 428 tohto rozsudku na jednej strane vyplýva, že služobná cesta člena tejto inštitúcie môže túto osobu právoplatne oprávniť na to, aby sa zúčastnila na podujatí, ktoré má predovšetkým pracovnú povahu, ale zahŕňa aj doplnkovú voľnočasovú aktivitu, a na druhej strane, že služobná cesta tohto člena môže byť odôvodnená protokolárnym cieľom.
V dôsledku toho je pri posudzovaní zákonnosti služobných ciest pána Pinxtena, v rámci ktorých sa zúčastnil na poľovačke, potrebné určiť, či tieto služobné cesty skutočne súviseli s podujatím, ktoré malo najmä pracovnú povahu, alebo či mali ozajstný protokolárny rozmer.
V tomto smere takú služobnú cestu po prvé nie je možné považovať za zákonnú, ak je jej oficiálnym dôvodom len pozvanie od osoby, ktorej funkcia nemá úzku súvislosť s činnosťou Dvora audítorov.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 309, 327 a 366 treba preto považovať za protizákonné, lebo ich jediným deklarovaným dôvodom bolo pozvanie od osoby, ktorej funkcia nebola uvedená v príkaze na služobnú cestu a nebola ani objasnená počas tohto konania.
To isté platí pre služobné cesty uvedené v riadkoch č. 329 a 377, keďže boli reakciou na pozvanie od zástupcu ELO, a teda súviseli prinajlepšom s povolenou vonkajšou činnosťou pána Pinxtena.
Okrem toho význam, ktorý môže mať pre Dvor audítorov udržiavanie pracovných vzťahov s medzinárodnými audítorskými spoločnosťami, nepostačuje na odôvodnenie služobnej cesty spomenutej v riadku č. 321, ktoré bola prezentovaná ako odpoveď na pozvanie od zástupcu takej spoločnosti, lebo z dôkazov, ktoré Dvor audítorov predložil, vyplýva, že jediným cieľom tejto služobnej cesty bola účasť na poľovačke usporiadanej touto osobou.
Po druhé služobné cesty uvedené v riadkoch č. 337 a 386 a čiastočne služobná cesta spomenutá v riadku č. 229 sa líšia od ostatných služobných ciest súvisiacich s poľovačkami v tom zmysle, že boli prezentované ako zamerané na účasť na „dňoch európskych inštitúcií“ usporiadaných na zámku Chambord.
Na základe potvrdenia vystaveného riaditeľom štátnych lesov Chambord a dôkazov, ktoré získal OLAF, najmä e‑mailu z 13. januára 2012, ktorý obsahuje zmienku o „európskej poľovačke“, a zoznamu účastníkov jedného z dotknutých podujatí, sa zdá, že na rozdiel od tvrdení Dvora audítorov je potrebné konštatovať, že na zámku Chambord boli v dňoch týchto služobných ciest skutočne usporiadané akcie, na ktorých sa zúčastnili osoby zastávajúce vysoké funkcie v európskych inštitúciách.
Ani jedna z písomností získaných úradom OLAF alebo predložených pánom Pinxtenom však nepreukazuje, že tieto podujatia by mali akýkoľvek pracovný rozmer. Naopak, programy získané úradom OLAF sa zmieňujú len o „honoch“, hostinách a „vzdávaní pocty ulovenej zveri“.
Navyše žiadosť o schválenie predmetných služobných ciest ani ďalšie dôkazy predložené Súdnemu dvoru neobsahujú informácie, z ktorých by vyplývalo, že tieto podujatia usporiadala organizácia, s ktorou by udržiavanie vzťahov malo pre Dvor audítorov význam, alebo zástupca takej organizácie. Bez týchto informácií alebo napokon bez tvrdení pána Pinxtena v tomto smere však tieto podujatia nemôžu byť dôvodom na uskutočnenie služobných ciest na protokolárne účely.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 337 a 386 a čiastočne služobnú cestu spomenutú v riadku č. 229 preto treba pokladať za protizákonné.
Po tretie dôvod služobných ciest uvedených v riadkoch č. 315 a 371 súvisel s pozvaniami od útvarov belgickej koruny a člena belgickej kráľovskej rodiny.
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že belgická kráľovská rodina naozaj pozvala pána Pinxtena na „kráľovské poľovačky“ na zámku Ciergnon (Belgicko).
Keďže však spis, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, neobsahuje informácie spôsobilé preukázať dôvodnosť tvrdenia pána Pinxtena, podľa ktorého majú tieto poľovačky v Belgickom kráľovstve významný protokolárny rozmer, samotná skutočnosť, že pozvanie pochádzalo od belgickej kráľovskej rodiny, nie je postačujúca na preukázanie súvislosti s výkonom funkcie člena Dvora audítorov.
Z toho vyplýva, že protiprávnosť služobných ciest uvedených v riadkoch č. 315 a 371 treba považovať za preukázanú.
–
O ďalších služobných cestách, ktoré uvádza Dvor audítorov
Séria služobných ciest, v súvislosti s ktorými boli nahradené výdavky na služobnú cestu alebo vyplatené diéty a ktoré sú predmetom prvého žalobného dôvodu, nepatrí do už preskúmaných kategórií, a teda ich súlad so zákonom treba posúdiť v každom jednotlivom prípade.
Pokiaľ ide o štrnásť z týchto služobných ciest, výhrady Dvora audítorov treba zamietnuť ako nedôvodné.
Po prvé keďže Dvor audítorov nijako nespresnil dôvod údajnej protiprávnosti, služobnú cestu uvedenú v riadku č. 310 nemožno pokladať za zjavne protizákonnú, lebo čiastočne súvisela s návštevou na univerzite.
Rovnako čo sa týka služobnej cesty uvedenej v riadku č. 347, stretnutie s predstaviteľom Národnej banky Belgicka, ako aj s poslancom belgického parlamentu a s advokátom, ktorý vykonáva určitú funkciu aj v rámci tejto banky, nemožno označiť za zjavne protizákonné iba na základe tvrdenia Dvora audítorov, podľa ktorého táto služobná cesta „nesúvisela s funkciou pána Pinxtena“, a skutočnosti, že uvedený poslanec bol členom dotknutej politickej strany.
Po druhé vo viacerých prípadoch dôkazy predložené Dvorom audítorov nie sú postačujúce na preukázanie protizákonnosti, ktorú namieta táto inštitúcia.
V prvom rade čo sa týka služobných ciest uvedených v riadkoch č. 57 a 391, ktorých predmetom boli stretnutia s členom Komisie, je nesporné, že také stretnutie v zásade mohlo mať súvislosť s výkonom funkcie člena Dvora audítorov.
Na jednej strane však nie je preukázaná dôvodnosť tvrdenia tejto inštitúcie, podľa ktorého služobná cesta spomenutá v riadku č. 57 v skutočnosti súvisela s organizáciou hudobného festivalu, ktorý pána Pinxtena zaujímal zo súkromných dôvodov.
Táto služobná cesta sa totiž uskutočnila 13. júla 2009, zatiaľ čo e‑maily týkajúce sa tohto festivalu, ktoré predložil Dvor audítorov, súvisia s dotáciou na rok 2011 a pochádzajú zo septembra a októbra 2011. Navyše súvislosť medzi uvedenou služobnou cestou a touto dotáciou sa javí byť o to menej pravdepodobná, že dotknutý člen Komisie bol zodpovedný za kultúru až od 10. februára 2010.
Na druhej strane Dvor audítorov nepredložil nijaký konkrétny dôkaz na podporu tvrdenia, podľa ktorého sa služobná cesta uvedená v riadku č. 391 týkala „súkromného obeda“.
Skutočnosť, ktorá mimochodom nie je preukázaná, že príslušný člen Komisie je partnerom pána Pinxtena počas poľovačiek, sama osebe nepreukazuje súkromnú povahu dotknutého obeda. Ani skutočnosť, že na obede sa zúčastnil aj zástupca ELO, nepreukazuje dôvodnosť stanoviska Dvora audítorov, a to tým viac, že je nesporné, že pán Pinxten nepredložil zoznam účastníkov obeda, ktorý sa konal v sídle Komisie.
Ďalej síce Dvor audítorov nepopiera dôvodnosť účasti pána Pinxtena na slávnostnom otvorení školského roka v Collège d’Europe v Bruggách (Belgicko), ktoré bolo predmetom služobnej cesty spomenutej v riadku č. 63, tvrdí však, že pán Pinxten sa na tomto otvorení nezúčastnil.
V tomto smere však treba vychádzať z toho, že výňatok z internetovej stránky predložený Dvorom audítorov nie je postačujúci na preukázanie neúčasti pána Pinxtena na uvedenom otvorení, a to jednak vzhľadom na povahu tohto dokumentu, ktorý nemožno považovať za zápisnicu obsahujúcu prezenčnú listinu, a jednak vzhľadom na formuláciu uvedeného dokumentu, z ktorej vyplýva, že je v ňom uvedená len časť osobností, ktoré sa na slávnostnom otvorení zúčastnili.
Okrem toho je síce preukázané, že pán Pinxten v deň konania služobnej cesty obedoval v Bruseli, dôkazy predložené Dvorom audítorov však neumožňujú určiť čas tohto obeda.
Nakoniec päť služobných ciest súvisiacich so stretnutiami s diplomatmi, ktoré sa v zásade mohli týkať funkcie člena Dvora audítorov zasadajúceho v komore poverenej vonkajšími vzťahmi Únie, je opísaných ako súkromnej povahy, toto tvrdenie však z právneho hľadiska nie je dostatočne preukázané.
V prípade služobnej cesty uvedenej v riadku č. 56 tak Dvor audítorov tvrdí, že obed s konzulom Ruskej federácie súvisel s intervenciou v prospech belgického páru, ktorý si v tejto krajine chcel osvojiť dieťa.
Dôkazy predložené v tomto smere Dvorom audítorov, ktoré majú o niekoľko mesiacov neskorší dátum ako táto služobná cesta a neodkazujú ani na tento obed, ani na nijakú skutočnosť, ktorá by nastala skôr, však neumožňujú s istotou preukázať, že cieľ služobnej cesty nesúvisel s funkciou pána Pinxtena.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 138, 196 a 382 súviseli, a to v prípade prvých dvoch úplne transparentne, s účasťou pána Pinxtena na „diplomatickej večeri“, ktorá sa každoročne koná v Bruseli.
Keďže je nesporné, že na tejto večeri sa zúčastňuje veľký počet belgických diplomatov, môže byť v zásade príležitosťou na výmenu názorov na témy, ktoré sú pre Dvor audítorov zaujímavé, ako aj na predstavenie a propagáciu práce Dvora audítorov vo vzťahu k vysokým predstaviteľom jednotlivých krajín.
Za týchto okolností skutočnosť, že uvedenú večeru organizuje organizácia, ktorej cieľom je presadzovať flámske záujmy v Bruseli, sama osebe nepostačuje na preukázanie dôvodnosti tvrdenia Dvora audítorov, podľa ktorého je cieľom tejto večere „umožniť flámskym podnikateľom stretnúť sa s belgickými diplomatmi pôsobiacimi v cudzine“. Dotknuté služobné cesty preto nemožno považovať za zjavne protizákonné.
Pokiaľ ide o obed s veľvyslancom Belgického kráľovstva vo Francúzsku, ktorý bol predmetom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 284, Dvor audítorov síce tvrdí, že tento obed mal súkromnú povahu, pričom poukazuje na priateľský vzťah medzi týmto veľvyslancom a pánom Pinxtenom a na totožnosť ďalších účastníkov obeda, treba však konštatovať, že táto povaha nie je preukázaná, keďže nebol predložený nijaký dôkaz, ktorý by Súdnemu dvoru poskytol informáciu o predmete tohto obeda, a samotná existencia priateľského vzťahu v každom prípade nepostačuje na vylúčenie toho, že by predmetný obed mohol mať pracovný rozmer.
Po tretie účasť na pohrebe otca asistentky pána Pinxtena, ktorá bola cieľom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 335, ktorú predseda Dvora audítorov schválil na základe transparentne poskytnutých informácií, je možné spojiť s výkonom funkcie člena tejto inštitúcie, od ktorého sa dá dôvodne očakávať, že pri takej príležitosti poskytne osobnú podporu svojmu blízkemu spolupracovníkovi v rámci uvedenej inštitúcie.
Po štvrté a nakoniec výhrady týkajúce sa služobných ciest uvedených v riadkoch č. 102, 293 a 294 treba zamietnuť v rozsahu, v akom nezrovnalosti, ktoré pánovi Pinxtenovi pripisuje Dvor audítorov, možno považovať za jeho ospravedlniteľné pochybenia.
Údajná protiprávnosť služobnej cesty uvedenej v riadku č. 102 tak spočíva tom, že nebolo priznané pozvanie do reštauráciu v sume približne tridsať eur, pričom však nič nenaznačuje, že nejde jednoducho len o izolovaný incident spôsobený zabudnutím.
Čo sa týka služobných ciest uvedených v riadkoch č. 293 a 294, je síce pravda, že tvrdenie Dvora audítorov, podľa ktorého sa tieto služobné cesty uskutočnili napriek zrušeniu stretnutia, ktoré bolo ich dôvodom, sa zdá byť podložené vzhľadom na zmienku uvedenú v diári pána Pinxtena, existencia podvodu v tomto smere však nie je preukázaná, keďže v čase, keď sa pôvodne mali uskutočniť tieto služobné cesty, sa konal obed nahlásený Dvoru audítorov.
Naopak, 31 služobných ciest uvedených v bode 556 tohto rozsudku je možné čiastočne alebo v celom rozsahu právoplatne vytýkať pánovi Pinxtenovi v rámci tohto konania.
Po prvé návšteva v miestnom zdravotnom stredisku v rámci služobnej cesty spomenutej v riadku č. 286, ktorej cieľom bola účasť na oslave dvadsiateho výročia jeho vzniku, zjavne nemôže súvisieť s funkciou člena Dvora audítorov.
Po druhé viacero služobných ciest, ktoré sú predmetom prvého žalobného dôvodu, malo za cieľ stretnutie s osobou, ktorej funkcia nie je uvedená v príkaze na služobnú cestu a pán Pinxten ju počas tohto konania jasne nevysvetlil.
Vystavenie príkazu na služobnú cestu a následná náhrada výdavkov na služobnú cestu alebo vyplatenie diét v takých prípadoch síce svedčí o významnom nedostatku kontroly zo strany Dvora audítorov, napriek tomu však treba služobnú cestu, ktorej cieľom je stretnutie s osobou, ktorá rozpoznateľne nesúvisí s touto inštitúciou, považovať za zjavne protizákonnú.
Čo sa teda týka služobnej cesty uvedenej v riadku č. 49, Dvor audítorov síce nepreukázal údajnú súvislosť medzi osobou uvedenou v dotknutom príkaze na služobnú cestu a usporiadaním hudobného festivalu, treba však konštatovať, že funkciu tejto osoby nie je možné určiť na základe nijakej skutočnosti v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor.
Služobné cesty uvedené v riadkoch č. 39, 234, 235, 297, 348 a 389 treba tiež označiť za zjavne protizákonné v tom zmysle, že ich cieľom bolo stretnúť sa s osobami, ktorých funkcia nie je uvedená, rovnako ako služobnú cestu spomenutú v riadku č. 79, ktorá bola odôvodnená len odkazom na „formálne pozvanie“.
Rovnaký záver je nevyhnutný, pokiaľ ide o služobnú cestu uvedenú v riadku č. 306, pričom nie je potrebné rozhodnúť o tvrdení Dvora audítorov, že osoba, ktorej sa táto služobná cesta týkala, bola notárom, a čiastočne služobnú cestu spomenutú v riadku č. 347 bez ohľadu na dôvodnosť tvrdenia tejto inštitúcie, podľa ktorého táto služobná cesta súvisela so svadobnou oslavou.
Podobne služobné cesty uvedené v riadkoch č. 40, 44, 262 a 351 a čiastočne služobnú cestu uvedenú v riadku č. 86 treba považovať za zjavne protizákonné, lebo súviseli so stretnutiami s osobami, ktoré boli označené len ako „riaditeľ“, „barón“, „právnik a audítor“, „sudca“ a „advokát“.
Po tretie niektoré služobné cesty, ktorých cieľom boli stretnutia s osobami, ktorých funkcia by prípadne mohla dostatočne súvisieť s Dvorom audítorov, je napriek tomu potrebné považovať za povolené na základe žiadosti, v ktorej nebola uvedená zásadná informácia, a teda za protizákonné, keďže táto inštitúcia predložila dôkazy preukazujúce, že predmetné stretnutie malo súkromný účel.
Je to prípad služobnej cesty uvedenej v riadku č. 108, ktorá sa týkala stretnutia s členom Komisie, lebo z výmeny e‑mailov v rámci prípravy tejto schôdzky vyplýva, že súvisela so smerovaním, ktoré chcela určitá záujmová organizácia presadiť v Komisii.
Služobná cesta spomenutá v riadku č. 122 je úzko spojená so služobnou cestou uvedenou v riadku č. 108, keďže jej cieľom bolo stretnutie s vedúcim predstaviteľom tejto záujmovej organizácie a e‑mail prijatý na druhý deň po tomto stretnutí preukazuje, že mala rovnaký cieľ ako uvedená služobná cesta.
Večeru s admirálom, ktorá bola predmetom služobnej cesty uvedenej v riadku č. 280, nie je možné jasne spojiť s funkciou pána Pinxtena v rámci Dvora audítorov, keďže e‑maily, ktoré získal OLAF, preukazujú, že túto večeru usporiadal súkromný hospodársky subjekt predovšetkým s cieľom poďakovať pánovi Pinxtenovi za pomoc pri podpise zmluvy v oblasti obrany.
V prípade služobnej cesty spomenutej v riadku č. 404 síce predmet obeda zorganizovaného s členom belgickej vlády nie je známy, skutočnosť, že v e‑maile z 10. mája 2016 je uvedené, že túto osobu pozval pán Pinxten spolu so svojou nevestou, však umožňuje preukázať súkromnú povahu obeda.
Po štvrté služobné cesty súvisiace s voľnočasovou aktivitou alebo s priateľskými vzťahmi treba vzhľadom na úvahy uvedené v bode 399 tohto rozsudku pokladať za zjavne protizákonné, pokiaľ nemajú nijakú súvislosť s podujatím zameraným na aktivity pracovnej povahy.
V tomto smere treba spomenúť služobnú cestu uvedenú v riadku č. 80, ktorá sa týkala stretnutia s riaditeľom kultúrnej inštitúcie, a služobnú cestu spomenutú v riadku č. 322, ktorej skutočným cieľom bola vzhľadom na údaje v diári pána Pinxtena pod zámienkou pozvania od súkromného hospodárskeho subjektu účasť pána Pinxtena na opernom predstavení.
Napriek transparentnosti príslušných príkazov na služobnú cestu nie je možné služobnú cestu č. 101, v ktorej išlo o účasť na záhradnej slávnosti valónskeho kráľovského komorného orchestra (Belgicko), ani služobné cesty uvedené v riadkoch č. 288, 345 a 394, ktoré súviseli s účasťou na hudobnom festivale, zjavne spojiť s funkciou člena Dvora audítorov, pričom skutočnosť, že tento festival bol určený „mladým Európanom“, neopodstatňuje opačný záver.
Tento záver je ešte viac nevyhnutný, čo sa týka služobnej cesty spomenutej v riadku č. 364, ktorá umožnila krátku návštevu festivalu venovaného škótskej kultúre na základe príkazu na služobnú cestu, v ktorom bolo uvedené len formálne pozvanie flámskeho zastúpenia.
Hoci služobná cesta spomenutá v riadku č. 99 súvisela s ceremoniálom, ktorý sa konal v rámci univerzity, ani túto služobnú cestu nie je možné spojiť s funkciou pána Pinxtena, keďže písomnosti predložené Dvorom audítorov uvádzajú, že cieľom ceremoniálu bolo oceňovanie umelcov a na jeho záver sa uskutočnil koncert.
Okrem toho je nesporné, že služobná cesta uvedená v riadku č. 202 súvisela s účasťou pána Pinxtena na svadbe dieťaťa belgického sudcu na Súdnom dvore.
Cieľ tejto služobnej cesty nebol jasne opísaný v príkaze na služobnú cestu, ktorý sa odvolával len na formálne pozvanie od tohto sudcu, pričom nebolo uvedené, že ide o rodinnú oslavu.
Funkcia dotknutých osôb však neumožňuje preukázať zákonnosť služobnej cesty spomenutej v riadku č. 202.
Tieto úvahy treba použiť na služobnú cestu spomenutú v riadku č. 300 a čiastočne na služobnú cestu uvedenú v riadku č. 362, keďže z diára pána Pinxtena vyplýva, že tieto služobné cesty sa týkali svadieb detí belgických osobností.
iii)

O výdavkoch na reprezentáciu a pohostenie
Počas oboch funkčných období pána Pinxtena sa náhrada výdavkov na reprezentáciu a pohostenie vynaložených členmi Dvora audítorov riadila rozhodnutím č. 7‑2004.
Článok 2 tohto rozhodnutia upravoval náhradu bežných výdavkov na reprezentáciu a pohostenie, ktoré členovia „vynaložia ako členovia inštitúcie“.
Tento článok ďalej stanovoval, že náhrada týchto výdavkov sa vykoná na základe príslušných vyhlásení, ku ktorým sú pripojené potvrdenia alebo iné doklady, ktoré sa považujú za rovnocenné, a v ktorých je uvedený dátum pozvania, počet hostí a funkcia hlavného hosťa.
Článok 6 uvedeného rozhodnutia okrem toho stanovoval, že v prípade domáceho pohostenia sú vynaložené výdavky nahradené na základe predložených dokladov.
Z týchto ustanovení vyplýva, že náhrada výdavkov na reprezentáciu a pohostenie bola na jednej strane podmienená predložením dokladov a na druhej strane tým, že výdavky boli vynaložené v postavení člena Dvora audítorov.
Pojem „výdavky na reprezentáciu a pohostenie“ bol spresnený v oznámení z 22. apríla 2004, ktoré dopĺňalo rozhodnutie č. 7‑2004.
V tomto smere treba poukázať na to, že z predmetu tohto oznámenia síce vyplýva, že ako také nevyvoláva záväzné účinky, napriek tomu však členom Dvora audítorov prináležalo riadne zohľadniť zásady uvedené v tomto oznámení, aby si splnili povinnosť správať sa bezúhonne, ktorá je pripomenutá v bode 243 tohto rozsudku.
Z oznámenia z 22. apríla 2004 však v prvom rade vyplýva, že výdavky na reprezentáciu a pohostenie sú predovšetkým určené na podporu vonkajších vzťahov Dvora audítorov a že jeho členovia ho reprezentujú, najmä keď udržiavajú v záujme tejto inštitúcie pracovné vzťahy s osobami vykonávajúcimi funkcie v rámci Únie, členských štátov alebo tretích krajín.
V tomto oznámení bolo ďalej uvedené, že výdavky na každé podujatie musia byť primerané jeho významu a postaveniu účastníkov.
Nakoniec toto oznámenie stanovovalo, že manželia a partneri členov Dvora audítorov a ich hostí sa môžu zúčastňovať na podujatiach, pri ktorých sa uplatňujú výdavky na reprezentáciu a pohostenie. Naopak, priatelia alebo osobné vzťahy týchto členov musia byť predmetom súkromných pozvaní, čo znamená, že výdavky na ich pozývanie musia znášať títo členovia.
Príloha 1 oznámenia z 22. apríla 2004 obsahovala doplňujúce usmernenia k výdavkom na reprezentáciu a pohostenie.
Z tejto prílohy najmä vyplýva, že výdavky vynaložené mimo Dvora audítorov sa spravidla musia týkať osôb vykonávajúcich popredné funkcie v Únii, členských štátoch alebo tretích krajinách a že výdavky vynaložené v súkromnom bydlisku člena Dvora audítorov nesmú prekročiť to, čo je na tento účel nevyhnutné.
Prílohu 2 tohto oznámenia tvoril formulár, pomocou ktorého sa oznamovali výdavky na reprezentáciu a pohostenie s uvedením dátumu, času, typu a dôvodu podujatia, ako aj počtu a postavenia účastníkov.
Z bodov 609 až 614 tohto rozsudku vyplýva, že dôvod reprezentácie alebo pohostenia a postavenie pozvanej osoby alebo osôb boli hlavnými kritériami použitými v oznámení z 22. apríla 2004 a v jeho prílohe 1 na konkretizovanie podmienky uvedenej v článku 2 rozhodnutia č. 7‑2004, podľa ktorej môžu byť také výdavky nahradené, ak boli vynaložené v postavení člena Dvora audítorov.
Jediné základné informácie, ktoré mali byť podľa rozhodnutia č. 7‑2004 a prílohy 2 oznámenia z 22. apríla 2004 poskytnuté na účely získania náhrady týchto výdavkov, sa tiež týkali týchto dvoch skutočností.
Odôvodnenie vynaloženia výdavkov na reprezentáciu a pohostenie, za ktoré pán Pinxten požadoval náhradu, teda treba posúdiť na základe uvedených skutočností.
Pokiaľ však ide o dôkazné bremeno, treba vychádzať z toho, že ak sa zdá, že pracovné vzťahy udržiavané s určitou osobou by vzhľadom na jej funkciu mohli mať význam pre Dvor audítorov, zaslanie pozvania tejto osobe sa musí považovať za zákonné, pokiaľ Dvor audítorov nepredloží dôkazy preukazujúce súkromnú povahu pozvania.
–
O výdavkoch na reprezentáciu spojených so vzťahmi s politickými predstaviteľmi
Posúdenie uvedené v bodoch 427 až 438 tohto rozsudku, pokiaľ ide o preplácanie výdavkov na služobné cesty a vyplácanie diét v súvislosti so služobnými cestami, ktoré sa týkajú stretnutí s politickými predstaviteľmi, platí aj pre náhradu výdavkov na reprezentáciu spojených s takými stretnutiami.
Na jednej strane totiž z oznámenia z 22. apríla 2004 výslovne vyplýva, že výdavky súvisiace s osobami vykonávajúcimi popredné funkcie v Únii, členských štátoch alebo tretích krajinách, medzi ktoré patria politickí predstavitelia vykonávajúci významné funkcie, predstavujú prijateľné výdavky na reprezentáciu.
Na druhej strane síce vynaloženie výdavkov na reprezentáciu nebolo potrebné vopred schváliť, ale systematické preplácanie takých výdavkov, ak boli spojené s pozvaniami, ktoré pán Pinxten zaslal politickým predstaviteľom, ktorých funkcia bola jasne uvedená, svedčí o tom, že Dvor audítorov si uplatnil právomoc voľnej úvahy, ktorú v tomto smere má, v tom zmysle, že je v jeho záujme, aby jeho členovia udržiavali pracovné vzťahy s takými osobami.
Žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu vynaložených v súvislosti s pozvaniami zaslanými politickým predstaviteľom, ktoré pán Pinxten predložil, mu teda v zásade nemožno vytýkať, pokiaľ dôkazy poskytnuté Dvorom audítorov nepreukážu, že príslušné pozvanie bolo možné oddeliť od funkcie dotknutej osoby.
Na rozdiel od tvrdení Dvora audítorov takú oddeliteľnosť funkcie nemožno z dôvodov uvedených v bodoch 464 až 467 tohto rozsudku predpokladať len na základe toho, že pozvaná osoba je členom dotknutej politickej strany.
Za týchto okolností keďže Dvor audítorov nepredložil dodatočné dôvody alebo dôkazy protiprávnosti, je potrebné pokladať za oprávnené žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu vynaložených v súvislosti s pozvaniami zaslanými poslancom Európskeho parlamentu, ktoré sú uvedené v riadkoch č. 2, 14, 19, 24, 65, 257, 314, 323, 338, 350, 357, 382 a 408, členom belgickej vlády, ktorých sa týkajú riadky č. 12, 23, 27, 57 a 168, alebo členom belgického parlamentu, ktoré sú uvedené v riadkoch č. 23, 116, 117, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 276, 293, 294, 336, 354, 358, 367 a 381.
Hoci funkcia člena kancelárie predsedu politickej skupiny v Európskom parlamente alebo člena belgickej vlády nie je ústredná, je dostatočne významná na odôvodnenie zákonnej povahy náhrad, ktoré pán Pinxten požadoval v prípadoch uvedených v riadkoch č. 27, 63, 150 a 168. To isté platí pre pozvanie zaslané vedúcemu kancelárie belgického kráľa, ktoré je uvedené v riadku č. 339.
Pokiaľ ide o výdavky uvedené v riadkoch č. 89 a 111, skutočnosť, že príslušné pozvánky boli členom belgickej vlády zaslané počas obdobia dovolenky, nepreukazuje protizákonnosť žiadostí o náhradu predložených v tejto súvislosti, lebo skutočnosť, že člen Dvora audítorov má v takých obdobiach voľnosť pri cestovaní do svojho domovského členského štátu, znamená, že ide o obdobia, ktoré sú mimoriadne vhodné na reprezentáciu určenú na udržiavanie pracovných vzťahov so zástupcami tohto členského štátu.
Okrem toho keďže článok 2 rozhodnutia č. 7‑2004 stanovoval len to, že je potrebné uviesť hlavného hosťa s cieľom odôvodniť vynaloženie výdavkov na reprezentáciu, prítomnosť ďalšieho hosťa, ktorého funkcia sama osebe nepostačuje na odôvodnenie takých výdavkov, počas večere s poslancom vnútroštátneho parlamentu alebo počas obeda s členom belgickej vlády, ktoré sú predmetom riadkov č. 90 a 281, nepostačuje na preukázanie protizákonnosti celej príslušnej žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu.
Navyše prítomnosť manželky pána Pinxtena a manželských partnerov hostí počas večere s poslancami Európskeho parlamentu, ktorej sa týka riadok č. 370, nepreukazuje súkromnú povahu tejto večere, keďže ako vyplýva z bodu 611 tohto rozsudku, oznámenie z 22. apríla 2004 výslovne povoľuje taký postup.
Naopak, po prvé z dôvodov uvedených v bodoch 471 a 472 tohto rozsudku výdavky na reprezentáciu v zásade nie je možné právoplatne vynaložiť v súvislosti s pozvaniami bývalých popredných politických predstaviteľov, ktorí už nevykonávajú svoju funkciu, alebo miestnych politických predstaviteľov.
Takú protiprávnosť treba konštatovať, najmä pokiaľ ide o výdavky na reprezentáciu spomenuté v riadkoch č. 15, 152, 201 a 253, ktoré sa týkali pozvaní zaslaných bývalým členom belgického parlamentu alebo belgickej vlády.
To isté platí pre výdavky uvedené v riadku č. 341 v súvislosti s večerou s bývalým ministrom, ktorá bola zároveň predmetom služobnej cesty, ktorej protizákonnosť je konštatovaná v bode 424 tohto rozsudku.
Okrem toho skutočnosť, že dôvodom na vynaloženie výdavkov spomenutých v riadku č. 302 bola večera, na ktorú boli pozvaní miestni volení zástupcovia, umožňuje preukázať protiprávnosť žiadosti o náhradu týchto výdavkov.
Po druhé niektoré žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu predložené na základe pozvánok, ktoré pán Pinxten zaslal politickým predstaviteľom, treba pokladať za protizákonné, keďže okolnosti súvisiace s týmito pozvaniami ich umožňujú priamo spojiť s politickou činnosťou pána Pinxtena, ktorá je predmetom prvej časti štvrtého žalobného dôvodu.
Platí to pre žiadosti o náhradu výdavkov spomenuté v riadkoch č. 16, 20 a 29, keďže súviseli s pozvaniami zaslanými osobám, ktoré pán Pinxten prezentoval v tom zmysle, že vykonávajú funkcie v rámci dotknutej politickej strany, a pri ktorých nič nenaznačuje, že okrem toho vykonávajú aj popredné politické funkcie.
Žiadosť o náhradu výdavkov uvedenú v riadku č. 70, ktorá sa týkala obeda s členom kancelárie európskeho komisára, treba tiež považovať za protizákonnú, lebo tento obed bol zorganizovaný po zasadnutí vedenia dotknutej politickej strany a zo zápisnice zo zasadnutia vyplýva, že sa na ňom zúčastnil uvedený komisár aj pán Pinxten.
To isté platí pre žiadosti o náhradu výdavkov uvedené v riadkoch č. 34, 54, 84, 85 a 88, ktoré sa všetky týkali pozvaní zaslaných belgickým politickým predstaviteľom, členom dotknutej politickej strany, v súvislosti so stretnutiami alebo slávnostnými podujatiami usporiadanými touto politickou stranou, na ktorých sa pán Pinxten preukázateľne zúčastnil.
Aj náhradu v rámci výdavkov na reprezentáciu, ktorá sa týkala platby „príspevku“ uvedeného v riadku č. 275, ktorý vzhľadom na údaje uvedené na príslušnej faktúre umožňoval účasť na „politickej kaviarni“ usporiadanej dotknutou politickou stranou, je potrebné považovať za protizákonnú z dôvodu jej priamej súvislosti s politickou činnosťou pána Pinxtena.
–
O výdavkoch na reprezentáciu spojených so vzťahmi s inými osobami
Pokiaľ ide o výdavky na reprezentáciu spojené so vzťahmi s inými osobami, než sú politickí predstavitelia, treba poukázať na to, že keďže v dokumentoch Dvora audítorov, ktoré sa týkajú náhrady týchto výdavkov, chýba akýkoľvek výslovný odkaz na zástupcov súkromných hospodárskych subjektov, záujmových organizácií alebo združení, zásady uvedené v bodoch 476 až 515 tohto rozsudku, pokiaľ ide o výdavky na služobné cesty a diéty, sa musia analogicky uplatniť na posúdenie vzťahu výdavkov na reprezentáciu vynaložených na základe pozvaní zaslaných takým osobám s funkciou pána Pinxtena.
Na základe toho treba konštatovať, že v desiatich prípadoch pozvaní zaslaných iným osobám, než sú politickí predstavitelia, Dvor audítorov nedokázal preukázať, že žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu predložené pánom Pinxtenom sa týkajú výdavkov, ktoré nevynaložil ako člen Dvora audítorov.
Čo sa teda týka výdavkov uvedených v riadku č. 17, keďže neboli predložené dôkazy súkromnej povahy pozvania zaslaného vysokému administratívnemu predstaviteľovi, ktorý mal predsedať výboru vo vedení federálneho ministerstva financií (Belgicko), toto pozvanie treba pokladať za patriace do uvedenej kategórie.
Vzhľadom na postavenie dotknutých osôb je tento záver nevyhnutný aj v súvislosti s výdavkami na reprezentáciu uvedenými v riadkoch č. 35, 373 a 374, ktoré sa týkali pozvaní zaslaných rektorovi univerzity a osobe vykonávajúcej funkciu v rámci medzinárodnej organizácie.
To isté platí, pokiaľ ide o výdavky uvedené v riadkoch č. 28 a 290, keďže pozvania zaslané riaditeľovi záujmového zoskupenia európskych rozmerov a zástupcovi medzinárodnej audítorskej spoločnosti mohli na základe úvah uvedených v bodoch 495 až 497 a 515 tohto rozsudku súvisieť s funkciou člena Dvora audítorov.
Navyše vzhľadom na úvahy uvedené v bode 638 tohto rozsudku je potrebné žiadosti o náhradu výdavkov, ktoré sa týkajú obeda a večerí spomenutých v riadkoch č. 56, 138, 284 a 382, pokladať za oprávnené, keďže v bodoch 570 až 575 tohto rozsudku je konštatované, že Dvor audítorov nepreukázal protizákonnosť služobných ciest, počas ktorých boli tieto výdavky vynaložené.
Okrem toho výdavky vynaložené na večeru s vedúcim kancelárie člena Komisie, ktorá je uvedená v riadku č. 98, je v zásade vzhľadom na funkciu hosťa potrebné považovať za vynaložené v postavení člena Dvora audítorov.
Dôkazy, ktoré v tomto smere predložil Dvor audítorov, nie sú postačujúce na preukázanie dôvodnosti jeho tvrdenia, podľa ktorého mala táto večera súkromnú povahu.
Na jednej strane sa táto inštitúcia síce odvoláva na e‑mailovú komunikáciu z 20. mája 2010, treba však konštatovať, že z tejto komunikácie vyplýva, že špecifické otázky, ktoré sú v nej spomenuté, boli vyriešené pred touto večerou, a nič nenaznačuje, že by boli predmetom večere.
Na druhej strane tvrdenie Dvora audítorov, podľa ktorého náklady na dotknutú večeru naznačujú, že pozvaná osoba porušila povinnosti, ktoré jej plynú z článku 11 štatútu, v každom prípade nepreukazuje súkromnú povahu tejto večere.
Naopak, v 26 prípadoch, ktoré sa týkali pozvaní zaslaných iným osobám, než sú politickí predstavitelia, je potrebné žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu predložené pánom Pinxtenom pokladať za protizákonné.
Vzhľadom na konštatovania, ktoré sú už uvedené v bodoch 484, 487, 489 a 493 tohto rozsudku, pokiaľ ide o protiprávnosť služobných ciest spomenutých v riadkoch č. 45, 251, 283, 287, 307 a 325 v rozsahu, v akom boli ich cieľom stretnutia so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov, totiž výdavky na reprezentáciu vynaložené v rámci týchto služobných ciest, ktorých náhradu pán Pinxten požadoval, nie je možné považovať za vynaložené v postavení člena Dvora audítorov.
Za protizákonné treba pokladať aj žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu spomenuté v riadkoch č. 13, 79, 115, 154, 178 a 318, ktoré sa týkali pozvaní zaslaných zástupcom hospodárskych subjektov alebo záujmových organizácií.
Ďalej výdavky na reprezentáciu vynaložené v rámci povolenej vonkajšej činnosti v dôsledku ich povahy nie je možné považovať za vynaložené v postavení člena Dvora audítorov.
Večeru uvedenú v riadku č. 385 však treba spojiť s funkciou predsedu SBNL‑V, ktorú pán Pinxten vykonával v rámci povolenej vonkajšej činnosti, lebo na jednej strane postavenie hosťa tejto večere, ktoré bolo uvedené vo vyúčtovaní výdavkov, odkazuje na jeho funkciu v rámci fondu zabezpečujúceho financovanie hlavnej ceny, ktorú každoročne udeľuje SBNL‑V, a na druhej strane e‑mailová komunikácia z 2. februára 2016 preukazuje, že cieľom tejto večere bolo diskutovať o usporiadaní súťaže „Európsky strom roka“, ktorá priamo súvisí s pôsobnosťou nadácie SBNL‑V.
Vzhľadom na väzby medzi SBNL‑V a ELO uvedené v bodoch 525 až 528 tohto rozsudku treba aj výdavky na reprezentáciu spomenuté v riadku č. 409, ktoré sa týkali večere s generálnym tajomníkom ELO, spojiť s činnosťou pána Pinxtena v rámci SBNL‑V.
Protizákonnosť žiadosti o náhradu výdavkov na reprezentáciu je potrebné konštatovať aj vtedy, keď v nej nie je jasne uvedené postavenie hosťa a pán Pinxten v tomto smere počas tohto konania neposkytol nijakú doplňujúci informáciu.
Takú protizákonnosť je potrebné uznať, pokiaľ ide o výdavky na reprezentáciu spomenuté v riadkoch č. 39, 262 a 297, a to na základe konštatovaní uvedených v bodoch 585 a 587, ktoré sa týkajú protizákonnosti služobných ciest, počas ktorých boli tieto výdavky vynaložené.
Ani funkcia „riaditeľ štúdia“ alebo „riaditeľ“, uvedená pre tú istú pozvanú osobu v žiadostiach o náhradu výdavkov na reprezentáciu, ktorých sa týkajú riadky č. 21 a 40, nepostačuje na preukázanie, že tieto výdavky boli vynaložené v postavení člena Dvora audítorov. To isté platí pre funkcie „D
r
P
r
“ a „D
r
“, uvedené v žiadostiach o náhradu, ktoré sa týkajú výdavkov na reprezentáciu spomenutých v riadkoch č. 37, 254 a 255.
Funkcia hostí je síce v žiadostiach o náhradu výdavkov na reprezentáciu spomenutých v riadkoch č. 36 a 42 presne uvedená, súvislosť pozvaní zaslaných riaditeľovi kultúrnej inštitúcie alebo prokurátorovi s funkciou pána Pinxtena však nie je možné považovať za preukázanú.
Dôkazy predložené Dvorom audítorov okrem toho preukazujú súkromnú povahu niektorých pozvaní zaslaných osobám, ktorých funkcia v zásade mohla byť dôvodom na vynaloženie výdavkov na reprezentáciu.
Platí to pre pozvanie zaslané veľvyslancovi Belgického kráľovstva vo Francúzsku, ktoré je uvedené v riadku č. 268, keďže súviselo s večerou usporiadanou v reštaurácii, ktorá susedí s vinohradníckou oblasťou, a z viacerých e‑mailov vyplýva, že cieľom cesty pána Pinxtena a jeho hosťa do regiónu bola návšteva tejto vinohradníckej oblasti.
Aj súkromnú povahu pozvania zaslaného členovi belgickej vlády, ktorého sa týka riadok č. 404, treba považovať za preukázanú vzhľadom na konštatovania uvedené v bode 592 tohto rozsudku.
–
O výdavkoch súvisiacich s pohostením doma u pána Pinxtena
Pán Pinxten počas svojich dvoch funkčných období člena Dvora audítorov usporiadal desaťkrát pohostenie u seba doma, pričom v tejto súvislosti podal žiadosti o náhradu výdavkov na pohostenie, ktoré Dvor audítorov v rámci tohto konania opisuje ako protizákonné.
Ako vyplýva z bodu 605 tohto rozsudku, článok 6 rozhodnutia č. 7‑2004 stanovoval, že v prípade domáceho pohostenia sú vynaložené výdavky nahradené na základe predložených dokladov.
V prejednávanej veci protiprávnosť namietaná Dvorom audítorov nespočíva v nadmernej výške výdavkov na pohostenie u seba doma, ktorých náhradu pán Pinxten požadoval, ani v nedostatočnosti dokladov predložených v tomto smere, ale len v údajnej súkromnej povahe tohto pohostenia.
Keďže interné predpisy Dvora audítorov neobsahovali osobitné kritérium, ktoré by sa týkalo pohostenia doma u člena tejto inštitúcie, výdavky na také pohostenie treba pokladať za vynaložené v postavení člena uvedenej inštitúcie, ak toto pohostenie umožnilo zabezpečiť v záujme tejto inštitúcie pracovné vzťahy s pozvanými osobami.
Ako vyplýva z bodu 618 tohto rozsudku, existenciu takého záujmu Dvora audítorov treba na účely tohto konania v zásade posudzovať na základe postavenia osôb pozvaných na domáce pohostenie u pána Pinxtena.
Z usmernení uvedených v prílohe 1 oznámenia z 22. apríla 2004 vyplýva, že pozvané mali byť najmä osoby vykonávajúce popredné funkcie v rámci Únie, členských štátov alebo tretích krajín. Pokiaľ by boli medzi hosťami zástupcovia Dvora audítorov, je potrebné zachovať spravodlivú rovnováhu medzi týmito zástupcami a osobami z prostredia mimo tejto inštitúcie.
Navyše keďže z týchto usmernení vyplýva, že osobní priatelia a rodinní príslušníci člena Dvora audítorov s výnimkou jeho manžela alebo partnera musia byť pozvaní súkromne, výdavky na pozvanie takých osôb na domáce pohostenie u člena tejto inštitúcie nemôže Dvor audítorov právoplatne nahradiť.
Okrem toho z dôvodov uvedených v bode 627 tohto rozsudku treba vychádzať z toho, že skutočnosť, že článok 2 rozhodnutia č. 7‑2004 priznával rozhodujúcu úlohu „funkcii hlavného hosťa“, znamená, že ak sa na domácom pohostení u člena Dvora audítorov zúčastní jeden alebo viacero hostí, ktorých funkcia sama osebe nemôže odôvodniť vynaloženie výdavkov na pohostenie, nepreukazuje to, že celé toto pohostenie nesúvisí s funkciou tohto člena.
Keďže interné predpisy Dvora audítorov jasne nestanovujú režim, ktorý sa uplatní na takých hostí, ktorí nie sú osobnými priateľmi ani rodinnými príslušníkmi dotknutého člena tejto inštitúcie, formuláciu žiadosti o náhradu výdavkov, ktorá neodlišuje týchto hostí od iných, ale obsahuje úplné informácie o funkcii jednotlivých hostí, nemožno ako takú považovať za relevantnú na účely posúdenia existencie porušenia povinností vyplývajúcich z funkcie zo strany pána Pinxtena.
V tejto súvislosti treba po prvé poukázať na to, že žiadosti o náhradu výdavkov na pohostenie, ktoré predložil pán Pinxten, obsahovali vo všeobecnosti presné informácie o každej osobe pozvanej na pohostenie zorganizované uňho doma, a teda poskytovali viac informácií, než stanovoval článok 2 rozhodnutia č. 7‑2004.
Dvor audítorov teda mohol s plným vedomím stavu vecí posúdiť oprávnenosť výdavkov de pohostenie, ktoré boli predmetom týchto žiadostí, keď o nich rozhodoval.
Po druhé z interných predpisov Dvora audítorov vyplývalo, že systematická prítomnosť manželky pána Pinxtena a manželských partnerov ďalších hostí na týchto pohosteniach nie je protizákonná ani nenaznačuje, že tieto pohostenia mali súkromnú povahu.
Po tretie je potrebné preskúmať relevantnosť listu z 28. apríla 2015.
Podľa Dvora audítorov znenie tohto listu vo všeobecnosti preukazuje, že pohostenia usporiadané doma u pána Pinxtena v skutočnosti slúžili na to, aby sa mohol stretávať s priateľmi, a teda nemali nijakú súvislosť s jeho funkciou člena tejto inštitúcie.
Je pravda, že pán Pinxten v tomto liste uvádza, že pravidelne pozýva „určitý počet priateľov k sebe na neformálnu večeru“, na ktorej sa zúčastňuje „jedna alebo dve popredné politické osobnosti, ako aj niekoľko vysoko postavených priateľov z podnikateľského prostredia“, aby „strávili príjemný, uvoľnený a užitočný večer v dobrej spoločnosti“. Hostia sú teda „všetci súčasťou okruhu osobných vzťahov“ a večera je príležitosťou stráviť „príjemný, srdečný, vzrušujúci večer so starostlivo vybratými flámskymi osobnosťami“. V tom istom liste sú nakoniec uvedené mená osôb, ktoré by mohli byť pozvané na plánovanú večeru.
V prvom rade však treba poukázať na to, že ani jedna zo žiadostí o náhradu výdavkov na pohostenie uvedených v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, sa netýka večere, na ktorej sa zúčastnil predseda vlády Belgického kráľovstva a ďalšie osoby spomenuté v liste z 28. apríla 2015.
Z toho vyplýva, že tento list sa týka večere, ktoré nebola usporiadaná alebo aspoň nebola predmetom žiadosti o náhradu, ktorú Dvor audítorov pokladá za protiprávnu.
Ďalej tento list síce obsahuje všeobecný opis večerí, ktoré pán Pinxten organizoval u seba doma, treba však konštatovať, že tento opis v skutočnosti nezodpovedá informáciám uvedeným v žiadostiach o náhradu, ktoré poskytol Dvor audítorov, lebo zoznam hostí pozývaných na tieto večere nebol obmedzený na „flámske osobnosti“ a často obsahoval jednu alebo viacero osôb vykonávajúcich funkcie v európskych inštitúciách.
Nakoniec výrazy „priatelia“ a „okruh osobných vzťahov“, ktoré na prvý pohľad môžu naznačovať, že večere, ktoré pán Pinxten usporadúval u seba doma, mali súkromnú povahu, netreba nevyhnutne chápať doslovne, keďže cieľom listu z 28. apríla 2015 je zjavne prezentovať v príťažlivom svetle večere organizované pánom Pinxtenom, a nie opísať jeho skutočnú prax.
Okrem toho treba konštatovať, že samotný adresát tohto listu podľa všetkého nie je priateľom pána Pinxtena a že skutočnosť, že na niektoré z týchto večerí bolo pozvaných okolo 40 rôznych osôb, je sotva zlučiteľná s doslovným chápaním výrazov „priatelia“ a „okruh osobných vzťahov“.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že list z 28. apríla 2015 nepostačuje na preukázanie toho, že všetky pohostenia, ktoré pán Pinxten usporiadal u seba doma, mali súkromnú povahu.
Po štvrté sa zdá, že v ôsmich prípadoch uvedených v riadkoch č. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 a 279 funkcia väčšiny osôb pozvaných na domáce pohostenie u pána Pinxtena umožňovala preukázať, že bol oprávnený usilovať sa udržiavať s nimi pracovné vzťahy v záujme Dvora audítorov.
Medzi týmito hosťami sú teda osoby vykonávajúce popredné funkcie v európskych inštitúciách, konkrétne poslanci Európskeho parlamentu, členovia Komisie, Súdneho dvora a Dvora audítorov, a v členských štátoch, akými sú poslanci belgického parlamentu, členovia belgickej vlády a kancelárie belgického kráľa, ako aj veľvyslanci alebo úradníci vo vysokých funkciách.
Naopak, osoby pozvané na pohostenie uvedené v riadku č. 123 nemajú s Dvorom audítorov dostatočnú súvislosť na to, aby sa výdavky na toto pohostenie mohli považovať za vynaložené pánom Pinxtenom ako členom tejto inštitúcie.
Totiž je síce pravda, že medzi hosťami bol poslanec belgického parlamentu, všetci ďalší účastníci však vykonávali funkcie v súkromných hospodárskych subjektoch. Okrem toho treba zdôrazniť, že medzi nimi bol najmä belgický podnikateľ, ktorého pán Pinxten opisuje ako „dlhoročného priateľa“ a ktorý je spomenutý v bode 493 tohto rozsudku, ako aj člen vedenia skupiny, v ktorej bol pán Pinxten členom správnej rady pred nástupom do funkcie na Dvore audítorov.
Rovnaký záver je potrebný, pokiaľ ide o pohostenie uvedené v riadku č. 376. Okrem člena Komisie totiž všetky štyri ďalšie osoby, ktoré boli na dotknutú večeru pozvané so svojimi manželskými partnermi, vykonávali funkciu v súkromných hospodárskych subjektoch alebo záujmových organizáciách. Ďalej treba poukázať na to, že medzi týmito osobami bol podnikateľ uvedený v predchádzajúcom bode a zástupca ELO, ktorého súvislosť s povolenou vonkajšou činnosťou pána Pinxtena už bola spomenutá.
iv)

O používaní služobného vozidla a o využívaní služieb vodiča
Počas dvoch funkčných období pána Pinxtena vo funkcii člena Dvora audítorov sa používanie služobných vozidiel a využívanie služieb vodičov riadilo rozhodnutím č. 33‑2004 a následne rozhodnutím č. 19‑2009.
Ustanovenia týchto rozhodnutí, ktoré sú relevantné pre prejednávanú vec, boli v podstate podobné.
Článok 1 oboch týchto rozhodnutí stanovoval, že služobné vozidlá sú nepretržite k dispozícii členom Dvora audítorov na cesty v rámci ich funkcií.
Článok 4 prvý odsek rozhodnutia č. 33‑2004 a článok 4 prvý odsek rozhodnutia č. 19‑2009 stanovovali, že Dvor audítorov znáša okrem nákladov na prenájom výdavky, ktoré vznikli používaním vozidla členmi tejto inštitúcie pri výkone ich funkcií.
Článok 4 druhý odsek oboch týchto rozhodnutí stanovoval, že za cesty pri výkone funkcie sa považujú cesty uvedené v príkaze na služobnú cestu a ostatné cesty spojené s výkonom funkcie v paušálnej hodnote 15000 km/rok.
Výraz „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“ bol spresnený v poznámkach k rozhodnutiu č. 33‑2004 a v poznámkach k rozhodnutiu č. 19‑2009. Z týchto poznámok vyplývalo, že za také cesty sa považujú cesty z bydliska na miesto určenia a miesto práce, cesty z miesta určenia alebo z bydliska na letisko, cesty nevyhnutné na účely protokolárnych povinností, ktoré sa vyskytnú v obmedzenom okruhu a ktoré nie sú zahrnuté v príkaze na služobnú cestu, ako aj „prípad vyššej moci (choroba, lekárske kontroly, nemožnosť viesť vozidlo atď.)“.
Článok 5 rozhodnutia č. 33‑2004 a článok 5 rozhodnutia č. 19‑2009 stanovovali, že pokiaľ členovia Dvora audítorov použijú služobné vozidlo na iné cesty, ako sú cesty uvedené v článku 4 oboch týchto rozhodnutí, zodpovedajúce výdavky, konkrétne poplatky za mýto, náklady na pohonné látky a prípadné dodatočné náklady na prenájom, znášajú sami.
Členovia Dvora audítorov teda síce mohli používať svoje služobné vozidlo na cesty v rámci výkonu funkcie i na cesty súkromnej povahy, režim platný pre náklady vzniknuté pri týchto dvoch typoch použitia bol však odlišný.
Okrem toho článok 6 rozhodnutia č. 33‑2004 a článok 6 rozhodnutia č. 19‑2009 stanovovali, že vodiči majú nárok na refundáciu výdavkov na služobnú cestu, pokiaľ prevážajú členov Dvora audítorov v rámci ich ciest pri výkone funkcie.
Zo znenia týchto článkov síce nevyplýva, že ich cieľom je vo všeobecnosti vymedziť podmienky, za akých môže člen Dvora audítorov využiť služby vodiča, vyplýva z nich však to, že príkaz na služobnú cestu, v rámci ktorej má odviezť člena tejto inštitúcie, môže byť vodičovi vystavený len vtedy, keď cesta dotknutého člena predstavuje „cestu spojenú s výkonom funkcie“ v zmysle článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004 a článku 4 rozhodnutia č. 19‑2009.
Neoprávnené vystavenie príkazu na služobnú cestu pre vodiča, počas ktorej má odviezť člena Dvora audítorov na iný typ cesty, mohlo Dvoru audítorov spôsobiť významné náklady najmä vzhľadom na to, že tomuto vodičovi mohli byť nahradené výdavky na služobnú cestu a vyplatené diéty.
Je však nesporné, že v rámci organizácie uplatňovanej na Dvore audítorov do 5. októbra 2016 prináležalo členovi tejto inštitúcie, aby podpisoval príkazy na služobné cesty vodičom, ktorých služby využíval.
V prejednávanej veci sa služobné cesty vodiča, ktorých protiprávnosť Dvor audítorov namieta, uskutočnili pred týmto dátumom a schválil ich pán Pinxten.
Keďže pán Pinxten mal ako nadriadený určovať úlohy vodiča prideleného svojej kancelárii a ako koordinátor mal podpisovať príkazy na služobné cesty vodičov, z povinností spojených s touto úlohou vyplývalo, že mal vystavovať tieto príkazy na služobné cesty v súlade s platnými predpismi a predovšetkým nemal nariaďovať služobné cesty, ktorých cieľom bolo odviezť ho a nesúviseli s výkonom jeho funkcie.
–
O nákladoch na dopravu vzniknutých mimo služobných ciest pána Pinxtena
V 90 prípadoch sa príkazy na služobné cesty vodiča podpísané pánom Pinxtenom netýkali trás, ktoré by boli predmetom jeho príkazu na služobnú cestu.
Po prvé bolo podľa Dvora audítorov cieľom 81 týchto služobných ciest odviezť pána Pinxtena.
Keďže uvedené služobné cesty sa netýkali trás, ktoré by boli predmetom príkazu na služobnú cestu pána Pinxtena, ich súlad so zákonom môže byť podľa článkov 4 a 6 rozhodnutia č. 33‑2004 a rovnakých článkov rozhodnutia č. 19‑2009 preukázaný len vtedy, ak je možné dotknutú cestu považovať za „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“.
V tomto smere pán Pinxten predovšetkým tvrdí, že jeho cesty je vo všeobecnosti potrebné takto označiť, keďže jeho zdravotný stav mu nedovoľoval viesť služobné vozidlo na dlhé vzdialenosti.
Iste, treba konštatovať, že poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004 a poznámky k rozhodnutiu č. 19‑2009 stanovovali, že cestu je možné považovať za spojenú s výkonom funkcie z dôvodu vyššej moci, pričom medzi prípadmi vyššej moci uvádzali „chorobu“ a „nemožnosť viesť vozidlo“.
Lekárske potvrdenia, ktoré pán Pinxten predložil správe Dvora audítorov, však v tomto smere nepostačujú na preukázanie toho, že počas sledovaného obdobia nebol zo zdravotných dôvodov schopný viesť vozidlo na dlhé vzdialenosti.
V prvom z týchto lekárskych potvrdení s dátumom 5. decembra 2008 je totiž uvedené len to, že pán Pinxten musí používať špeciálne sedadlo, keď dlho sedí v aute.
Pokiaľ ide o druhé z týchto lekárskych potvrdení s dátumom 31. októbra 2016, je v ňom uvedené, že pánovi Pinxtenovi sa dôrazne odporúča, aby z dôvodu „zdravotného problému“, ktorý časom pomaly postupuje, od uvedeného dátumu nešoféroval vozidlo na trase dlhšej ako jedna hodina alebo 100 km. Toto druhé lekárske potvrdenie teda neobsahuje nijakú informáciu o jeho zdravotnom stave v období, keď nariadil sporné služobné cesty.
Z toho vyplýva, že pán Pinxten sa právoplatne nemôže odvolávať na svoj zdravotný stav s cieľom odôvodniť príkazy na služobné cesty vodiča, ktoré vystavil.
V tejto súvislosti je služobné cesty vodiča Dvora audítorov, ktoré sa týkajú ciest, počas ktorých samotný pán Pinxten nemal príkaz na služobnú cestu, možné rozdeliť do troch skupín.
Po prvé v dvanástich prípadoch služobná cesta príslušného vodiča spočívala v tom, že viezol pána Pinxtena z neznámeho dôvodu alebo z dôvodu, ktorý bol jednoznačne oddelený od jeho funkcie.
V rámci služobných ciest vodiča uvedených v riadkoch č. 149, 166, 182, 189, 193 a 198 príslušný vodič cestoval do Bruselu vlakom, aby odviezol pána Pinxtena autom do Luxemburgu, pričom na začiatku ani v priebehu tohto konania nebol uvedený nijaký dôvod prítomnosti pána Pinxtena v Bruseli.
Naopak, služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 78, 212, 342 a 384 spočívali v tom, že odviezol pána Pinxtena autom z Luxemburgu do Bruselu bez udania pracovného dôvodu, pričom príslušný vodič následne odcestoval do Luxemburgu vlakom.
Okrem toho služobná cesta vodiča uvedená v riadkoch č. 254 a 255 spočívala v tom, že odviezol pána Pinxtena do obce Overpelt na večeru, ktorá nesúvisela s jeho funkciou člena Dvora audítorov, ako je uvedené v bode 656 tohto rozsudku.
Navyše služobnú cestu vodiča spomenutú v riadku č. 64 nemožno považovať za oprávnenú v rozsahu, v akom súvisí s cestou pána Pinxtena na zasadnutie vedenia dotknutej politickej strany v Bruseli. Skutočnosť, že dokumenty predložené touto inštitúciou naznačujú, že v čase konania zasadnutia bol príslušný vodič vo vlaku a do Bruselu pricestoval až neskôr, nemení nič na tomto posúdení, keďže vodič pricestoval do Bruselu s cieľom odviezť pána Pinxtena po skončení zasadnutia.
Nijaký dôkaz uvedený v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, teda nepreukazuje, že služobné cesty vodiča spomenuté v bodoch 712 až 715 tohto rozsudku súviseli s výkonom funkcie pána Pinxtena. Tieto služobné cesty je teda potrebné pokladať za protizákonné.
Naopak, dôvod služobnej cesty vodiča spomenutej v riadku č. 38, ktorý uvádza Dvor audítorov, t. j. vyzdvihnúť pána Pinxtena z miesta jeho dovolenky, by síce preukazoval protizákonnosť tejto služobnej cesty, treba však poukázať na to, že pán Pinxten popiera, že by takú služobnú cestu schválil, a Dvor audítorov nepreukázal, že sa táto služobná cesta naozaj uskutočnila, pričom spis, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, neobsahuje príkaz na služobnú cestu podpísaný jeho rukou.
Po druhé predmetom 57 služobných ciest vodiča bola trasa medzi mestom Luxemburg, sídlom Dvora audítorov, a obcou Overpelt, z ktorej pán Pinxten pochádza.
Služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 107, 126, 144 až 146, 148, 156, 158, 165, 179, 180, 188, 213, 220, 231, 238, 240, 241, 244, 246, 263 à 265, 267, 270, 272, 273, 278, 291, 293, 294, 296, 305, 312, 316, 340, 356, 372, 375, 388, 399 a 400 tak spočívali v tom, že príslušný vodič odviezol pána Pinxtena z Luxemburgu do Overpeltu a na druhý deň sa vrátil vlakom do Luxemburgu.
Naopak, pri služobných cestách vodiča uvedených v riadkoch č. 112, 136, 140, 206 a 387 príslušný vodič pricestoval do Overpeltu vlakom, aby pána Pinxtena odviezol do Luxemburgu.
Ďalšie cesty medzi Luxemburgom a Overpeltom, ktoré nesúviseli so služobnými cestami pána Pinxtena, sa uskutočnili počas služobných ciest vodiča uvedených v riadkoch č. 77, 109, 127, 226, 233, 285, 324, 349, 378 a 383, a to za rôznych podmienok, medzi ktoré patrí cesta tam a späť na služobnom vozidle alebo cesta do Overpeltu so zastávkou v Bruseli.
Tieto služobné cesty vodiča nie je možné spojiť s cestou pána Pinxtena v rámci výkonu funkcie.
Predovšetkým poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004 a poznámky k rozhodnutiu č. 19‑2009 síce stanovujú, že medzi „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“ patria cesty medzi miestom bydliska a miestom práce, v týchto poznámkach je však zároveň jasne a navyše kurzívou uvedené, že toto bydlisko sa musí nachádzať „na mieste určenia“, čo znamená, že cesty medzi miestom určenia a miestom pôvodu sa nepokladajú za „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“ v zmysle článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004 a článku 4 rozhodnutia č. 19‑2009.
Je síce pravda, že ako zdôrazňuje pán Pinxten, správa Dvora audítorov musela vedieť o jeho niekoľkoročnej praxi, ktorá spočívala v tom, že využíval služby vodiča na cesty do miesta svojho pôvodu, a to vzhľadom na mnohé platby uhradené z tohto dôvodu príslušným vodičom a na to, že uvedená správa kupovala v tejto súvislosti lístky na vlak pre vodičov.
Takto preukázaná tolerancia k tejto praxi však nemôže pána Pinxtena zbaviť zodpovednosti v tomto smere, keďže ako vyplýva z bodov 369 a 370 tohto rozsudku, nie je spôsobilá vzbudiť legitímnu dôveru v zákonnosť takej praxe a pán Pinxten navyše musel vedieť o nezlučiteľnosti takého postupu s internými predpismi Dvora audítorov.
V súvislosti so služobnými cestami vodiča týkajúcimi sa trás do alebo z Overpeltu treba ďalej uviesť, že síce vzhľadom na nepresnú formuláciu dotknutých príkazov na služobné cesty nie je možné úplne vylúčiť, že jediným cieľom niektorých z týchto služobných ciest bolo priviezť pánovi Pinxtenovi služobné vozidlo, aby ho mal k dispozícii v mieste svojho pôvodu, to by však slúžilo len súkromným záujmom pána Pinxtena a nemohlo by sa to považovať za oprávnený predmet služobnej cesty.
Po tretie Dvor audítorov čiastočne spochybňuje oprávnenosť jedenástich služobných ciest vodiča v tom zmysle, že obsahovali cestu medzi Overpeltom a miestom, kde sa konala služobná cesta pána Pinxtena.
Taká situácia totiž nastala pri služobných cestách vodiča uvedených v riadkoch č. 62, 181, 191 a 336, v rámci ktorých príslušný vodič odviezol pána Pinxtena do Overpeltu po skončení jednej z jeho služobných ciest, ako aj pri služobných cestách vodiča uvedených v riadkoch č. 173 a 366, v rámci ktorých príslušný vodič išiel vyzdvihnúť pána Pinxtena do Overpeltu, aby ho odviezol na miesto konania jeho služobnej cesty.
Za taký prípad treba považovať aj služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 195, pri ktorej Dvor audítorov pripúšťa, že pán Pinxten plnil v Bruseli úlohu spojenú so svojou funkciou, ale bez príkazu na služobnú cestu, pričom následne ho vodič pridelený jeho kancelárii odviezol do Overpeltu.
Aj v prípade, že zákonnosť služobnej cesty pána Pinxtena nie je nijako spochybnená, však treba konštatovať, že jeho cesta medzi Overpeltom a miestom konania služobnej cesty nie je krytá príkazom na služobnú cestu.
Z toho vyplýva, že túto cestu nemožno považovať za „cest[u] uveden[ú] v príkaze na služobnú cestu“ v zmysle článku 4 rozhodnutia č. 33‑2004 a článku 4 rozhodnutia č. 19‑2009.
Keďže vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 709 a 723 tohto rozsudku taká cesta nepatrí ani medzi „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“ v zmysle uvedených článkov, služobné cesty vodiča spomenuté v bodoch 728
a
729 tohto rozsudku treba pokladať za protizákonné v rozsahu, v akom obsahujú cestu do alebo z Overpeltu.
Tieto úvahy treba analogicky uplatniť na služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 124, v rámci ktorej príslušný vodič odviezol pána Pinxtena do Overpeltu z letiska vo Frankfurte nad Mohanom (Nemecko) po niekoľkodňovej služobnej ceste, ktorá sa uskutočnila v Macau (Čínska ľudová republika).
Poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004 a poznámky k rozhodnutiu č. 19‑2009 síce medzi „ostatnými cestami spojenými s výkonom funkcie“ uvádzajú cesty medzi miestom určenia alebo bydliska a letiskom, nespomínajú sa v nich však cesty medzi miestom pôvodu a letiskom.
Naopak, neoprávnenosť služobných ciest vodiča uvedených v riadkoch č. 176, 317, 373 a 374 nemožno považovať za preukázanú, lebo spis, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, neobsahuje príkazy na služobné cesty pána Pinxtena, na ktoré sa odvoláva Dvor audítorov, a teda neumožňuje preukázať, že sporné cesty neboli odôvodnene kryté týmito príkazmi na služobné cesty.
Po druhé deväť služobných ciest vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena, ktorých protiprávnosť Dvor audítorov namieta, malo iný cieľ než odviezť pána Pinxtena.
Je pravda, že v tomto smere treba poukázať na to, že uskutočňovanie takých služobných ciest vodiča nie je výslovne upravené v interných predpisoch Dvora audítorov, ktoré má k dispozícii Súdny dvor.
Článok 6 rozhodnutia č. 33‑2004 a článok 6 rozhodnutia č. 19‑2009 však nemožno vykladať v tom zmysle, že z nich vyplýva protiprávnosť takých služobných ciest, lebo tieto články upravujú len služobné cesty vodičov, ktorých cieľom je odviezť členov Dvora audítorov alebo generálneho tajomníka tejto inštitúcie.
Nie je preto možné vylúčiť, že príkazy na služobné cesty podpísané pánom Pinxtenom, ktoré sa týkajú služobných ciest vodiča prideleného jeho kancelárii a majú iný predmet, než odviezť jeho, sa dajú považovať za oprávnené, pokiaľ služobné cesty skutočne slúžili záujmom Dvora audítorov.
V zásade by to mohol byť prípad služobných ciest príslušného vodiča, ktorých cieľom bolo zabezpečiť prepravu dokumentov.
Zo spisu, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, napokon vyplýva, že viaceré služobné cesty príslušného vodiča s takým predmetom boli pôvodne pánovi Pinxtenovi vytýkané, ale Dvor audítorov sa nakoniec rozhodol nenamietať ich protiprávnosť v rámci tohto konania.
Ak však má byť cieľom prepravy dokumentov zabezpečovanej vodičom Dvora audítorov prispieť k plneniu jeho úloh a nemá ísť o nadmerné vynakladanie zdrojov tejto inštitúcie na diaľkovú prepravu, taká preprava sa s výnimkou mimoriadnych okolností nesmie uskutočňovať medzi miestom práce a miestom pôvodu člena tejto inštitúcie.
Táto inštitúcia síce tvrdí, že služobné cesty prezentované ako preprava dokumentov, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, mali v skutočnosti iný cieľ, treba však na jednej strane konštatovať, že s výnimkou jedného prípadu neuvádza, aký bol tento cieľ, a na druhej strane, že príslušný vodič počas vypočutia úradom OLAF 3. októbra 2017 potvrdil, že vykonával služobné cesty, ktorých predmetom bolo odviezť dokumenty a následne ich po podpise priviezť naspäť do sídla Dvora audítorov.
Za týchto okolností treba protizákonnosť služobných ciest vodiča uvedených v riadkoch č. 172, 222 a 249 považovať za preukázanú, lebo je nesporné, že predmetom týchto služobných ciest bolo dopraviť dokumenty do miesta pôvodu pána Pinxtena.
Pokiaľ ide o služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 141, dôvodnosť tvrdenia Dvora audítorov, podľa ktorého táto služobná cesta súvisela s nehodou, nie je síce preukázaná, je však pravda, že vzhľadom na to, že z príkazu na túto služobnú cestu vyplýva, že príslušný vodič mal priviezť dokumenty do Overpeltu, treba uvedenú služobnú cestu považovať za protiprávnu.
Čo sa týka služobnej cesty vodiča spomenutej v riadku č. 250, Dvor audítorov síce tvrdí, že pod zámienkou prepravy dokumentov bolo skutočným cieľom tejto služobnej cesty priviezť fľaše šampanského na svadbu dieťaťa pána Pinxtena, ten však toto tvrdenie rezolútne popiera.
V tomto smere nie je pre Súdny dvor potrebné určiť, či sú dôkazy predložené na podporu tohto tvrdenia postačujúce na preukázanie jeho dôvodnosti. Služobnú cestu vodiča spomenutú v riadku č. 250 by totiž bolo potrebné v každom prípade považovať za protiprávnu, aj keby bola jej skutočným predmetom preprava dokumentov, keďže z príkazu na služobnú cestu príslušného vodiča vyplýva, že mal ísť do Overpeltu, miesta pôvodu pána Pinxtena.
Okrem služobných ciest, ktoré sa týkajú prepravy dokumentov, bolo cieľom služobnej cesty vodiča uvedenej v riadku č. 247 podľa pána Pinxtena odviezť služobné vozidlo do autoservisu na účely údržby.
V tomto smere nie je možné bez podporných dôkazov prijať tvrdenie Dvora audítorov, podľa ktorého toto odôvodnenie nemožno prijať v dôsledku toho, že údržbu vozidla zabezpečoval autoservis nachádzajúci sa v inom meste.
Naopak, služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 129, pri ktorej je nesporné, že jej cieľom bolo vyzdvihnúť manželku pána Pinxtena v Overpelte, aby sa mohla zúčastniť na oficiálnej večeri usporiadanej Dvorom audítorov v Luxemburgu, nemožno pokladať za uskutočnenú v záujme tejto inštitúcie.
Rovnako treba považovať za preukázanú protiprávnosť služobnej cesty vodiča spomenutej v riadku č. 197, keďže z vyhlásení vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena počas vypočutia, ktoré uskutočnil OLAF 16. októbra 2017, a z potvrdenia o odtiahnutí vozidla vyplýva, že v rámci tejto služobnej cesty išiel príslušný vodič vyzdvihnúť nové auto, ktoré si pán Pinxten objednal na súkromné účely.
Okrem toho síce nie je spochybnená protizákonnosť služobnej cesty vodiča spomenutej v riadku č. 142, túto protizákonnosť však nemožno vytýkať pánovi Pinxtenovi v rámci tohto konania.
V tomto smere treba poukázať na to, že je nesporné, že počas tejto služobnej cesty vodič pridelený kancelárii pána Pinxtena cestoval do Švajčiarska, miesta dovolenky pána Pinxtena.
Účastníci konania sa síce nezhodnú na presnom cieli tejto služobnej cesty, tvrdenie pána Pinxtena, podľa ktorého bolo cieľom služobnej cesty po dohode s vedúcim vodičov Dvora audítorov vyzdvihnúť služobné vozidlo po nehode, však v podstate zodpovedá vyhláseniam príslušného vodiča počas vypočutia úradom OLAF 16. októbra 2017.
Okrem toho je preukázané, že keď bol pán Pinxten informovaný o možnej protiprávnosti služobnej cesty dotknutého vodiča, obrátil sa v priebehu roka 2011 na administratívu Dvora audítorov s cieľom vrátiť sumy, ktoré táto inštitúcia neoprávnene vynaložila na uvedenú služobnú cestu, a tieto sumy mu boli zrazené zo mzdy.
–
O nákladoch na dopravu, ktoré vznikli na služobných cestách pána Pinxtena
Ďalšie príkazy na služobné cesty vodiča podpísané pánom Pinxtenom, ktorých protizákonnosť namieta Dvor audítorov v rámci tohto konania, sa týkali ciest, na ktoré mal pán Pinxten príkaz na služobnú cestu.
Služobnú cestu vodiča, počas ktorej má odviezť pána Pinxtena v rámci trasy krytej jeho príkazom na služobnú cestu, však v zásade treba považovať za oprávnenú na základe článkov 4 a 6 rozhodnutia č. 33‑2004 a tých istých článkov rozhodnutia č. 19‑2009.
Inak je to však v prípade takej služobnej cesty vodiča, ak sa v rámci vymedzenom v bodoch 387 až 392 tohto rozsudku preukáže, že služobná cesta pána Pinxtena, s ktorou súvisela služobná cesta tohto vodiča, bola protizákonná alebo zjavne protizákonná.
Treba teda vychádzať z toho, že príkazy na služobné cesty vodiča podpísané pánom Pinxtenom, ktorých cieľom bolo odviezť ho v rámci jeho služobnej cesty, ktorá bola označená za protizákonnú alebo zjavne protizákonnú na základe posúdenia uvedeného bodoch 396 až 601 tohto rozsudku, sa majú tiež pokladať za protizákonné, čo svedčí o zneužívaní zdrojov.
Pokiaľ ide zvyšok, v prvom rade sa zdá, že v troch prípadoch protizákonnosť služobných ciest vodiča, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod, nie je preukázaná, keďže služobné cesty pána Pinxtena, s ktorými súviseli, nemožno pokladať za protizákonné na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii Súdny dvor.
Platí to pre služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 3, 31 a 281, lebo cieľom zodpovedajúcich služobných ciest pána Pinxtena bolo stretnúť sa s politickými predstaviteľmi, ktorí boli členmi belgickej vlády alebo kancelárie ministra, pričom nízka transparentnosť príkazu na služobnú cestu uvedenú v riadku č. 281 nie je postačujúca na konštatovanie jej protiprávnosti.
Naopak, po druhé 31 služobných ciest vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena treba považovať za protizákonné v rozsahu, v akom súviseli so služobnými cestami pána Pinxtena, ktoré ešte v tomto rozsudku neboli preskúmané, ale ktoré podľa všetkého pri použití kritérií uvedených v bodoch 396 až 601 tohto rozsudku nesúviseli s výkonom funkcie pána Pinxtena.
Služobná cesta vodiča uvedená v riadku č. 344, ktorej cieľom bolo odviezť pána Pinxtena z letiska vo Frankfurte nad Mohanom, kam priletel z cesty na Kubu, sa tak týkala protiprávnej služobnej cesty pána Pinxtena.
To isté platí pre služobnú cestu vodiča spomenutú v riadku č. 133, keďže zodpovedajúca služobná cesta pána Pinxtena mala oficiálne za cieľ stretnúť sa s predsedom dotknutej politickej strany a v skutočnosti pánovi Pinxtenovi vzhľadom na údaje uvedené v jeho diári umožnila zúčastniť sa na novoročnej recepcii tejto politickej strany.
Služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 115, 163, 164, 177 a 178 treba tiež pokladať za protizákonné, keďže ich cieľom bol odviezť pána Pinxtena na stretnutia so zástupcami súkromných hospodárskych subjektov, a rovnako aj služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 18 a 114, ktoré boli spojené so služobnými cestami pána Pinxtena, ktorých cieľom bolo stretnúť sa s belgickým podnikateľom, ktorého pán Pinxten opisuje ako „dlhoročného priateľa“ a je spomenutý v bode 493 tohto rozsudku.
Z kritérií stanovených pre vzťahy s predstaviteľmi záujmových organizácií a združení vyplýva, že je potrebné vylúčiť oprávnenosť služobných ciest vodiča uvedených v riadkoch č. 32 a 121, ktoré zodpovedali služobným cestám pána Pinxtena, ktorých cieľom bolo zúčastniť sa na novoročnej recepcii Obchodnej a priemyselnej komory Limburska a na podujatí usporiadanom nadáciou pôsobiacou v oblasti medicínskeho výskumu.
Pán Pinxten využil služby vodiča aj v rámci služobných ciest, ktoré v skutočnosti súviseli s rodinnými alebo voľnočasovými aktivitami.
Platí to pre služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 36 a 268 z dôvodov uvedených v bodoch 657 a 659 tohto rozsudku, pre služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 225, ktorej skutočným cieľom bolo umožniť pánovi Pinxtenovi ísť na operu, ako aj pre služobnú cestu vodiča spomenutú v riadku č. 53, ktorá zodpovedala služobnej ceste pána Pinxtena prezentovanej len ako návšteva na belgickej univerzite, ale z diára pána Pinxtena vyplýva, že išlo o promóciu jedného z jeho detí.
Okrem toho vzhľadom na úvahy uvedené v bode 554 tohto rozsudku účasť na kráľovskej poľovačke, ktorú mu umožnili služobné cesty uvedené v riadkoch č. 67 a 223, znamená protizákonnosť príkazov na služobné cesty príslušného vodiča, ktorý mal v tejto súvislosti odviezť pána Pinxtena.
Ďalšie služobné cesty vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena súviseli s jeho služobnými cestami, ktoré sa javia byť priamo spojené s majetkovými záujmami pána Pinxtena.
Na jednej strane cieľom služobnej cesty vodiča č. 404 bolo takto odviezť pána Pinxtena na stretnutie s notárom v Dijone (Francúzsko), ktorý mal za úlohu, ako vyplýva z e‑mailov predložených Dvorom audítorov, kúpiť nehnuteľnosť spomenutú v rámci skúmania druhej časti štvrtého žalobného dôvodu a pripraviť právne nástroje umožňujúce spravovanie tejto nehnuteľnosti.
Na druhej strane sériu služobných ciest vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena je možné spojiť so stavebným projektom nazvaným „Kaïros“, do ktorého chcel pán Pinxten podľa všetkého investovať, ako vyplýva zo série e‑mailov uvedených v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor.
Okrem služobnej cesty vodiča uvedenej v riadku č. 113, ktorá zodpovedá služobnej ceste, ktorej oficiálnym predmetom je „Kaïros“, totiž služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 51 a 205 mali za cieľ odviezť pána Pinxtena na stretnutia s osobami, ktorými boli podľa listov z 10. apríla 2012 a z 9. februára 2012 bývalý vedúci tohto stavebného projektu a architekt, ktorý asistoval pánovi Pinxtenovi pri preberaní prác v súvislosti s uvedeným projektom.
Navyše služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 25, 26, 50, 139, 266 a 397 treba považovať za protizákonné, keďže zodpovedajú služobným cestám pána Pinxtena, ktorých predmet nebol dostatočne presný, lebo bol uvedený len ako „formálna večera“, osoby, ktorých funkcia nie je známa, alebo „konzultant“.
Na takú nepresnosť treba poukázať aj pri služobných cestách vodiča uvedených v riadkoch č. 46, 52, 159 a 162, keďže cieľom týchto služobných ciest bolo odviezť pána Pinxtena v rámci návštevy stredoškolského zariadenia a vysokoškolského zariadenia s umeleckým zameraním, pričom v spise, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, nie sú uvedené dôvody takých návštev.
Po tretie je potrebné preskúmať služobné cesty vodiča uvedené v riadkoch č. 106, 151, 153, 167, 214 a 330, ktorých cieľom bolo odviezť pána Pinxtena v rámci jeho služobných ciest súvisiacich s návštevami lekára.
Dotknuté služobné cesty pána Pinxtena nemožno pokladať za spojené s výkonom jeho funkcie člena Dvora audítorov, keďže netvrdí a už vôbec nepreukázal, že by tieto návštevy súviseli s povinnými lekárskymi vyšetreniami v tejto funkcii.
Treba však poukázať na to, že pán Pinxten v súvislosti s týmito služobnými cestami nepožadoval náhradu výdavkov na služobnú cestu ani vyplatenie diét. Jediné náklady, ktoré z týchto služobných ciest vyplynuli pre Dvor audítorov, teda súviseli s použitím služobného vozidla a využitím služieb vodiča.
Na jednej strane sú však poznámky k rozhodnutiu č. 33‑2004 a poznámky k rozhodnutiu č. 19‑2009 veľmi nejednoznačné, pokiaľ ide o možnosť považovať cestu k lekárovi za „ostatné cesty spojené s výkonom funkcie“ v zmysle článku 4 oboch týchto rozhodnutí.
Medzi „prípadmi vyššej moci“, ktoré je možné považovať za takú cestu, sú totiž uvedené „lekárske kontroly“.
Je pravda, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora sformulovanej v rôznych oblastiach práva Únie vyplýva, že pod pojmom vyššia moc treba rozumieť neobvyklé a nepredvídateľné okolnosti, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek vynaloženiu všetkej starostlivosti (rozsudok z 25. januára 2017, Vilkas,
C‑640/15
,
EU:C:2017:39
, bod
a citovaná judikatúra).
Použitie výrazu „vyššia moc“ teda za normálnych okolností znamená nepredvídateľnosť, pričom znenie poznámok k rozhodnutiu č. 33‑2004, ako aj poznámok k rozhodnutiu č. 19‑2009 vykazovalo v tomto smere nekonzistentnosť, lebo pojem „lekárske kontroly“ vylučuje naliehavosť alebo nepredvídateľnosť.
Na druhej strane využitie služieb vodiča v rámci „ostatných ciest spojených s výkonom funkcie“ si síce zo svojej podstaty nevyžaduje, aby príslušný člen Dvora audítorov bol na služobnej ceste, treba však konštatovať, že pán Pinxten tým, že transparentne požiadal Dvor audítorov o povolenie návštevy lekára v rámci služobnej cesty, umožnil tejto inštitúcii vykonať predchádzajúcu kontrolu a v prípade potreby zamietnuť použitie zdrojov Dvora audítorov, ktoré plánoval.
Vzhľadom na tieto skutočnosti protizákonnosť služobných ciest pána Pinxtena a vodiča prideleného jeho kancelárii uvedených v bode 776 tohto rozsudku nemá zjavnú povahu, ktorú by bolo možné vytýkať pánovi Pinxtenovi v rámci tohto konania.
Tieto úvahy však nemožno použiť na služobnú cestu vodiča uvedenú v riadku č. 363, ktorá by tiež mala zodpovedať služobnej ceste pána Pinxtena, ktorej cieľom bola návšteva lekára, lebo miesto určenia uvedené v príkaze na služobnú cestu príslušného vodiča nezodpovedá miestu určenia uvedenému v príkaze na služobnú cestu pána Pinxtena.
Po štvrté desať služobných ciest vodiča prideleného kancelárii pána Pinxtena súviselo s jeho služobnými cestami, pri ktorých si neuplatnil nárok na náhradu výdavkov na služobnú cestu alebo na diéty a ktorých samotná podstata nie je užitočne spochybnená, ale je namietaná ich protiprávnosť v tom zmysle, že zahŕňali jednu alebo viac ciest do alebo z Overpeltu, miesta pôvodu pána Pinxtena.
Taká situácia nastala pri služobných cestách vodiča uvedených v riadkoch č. 200, 214, 274, 280, 281, 313, 333, 355, 369 a 401.
Tieto prípady sa líšia od prípadov preskúmaných v bodoch 727 až 735 tohto rozsudku v tom zmysle, že trasa prechádzajúca cez Overpelt bola jasne uvedená v zodpovedajúcich príkazoch na služobné cesty pána Pinxtena, a teda ju vopred schválil Dvor audítorov.
Pokiaľ sa však v Overpelte neuskutočnila aktivita spojná s funkciou pána Pinxtena, príkaz na služobnú cestu nemohol právoplatne obsahovať jednu alebo viac ciest z alebo do tejto obce.
Predovšetkým skutočnosť, že služobná cesta pána Pinxtena bola schválená v ten istý deň, nemôže byť dôvodom na to, aby bola do jeho príkazu na služobnú cestu na účely osobného pohodlia pridaná taká trasa, ktorá znamenala pre Dvor audítorov dodatočné náklady.
Hoci príslušné služobné cesty pána Pinxtena boli schválené bez akéhokoľvek podvodu alebo opomenutia, ich protiprávnosť treba považovať za zjavnú vzhľadom na jasne stanovený všeobecný režim pre cesty do miesta pôvodu, ktoré nemôžu byť právoplatne kryté príkazom na služobnú cestu.
–
O používaní služobného vozidla bez využitia služieb vodiča
Dvor audítorov v prvom žalobnom dôvode ďalej pánovi Pinxtenovi vytýka, že deklaroval protizákonné služobné cesty bez využitia služieb vodiča s jediným cieľom, a to aby jeho súkromné cesty podliehali režimu platnému pre cesty pri výkone funkcie, pokiaľ ide o náklady spojené s používaním služobného vozidla.
Je pravda, že podľa článku 5 rozhodnutia č. 33‑2004 a článku 5 rozhodnutia č. 19‑2009 mal pán Pinxten uhradiť výdavky spojené so súkromnými cestami služobným vozidlom a predovšetkým znášať dodatočné náklady na prenájom v prípade prekročenia maximálnej hodnoty 45000 km za rok, ktorá bola stanovená v nájomnej zmluve. Nadhodnotenie vzdialeností odjazdených v rámci ciest spojených s výkonom funkcie teda mohlo byť preňho finančne výhodné.
Okrem toho z príkazov na služobné cesty pána Pinxtena predložených Dvorom audítorov vyplýva, že v mnohých prípadoch bolo služobné vozidlo použité na cesty uskutočnené v rámci týchto služobných ciest.
Spis, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, však neobsahuje posúdenie rozsahu nadhodnotenia realizovaných pracovných ciest, na základe ktorého by bolo možné posúdiť úmyselnosť alebo závažnosť tohto postupu.
Navyše sa zdá, že služobné cesty pána Pinxtena uvedené na podporu prvého žalobného dôvodu, pri ktorých nebol uplatnený nárok na náhradu výdavkov na služobnú cestu alebo na diéty ani pri nich neboli využité služby vodiča, sú úplne okrajové.
V dôsledku toho je síce nadhodnotenie ciest uskutočnených z pracovných dôvodov bezpochyby protiprávne, na účely tohto konania sa však nezdá byť užitočné určiť, či Dvor audítorov mohol pánovi Pinxtenovi oprávnene pripisovať taký postup.
Z rovnakých dôvodov nie je potrebné skúmať výhradu Dvora audítorov týkajúcu sa služobných ciest uvedených v riadkoch č. 147, 187 a 330, podľa ktorej skutočnosť, že pán Pinxten si ponechal služobné vozidlo, mala za následok cestu vodiča vlakom, ktorá sa nemala uskutočniť.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že prvý žalobný dôvod je čiastočne dôvodný.
3.

O druhom žalobnom dôvode založenom na nenáležitom a protizákonnom využívaní daňových výsad
V druhom žalobnom dôvode Dvor audítorov tvrdí, že pán Pinxten nenáležitým a protizákonným využívaním palivových kariet, ktoré dostal k dispozícii, porušil svoje povinnosti bezúhonnosti, príkladného správania a nezaujatosti.
Na úvod treba poukázať na to, že zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že palivové karty sú poskytované členom Dvora audítorov a niektorým ich rodinným príslušníkom, aby mohli nakupovať pohonné látky za cenu dojednanú touto inštitúciou a oslobodené od spotrebnej dane alebo dane z pridanej hodnoty (DPH).
Protizákonné využívanie takej palivovej karty teda síce neznamená pre Dvor audítorov zvláštne výdavky, predstavuje však zneužitie oslobodenia od dane priznaného tejto inštitúcii, čo zasahuje do zdrojov členských štátov, ako aj Únie.
Na účely rozhodnutia o druhom žalobnom dôvode je teda potrebné určiť, či tvrdenia a dôkazy predložené Dvorom audítorov preukazujú, že pán Pinxten protizákonne využíval palivové karty, ktoré mal k dispozícii, ako tvrdí Dvor audítorov v prvej a druhej časti tohto žalobného dôvodu.
a)

O prvej časti druhého žalobného dôvodu, ktorá je založená na tom, že dieťa pána Pinxtena si ponechalo a používalo palivovú kartu, hoci už nebolo členom jeho domácnosti
1)

Argumentácia účastníkov konania
Prvou časťou druhého žalobného dôvodu Dvor audítorov tvrdí, že pán Pinxten nechal jednému zo svojich detí k dispozícii na používanie palivovú kartu po 1. septembri 2012, odkedy sa už toto dieťa nepovažovalo za nezaopatrené dieťa pána Pinxtena.
Pán Pinxten tak porušil príslušné pravidlá stanovené najmä v smernici 2008/118, vo vyhláške veľkovojvodstva zo 7. februára 2013 a v ministerskej vyhláške z 18. marca 2010, keď umožnil využiť oslobodenie od dane osobe, ktorá nebola členom jeho domácnosti. Samotná skutočnosť, že toto dieťa s ním naďalej bývalo v Luxemburgu, čo napokon nie je preukázané, neznamená, že mohlo naďalej využívať predmetné oslobodenie od dane.
Podľa pána Pinxtena bolo dotknuté dieťa členom jeho domácnosti až do roku 2018, keďže toto postavenie neznamená to isté ako postavenie nezaopatreného dieťaťa a uvedené dieťa s ním bývalo až do februára 2018. Skutočnosť, že počas tohto obdobia bolo zamestnané, je v prejednávanej veci nepodstatná.
2)

Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade je nesporné, že dotknuté dieťa si ponechalo palivovú kartu poskytnutú Dvorom audítorov po 1. septembri 2012, hoci dátum, ku ktorému sa táto situácia skončila, zo spisu, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, jasne nevyplýva.
Zo správy predloženej Dvorom audítorov ďalej vyplýva, že toto dieťa už od uvedeného dátumu nebolo považované za nezaopatrené dieťa pána Pinxtena v zmysle článku 2 prílohy VII štatútu na účely vyplácania príspevku na nezaopatrené dieťa, a to z toho dôvodu, že ukončilo štúdium a začalo vykonávať zárobkovú činnosť.
Nakoniec tvrdenie pána Pinxtena, podľa ktorého toto dieťa naďalej bývalo uňho doma, treba považovať za preukázané na jednej strane vzhľadom na nahlásenie zákonného pobytu v Luxembursku z 27. novembra 2011 a na druhej strane vzhľadom na osvedčenie o trvalom pobyte vystavené belgickým správnym orgánom, ktoré svedčí o zápise do registrov obyvateľstva v Bruseli 9. februára 2018.
V tejto súvislosti treba poukázať na to, že Dvor audítorov sa neodvoláva na nijaký interný predpis tejto inštitúcie, ktorý by vymedzoval podmienky, za akých môže mať rodinný príslušník člena tejto inštitúcie k dispozícii palivovú kartu.
Skutočnosť, že dotknuté dieťa si ponechalo a používalo palivovú kartu po 1. septembri 2012, treba napriek tomu považovať za protiprávnu, pokiaľ z predpisov upravujúcich oslobodenie od dane, ktoré boli v platnosti v čase používania takej karty, vyplýva, že dieťa člena Dvora audítorov, ktoré sa už nepovažuje za nezaopatrené dieťa tohto člena v zmysle článku 2 prílohy VII štatútu, ale ktoré s ním napriek tomu býva, nemôže využívať toto oslobodenie od dane.
Pokiaľ ide o oslobodenie od spotrebnej dane, článok 12 ods. 1 písm. a) a b) smernice 2008/118 stanovuje, že tovar podliehajúci spotrebnej dani je oslobodený od spotrebnej dane, ak je určený na použitie v rámci diplomatických alebo konzulárnych vzťahov alebo medzinárodnými organizáciami, ktoré sú uznané ako také orgánmi verejnej moci hostiteľského členského štátu, ako aj pre členov týchto organizácií, v rozsahu a za podmienok vymedzených medzinárodnými dohovormi o založení týchto organizácií alebo dohodami o sídle.
Článok 12 ods. 2 tejto smernice stanovuje, že na oslobodenie od spotrebnej dane upravené v tomto článku sa uplatňujú podmienky a obmedzenia stanovené hostiteľským členským štátom.
Toto ustanovenie sa vykonáva prostredníctvom článku 1 ministerskej vyhlášky z 18. marca 2010, ktorý stanovuje, že belgický zákon z 22. decembra 2009 o všeobecnom systéme spotrebných daní sa uverejňuje v
Mémorial
, aby sa vykonával v Luxemburskom veľkovojvodstve.
Dvor audítorov síce neuvádza, ktoré ustanovenie tohto zákona sa podľa neho uplatní v prejednávanej veci, treba však poukázať na to, že článok 13 uvedeného zákona sa odvoláva na oslobodenie od spotrebnej dane v prospech diplomatov, konzulárnych úradníkov, ozbrojených síl a organizácií uvedených v článku 20 bodoch 7 až 12 všeobecného belgického zákona z 18. júla 1977 o clách a spotrebnej dani.
Z článku 20 bodu 7 tohto všeobecného zákona v podobe platnej v Luxembursku vyplýva, že za určitých podmienok sa diplomatickým zástupcom a konzulárnym úradníkom vykonávajúcim funkciu v Luxembursku priznáva oslobodenie od spotrebnej dane pre primerané množstvá tovaru určeného na osobnú spotrebu vrátane používania rodinnými príslušníkmi, ktorí sú súčasťou ich domácnosti, pokiaľ dotknuté osoby nie sú štátnymi príslušníkmi Luxemburského veľkovojvodstva alebo tam nemajú trvalý pobyt a nevykonávajú tam pracovnú alebo obchodnú činnosť vo svoj osobný prospech.
Pokiaľ ide o DPH, z článku 1 v spojení s článkom 4 vyhlášky veľkovojvodstva zo 7. februára 2013 vyplýva, že diplomatickým zástupcom a konzulárnym úradníkom môže byť priznané oslobodenie od DPH v prípade, že priamo, účinne a výlučne používajú určité výrobky v rámci Luxemburska, a to pre vlastnú súkromnú potrebu týchto zástupcov a úradníkov a ich rodinných príslušníkov, ktorí sú súčasťou ich domácnosti, pokiaľ nie sú štátnymi príslušníkmi Luxemburského veľkovojvodstva alebo tam nemajú trvalý pobyt a nevykonávajú tam nijakú zárobkovú činnosť.
Relevantné ustanovenia luxemburského práva, ktoré vymedzujú podmienky uplatnenia predmetného oslobodenia od spotrebnej dane a od DPH, sa síce vzťahujú na rodinných príslušníkov, ktorí sú súčasťou „ménage“ (domácnosti) hlavného príjemcu príslušných daňových úľav, z týchto ustanovení však nevyplýva, že tento pojem zodpovedá výrazu „foyer“ (domácnosť) v zmysle štatútu.
Keďže však Dvor audítorov neposkytol presné informácie o pôsobnosti výrazu „ménage“ (domácnosť) v luxemburskom práve, nie je preukázané, že dotknuté dieťa, v súvislosti s ktorým sa netvrdí a už vôbec nie je preukázané, že vykonávalo zárobkovú činnosť v Luxembursku, už nemohlo využívať daňové výsady priznané rodinným príslušníkom člena Dvora audítorov.
Dvor audítorov teda nepreukázal, že toto dieťa si ponechalo a používalo palivovú kartu po 1. septembri 2012 nezákonne.
Z toho vyplýva, že prvú časť druhého žalobného dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
b)

O druhej časti druhého žalobného dôvodu založenej na používaní palivovej karty na nákup paliva určeného pre vozidlá patriace tretím osobám
1)

Argumentácia účastníkov konania
Druhou časťou druhého žalobného dôvodu Dvor audítorov tvrdí, že výpisy týkajúce sa používania palivových kariet poskytnutých pánovi Pinxtenovi obsahujú anomálie preukazujúce, že umožnil používať tieto karty tretím osobám.
Pán Pinxten tvrdí, že palivové karty poskytnuté Dvorom audítorov používali len členovia jeho domácnosti. Anomálie, na ktoré poukazuje Dvor audítorov, sa dajú vysvetliť cestovaním rodiny viacerými autami a používaním náhradných vozidiel. V čase skutkových okolností by síce bolo jednoduché poskytnúť presné vysvetlenie, vzhľadom na uplynutý čas však už nie je možné podrobnejšie objasnenie.
2)

Posúdenie Súdnym dvorom
V prejednávanej veci je nesporné, že zatiaľ čo vozidlá, ktoré mal k dispozícii pán Pinxten a jeho rodinní príslušníci, mali naftový motor, palivové karty, ktoré im boli poskytnuté, neboli použité len na nákup nafty, ale aj benzínu.
Predovšetkým ako zdôraznil generálny advokát v bode 169 svojich návrhov, z výpisov používania týchto palivových kariet počas rokov 2016 a 2017 vyplýva, že tieto karty boli najmenej dvanásťkrát použité na nákup benzínu.
Keďže však oslobodenie od dane, ktoré sa uplatňuje pri používaní palivovej karty poskytnutej členovi Dvora audítorov, môže využívať len tento člen alebo určití jeho rodinní príslušníci, takú kartu je možné používať výlučne na tankovanie paliva do vozidiel, ktoré majú k dispozícii tieto osoby.
Nákup benzínu pán Pinxten počas vypočutia úradom OLAF a neskôr počas tohto konania vysvetlil jednorazovým používaním náhradných vozidiel.
Keďže však bol pán Pinxten informovaný o existencii podozrení v súvislosti s príslušnými anomáliami počas vypočutia úradom OLAF, ktoré sa konalo 22. decembra 2017, a následne v predbežnej správe Dvora audítorov, ktorá mu bola zaslaná 5. októbra 2018, dalo by sa od pána Pinxtena dôvodne očakávať, že predloží dôkazy na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého je dôvodom týchto anomálií opakované používanie náhradných vozidiel v priebehu rokov 2016 a 2017.
Treba však konštatovať, že pán Pinxten nepredložil nijaký dôkaz na podporu tohto tvrdenia.
Z toho vyplýva, že druhej časti druhého žalobného dôvodu treba vyhovieť, a teda čiastočne vyhovieť tomuto žalobnému dôvodu.
4.

O treťom žalobnom dôvode založenom na nepravdivých vyhláseniach o poistnej udalosti v rámci údajných nehôd, na ktorých sa zúčastnilo služobné vozidlo a vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena
a)

Argumentácia účastníkov konania
Dvor audítorov vo svojom treťom žalobnom dôvode vytýka pánovi Pinxtenovi, že si nesplnil svoje povinnosti bezúhonnosti, príkladnosti a nezainteresovanosti tým, že získal od poisťovacej spoločnosti odškodné na základe nepravdivých vyhlásení, ktoré na žiadosť pána Pinxtena podpísal vodič pridelený k jeho kancelárii.
Pán Pinxten dostal odškodné po prvé za nehodu, ku ktorej údajne došlo v januári 2010 a pri ktorej vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena prešiel po kufri, ktorý patril tomuto pánovi a v ktorom sa nachádzala fľaša vína a niekoľko odevov. Z vyjadrení tohto vodiča však vyplýva, že táto nehoda sa nikdy nestala.
Pán Pinxten dostal odškodné po druhé na základe vyhlásenia o nehode, ktorá sa stala 17. januára 2011. V tomto vyhlásení však bola uvedená nehoda, ku ktorej došlo v Bruseli medzi jeho súkromným vozidlom, ktoré riadilo jedno z jeho detí a jeho služobným vozidlom, ktoré riadil vodič pridelený k jeho kancelárii, zatiaľ čo predmetná škoda vznikla v dôsledku zrážky vo Francúzsku a pán Pinxten riadil toto posledné uvedené vozidlo.
Pán Pinxten nepredložil nijaký dôkaz o tom, že by skutočnosti oznámené poisťovacej spoločnosti boli správne. Pokiaľ vyhlásenia pre túto spoločnosť podpísal vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena, mal pán Pinxten tomuto vodičovi v takom konaní zabrániť, pretože si bol vedomý skutočnej situácie. Keďže tak neurobil, donútil svojho podriadeného spáchať trestný čin, ktorého bol objednávateľom alebo spolupáchateľom.
Okrem toho sa Dvor audítorov domnieva, že svedecké výpovede vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena sú presvedčivé vzhľadom na ich súlad a skutočnosť, že ich podala osoba, ktorá je v dôsledku toho trestne a disciplinárne stíhaná.
Pán Pinxten tvrdí, že vyhlásenia pre poisťovaciu spoločnosť vyjadrujú skutočnosť.
Z vyjadrení vedúceho vodičov Dvora audítorov pre úradom OLAF vyplýva, že jeho útvar sa zaoberal riešením problémov s nehodami a poisťovacou spoločnosťou. Okrem toho žiadne zo získaných vyjadrení nepoukazuje na to, že by pán Pinxten zasahoval do týchto prípadov.
Navyše vyjadrenia vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena sú nespoľahlivé vzhľadom na rozpory, ktoré obsahujú, a okolnosti, ktoré sa ich týkajú. Tvrdí sa teda, že vodič bol vystavený nátlaku zo strany vedúceho právneho oddelenia Dvora audítorov, ktorý ho trikrát vypočul a neúspešne ho nútil, aby mu podpísal výpoveď, ktorá mu poskytne postavenie oznamovateľa.
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o nehodu, ktorá sa mala stať 17. januára 2011, v správe o nehode zaslanej poisťovacej spoločnosti sa uvádza, že dotknuté dieťa pána Pinxtena a vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena, ktorý podpísal túto správu, riadili dve vozidlá, ktoré sa zrazili.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že určité nepriame dôkazy zjavne podporujú tvrdenie Dvora audítorov, že skutočnosti uvedené v tejto správe sú nesprávne.
Po prvé po tom, ako vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena na svojom vypočutí počas interného vyšetrovania Dvora audítorov tvrdil, že pri predmetnej nehode skutočne riadil služobné vozidlo pána Pinxtena, počas svojich troch výsluchov úradom OLAF stále tvrdil, že pri zrážke dvoch zúčastnených vozidiel nebol prítomný.
Určité skutočnosti ďalej nasvedčujú, že poisťovacia spoločnosť dostala rozporuplné informácie, pokiaľ ide o totožnosť vodiča predmetného služobného vozidla.
Z interného e‑mailu zaslaného tejto spoločnosti z 28. januára 2011 vyplýva, že jeden z jej zamestnancov bol pred prijatím správy o nehode ústne informovaný, že zúčastnené vozidlá riadili pán Pinxten a jeho syn.
Odpovede zamestnanca uvedenej spoločnosti na otázky, ktoré mu zaslal Dvor audítorov v priebehu rokov 2017 a 2018, ďalej potvrdzujú, že tá istá spoločnosť bola pôvodne informovaná, že pán Pinxten šoféroval jedno z dvoch zúčastnených vozidiel.
Je však potrebné poukázať na to, že tieto odpovede sú v rozpore s vyjadreniami vodiča pred úradom OLAF, keďže tento vodič tvrdil, že poisťovacej spoločnosti boli zaslané dve odlišné správy o nehode, zatiaľ čo uvedené odpovede spresňujú, že táto spoločnosť dostala iba jednu správu o nehode.
Napokon je nesporné, že pán Pinxten zaslal poisťovacej spoločnosti list z 11. januára 2012, v ktorom uvádza, že 17. januára 2011„mal kolíziu so [svojím] služobným vozidlom“ a kritizuje postup tejto spoločnosti, že odmieta uhradiť opravy vozidla v prípade, keď správu o nehode podpísali „dve osoby z tej istej rodiny“.
Za predpokladu, že by tieto skutočnosti postačovali na preukázanie, že správa o nehode, ktorú zaslal Dvor audítorov poisťovacej spoločnosti, obsahovala chybné informácie, však na základe spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nemožno preukázať, že by tieto nepravdivé vyhlásenia boli pripísateľné pánovi Pinxtenovi.
Jediné skutočnosti, ktoré Dvor audítorov predložil na účely preukázania tejto pripísateľnosti, sa týkajú vyjadrenia dotknutého vodiča v tomto zmysle počas jeho výsluchu úradom OLAF 7. decembra 2017 a zopakovania tohto stanoviska v jeho poznámkach z 20. apríla 2018 k zhrnutiu skutkového stavu, ktoré mu zaslal OLAF.
Je však potrebné zdôrazniť, že stanovisko vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena sa počas interného vyšetrovania Dvora audítorov a neskôr počas vyšetrovania OLAF‑u vo veľkej miere odlišovalo.
Po tom, ako vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena počas interného vyšetrovania Dvora audítorov tvrdil, že pri nehode zo 17. januára 2011 skutočne riadil služobné vozidlo, na svojom prvom výsluchu úradom OLAF 3. októbra 2017 tvrdil, že si nemyslí, že ho pán Pinxten požiadal o vyplnenie správy a že si „hmlisto pamätá“, že v tomto zmysle dostal pokyny od vedúceho vodičov Dvora audítorov.
Počas svojho druhého výsluchu úradom OLAF 16. októbra 2017 vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena konkretizoval, že si nepamätá, či požiadavka na vyplnenie správy prišla od tohto vedúceho alebo od pána Pinxtena, ale myslí si „skôr“, že prišla od pána Pinxtena.
Pri svojom treťom výsluchu úradom OLAF 7. decembra 2017 tento vodič ubezpečoval, že počas jeho predchádzajúceho výsluchu boli jeho spomienky nepresné, ale že teraz je „presný“ a že to bol „pán Pinxten, ktorý ho požiadal, aby urobil túto novú správu“.
Nie je však dôvod veriť výlučne posledným vyjadreniam vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena.
Okrem toho odpovede, ktoré poskytol zamestnanec poisťovacej spoločnosti na otázky, ktoré mu zaslal Dvor audítorov v priebehu rokov 2017 a 2018, poukazujú na výhradné kontakty s vedúcim vodičov Dvora audítorov, ktorý spontánne uvažoval o zmene mena zúčastnených vodičov, keď sa spomenulo možné odmietnutie úhrady škôd spôsobených na služobnom aute pána Pinxtena.
Tento vedúci na svojom vypočutí úradom OLAF okrem iného vylúčil akékoľvek zasahovanie pána Pinxtena do predmetnej nehody a poukázal na existujúcu pravidelnú prax, ktorú pozná zo svojho „postavenia“, o nepravdivých vyhláseniach pre poisťovňu v rámci útvaru vodičov Dvora audítorov, pričom na túto prax odkázal aj vodič pridelený ku kancelárii pána Pinxtena na svojom výsluchu OLAF‑om 16. októbra 2017.
Okrem toho treba zdôrazniť, že skutočnosti, ktoré uviedol pán Pinxten vo svojom liste z 11. januára 2012 skôr naznačujú, že nevedel o obsahu správy o nehode, ktorú Dvor audítorov zaslal poisťovacej spoločnosti.
Vzhľadom na všetky tieto úvahy je potrebné konštatovať, že skutočnosti uvádzané Dvorom audítorov nestačia na preukázanie, že by pán Pinxten mohol byť v rámci tohto konania zodpovedný za nepravdivé poistné vyhlásenie o nehode, ktorá sa stala 17. januára 2011.
Pokiaľ ide o nehodu, ku ktorej došlo v januári 2010, vyjadrenia vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena na jeho treťom výsluchu úradom OLAF 7. decembra 2017 predstavujú jedinú skutočnosť, ktorú uvádza Dvor audítorov na podporu svojich tvrdení, ktoré pán Pinxten výrazne spochybňuje.
Z vyššie uvedeného pritom vyplýva, že vyjadreniam vodiča prideleného ku kancelárii pána Pinxtena pred úradom OLAF nemožno samým osebe priznať rozhodujúcu váhu.
Navyše tento vodič poukázal na nehodu z januára 2010 až vo veľmi neskorom štádiu konania, hoci už predtým mal možnosť poukázať na prípadné nezákonnosti, ktorých sa dopustil pán Pinxten a o ktorých OLAF nevedel.
Za týchto okolností treba konštatovať, že dôvodnosť tvrdení Dvora audítorov týkajúcich sa nehody z januára 2010 nebola preukázaná.
Tretí žalobný dôvod je preto potrebné zamietnuť v celom rozsahu.
5.

O piatom žalobnom dôvode založenom na konflikte záujmov, ktorý vytvoril pán Pinxten v rámci vzťahu s vedúcim zamestnancom kontrolovaného subjektu
a)

Argumentácia účastníkov konania
Dvor audítorov vo svojom piatom žalobnom dôvode tvrdí, že pán Pinxten si tým, že nadviazal vzťah s vedúcim zamestnancom kontrolovaného subjektu, nesplnil svoje povinnosti nezainteresovanosti, nezávislosti, nestrannosti, bezúhonnosti a príkladnosti.
Pán Pinxten totiž v skutočnosti porušil svoju nezávislosť a nestrannosť, alebo prinajmenšom vyvolal taký dojem tým, že ponúkol súkromný byt do prenájmu vysokej predstaviteľke Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku, teda subjektu, ktorý podlieha právomoci komory III Dvora audítorov.
Pán Pinxten zdôrazňuje, že v návrhu týkajúcom sa prenájmu jeho ubytovania nebola uvedená jeho funkcia člena Dvora audítorov. Jedinou informáciou, ktorá súvisela s touto inštitúciou v tomto návrhu, bola jeho e‑mailová adresa, ktorú používal aj na súkromné účely z dôvodu, že nemal inú e‑mailovú adresu. Uvedený návrh okrem toho zodpovedal bežným trhovým podmienkam.
b)

Posúdenie Súdnym dvorom
Pán Pinxten v liste z 20. novembra 2014 ponúkol vysokej predstaviteľke Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku, že jej prenajme byt v Bruseli.
Je nesporné, že táto vysoká predstaviteľka bola vedúcou zamestnankyňou subjektu kontrolovaného Dvorom audítorov, konkrétne komorou III tejto inštitúcie, ktorej predsedom bol v tom čase pán Pinxten.
Aby pritom členovia Dvora audítorov splnili povinnosť stanovenú v článku 285 ZFEÚ vykonávať svoju funkciu úplne nezávisle a vo všeobecnom záujme Únie, musia dbať na to, aby sa vyhli akémukoľvek konfliktu záujmov.
Táto povinnosť je uvedená v článku 2 ods. 1 kódexu správania z roku 2012 a v bode 3.3 etických usmernení. Bod 3.4 týchto usmernení ďalej stanovuje, že členovia Dvora audítorov nesmú mať s kontrolovaným subjektom žiadny vzťah, ktorý by mohol ohroziť ich nezávislosť.
Tým, že pán Pinxten ponúkol vedúcemu zamestnancovi kontrolovaného subjektu, že s ním vstúpi do finančného vzťahu, vystavil sa možnému konfliktu záujmov, ktorý by mohol spochybniť jeho nezávislosť a nestrannosť.
Skutočnosť, že v predmetnom liste nebola výslovne uvedená jeho funkcia člena Dvora audítorov, je v tomto smere irelevantná.
Totiž okrem toho, že existujúce spojenie pána Pinxtena s Dvorom audítorov bolo možné vyvodiť z e‑mailovej adresy uvedenej v tomto liste, treba poukázať na to, že členstvo pána Pinxtena v tejto inštitúcii bolo verejne známe a ďalej, že v prípade, že by adresátka tohto listu prijala v ňom uvedený návrh, konflikt záujmov by v každom prípade objektívne existoval, aj keby táto adresátka nevedela o funkcii pána Pinxtena.
Piaty žalobný dôvod je preto dôvodný.
C.

O odňatí nároku na dôchodok alebo iných požitkov poskytovaných namiesto dôchodku
1.

Argumentácia účastníkov konania
Dvor audítorov tvrdí, že konanie pána Pinxtena je obzvlášť závažné, a spĺňa preto podmienku stanovenú v tejto súvislosti v rozsudku z 11. júla 2006, Komisia/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
Toto konanie predstavuje totiž zásah do základných hodnôt Únie, dochádzalo k nemu veľmi často, spôsobilo Dvoru audítorov významnú škodu, možno ho trestnoprávne kvalifikovať a vyplýva zo zlého úmyslu, ktorý sa prejavuje zatajovaním.
Dvor audítorov ponecháva stanovenie povahy a rozsahu sankcie na zvážení Súdneho dvora, berúc do úvahy zásadu proporcionality, vysoký stupeň zodpovednosti pána Pinxtena, poškodenie obrazu inštitúcie, vysoký stupeň závažnosti porušení a rozsah finančnej škody pre Úniu.
Pán Pinxten tvrdí, že neporušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
Jeho konanie bolo porovnateľné s konaním iných členov Dvora audítorov. Aj keď pán Pinxten nevylučuje, že sa mohol dopustiť určitých pochybení, tieto pochybenia neboli významné a táto inštitúcia ich mala napraviť.
2.

Posúdenie Súdnym dvorom
Z predchádzajúceho posúdenia vyplýva, že hoci tretí žalobný dôvod uvádzaný Dvorom audítorov treba zamietnuť, prvý, druhý, štvrtý a piaty žalobný dôvod sú naproti tomu prinajmenšom čiastočne dôvodné, takže pán Pinxten musí niesť zodpovednosť za niekoľko nezákonností.
Pán Pinxten tým, že vykonával neoznámenú činnosť nezlučiteľnú s jeho funkciou člena Dvora audítorov, zneužil zdroje tejto inštitúcie a konal spôsobom, ktorý mohol viesť ku konfliktu záujmov s kontrolovaným subjektom, zodpovedá za porušenia významného stupňa závažnosti, a teda porušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie člena uvedenej inštitúcie v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ.
Porušenie týchto povinností sa v zásade potrestá uložením sankcie podľa tohto ustanovenia (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Na základe toho ustanovenia môže Súdny dvor uložiť sankciu odvolania z funkcie alebo odňatia nároku na dôchodok alebo iných požitkov poskytovaných namiesto dôchodku. Túto sankciu odvolania možno uložiť len v prípade porušenia, ku ktorému dôjde a ktoré pokračuje, kým je dotknutý člen Dvora audítorov ešte vo funkcii. Naproti tomu sankciu odňatia nároku na dôchodok alebo iných požitkov poskytovaných namiesto dôchodku možno uložiť najmä vtedy, keď k porušeniu dôjde počas funkčného obdobia tohto člena a toto porušenie pokračuje po uplynutí tohto funkčného obdobia, ako je to v prejednávanej veci (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, bod
).
Konkrétne vzhľadom na to, že z informácií poskytnutých účastníkmi konania na pojednávaní vyplýva, že pán Pinxten má iba nárok na dôchodok, musí sa uvedená sankcia týkať tohto práva a nie iných požitkov poskytovaných namiesto dôchodku.
Keďže v článku 286 ods. 6 ZFEÚ nie je konkretizovaný rozsah odňatia nároku na dôchodok, ktoré je v tomto ustanovení uvedené, Súdny dvor môže rozhodnúť o jeho úplnom alebo čiastočnom odňatí (pozri analogicky rozsudok z 11. júla 2006, Komisia/Cresson, C‑432/04, EÚ:C:2006:455, bod 73).
Táto sankcia však musí byť primeraná závažnosti porušení povinností vyplývajúcich z funkcie člena Dvora audítorov, ktoré konštatoval Súdny dvor.
Na účely stanovenia závažnosti porušení povinností vyplývajúcich z funkcie člena Dvora audítorov, ktoré konštatoval Súdny dvor, treba zohľadniť najmä povahu týchto porušení a okolnosti, za ktorých k týmto porušeniam došlo, závažnosť poškodenia integrity, dobrého mena alebo záujmov Únie a stupeň úmyselného alebo nedbanlivostného spáchania uvedených porušení.
Aby sa zaručilo dodržanie zásady proporcionality, je potrebné vziať do úvahy aj všetky okolnosti, ktoré môžu sťažiť alebo naopak zmierniť zodpovednosť pána Pinxtena.
V tejto súvislosti je navyše potrebné zohľadniť aj skutočnosť, že úplné alebo čiastočné odňatie nároku na dôchodok predstavuje obmedzenie vlastníckeho práva zaručeného v článku 17 Charty, keďže má za následok, že dotknutá osoba je zbavená všetkých alebo časti práv na starobný dôchodok, ktoré nadobudla počas svojej pracovnej kariéry, pričom tieto práva slúžia okrem iného na to, aby pomohli zabezpečiť živobytie tejto osoby po skončení tejto kariéry.
Z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa článku 1 Dodatkového protokolu č. 1 k EDĽP, ktorú treba zohľadniť na základe článku 52 ods. 3 Charty na účely výkladu článku 17 Charty ako úroveň minimálnej ochrany, okrem iného vyplýva [rozsudok z 21. mája 2019, Komisia/Maďarsko (užívacie práva k poľnohospodárskej pôde), C‑235/17, EÚ:C:2019:432, bod 72 a citovaná judikatúra], že sankcia, ktorá má za následok odňatie celého starobného dôchodku alebo jeho časti fyzickej osobe, nevyhnutne predstavuje zásah do práva tejto osoby na pokojné užívanie tohto majetku (pozri v tomto zmysle ESĽP, 14. júna 2016, Philippou proti Cypru, CE:ECHR:2016:0614JUD007114810, § 65).
Úplné alebo čiastočné odňatie nároku na dôchodok treba považovať aj za obmedzenie práva na sociálne zabezpečenie a sociálnu pomoc stanoveného v článku 34 Charty.
Niekoľko skutočností však svedčí o tom, že nezákonnosti, ktoré možno pripísať pánovi Pinxtenovi, majú obzvlášť vysoký stupeň závažnosti.
Po prvé, z konštatovaní uvedených pri preskúmaní prvého, druhého, štvrtého a piateho žalobného dôvodu uvedeného Dvorom audítorov vyplýva, že pán Pinxten počas svojich dvoch funkčných období člena tejto inštitúcie úmyselne a opakovane porušil pravidlá platné v rámci uvedenej inštitúcie, a teda pravidelne porušoval najzákladnejšie povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie.
Po druhé sa pán Pinxten často pokúšal zakryť tieto porušenia uvedených pravidiel, najmä tým, že predkladal žiadosti o schválenie služobných ciest, v ktorých boli vynechané podstatné informácie o skutočných činnostiach plánovaných v rámci predmetných služobných ciest, alebo uvádzal tieto činnosti zavádzajúcim spôsobom.
Po tretie, nezákonnosti, ktorých sa pán Pinxten dopustil, vo veľkej miere prispeli k jeho osobnému obohateniu tým, že prostriedky Dvora audítorov boli použité na financovanie jeho súkromných činností.
Po štvrté, konanie pána Pinxtena spôsobilo Dvoru audítorov významnú škodu nielen z finančného hľadiska, ale aj pokiaľ ide o jeho obraz a dobré meno.
Po piate je potrebné zdôrazniť, že Dvor audítorov je na základe článku 287 ods. 2 ZFEÚ zodpovedný za preskúmanie zákonnosti a správnosti výdavkov Únie a za zabezpečenie riadneho finančného hospodárenia, pričom najmä podáva správu o každom prípade nezrovnalosti.
Vzhľadom na túto špecifickú úlohu bod 2.2 etických usmernení stanovuje, že Dvor audítorov musí byť vzorom finančného hospodárenia a že jeho zdroje musia byť riadené v úplnom súlade s platnými pravidlami.
Aj keď teda všetky osoby, ako bolo uvedené v bode 239 tohto rozsudku, ktorým sú zverené vysoké funkcie v Únii, musia dodržiavať najprísnejšie normy správania, osobitná úloha, ktorú má Dvor audítorov, ešte viac zvyšuje závažnosť nezákonností, ktorých sa dopustil pán Pinxten.
Ďalšie skutočnosti však môžu zmierniť zodpovednosť pána Pinxtena.
Po prvé, pán Pinxten nadobudol svoj nárok na dôchodok na základe práce, ktorú vykonával počas dvanástich rokov služby na Dvore audítorov.
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, pritom nevyplýva, že by bola kvalita tejto práce spochybnená, pričom pán Pinxten bol dokonca svojimi kolegami od roku 2011 zvolený do funkcie predsedu komory III Dvora audítorov.
Po druhé, hoci sú porušenia, ktorých sa dopustil pán Pinxten vo vzťahu k povinnostiam, ktoré mu vyplývajú z jeho funkcie, predovšetkým vecou osobných rozhodnutí, o ktorých nezlučiteľnosti s jeho najzákladnejšími povinnosťami vyplývajúcimi z jeho funkcie nemohol nevedieť, nič to nemení na tom, že pretrvávanie týchto nezákonností bolo podporené nejasnosťou interných pravidiel tejto inštitúcie a umožnené v dôsledku nedostatkov kontrol zavedených touto inštitúciou.
Predovšetkým aj keď Dvor audítorov musí mať v zásade možnosť spoľahnúť sa na vyhlásenia svojich členov bez toho, aby bol povinný pravidelne overovať správnosť informácií, ktoré sú v nich uvedené, z preskúmania prvého žalobného dôvodu vyplýva, že veľký počet služobných ciest pána Pinxtena bol schválený napriek tomu, že poskytol zjavne nedostatočné informácie na odôvodnenie tohto schválenia, zatiaľ čo ďalšie boli schválené, hoci z ich účelu vyplývalo, že boli zjavne nezákonné. Výdavky na reprezentáciu a pohostenie boli tiež nahradené za porovnateľných podmienok.
Takisto aj keď administratíva Dvora audítorov nemohla nevedieť o pravidelnej nezákonnosti využívania služieb vodičov počas celých dvoch funkčných období pána Pinxtena, nepovažovala za potrebné reagovať, aj keby len upozornila pána Pinxtena na nezákonnosť praxe, ktorú zaviedol.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti zodpovedá spravodlivému posúdeniu okolností prípadu rozhodnutie o odňatí dvoch tretín nároku pána Pinxtena na dôchodok odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku.
IX.

O návrhu pána Pinxtena na náhradu škody
A.

Argumentácia účastníkov konania
Pán Pinxten navrhuje, aby bola Dvoru audítorov uložená povinnosť zaplatiť sumu 50000 eur ako náhradu škody za nemajetkovú ujmu, ktorá mu vznikla v dôsledku konania tejto inštitúcie.
Táto škoda vyplýva najmä z oznámení, ktoré postupne uskutočnil Dvor audítorov. Tieto oznámenia zničili kariéru a dobré meno pána Pinxtena.
Dvor audítorov tvrdí, že tento návrh je neprípustný, keďže bol podaný na nepríslušný súd.
B.

Posúdenie Súdnym dvorom
Zo samotného znenia článku 286 ods. 6 ZFEÚ vyplýva, že toto ustanovenie zavádza osobitný právny prostriedok, v rámci ktorého je výlučne Súdny dvor oprávnený stanoviť, či člen Dvora audítorov alebo bývalý člen tejto inštitúcie nespĺňa požadované podmienky alebo si neplní povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie.
Aj keď Súdny dvor musí rozhodnúť o dôvodoch, ktoré Dvor audítorov uvedie v žalobe na základe tohto ustanovenia proti dotknutému členovi alebo bývalému členovi tejto inštitúcie, ako aj o prípadných procesných návrhoch súvisiacich s touto žalobou, nemá právomoc rozhodovať o návrhoch, ktoré nijako nesúvisia s uvedenou žalobou.
Pokiaľ sa teda pán Pinxten domnieva, že mu Dvor audítorov svojím konaním spôsobil škodu, a chce dosiahnuť jej náhradu, môže podať samostatnú žalobu na základe článkov 268 a 340 ZFEÚ, pričom právomoc rozhodnúť o tejto žalobe na prvom stupni má v súlade s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ Všeobecný súd. Naproti tomu v rámci konania podľa článku 286 ods. 6 ZFEÚ nemožno na tento účel platne podať vzájomný návrh.
Z toho vyplýva, že Súdny dvor nemá právomoc rozhodnúť o návrhu na náhradu škody, ktorý podal pán Pinxten.
O trovách
Článok 138 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Článok 138 ods. 3 tohto poriadku však stanovuje, že Súdny dvor môže rozdeliť trovy konania alebo rozhodnúť, že každý účastník konania znáša vlastné trovy konania, pokiaľ mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania.
Dvor audítorov uspel v celom rozsahu, pokiaľ ide o jeho piaty žalobný dôvod, a čiastočne, pokiaľ ide o jeho prvý, druhý a štvrtý žalobný dôvod. Naproti tomu neuspel v celom rozsahu, pokiaľ ide o jeho druhý a tretí žalobný dôvod, a čiastočne, pokiaľ ide o jeho prvý a štvrtý žalobný dôvod.
Vzhľadom na povahu tohto konania ako aj na skutočnosť, že bolo konštatované, že pán Pinxten opakovane závažne porušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie člena Dvora audítorov, zodpovedá spravodlivému posúdeniu okolností prípadu rozhodnutie, že okrem svojich vlastných trov konania znáša pán Pinxten aj trovy konania, ktoré vznikli Dvoru audítorov.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (plénum) rozhodol takto:

1.
Návrh Karela Pinxtena na prerušenie konania do skončenia trestného konania, ktoré začali luxemburské orgány po tom, ako im bola zaslaná správa Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF) vo veci č. OC/2016/0069/A, sa zamieta.

2.
Návrh Karela Pinxtena, aby Súdny dvor nariadil Európskemu dvoru audítorov, aby predložil správu vypracovanú na základe interného auditu a aby oznámil opatrenia, ktoré prijal na základe tejto správy, ako aj akúkoľvek informáciu tejto inštitúcie o prípadnom zásahu do nezávislosti interného audítora, sa zamieta.

3.
E-mail, ktorý zaslal predseda Európskeho dvora audítorov 13. februára 2019 ostatným členom tejto inštitúcie a jej generálnemu tajomníkovi a ktorý predložil Karel Pinxten v prílohe B.10 svojho vyjadrenia k žalobe, je vyňatý zo spisu.

4.
Karel Pinxten porušil povinnosti vyplývajúce z jeho funkcie člena Európskeho dvora audítorov v zmysle článku 286 ods. 6 ZFEÚ, pokiaľ ide o:
–
neoznámený a nezákonný výkon činnosti v rámci riadiaceho orgánu politickej strany,
–
zneužitie zdrojov Dvora audítorov na financovanie činností, ktoré nesúviseli s funkciou člena tejto inštitúcie, v rozsahu konštatovanom v bodoch 387 až 799 tohto rozsudku,
–
použitie palivovej karty na nákup pohonných hmôt pre vozidlá patriace tretím subjektom,
–
vznik konfliktu záujmov v rámci vzťahu so zodpovedným zamestnancom kontrolovaného subjektu.

5.
Karelovi Pinxtenovi sa odnímajú dve tretiny jeho nároku na dôchodok odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku.

6.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

7.
Súdny dvor nemá právomoc rozhodnúť o návrhu na náhradu škody, ktorý podal Karel Pinxten.

8.
Karel Pinxten znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil Európsky dvor audítorov.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.