CELEX: 62018CJ0797
Överklagande
Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu)
Utgifter som uteslutits från unionsfinansiering
Betalningar som verkställts av Republiken Grekland
Förordning (EG) nr 1782/2003
Förordning (EG) nr 796/2004
Förordning (EG) nr 1120/2009
Förordning (EG) nr 1306/2013
Bestämmelser om arealstöd
Begreppet permanent betesmark
Finansiella schablonkorrigeringar
Förordning (EG) nr 1698/2005
Stödberättigande utgifter
Förvaltningsmyndighet
Förordning (EG) nr 1290/2005
Utgifter som omfattas av fristen på 24 månader
Förordning (EG) nr 817/2004
System med effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner
Metod för att beräkna korrigeringen

Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 4 oktober 2018, Grekland/kommissionen (
T‑272/16
, ej publicerad,
EU:T:2018:651
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen medlemsstatens talan mot kommissionens genomförandebeslut (EU) 2016/417 av den 17 mars 2016 om undantagande från unionsfinansiering av vissa betalningar som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) (
EUT L 75, 2016, s. 16
) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
Förordning (EG) nr 2988/95
Rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (
EGT L 312, 1995, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 2988/1995) innehåller en avdelning II, med rubriken ”Administrativa åtgärder och sanktioner”. I artikel 5.1 i den avdelningen föreskrivs följande:
”De oegentligheter som begås uppsåtligen eller som orsakas av oaktsamhet kan medföra följande administrativa sanktioner:
…
c)
förlust, helt eller delvis, av en förmån som beviljats genom tillämpning av gemenskapsregler, även om aktören endast delvis dragit fördel av denna förmån,
d)
utestängning från eller indragning av förmånen under en period efter den då oegentligheten begicks,
…”
Förordning (EG) nr 1782/2003
Rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001, (EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001 (
EUT L 270, 2003, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1782/2003) innehöll en avdelning III, med rubriken ”System med samlat gårdsstöd”, i vilken kapitel 3, om ”Stödrättigheter”, ingick. Avsnitt 1 i detta kapitel, med rubriken ”Stödrättigheter grundade på areal”, omfattade artikel 43 i denna förordning, som rörde ”Fastställande av stödrättigheter”. I den artikeln föreskrevs följande:
”1.   Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 48 skall en jordbrukare erhålla en stödrättighet per hektar, som beräknas genom att referensbeloppet divideras med det treåriga genomsnittet av antalet hektar som under referensperioden gav rätt till de direktstöd som förtecknas i bilaga VI.
Det totala antalet stödrättigheter skall vara detsamma som ovan nämnda genomsnittliga antal hektar.
…
2.   I det antal hektar som avses i punkt 1 skall dessutom följande ingå:
…
b)
All grovfoderareal under referensperioden.
3.   I punkt 2 b i denna artikel skall ’grovfoderareal’ avse den areal på jordbruksföretaget som under hela kalenderåret, i enlighet med artikel 5 i kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 [av den 11 december 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92 (
EGT L 327, 2001, s. 11
)], var tillgänglig för djuruppfödning, inbegripet arealer med gemensam användning och arealer med blandad odling. Foderarealen får inte omfatta
–
byggnader, skog, dammar, gångstigar,
–
…”
Artikel 44 i förordning nr 1782/2003 rörde ”[a]nvändning av stödrättigheter]”. I punkt 2 i den artikeln angavs följande:
”Med stödberättigande hektar avses alla jordbruksarealer inom jordbruksföretaget, utom arealer som är skogbeväxta eller används för annat än jordbruksverksamhet.”
Förordning (EG) nr 796/2004
Artikel 2 första stycket i kommissionens förordning (EG) nr 796/2004 av den 21 april 2004 om närmare föreskrifter för tillämpningen av de tvärvillkor, den modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem som föreskrivs i rådets förordningar nr 1782/2003 och (EG) nr 73/2009 och för tillämpningen av de tvärvillkor som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 479/2008 (
EUT L 141, 2004, s. 18
), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 380/2009 av den 8 maj 2009 (
EUT L 116, 2009, s. 9
) (nedan kallad förordning nr 796/2004), hade följande lydelse:
”I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
…
1a.
jordbruksskifte
: en sammanhängande markareal där en enskild jordbrukare odlar grödor ur en bestämd odlingsgrupp – om det enligt denna förordning krävs att användningen av en areal inom en odlingsgrupp skall deklareras separat skall denna specifika användning emellertid begränsa jordbruksskiftet ytterligare.
…
2.
permanent betesmark
: areal som utnyttjas till att odla gräs och annat örtartat foder naturligt (självsådd) eller genom kultivering (insådd) och som under minst fem år inte har ingått i växtföljden på jordbruksföretaget, dock inte areal som omfattas av ordningar för arealuttag enligt artikel 107.6 i förordning (EG) nr 1782/2003, areal uttagen enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 [av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (
EGT L 215, 1992, s. 85
; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 161)], areal uttagen enligt artiklarna 22, 23 och 24 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 [av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar (
EGT L 160, 1999, s. 80
] eller areal uttagen enligt artikel 39 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 [av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (
EUT L 277, 2005, s. 1
)].
2a.
gräs och annat örtartat foder
: örtartade växter som är vanliga i naturliga betesmarker eller brukar ingå i fröblandningar för betes- eller ängsmark i medlemsstaten, oavsett om sådana marker används för bete. Medlemsstaterna får inbegripa växter som anges i bilaga IX till förordning [nr 1782/2003].”
I skäl 1 i kommissionens förordning (EG) nr 239/2005 av den 11 februari 2005 (
EUT L 42, 2005, s. 3
), som ändrade förordning nr 796/2004 i dess ursprungliga lydelse, angavs följande:
”Artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 796/2004… innehåller flera definitioner som bör förtydligas. Detta gäller särskilt definitionen av permanent betesmark i punkt 2. Även gräs och annat örtartat foder bör definieras. I detta sammanhang bör dock en viss flexibilitet medges, eftersom medlemsstaterna behöver kunna ta hänsyn till lokala förhållanden för jordbruket.”
Artikel 8 i förordning nr 796/2004 hade rubriken ”Allmänna principer för jordbruksskiften”. Punkt 1 i den artikeln hade följande lydelse:
”Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 34.2 i [rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003 (
EUT L 30, 2009, s. 16
) (nedan kallad förordning nr 73/2009)] ska ett jordbruksskifte som innehåller träd anses vara stödberättigande areal vid tillämpning av arealrelaterade stödsystem, förutsatt att jordbruksverksamheten eller, i tillämpliga fall, den planerade produktionen kan utföras på ett liknande sätt som på skiften utan träd i samma område.”
I avdelning III i förordning nr 796/2004, som rörde ”[k]ontroller”, ingick artikel 30, med rubriken ”Fastställande av arealer”. I punkt 2 i den artikeln föreskrevs följande:
”Ett jordbruksskiftes totala areal får beaktas endast om den fullt ut används i enlighet med vad som är brukligt i den berörda medlemsstaten eller regionen. I övriga fall skall den faktiskt använda arealen beaktas.
I regioner där vissa landskapselement, särskilt häckar, diken och murar, traditionellt är en del av goda jordbruksmetoder och gott markutnyttjande, får medlemsstaterna besluta att motsvarande areal skall anses ingå i den fullt ut använda arealen, förutsatt att den inte överskrider en sammanlagd bredd som skall fastställas av medlemsstaterna. Denna bredd skall motsvara den traditionella bredden i regionen i fråga, men den får inte överstiga två meter.
…”
Förordning (EG) nr 1290/2005
I avdelning IV, med rubriken ”Avslutande av räkenskaperna och kommissionens tillsyn”, i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (
EUT L 209, 2005, s. 1
) ingick artikel 31, som i sin tur hade rubriken ”Kontroll av överensstämmelse”. Punkterna 2–4 i den artikeln hade följande lydelse:
”2.   Kommissionen skall göra en bedömning av de belopp som skall undantas, särskilt med hänsyn till hur stor bristen på förenlighet är. Kommissionen skall beakta överträdelsens art och omfattning samt den ekonomiska förlust som gemenskapen lidit.
3.   Före varje beslut om finansieringsavslag skall resultaten av kommissionens kontroller och den berörda medlemsstatens svar överlämnas skriftligen, varefter de båda parterna skall söka nå en överenskommelse om vilka åtgärder som skall vidtas.
Om ingen överenskommelse nås får medlemsstaten begära att ett förfarande inleds för att förlika de respektive ståndpunkterna inom fyra månader, och resultaten av detta förfarande skall återges i en rapport, som skall överlämnas till och behandlas av kommissionen innan denna fattar ett eventuellt beslut om finansieringsavslag.
4.   Ett finansieringsavslag får inte omfatta följande:
a)
Utgifter som avses i artikel 3.1 och som har betalats mer än 24 månader före kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna.
b)
Sådana utgifter för fleråriga åtgärder som ingår bland de utgifter som avses i artikel 3.1 eller hänför sig till de program som avses i artikel 4 och för vilka stödmottagarens senaste skyldighet började gälla mer än 24 månader före kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna.
c)
Utgifter för åtgärder inom de program som avses i artikel 4 utöver dem som avses i led b och som har betalats eller i förekommande fall slutbetalats av det utbetalande organet mer än 24 månader före kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna.”
Förordning (EG) nr 817/2004
I artikel 73 i kommissionens förordning (EG) nr 817/2004 av den 29 april 2004 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 1257/1999 om stöd från EUGFJ till utveckling av landsbygden (
EUT L 153, 2004, s. 30
, och rättelse i
EUT L 231, 2004, s. 24
) angavs följande:
”Medlemsstaterna skall fastställa bestämmelser om påföljder som skall gälla vid överträdelser av bestämmelserna i den här förordningen, och de skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att dessa bestämmelser tillämpas. Påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.”
Förordning (EG) nr 1698/2005
I skälen 61 och 64 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (
EUT L 277, 2005, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1698/2005) angavs följande:
”(61)
Enligt subsidiaritetsprincipen, och med förbehåll för vissa undantag, bör det finnas nationella regler för vilka utgifter som är stödberättigande.
…
(64)
Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att garantera att förvaltningen och kontrollerna fungerar på ett tillfredsställande sätt. Därför är det nödvändigt att fastställa generella principer och grundläggande funktioner för all förvaltning och alla kontroller. Systemet med endast en förvaltningsmyndighet bör därför behållas, och ansvarsområdet för denna bör klargöras.”
Denna förordning omfattade en avdelning V, med rubriken ”Stöd från EJFLU”, i vilken artikel 71 om ”[s]tödberättigande utgifter” ingick. I punkterna 2 och 3 i den artikeln föreskrevs följande:
”2.   Utgifter kan endast berättiga till stöd från [Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)] om de avser sådana insatser som beslutats av programmets förvaltningsmyndighet, eller under dess ansvar, i enlighet med det behöriga organets urvalskriterier.
3.   Reglerna för vilka utgifter som är stödberättigande skall fastställas på nationell nivå, med förbehåll för särskilda krav i denna förordning när det gäller vissa landsbygdsutvecklingsåtgärder.
…”
Förordning (EG) nr 1974/2006
Kommissionens förordning (EG) nr 1974/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 1698/2005 (
EUT L 368, 2006, s. 15
) omfattade ett kapitel III, med rubriken ”Åtgärder för landsbygdsutveckling”, i vilket ett avsnitt 2 om ”[g]emensamma bestämmelser för flera åtgärder” ingick. I artikel 43 i denna förordning, som hörde till detta avsnitt, föreskrevs följande:
”När det gäller investeringsåtgärder skall medlemsstaterna säkerställa att stödet är inriktat på tydligt definierade mål som speglar identifierade strukturella och territoriella behov samt strukturella nackdelar.”
Under rubriken ”Verifierbarhet och kontrollerbarhet avseende åtgärder samt bestämmelser för stödberättigande” ingick avsnitt 1 i kapitel IV – som i sin tur hade rubriken ”Stödberättigande och administrativa bestämmelser” – i denna förordning, i vilken artikel 48 hade följande lydelse:
”1.   Vid tillämpning av artikel 74.1 i förordning (EG) nr 1698/2005 skall medlemsstaterna se till att de åtgärder för landsbygdsutveckling som de avser att genomföra är verifierbara och kontrollerbara. Medlemsstaterna skall därför fastställa kontrollförfaranden som ger dem rimliga garantier för att kriterierna för stödberättigande och andra åtaganden uppfylls.
2.   För att underbygga och bekräfta att stödberäkningarna enligt artiklarna 31, 38, 39, 40 och 43–47 i förordning (EG) nr 1698/2005 är tillräckliga och riktiga skall medlemsstaterna se till att lämplig expertis tillhandahålls av organ eller avdelningar vilka är funktionellt oberoende av de som ansvarar för dessa beräkningar. Tillhandahållandet av sådan expertis skall framgå i landsbygdsutvecklingsprogrammet.”
Förordning (EG) nr 73/2009
Kapitel 1 om ”[a]llmänna bestämmelser” i avdelning III, med rubriken ”Systemet med samlat gårdsstöd”, i förordning nr 73/2009 omfattade en artikel 34, som rörde ”[a]ktivering av stödrättigheter per stödberättigande hektar”. Punkt 1 i den artikeln hade följande lydelse:
”Inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd ska jordbrukare beviljas stöd vid aktivering av en stödrättighet per stödberättigande hektar. Aktiverade stödrättigheter ska ge rätt till utbetalning av de belopp som anges i dem.”
Artikel 36 i nämnda förordning, med rubriken ”Ändring av stödrättigheter”, omfattades också av detta kapitel. I den artikeln föreskrevs följande:
”Stödrättigheterna per hektar ska inte ändras, utom när så föreskrivs i den här förordningen.
Kommissionen ska i enlighet med det förfarande som avses i artikel 141.2 fastställa närmare föreskrifter för ändring från och med 2010 av stödrättigheter, särskilt vid delrättigheter.”
Artikel 137 i samma förordning, med rubriken ”Bekräftelse av stödrättigheter”, ingick i avdelning VII i förordningen, som rörde ”Genomförande-, övergångs- och slutbestämmelser”. Punkt 1 i den artikeln hade följande lydelse:
”Stödrättigheter som tilldelats jordbrukare före den 1 januari 2009 ska betraktas som lagliga och korrekta från och med den 1 januari 2010.”
Förordning (EG) nr 1120/2009
Artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 1120/2009 av den 29 oktober 2009 om tillämpningsföreskrifter för det system med samlat gårdsstöd som föreskrivs i avdelning III i rådets förordning nr 73/2009 (
EUT L 316, 2009, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1120/2009) hade följande lydelse:
”I avdelning III i förordning (EG) nr 73/2009 och i den här förordningen gäller följande definitioner:
…
c)
permanent betesmark
: mark som utnyttjas till att odla gräs eller annat örtartat foder naturligt (självsådd) eller genom odling (insådd) och som under fem år eller mer inte ingår i växtföljden på jordbruksföretaget, dock inte areal uttagen enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 [av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (
EGT L 215, 1992, s. 85
; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 161)], artiklarna 22, 23 och 24 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 och artikel 39 i rådets förordning (EG) nr 1698/2005. I detta sammanhang avses med gräs eller annat örtartat foder alla örtartade växter som är vanliga i naturliga betesmarker eller brukar ingå i fröblandningar för betes- eller ängsmark i medlemsstaten, oavsett om sådana marker används för bete. Medlemsstaterna får inbegripa de jordbruksgrödor som förtecknas i bilaga I.
…”
Förordning (EG) nr 1122/2009
Kommissionens förordning (EG) nr 1122/2009 av den 30 november 2009 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 73/2009 vad gäller tvärvillkor, modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem inom de system för direktstöd till jordbrukare som införs genom den förordningen och om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1234/2007 när det gäller tvärvillkoren för stöd inom vinsektorn (
EUT L 316, 2009, s. 65
) (nedan kallad förordning nr 1122/2009) innehöll en artikel 34, som rörde ”Fastställande av arealer”, under avdelning III, med rubriken ”Kontroller”, i denna förordning. I punkterna 2 och 4 i den artikeln föreskrevs följande:
”2.   Ett jordbruksskiftes totala areal får beaktas endast om den fullt ut används i enlighet med vad som är brukligt i den berörda medlemsstaten eller regionen. I övriga fall ska den faktiskt använda arealen beaktas.
I regioner där vissa landskapselement, särskilt häckar, diken och murar, traditionellt är en del av goda jordbruksmetoder och gott markutnyttjande, får medlemsstaterna besluta att motsvarande areal ska anses ingå i den fullt ut använda arealen, förutsatt att den inte överskrider en sammanlagd bredd som ska fastställas av medlemsstaterna. Denna bredd ska motsvara den traditionella bredden i regionen i fråga, men den får inte överstiga två meter.
I de fall en medlemsstat, före denna förordnings ikraftträdande, i enlighet med artikel 30.2 tredje stycket i förordning (EG) nr 796/2004 har meddelat kommissionen en bredd på mer än två meter får den bredden emellertid fortfarande tillämpas.
…
4.   Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 34.2 i förordning (EG) nr 73/2009 ska ett jordbruksskifte som innehåller träd anses vara stödberättigande areal inom systemen för arealstöd, förutsatt att jordbruksverksamheten eller, i tillämpliga fall, den planerade produktionen kan utföras på ett liknande sätt som på skiften utan träd i samma område.”
Förordning (EU) nr 1306/2013
Artikel 52, som rör ”[k]ontroll av överensstämmelse” i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (
EUT L 347, 2013, s. 549
, och rättelse i
EUT L 130, 2016, s. 13
), ingår i avsnitt II, med rubriken ”Avslutande av räkenskaperna”, i kapitel IV, som i sin tur har rubriken ”Bokföringsmässig kontroll”. I punkterna 2 och 3 i den artikeln föreskrivs följande:
”2.   Kommissionen ska göra en bedömning av de belopp som ska undantas med hänsyn till hur stor bristen på överensstämmelse är. Kommissionen ska beakta överträdelsens art samt den ekonomiska förlust som unionen lidit. Den ska grunda den inställda utbetalningen på fastställandet av de belopp som använts felaktigt och får, när dessa belopp inte kan fastställas genom rimliga ansträngningar, tillämpa extrapolerade korrigeringar eller schablonkorrigeringar. Schablonkorrigeringar ska endast tillämpas när det, på grund av de aktuella omständigheterna eller på grund av att medlemsstaten inte har tillhandahållit kommissionen nödvändig information, inte är möjligt att genom rimliga ansträngningar närmare fastställa den ekonomiska förlust som unionen lidit.
3.   Innan något beslut antas om finansieringsavslag ska resultaten av kommissionens kontroller och den berörda medlemsstatens svar överlämnas skriftligen, varefter de båda parterna ska söka nå en överenskommelse om vilka åtgärder som ska vidtas. I det skedet av förfarandet ska medlemsstaterna ges möjlighet att visa att överträdelsens faktiska omfattning är mindre än vad kommissionen antagit.
Om ingen överenskommelse nås, får medlemsstaten begära inledandet av ett förfarande som syftar till att förlika de respektive ståndpunkterna inom en period på fyra månader. Resultaten av detta förfarande ska återges i en rapport, som ska överlämnas till kommissionen. Kommissionen ska beakta rekommendationerna i rapporten innan den fattar ett eventuellt beslut om finansieringsavslag och ska motivera sitt beslut om den beslutar att inte följa dessa rekommendationer.”
Förordning (EU) nr 1307/2013
Artikel 4.1 h i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och förordning nr 73/2009 (
EUT L 347, 2013, s. 608
), i dess ursprungliga lydelse (nedan kallad förordning nr 1307/2013), innehöll följande definition:
”h) permanent gräsmark och permanent betesmark (nedan gemensamt kallade permanent gräsmark): mark som utnyttjas till att odla gräs eller annat örtartat foder naturligt (självsådd) eller genom odling (insådd) och som inte har ingått i växtföljden på jordbruksföretaget under fem år eller mer; andra arter, t.ex. buskar och/eller träd, som kan betas får ingå, under förutsättning att den övervägande andelen utgörs av gräs och annat örtartat foder; samt, när medlemsstaterna så beslutar, mark som kan betas, där enligt etablerade lokala sedvänjor gräs och annat örtartat foder traditionellt inte utgör den dominerande växtligheten på betesmarken.”
Denna bestämmelse, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2393 av den 13 december 2017 (
EUT L 350, 2017, s. 15
), har följande lydelse:
”permanent gräsmark och permanent betesmark (nedan gemensamt kallade permanent gräsmark): mark som utnyttjas till att odla gräs eller annat örtartat foder naturligt (självsådd) eller genom odling (insådd) och som inte har ingått i växtföljden på jordbruksföretaget under fem år eller mer samt, när medlemsstaterna så beslutar, som inte har plöjts under fem år eller mer; andra arter, t.ex. buskar och/eller träd, som kan betas får ingå och, när medlemsstaterna så beslutar, andra arter, såsom buskar och/eller träd som ger djurfoder, under förutsättning att den övervägande andelen utgörs av gräs och annat örtartat foder. Som permanent gräsmark får medlemsstaterna även betrakta
i)
mark som kan betas, där enligt etablerade lokala sedvänjor gräs och annat örtartat foder traditionellt inte utgör den dominerande växtligheten på betesmarken, och/eller
ii)
mark som kan betas där gräs och annat örtartat foder inte utgör den dominerande växtligheten eller inte finns på betesmarken.”
Genomförandeförordning (EU) nr 809/2014
I kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 809/2014 av den 17 juli 2014 om regler för tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 vad gäller det integrerade administrations- och kontrollsystemet, landsbygdsutvecklingsåtgärder och tvärvillkor (
EUT L 227, 2014, s. 69
) (nedan kallad förordning 809/2014) ingår artikel 63, med rubriken ”Partiell eller fullständig indragning av landsbygdsutvecklingsstödet och administrativa sanktioner”. I den artikeln föreskrivs följande:
”1.   Utbetalningarna ska beräknas på grundval av de belopp som bedömts som stödberättigande vid de administrativa kontroller som avses i artikel 48.
Den behöriga myndigheten ska granska stödanspråk som inkommer från stödmottagaren och fastställa vilka belopp som berättigar till stöd. Den behöriga myndigheten ska fastställa
a)
vilket belopp som ska betalas ut till stödmottagaren på grundval av stödanspråket och beslutet om stöd, och
b)
vilket belopp som ska betalas ut till stödmottagaren efter kontroll av stödberättigandet för de utgifter som ingår i stödanspråket.
Om det belopp som fastställs enligt andra stycket led a är mer än 10 % större än det belopp som fastställs enligt andra stycket led b ska en administrativ sanktion tillämpas på det belopp som fastställs enligt led b. Sanktionsbeloppet ska vara skillnaden mellan de båda beloppen, men får inte gå utöver en fullständig indragning av stödet.
Ingen administrativ sanktion ska tas ut om stödmottagaren, på ett för den behöriga myndigheten tillfredsställande sätt, kan visa att han eller hon inte bär skulden för att icke-stödberättigande belopp tagits med i stödanspråket eller om det på något annat för den behöriga myndigheten tillfredsställande sätt bevisas att stödmottagaren inte bär någon skuld.
2.   Den administrativa sanktion som avses i punkt 1 ska tillämpas med nödvändiga ändringar på icke-stödberättigande utgifter som identifieras i samband med kontroller på plats enligt artikel 49. I sådana fall ska de kumulerade utgifterna för insatsen granskas. Detta påverkar inte resultaten av tidigare kontroller på plats beträffande de aktuella insatserna.”
Genomförandeförordning (EU) nr 908/2014
I kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 908/2014 av den 6 augusti 2014 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 med beaktande av utbetalande organ och andra organ, ekonomisk förvaltning, räkenskapsavslutning, regler om kontroller, värdepapper och öppenhet (
EUT L 255, 2014, s. 59
) (nedan kallad förordning nr 908/2014) ingår artikel 34. I punkterna 2 och 3 i den artikeln föreskrivs följande:
”2.   När kommissionen, till följd av en undersökning, anser att utgifter inte har verkställts i enlighet med unionens regler, ska den meddela den berörda medlemsstaten sina iakttagelser och specificera vilka korrigerande åtgärder som ska vidtas för att säkerställa att reglerna följs i framtiden, och ange den preliminära nivån på den finansiella korrigeringen som vid den aktuella tidpunkten i förfarandet anses motsvara iakttagelserna. Meddelandet ska också innehålla tidpunkten för ett bilateralt möte inom fyra månader efter utgången av svarstiden för medlemsstaten. Meddelandet ska innehålla en hänvisning till den här artikeln.
Medlemsstaten ska besvara meddelandet inom två månader efter mottagandet av meddelandet. I sitt svar ska medlemsstaten ha möjlighet att bland annat
a)
visa för kommissionen att den faktiska omfattningen av den bristande efterlevnaden eller risken för [Ejflu eller Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ)] är mindre än vad kommissionen angivit,
b)
underrätta kommissionen om de korrigerande åtgärder som den har vidtagit för att säkra att unionens regler följs samt det datum då de börjar tillämpas.
I berättigade fall får kommissionen på begäran av medlemsstaten godkänna förlängning av svarstiden på två månader med högst två månader. Denna begäran ska lämnas till kommissionen före svarstidens utgång.
Om medlemsstaten anser att ett bilateralt möte inte krävs, ska den informera kommissionen om detta i sitt svar på det meddelande som nämns ovan.
3.   Under det bilaterala mötet ska båda parterna söka nå en överenskommelse om de åtgärder som ska vidtas samt bedömningen av överträdelsens allvar och den ekonomiska förlust som den åsamkat unionens budget.
…”
Dokument nr VI/5330/97
Riktlinjerna i fråga om schablonkorrigeringar hade angetts i kommissionens dokument nr VI/5330/97 av den 23 december 1997, med rubriken ”Riktlinjer för utvärdering av budgetkonsekvenserna i samband med granskningen av och beslutet att godkänna räkenskaperna för garantisektionen vid EUGFJ” (nedan kallat dokument VI/5330/97). När det, med hänsyn till den information som framkommit genom undersökningen, inte var möjligt att uppskatta den förlust som gemenskapen lidit genom att extrapolera denna förlust, med statistik eller med hänvisning till andra uppgifter som det var möjligt att verifiera, kunde en schablonkorrigering övervägas. Vilken korrigering som skulle tillämpas berodde på hur allvarliga de överträdelser var som hade konstaterats vid genomförandet av kontrollerna. I dokumentet angavs följande:
”Om en eller flera grundläggande kontroller inte tillämpas eller tillämpas så bristfälligt eller så sällan att man med deras hjälp inte kan bedöma om ett ersättningsanspråk är berättigat eller inte kan förhindra oegentligheter är en korrigering på 10 procent berättigad eftersom det kan antas att risken varit stor för en omfattande förlust för [Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ)].
…
En korrigering på 25 procent är emellertid berättigad när det över huvud taget inte har införts något kontrollsystem eller om det har införts på ett ytterst bristfälligt sätt och det förefaller som om det ofta förekommer oegentligheter och oaktsamhet vid bekämpandet av bedrägliga och felaktiga förfaranden, eftersom det faktum att oberättigade ansökningar ostraffat kan framställas kan antas innebära en extremt hög risk för förluster för EUGFJ.
…
[Schablonsatserna för korrigering] tillämpas på det som återstår av betalningarna efter avdrag för belopp som undantagits i enskilda ärenden eller med tillämpning av förordning 296/96…”
Bakgrund till tvisten
Tribunalen redogjorde för bakgrunden till tvisten i punkterna 1–22 i den överklagade domen. Nämnda bakgrund kan sammanfattas enligt följande.
I september 2012 gjorde kommissionen en undersökning av de betalningar som Republiken Grekland hade verkställt i samband med åtgärder för landsbygdsutveckling Ejflu (2007–2013) för räkenskapsåren 2010–2013. I november 2013 gjorde denna institution därefter en undersökning av de betalningar som Republiken Grekland hade verkställt i samband med arealstöd för ansökningsåren 2012 och 2013.
Vad beträffar arealstöden meddelade kommissionen, till följd av en skrivelse av den 15 januari 2014, sina synpunkter till Republiken Grekland. Denna medlemsstat besvarade synpunkterna den 17 mars 2014, varpå kommissionen på nytt översände sina anmärkningar till Republiken Grekland den 28 maj 2014.
Ett bilateralt möte ägde rum den 23 juni 2014 och Republiken Grekland följde resultatet av mötet genom att skicka en skrivelse den 18 september 2014.
Kommissionen meddelade därefter att den övervägde att påföra Republiken Grekland ett totalt, schablonmässigt engångsbelopp på 167399260,04 euro på grund av att tillämpningen av systemet för arealrelaterade direktstöd i Grekland, enligt denna institution, inte var förenlig med unionens regler för ansökningsåren 2012 och 2013.
Ett förlikningsförfarande inleddes och förlikningsorganet meddelade ett yttrande den 13 juli 2015.
Den 23 november 2015 meddelade kommissionen sitt slutliga ställningstagande, genom vilket den vidhöll sin ursprungliga ståndpunkt och övervägde att från finansieringen utesluta det slutliga bruttobeloppet avseende den korrigering som Republiken Grekland påförts i fråga om direktstöd, vilket uppgick till 167399260,04 euro.
Vad beträffar åtgärderna för landsbygdsutveckling meddelade kommissionen, till följd av en skrivelse av den 9 januari 2013, sina synpunkter till Republiken Grekland. Denna medlemsstat besvarade synpunkterna den 6 mars 2013.
Ett bilateralt möte ägde rum den 5 september 2013, efter vilket Republiken Grekland översände sina synpunkter den 27 december 2013.
Den 27 maj 2014 delgav kommissionen Republiken Grekland sin avsikt att undanta 4106349,91 euro från unionsfinansiering. Enligt kommissionen hade man nämligen konstaterat brister vid tillämpningen, i Grekland, av systemet med åtgärder i samband med Ejflus program för landsbygdsutveckling (2007–2013) under räkenskapsåren 2010–2013.
Efter det att Republiken Grekland hade begärt förlikning den 1 juli 2014, meddelade förlikningsorganet sitt yttrande i en slutrapport av den 28 januari 2015.
Kommissionen formulerade sitt slutliga ställningstagande den 29 september 2015 genom att sätta ned den korrigering som föreslagits till 3880460,50 euro, nämligen 3107504,18 euro avseende åtgärd 125 som ingick i Ejflus program för landsbygdsutveckling, som avses i punkt 35 ovan (nedan kallad åtgärd 125), med tillägg av 772956,32 euro avseende åtgärd 121 i samma program (nedan kallad åtgärd 121).
Den 17 mars 2016 antog kommissionen det omtvistade beslutet genom vilket den angav vilka belopp avseende betalningar som medlemsstaterna gjort inom ramen för EGFJ och Ejflu som uteslöts från unionsfinansiering. Såvitt avser Republiken Grekland tillämpade kommissionen schablonmässiga engångsbelopp för räkenskapsåren 2010–2013 på de områden som är relevanta i förevarande mål, nämligen frikopplat direktstöd och landsbygdsutveckling Ejflu. Beträffande direktstöd vidtog kommissionen en korrigering med ett totalt belopp på 167399260,04 euro netto, varav166797866,22 euro netto särskilt avsåg brister vad gäller definitionen av stödberättigande permanent betesmark, uppenbara fel och brister i kontroller på plats vid fjärranalys. Beträffande landsbygdsutveckling vidtog kommissionen en korrigering med 3880460,50 euro netto.
I den sammanfattande rapport som bifogats det omtvistade beslutet, vilken nämns i punkterna 16–22 i den överklagade domen (nedan kallad den sammanfattande rapporten), motiverade kommissionen de aktuella schablonkorrigeringar som vidtogs enligt följande.
Vad beträffar frikopplat direktstöd konstaterade kommissionen att Republiken Grekland, under ansökningsåren 2012 och 2013, hade ansett permanent betesmark som inte uppfyllde kriterierna i artikel 34 i förordning nr 73/2009 och i artikel 2 c i förordning nr 1120/2009 vara stödberättigande, eftersom vegetationen på dessa arealer inte kunde anses utgöra ” gräs eller örtartat foder”, i den mening som avses i dessa bestämmelser. Denna felaktiga kvalificering från de grekiska myndigheterna sida hade även lagts till grund för dubbelkontrollerna enligt förordning nr 1122/2009.
För ansökningsår 2012 hade de grekiska myndigheterna uppskattat följderna av felet till ett belopp på 40113184,84 euro. Kommissionen ansåg emellertid att detta belopp hade erhållits med tillämpning av de kriterier för stödberättigande som angetts i oktober 2013, i vilka slutförandet av den ändrade handlingsplanen i april 2014 inte hade beaktats. Kommissionen ansåg även att de grekiska myndigheterna hade beräknat beloppet utan att beakta de sanktioner som skulle tillämpas vid fall av överdrift. Vad beträffar ansökningsår 2013, konstaterade denna institution att de grekiska myndigheterna hade beräknat beloppet utan att beakta de sanktioner som skulle tillämpas vid fall av överdrift avseende de belopp som inte hade betalats. Kommissionen bedömde även, i fråga om dessa båda ansökningsår, att dessa belopp hade erhållits utan att det tagits hänsyn till den ekonomiska betydelse som ändringarna av de proportionella faktorerna hade beträffande permanent betesmark, såsom dessa ändringar hade slutförts den 30 april 2014.
Kommissionen konstaterade även att kontrollerna på plats kännetecknades av brister och att slutsatserna från dessa kontroller i vissa fall skiljde sig väsentligt från slutsatserna från kontroller vid fjärranalys, vilket hade lett till en omprövning av 9470 jordbruksskiften för ansökningsår 2013 (dock inte för ansökningsår 2012). Kommissionen fann slutligen att de grekiska myndigheterna, i vissa fall och genom att tillämpa relevant praxis mer extensivt, hade ansett att det förelåg ett ”uppenbart fel”, för att korrigera beloppet avseende betalningarna, utan att för den skull tillämpa de sanktioner som föreskrivs.
Det framgick, den 4 december 2014, av den information som de grekiska myndigheterna hade lämnat till kommissionen att dessa myndigheter hade föreslagit en korrigering som uppgick till 52225465,79 euro för ansökningsår 2012 och till 37133161,78 euro för ansökningsår 2013. Kommissionen ansåg emellertid att dessa korrigeringar var otillräckliga, på grund av det stora antalet fel som hade konstaterats vid kontrollerna, vilka påvisade utbredda oegentligheter mot vilka det ännu inte hade vidtagits tillräckliga åtgärder.
Vad beträffar ansökningsår 2012 vidtog kommissionen således en korrigering på 25 procent för riskpopulationen. Med beaktande av den förbättrade situationen satte den ned korrigeringen till 10 procent för ansökningsår 2013, utifrån en beräkning som i sig utgjorde en nedsättning av det belopp på 37163161,78 euro som de grekiska myndigheterna hade angett som ett känt fel.
Vad beträffar landsbygdsutvecklingen, i synnerhet åtgärd 125, som huvudsakligen rörde infrastrukturer för bevattning, ansåg kommissionen att det urval som gjordes av de stödberättigande projekten inte motsvarade kraven i artikel 71 i förordning nr 1698/2005. Undersökningen hade nämligen visat att detta urval omfattade en andra etapp av problematiska förval för avdelningen för tekniska studier och anläggningar vid det grekiska ministeriet för landsbygdsutveckling (nedan kallad Atsa). Under denna urvalsfas kontrollerades inte enbart projektens utvecklingsgrad utan även deras lämplighet i förhållande till prioriteringar, på grundval av kriterier som endast denna ledning kände till. Därigenom hade andra urvalskriterier införts än de som fastställts av den behöriga förvaltningsmyndigheten (OPEKEPE). Kommissionen beslutade följaktligen att vidta en schablonkorrigering på 5 procent, vilket motsvarade ett belopp på 3107504,18 euro.
Såvitt avser åtgärd 121, som huvudsakligen ägnas åt modernisering av företag, hade undersökningen visat att stödmottagarnas anspråk, i vissa fall där utgifter deklarerats som inte varit stödberättigande, hade minskats utan att någon sanktion tillämpats på dem. Ansvarsfriheten kan, enligt kommissionen, uppmuntra stödmottagarna att deklarera utgifter som inte är stödberättigande, eftersom de i sämsta fall enbart nekas betalning av motsvarande belopp. Kommissionen bedömde följaktligen att denna praxis medförde en risk för den aktuella fonden och beslutade, på grundval av en analog tillämpning av artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014, att vidta en korrigering som motsvarade 772956,32 euro.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 25 maj 2016 väckte Republiken Grekland talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. Till stöd för sin talan åberopade den åtta grunder.
Den första grunden avsåg schablonkorrigeringen på 25 procent för ansökningsår 2012, schablonkorrigeringen på 10 procent för ansökningsår 2013 och engångskorrigeringen på 37163161,78 euro, vilka hade vidtagits på grund av brister som konstaterats vad gäller definitionen av stödberättigande permanent betesmark. Denna grund baserades på en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009.
Det gjordes genom den andra grunden gällande att dokument nr VI/5330/97 hade tolkats och tillämpats felaktigt när det gäller de villkor som ska vara uppfyllda för att vidta en schablonkorrigering på 25 procent för ansökningsår 2012.
Den tredje grunden avsåg schablonkorrigeringen på 10 procent och engångskorrigeringen, vilka vidtagits för brister och fel vad gäller definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark för ansökningsår 2013. Den grunden baserades på att korrigeringarna var rättsstridiga och oskäliga, att de skäl som angetts för dem var motsägelsefulla, att dokument nr VI/5330/97 hade tolkats och tillämpats felaktigt när det gäller de villkor som ska vara uppfyllda för att vidta en schablonkorrigering på 10 procent, samt att principerna om god förvaltningssed, proportionalitet,
non bis in idem
och rätten till försvar hade åsidosatts.
Den fjärde och den femte grunden rörde det omtvistade beslutet, i den del det fastställs en schablonkorrigering på 5 procent för brister vid tillämpningen av urvalskriterierna för projekten avseende åtgärd 125. Den fjärde grunden baserades på en avsaknad av rättslig grund och motivering för det omtvistade beslutet samt en felaktighet med avseende på de faktiska omständigheterna beträffande denna schablonkorrigering som vidtogs för räkenskapsåren 2010–2013, medan den femte grunden baserades på att artikel 31 i förordning nr 1290/2005 hade åsidosatts.
Den sjätte och den sjunde grunden avsåg en engångskorrigering som vidtagits för räkenskapsåren 2011–2013 på grund av brister som hade konstaterats vid tillämpningen av sanktionspolitiken med avseende på åtgärd 121. Den sjätte grunden baserades på att metoden för att beräkna korrigeringen varit rättsstridig vilket lett till resultat som inte stod i proportion till de brister som hade konstaterats, medan den sjunde grunden baserades på att det saknades en rättslig grund och motivering för det omtvistade beslutet samt att dokument nr VI/5330/97 hade åsidosatts.
Republiken Grekland frånföll den åttonde grunden under rättegången vid tribunalen.
Tribunalen ogillade talan genom den överklagade domen.
Parternas yrkanden vid domstolen
Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
ogiltigförklara det omtvistade beslutet, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att överklagandet ska ogillas såsom ogrundat. Den har även yrkat att Republiken Grekland ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Till stöd för sitt överklagande har Republiken Grekland åberopat sex grunder. Den första grunden avser det omtvistade beslutet i den del schablonkorrigeringar på 25 och 10 procent tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt en engångskorrigering på 37163161,78 euro vidtagits för ansökningsår 2013. Denna grund baseras på att tribunalen gjorde en felaktig tolkning av begreppet ”permanent betesmark”, i den mening som avses i artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009. Det har genom den andra grunden gjorts gällande att tribunalen tolkade och tillämpade dokument nr VI/5330/97 felaktigt när det gäller de villkor som ska vara uppfyllda för att motivera en finansiell schablonkorrigering på 25 procent för arealstöd för betesmark för ansökningsår 2012. Det har genom den tredje grunden hävdats att tribunalen gjorde en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 31.2 i förordning nr 1290/2005, artikel 52.2 i förordning nr 1306/2013 och artikel 34 i genomförandeförordning nr 908/2014, såsom de avses i dokument nr VI/5330/97, principen
non bis in idem
och proportionalitetsprincipen, mot bakgrund av att den finansiella schablonkorrigeringen på 10 procent avseende arealstöd för betesmark för ansökningsår 2013 hade vidtagits tillsammans med en engångskorrigering. Den fjärde och den femte grunden avser tribunalens bedömning av den finansiella schablonkorrigering på 5 procent som hade vidtagits mot Republiken Grekland för brister vid tillämpningen av urvalskriterierna för projekten avseende åtgärd 125 för räkenskapsåren 2010–2013. Medan den fjärde grunden baseras på en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 71.2 och 71.3 i förordning nr 1698/2005 samt en bristande motivering av den överklagade domen, baseras den femte grunden på ett åsidosättande av artikel 31.4 c i förordning nr 1290/2005 samt en bristande och motsägelsefull motivering av den domen. Den sjätte grunden avser tribunalens bedömning av den engångskorrigering som vidtagits mot Republiken Grekland för räkenskapsåren 2011–2013 på grund av de brister som hade konstaterats vid tillämpningen av sanktionspolitiken med avseende på åtgärd 121. Den grunden baseras på att artikel 73 i förordning nr 817/2004 och artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014 har åsidosatts.
Den första grunden
Parternas argument
Republiken Grekland har genom den första grunden hävdat att tribunalen i punkterna 35–66 i den överklagade domen gjorde en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 samt artikel 2 c i förordning nr 1120/2009, vilka innehåller en definition av ”permanent betesmark”.
Republiken Grekland har gjort gällande att tribunalen, i punkterna 39, 40, 49 och 56 i den överklagade domen, tillämpade ett felaktigt kriterium vad gällde typen av vegetation som täcker de arealer som kommissionen beaktade för att fastställa huruvida de verkligen utgör ”permanent betesmark” enligt unionsrätten. Tribunalen fann nämligen att det endast var arealer täckta av gräs eller annat örtartat foder som utgjorde ”permanent betesmark”, däremot inte arealer täckta av buskar och vedartad vegetation, som kännetecknar betesmark av ”Medelhavstyp”. Republiken Grekland anser att tribunalen borde ha tillämpat ett annat kriterium enligt vilken ”permanent betesmark” utgörs av arealer som enligt etablerade lokala sedvänjor traditionellt används som betesmark och där gräs och annat örtartat foder inte utgör den dominerande växtligheten. Vidare är den omständigheten att vedartad vegetation dominerar på de aktuella arealerna inte en indikation på att jordbruksverksamheten läggs ned.
Enligt Republiken Grekland är denna tolkning förenlig med lydelsen av artikel 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 i förordning nr 1120/2009, sammanhanget och de mål som eftersträvas med dessa förordningar. Denna medlemsstat har således understrukit att denna vida innebörd av begreppet ”permanent betesmark” framgår av den handbok som är avsedd att ge medlemsstaterna anvisningar om hur man på bästa sätt följer de gällande bestämmelserna om den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP), som publicerats av kommissionens gemensamma forskningscentrum (JRC) den 2 april 2008, samt av den handlingsplan som utarbetades i oktober 2012 av de grekiska myndigheterna i samarbete med kommissionen, innefattande en bedömning av huruvida betesmarkerna var stödberättigande genom bildanalys av satellitbilder i referensskiftet (enhet) och tillämpning av ett proportionellt beräkningssystem i de fall där det finns diffusa buskar (nedan kallad 2012 års handlingsplan). Nämnda vida innebörd av begreppet ”permanent betesmark” bekräftas dessutom av såväl den ursprungliga lydelsen av artikel 4.1 h i förordning nr 1307/2013 som den lydelse som denna bestämmelse har till följd av dess ändring genom artikel 3 i förordning nr 2017/2393.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund. Denna institution är av den uppfattningen att tribunalen har tolkat och tillämpat begreppet ”permanent betesmark” i artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009 korrekt. Av definitionen som ges där framgår att kriteriet avseende den typ av vegetation som täcker den aktuella jordbruksarealen är avgörande. Vidare är varken de anvisningar som avses i punkt 60 ovan, 2012 års handlingsplan eller förordning nr 1307/2013, som är tillämplig från den 1 januari 2015 och innehåller en vid definition av begreppet ”permanent betesmark”, relevanta för tolkningen av de bestämmelser som var tillämpliga vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet och för att bedöma den finansiella korrigering som kommissionen har beslutat om.
Domstolens bedömning
Republiken Grekland har genom sin första grund kritiserat tribunalen för att ha gjort en felaktig rättstillämpning vid tolkningen av begreppet ”permanent betesmark” i den mening som avses i artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009 när den, i punkt 40 i den överklagade domen, konstaterade att detta begrepp endast omfattar arealer som är täckta av gräs och örtartat foder men inte arealer som är täckta av vedartad vegetation eller buskvegetation, vilka är kännetecknande för betesmarker av ”Medelhavstyp”. Enligt Republiken Grekland är nämligen inte kriteriet avseende den typ av vegetation som täcker den aktuella jordbruksarealen avgörande för kvalificeringen av ”permanent betesmark”.
Det ska härvidlag påpekas, för det första, att artikel 2 c i förordning nr 1120/2009 innehåller en definition av begreppet ”permanent betesmark” som är formulerad i mycket liknande ordalag som den definition som ges i artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004. Det framgår, för det andra, av domstolens praxis att det avgörande kriteriet för definitionen av ”permanent betesmark” inte är den typ av vegetation som täcker jordbruksarealen utan den faktiska användningen av arealen för sådan jordbruksverksamhet som är typisk för ”permanent betesmark”. Följaktligen kan förekomsten av vedartad vegetation eller buskvegetation inte i sig hindra att en areal kvalificeras som ”permanent betesmark”, i den mån detta inte hindrar dess faktiska användning för jordbruksverksamhet (dom av den 15 maj 2019, Grekland/kommissionen,
C‑341/17 P
,
EU:C:2019:409
, punkt
, och dom av den 13 februari 2020, Grekland/kommissionen,
C‑252/18 P
,
EU:C:2020:95
, punkt
).
Tribunalen gjorde följaktligen en felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av begreppet ”permanent betesmark”, såsom det följer av artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009, genom att i punkt 40 i den överklagade domen slå fast att det relevanta kriteriet är vilken typ av vegetation som finns på den aktuella arealen och därefter genomföra sin prövning utifrån detta kriterium. Av detta följer att tribunalens ståndpunkt i punkt 46 i den överklagade domen, att Republiken Grekland inte kunnat visa att kommissionens bedömningar var oriktiga, är felaktig.
Överklagandet ska följaktligen bifallas såvitt avser Republiken Greklands första grund. Av detta följer att punkt 1 i den överklagade domens domslut ska upphävas, i den del tribunalen ogillade Republiken Greklands talan avseende de schablonkorrigeringar på 25 procent och 10 procent som tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt engångskorrigeringen på 37163161,78 euro för ansökningsår 2013, vilka vidtagits på grund av brister vid definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013.
Den andra grunden
Parternas argument
Republiken Grekland har genom sin andra grund gjort gällande att tribunalen, i punkterna 78, 93, 96, 101, 104, 106 och 107 i den överklagade domen, tolkade och tillämpade dokument nr VI/5330/97 felaktigt med avseende på de villkor som ska vara uppfyllda för att vidta en korrigering på 25 procent för ansökningsår 2012. Denna grund består av nio delar.
Republiken Grekland har genom den andra grundens första del gjort gällande att tribunalen, i punkt 85 i den överklagade domen, fann att de slutliga betalningarna för ansökningsår 2012 verkställdes den 30 juni 2013 efter det att ansökningarna hade omprövats på grundval av 2012 års handlingsplan, såsom den hade genomförts vid denna tidpunkt. Omprövningen uteslöt följaktligen att det förelåg risk för särskilt omfattande förluster som motiverade en schablonkorrigering på 25 procent, och talade emot att det rörde sig om en ofta förekommande brist eller oaktsamhet eller ett återfall från Republiken Greklands sida. Det saknas följaktligen rättslig grund för innehållet i punkterna 78, 93, 96, 101, 104, 106 och 107 i den överklagade domen.
Den andra grundens andra del avser att tribunalen missförstod innehållet i den sammanfattande rapporten och ändrade saken i målet när den, i punkt 79 i den överklagade domen, slog fast att referensskiftena och deras högsta tillåtna stödareal ska fastställas exakt. Saken i målet avsåg emellertid inte skiftenas precisa avgränsning, utan huruvida dessa var stödberättigande i förhållande till definitionen av ”permanent betesmark”.
Republiken Grekland har genom den andra grundens tredje del gjort gällande att skälen är motsägelsefulla, i det att tribunalen, i punkt 88 i den överklagade domen, ansåg att risken för EGFJ, trots det successiva genomförandet av 2012 års handlingsplan, hade ökat och att det var sannolikt att det skulle uppstå mycket stora förluster, vilket motiverade en korrigering på 25 procent.
Republiken Grekland har genom sin andra grunds fjärde del hävdat att tribunalen åsidosatte dokument nr VI/5330/97 genom att, i punkt 88 i den överklagade domen, ange att det för att sätta ned den finansiella korrigeringen krävdes att den berörda medlemsstaten hade undanröjt varje risk för EGFJ.
Republiken Grekland har genom den andra grundens femte del gjort gällande att tribunalen, i punkt 89 i den överklagade domen, åsidosatte artiklarna 34 och 36 i förordning nr 73/2009 samt artiklarna 43 och 44 i förordning nr 1782/2003 genom bedömningen att det fel som medlemsstaten kritiserades för i frågan huruvida betesmarken var stödberättigande hade påverkat beräkningen av jordbrukarnas rätt till stöd och, därmed, antalet sådana rättigheter, vilket medförde en mycket stor risk för EGFJ. En sådan bedömning är för övrigt rättsstridig, eftersom den innebär att artikel 2 i förordningarna nr 796/2004 och 73/2009 tillämpades retroaktivt på referensperioden för beräkningen av stödrättigheter (2000–2002).
Republiken Grekland har genom sin andra grunds sjätte del hävdat att tribunalen missförstod innehållet i den slutrapport från förlikningsorganet som avses i punkt 36 genom att, i punkt 92 i den överklagade domen, slå fast att en del av de arealer för vilka stödet hade beviljats inte var stödberättigande. Det framgår emellertid av denna rapport att en areal på 1,6 miljoner hektar betesmark, till följd av 2012 års handlingsplan, fortfarande var stödberättigande.
Republiken Grekland har genom den andra grundens sjunde del hävdat att tribunalen, i punkt 100 i den överklagade domen, åsidosatte artikel 52.3 andra stycket i förordning nr 1306/2013, genom att endast konstatera att kommissionen inte är bunden av förlikningsorganets rapporter utan att kontrollera huruvida kommissionen hade motiverat sitt beslut att avvika från slutsatserna i nämnda rapporter.
Den andra grundens åttonde del avser en motsägelse mellan skälen i punkterna 85 och 104 i den överklagade domen, eftersom villkoren för att det ska röra sig om en ”exceptionell omständighet”, i den mening som avses i dokument nr VI/5330/97, inte är uppfyllda.
Republiken Grekland har genom sin andra grunds nionde del gjort gällande att tribunalen, i punkterna 114–116 i den överklagade domen, begick ett fel vid tolkningen och tillämpningen av riktlinjerna i dokument nr VI/5330/97, genom att bortse från att 2012 års handlingsplan hade genomförts retroaktivt. Detta genomförande innebar att de brister som avsåg en felaktig identifiering av arealer som utgör permanent betesmark i identifieringssystemet för jordbruksskiften (nedan kallat identifieringssystemet) hade tagits upp på nytt, varför korrigeringen på 25 procent, även om en schablonkorrigering kan vidtas, inte var motiverad.
Kommissionen anser att denna grund ska underkännas såsom obefogad, eftersom ingen av de anmärkningar som Republiken har anfört till stöd för densamma kan påverka kommissionens bedömning av huruvida det var rättsenligt att vidta en schablonkorrigering på 25 procent.
Som svar på den andra grundens första del har kommissionen således invänt att Republiken Grekland i sitt överklagande har separerat den omständighet som avser omprövning av ansökningarna på grundval av 2012 års handlingsplan, och under tystnad förbigått det stora antalet övriga allvarliga oegentligheter och brister i kontrollsystemet som tribunalen erinrade om i punkt 77 i den överklagade domen och som, sammantagna, motiverade slutsatsen att det förelåg en risk för mycket stora förluster för EGFJ.
Som svar på den andra grundens andra del har kommissionen gjort gällande att tribunalen, i punkt 77 i den överklagade domen, erinrade om det stora antalet allvarliga brister i kontrollsystemet som motiverade en schablonkorrigering på 25 procent. Frågan om skiftenas avgränsning, som togs upp i punkt 79 i den överklagade domen, utgör endast en allmän motivering som läggs till tribunalens skäl och som syftar till att understryka vikten av ett effektivt kontrollsystem.
Vad beträffar den andra grundens tredje del, som avser motsägelsefulla skäl, har kommissionen genmält att tribunalen, i punkt 85 i den överklagade domen, endast konstaterade att det successiva genomförandet av 2012 års handlingsplan inbegrep åtgärder av vilka inte alla var avsedda att ha omedelbara verkningar, varför det successiva genomförandet av denna handlingsplan visade sig vara otillräckligt för att undanröja risken för ansökningsår 2012.
För att bemöta den andra grundens fjärde del har kommissionen hävdat att tribunalen, i punkt 88 i den överklagade domen, inte gjorde en nedsättning av schablonkorrigeringen beroende av att det visades att det inte förelåg någon risk, utan endast konstaterade att genomförandet av 2012 års handlingsplan inte hade haft någon konkret påverkan på den risk som EGFJ stod år 2012.
Kommissionen har anfört att den andra grundens femte del, som riktats mot punkt 89 i den överklagade domen, är verkningslös, eftersom den avser en subsidiär motivering. Republiken Grekland har i vart fall inte på ett ändamålsenligt sätt tillbakavisat tribunalens konstaterande, i denna punkt i den överklagade domen, enligt vilket beräkningsfelet avseende tillgängliga hektar har medfört en mycket stor risk för EGFJ.
För att bemöta den andra grundens sjätte del, som avser punkt 92 i den överklagade domen, har kommissionen gjort gällande att Republiken Grekland inte har bestritt att ett stort antal arealer för vilka stödet hade beviljats allmänt sett inte var stödberättigande, eftersom de inte uppfyllde villkoren för att betraktas som permanent betesmark.
Vad beträffar den andra grundens sjunde del, som avser punkt 100 i den överklagade domen, har kommissionen hävdat att Republiken Grekland inte vid tribunalen har åberopat någon grund enligt vilken det omtvistade beslutet saknar en motivering avseende det förhållandet att kommissionen genom detta beslut avvek från förlikningsorganets rekommendationer. Tribunalen har följaktligen besvarat Republiken Greklands påståenden på ett tillräckligt sätt.
Som svar på den andra grundens åttonde del, som riktats mot punkt 104 i den överklagade domen, har kommissionen genmält att tribunalen genom dessa skäl, som angetts för fullständighetens skull, ansåg att även om det var nödvändigt att visa att det rörde sig om en ”exceptionell omständighet” för att vidta en schablonkorrigering på 25 procent, så hade en sådan i detta fall visats föreligga.
Vad slutligen avser den andra grundens nionde del, som avsåg punkterna 114–116 i den överklagade domen och enligt vilken det hade bortsetts från 2012 års handlingsplan, har kommissionen upprepat sin ståndpunkt att denna handlingsplan saknar relevans för frågan om oegentlighetens ekonomiska betydelse exakt kan fastställas eller om en finansiell korrigering ska vidtas.
Domstolens bedömning
Det framgår av dokument nr VI/5330/97 att en schablonkorrigering på 25 procent är motiverad när de kumulativa villkor som där anges är uppfyllda, nämligen när det över huvud taget inte har införts något kontrollsystem eller om det har införts på ett ytterst bristfälligt sätt och det förefaller som om det ofta förekommer oegentligheter och oaktsamhet vid bekämpandet av bedrägliga och felaktiga förfaranden, eftersom det faktum att oberättigade ansökningar ostraffat kan framställas kan antas innebära en extremt hög risk för förluster för EGFJ.
Tribunalen fann, i punkterna 78–82 i den överklagade domen, att kommissionen korrekt hade ansett att Republiken Grekland i det aktuella fallet kunde kritiseras för att ha infört kontrollsystemet på ett ytterst bristfälligt sätt mot bakgrund av att det ofta förekom oegentligheter, däribland – såsom anförts i punkt 77 i den överklagade domen – brister avseende definitionen av stödberättigande permanent betesmark vilka hade lett till att medlemsstaten tillämpade dubbelkontroller och kontroller på plats på ett bristfälligt sätt.
För det första bygger tribunalens bedömning av bristerna vid definitionen och kontrollen av permanent betesmark av naturliga skäl på tolkningen av begreppet permanent betesmark. För det andra tolkade tribunalen detta begrepp felaktigt, såsom har konstaterats i punkt 65 ovan. Följaktligen har detta fel med nödvändighet påverkat kommissionens bedömning, i punkt 78 i den överklagade domen, av villkoret om att kontrollsystemet införts på ett ytterst bristfälligt sätt mot bakgrund av att det ofta förekom oegentligheter.
Alla de anmärkningar som Republiken Grekland har framställt om kontrollen av stödberättigande permanent betesmark avser tribunalens felaktiga tolkning av begreppet ”permanent betesmark”. Överklagandet ska följaktligen bifallas såvitt avser den andra grunden i sin helhet.
Den tredje grunden
Parternas argument
Republiken Grekland har genom sin tredje grund hävdat att tribunalen, i punkterna 138–141 i den överklagade domen, gjorde en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 31.2 i förordning nr 1290/2005, artikel 52.2 i förordning nr 1306/2013, artikel 34 i genomförandeförordning nr 908/2014 samt dokument nr VI/5330/97 vad gäller metoden för att beräkna schablonkorrigeringen för ansökningsår 2013, varför tribunalen skulle ha ansett det vara rättsenligt, enligt principen
ne bis in idem
och proportionalitetsprincipen, att vidta en schablonkorrigering på 10 procent tillsammans med en engångskorrigering för samma oegentligheter. Enligt Republiken Grekland framgår det av domstolens praxis att en schablonkorrigering kan vidtas tillsammans med en engångskorrigering endast vid fall av flera konstateranden.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund.
Domstolens bedömning
Det ska för det första erinras om att det enligt artikel 31.2 i förordning nr 1290/2005 och artikel 52.2 i förordning nr 1306/2013 inte är förbjudet för kommissionen att vidta en engångskorrigering tillsammans med en schablonkorrigering.
Domstolen har tidigare således slagit fast att finansiella schablonkorrigeringar kan vidtas tillsammans med andra korrigeringar. Om det framgår att risken för EGFJ inte kan täckas enbart genom engångskorrigeringar, ska andra schablonkorrigeringar vara möjliga. Det skulle nämligen stå i strid med systemet för finansiering av EGFJ att andra skador eller risker som inte kan bestämmas lika tydligt skulle bäras av EGFJ, om det fanns skäl att företa en engångskorrigering. Det finns följaktligen inte några principiella hinder för att vidta en engångskorrigering tillsammans med en schablonkorrigering (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 oktober 1999, Italien/kommissionen,
C‑253/97
,
EU:C:1999:527
, punkterna
–
, och dom av den 15 juni 2017, Spanien/kommissionen,
C‑279/16 P
, ej publicerad,
EU:C:2017:461
, punkt
).
Det framgår för det andra av dokument nr VI/5330/97 att en engångskorrigering kan vidtas tillsammans med en schablonkorrigering, såsom tribunalen har erinrat om i punkt 136 i den överklagade domen, eftersom det i nämnda dokument anges att schablonkorrigeringarna ska vidtas på det som återstår av betalningarna efter avdrag för belopp som undantagits i enskilda ärenden.
Det kan i förevarande fall konstateras att Republiken Grekland, till stöd för sin tredje grund, endast har kritiserat tribunalen för att, i punkterna 138–141 i den överklagade domen, ha åsidosatt artikel 31.2 i förordning nr 1290/2005, artikel 52.2 i förordning nr 1306/2013 samt dokument nr VI/5330/97 genom att frångå sina argument om en dubbel korrigering för samma oegentligheter och för samma ansökningsår 2013.
Republiken Grekland har i samband med denna grund inte ifrågasatt tribunalens bedömningar i punkterna 120–125 och 131 i den överklagade domen, i vilka tribunalen klart har identifierat de skäl som kommissionen grundade sig på för att vidta en schablonkorrigering på 10 procent och engångskorrigeringen.
Det framgår således av punkt 123 i den överklagade domen att den schablonkorrigering på 10 procent som vidtogs för ansökningsår 2013 var motiverad på grund av dels alla de fel som kommissionen hade upptäckt angående de omständigheter som avser betesmarkers stödberättigande och det kontrollsystem som införts av Republiken Grekland, dels den förbättrade situationen jämfört med ansökningsår 2012. Tribunalen påpekade, i punkt 124 i den överklagade domen, att beräkningen av risken för EGFJ, som motsvarade ett belopp på 37163161,78 euro, vilken de grekiska myndigheterna hade utfört på grundval av nya uppgifter till följd av uppdateringen av identifieringssystemet, inte gjorde det möjligt att fastställa det totala beloppet avseende den risk som denna fond hade utsatts för, bland annat på grund av att de sanktioner som borde ha vidtagits inte hade beaktats och att en kontroll i november 2014 hade uppenbarat att felaktigheter avseende identifieringssystemet fortfarande bestod. Tribunalen drog av detta slutsatsen, i punkt 125 i den överklagade domen, att kommissionen, med beaktande av sistnämnda brister, inte hade varit i stånd att med noggrannhet fastställa det totala beloppet avseende den risk som nämnda fond utsattes för, vilket innebar dels att det var motiverat att vidta en schablonkorrigering, dels att de grekiska myndigheternas beräkningar angående de arealer som hade kontrollerats inte gjorde det möjligt att fastställa det totala beloppet avseende den risk som samma fond hade utsatts för.
Av detta följer att tribunalen genom en korrekt tillämpning av artikel 31.2 i förordning nr 1290/2005, artikel 52.2 i förordning nr 1306/2013 samt dokument nr VI/5330/97 bedömde att kommissionen, genom att dra av det belopp som beräknats av de grekiska myndigheterna från det belopp på grundval av vilket kommissionen hade beräknat schablonkorrigeringen på 10 procent, hade försäkrat sig om att inte påföra de enskilda stödmottagarna några dubbla korrigeringar som redan hade beaktats i det belopp som beräknats av de grekiska myndigheterna. Schablonkorrigeringen på 10 procent omfattade nämligen inte de arealer som hade kontrollerats av de grekiska myndigheterna och på grundval av vilka nämnda myndigheter hade beräknat beloppet 37163161,78 euro.
Tribunalen gjorde följaktligen ingen felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 138 och 141 i den överklagade domen, slog fast att kommissionens beräkningsmetod inte ledde till någon dubbel korrigering för samma oegentligheter och för samma ansökningsår.
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje grunden.
Den fjärde grunden
Parternas argument
Republiken Grekland avser med sin fjärde grund att artikel 71.2 och 71.3 i förordning nr 1698/2005 har tolkats och tillämpats felaktigt och att tribunalen i flera avseende har åsidosatt sin motiveringsskyldighet.
Republiken Grekland har genom sin fjärde grunds första del, som riktats mot punkterna 158–160 i den överklagade domen, hävdat att tribunalen gjorde en felaktig tolkning och tillämpning av artikel 71.2 och 71.3 i förordning nr 1698/2005 genom att kritisera Republiken Grekland för den omständigheten att Atsa, före det urval som gjordes av förvaltningsmyndigheten, hade gjort ett förhandsurval av projekt på grundval av det nämnda nationella organets egna kriterier, som därmed inte omfattades av en enkel formell bedömning av projekt, utan av en verklig kontroll i sak, trots att det enligt dessa artiklar endast är förvaltningsmyndigheten som får bedöma huruvida projekt som kan omfattas av åtgärd 125 är stödberättigande. Enligt Republiken Grekland ger artikel 71.3 i förordning nr 1698/2005 medlemsstaterna en principiell befogenhet att fastställa regler för vilka utgifter som är stödberättigande för att säkerställa att Ejflus medel fördelas mer effektivt. Det är enligt nämnda bestämmelse följaktligen inte förbjudet för medlemsstaterna att förutse ingripande av ett sådant nationellt organ som Atsa, som tillämpar kriterierna för stödberättigande för projekt som kan omfattas av åtgärd 125, inom gränserna för målen med det program för landsbygdsutveckling som har godkänts av kommissionen.
Den fjärde grundens andra del, som åberopats av Republiken Grekland, avser en avsaknad av motivering, i den del tribunalen, i punkt 158 i den överklagade domen, slog fast att Atsa gjorde en verklig bedömning i sak av de projekt som den undersökte på grundval av tre egna kriterier. Tribunalen preciserade emellertid inte vilka dessa kriterier var.
Denna medlemsstat har genom den fjärde grundens tredje del hävdat att tribunalen, i punkt 160 i den överklagade domen, kompletterade innehållet i den sammanfattande rapporten och, därmed, det omtvistade beslutets motivering, genom bedömningen att ett visst antal projekt inte hade överlämnats till förvaltningsmyndigheten efter den förhandskontroll som utförts av Atsa.
Den fjärde grundens fjärde del avser ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten genom att tribunalen underlät att pröva Republiken Greklands argument att den förhandskontroll som utförs av Atsa sedan årtionden var institutionaliserad utan att kommissionen någonsin framställt några anmärkningar i detta avseende och utan att den åtgärden kunnat ge upphov till någon som helst oegentlighet.
Republiken Grekland har genom sin fjärde grunds femte del gjort gällande att tribunalen även underlät att pröva argumentet att alla insatser som omfattades av åtgärd 125 gällde stora offentliga infrastrukturarbeten och att Atsa, i detta sammanhang, ingrep först under förberedelser som inte hade någon inverkan på själva det urval som gjordes.
Kommissionen anser att överklagandet till viss del ska avvisas och i övriga delar ogillas såvitt avser denna grund.
Domstolens bedömning
Vad beträffar den fjärde grundens första del, enligt vilken artikel 71 i förordning nr 1698/2005 har åsidosatts, som avser punkterna 158–160 i den överklagade domen, framgår det av lydelsen av punkt 3 i denna artikel, jämförd med skäl 61 i denna förordning, att inom ramen för subsidiaritetsprincipen ska reglerna för vilka utgifter som är stödberättigande i princip fastställas på nationell nivå (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juli 2016, Občina Gorje (
C‑111/15
,
EU:C:2016:532
, punkterna
och
).
Den omständigheten att medlemsstaterna fastställer dessa regler för vilka utgifter som är stödberättigande innebär emellertid inte att de kan anförtro befogenheten att välja ut projekt åt en annan enhet än den myndighet som förvaltar programmet eller åt en enhet som inte lyder under denna myndighets ansvar.
Enligt artikel 71.3 i nämnda förordning, jämförd med skäl 64 i förordningen, tillkommer denna beslutsbefogenhet nämligen endast förvaltningsmyndigheten eller en enhet under dess ansvar, som utövar denna befogenhet i enlighet med det behöriga organets urvalskriterier.
Tribunalen gjorde följaktligen ingen felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 158–160 i den överklagade domen, fann att den förhandskontroll som Atsa gjorde av de projekt som kunde omfattas av åtgärd 125 åsidosatte artikel 71 i nämnda förordning, eftersom det rörde sig om en kontroll i sak av huruvida projekt var stödberättigande i enlighet med Atsas egna kriterier som inte hade fastställts av det behöriga organet.
Av detta följer att den första delen av Republiken Greklands fjärde grund ska underkännas, eftersom den är obefogad.
Vad beträffar den fjärde grundens andra del, som avser en avsaknad av motivering av den överklagade domen, i det att tribunalen, i punkt 158 i den domen, inte skulle ha angett vilka kriterier Atsa bedömde vid sin sakprövning av projekten, är det tillräckligt att konstatera att denna delgrund bygger på en felaktig tolkning av nämnda dom, eftersom tribunalen i nämnda punkt nämner tre kriterier och viktningskoefficienter som var Atsas egna och som skiljde sig från de som förvaltningsmyndigheten tillämpade.
Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra delen av Republiken Greklands fjärde grund.
Vad beträffar den fjärde grundens tredje del, som avser åsidosättande av tribunalens motiveringsskyldighet, i det att tribunalen skulle ha kompletterat motiveringen i den sammanfattande rapporten genom att, i punkt 160 i den överklagade domen, slå fast att tillämpningen av dessa kriterier hade lett till att ett visst antal projekt inte hade överlämnats till förvaltningsmyndigheten, är det visserligen riktigt att en sådan bedömning inte uttryckligen framgår av den sammanfattande rapporten. Den utgör emellertid endast en logisk slutsats om tillämpningen av kriterier om förhandsval. Det kan följaktligen inte anses att tribunalen har åsidosatt sin motiveringsskyldighet.
Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje delen av Republiken Greklands fjärde grund.
Såvitt avser den fjärde grundens fjärde del, som avser att tribunalen underlät att pröva Republiken Greklands argument att den förhandskontroll som utförs av Atsa sedan årtionden var institutionaliserad, är det tillräckligt att konstatera att tribunalen, i punkt 161 i den överklagade domen, underkände detta argument såsom verkningslöst i det aktuella förfarandet.
Till skillnad från vad Republiken Grekland har påstått har tribunalen följaktligen prövat detta argument genom att underkänna detsamma, varför tribunalen inte åsidosatte sin motiveringsskyldighet.
Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den fjärde delen av Republiken Greklands fjärde grund.
Vad beträffar den fjärde grundens femte del, som avser att tribunalen inte prövade Republiken Greklands argument att de insatser som omfattades av åtgärd 125 gällde stora offentliga infrastrukturarbeten, kan det konstateras att detta argument inte anfördes i första instans.
Innehållet i punkt 69 i ansökan i första instans, som Republiken Grekland hänför sig till i sin ansökan om överklagande, är nämligen enbart beskrivande och där framhålls endast det förhållandet att de insatser som omfattas av åtgärd 125 gällde stora infrastrukturarbeten och representerade offentliga investeringar som var viktiga för landets ekonomi, utan att Republiken Grekland drog någon som helst juridisk slutsats av denna allmänna förklaring.
Detta argument ska följaktligen avvisas, eftersom det rör sig om ett nytt argument i samband med överklagandet. Enligt domstolens fasta praxis ska domstolens prövning i ett mål om överklagande således endast avse den rättsliga bedömningen av de grunder och argument som har åberopats i den lägre instansen, varför en part vid domstolen inte får anföra ett nytt argument som denna inte har åberopat vid tribunalen (dom av den 28 november 2019, ABB/kommissionen,
C‑593/18 P
, ej publicerad,
EU:C:2019:1027
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av det ovan anförda följer att den fjärde grunden ska underkännas i sin helhet, eftersom den delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är obefogad.
Den femte grunden
Parternas argument
Den femte grunden består av två delar.
Republiken Grekland har genom sin femte grunds första del kritiserat tribunalen för att ha åsidosatt artikel 31.4 c i förordning nr 1290/2005 och för att ha antagit en bristande och motsägelsefull motivering i punkterna 183, 185, 186, 189 och 193 i den överklagade domen.
Republiken Grekland har närmare bestämt bestritt den tolkning av artikel 31 i denna förordning som tribunalen gjorde i dessa punkter i den överklagade domen. Enligt denna tolkning är det, i fråga om åtgärder avseende program för landsbygdsutveckling, när slutbetalningen av stödet föregås av mellanliggande och preliminära betalningar, endast den definitiva slutbetalningen som ska beaktas vid tillämpningen av den frist på 24 månader som föreskrivs i den artikeln för att utesluta alla betalningar för de aktuella landsbygdsutvecklingsprogrammen från finansiering. För det första motsägs denna tolkning av lydelsen av artikel 31.4 c i nämnda förordning, enligt vilken denna frist på 24 månader, utan åtskillnad, avser såväl slutbetalningar som mellanliggande betalningar eller förskottsbetalningar. Den rättspraxis som tribunalen härvidlag åsyftade till stöd för sin tolkning är inte relevant, eftersom den avser preliminära betalningar som villkoras av att det på området för EUGFJ ställs säkerheter. För det andra stöds den tolkning som Republiken Grekland har föreslagit av målet att fastställa en tidsfrist för kommissionens befogenhet att neka finansiering av vissa utgifter.
Republiken Grekland har genom sin femte grunds andra del hävdat att tribunalen antog en bristande och motsägelsefull motivering i punkt 189 i den överklagade domen genom att inte kontrollera huruvida slutbetalningen för de aktuella projekt som omfattades av åtgärd 125 hade gjorts under denna 24-månadersperiod.
Kommissionen har yrkat att denna grund ska underkännas i sin helhet.
Domstolens bedömning
Vad beträffar den femte grundens första del, framgår det av lydelsen av artikel 31.4 c i förordning nr 1290/2005 att ett finansieringsavslag inte får omfatta utgifter för åtgärder inom de program som avses i artikel 4 i denna förordning utöver dem som avses i artikel 31.4 b i förordningen och som har betalats eller slutbetalats av det utbetalande organet mer än 24 månader före kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna.
Det framgår således uttryckligen av artikel 31.4 c i nämnda förordning att den 24-månaderspriod som föregår kommissionens skriftliga meddelande om resultaten av kontrollerna beräknas från och med dagen för betalningen eller slutbetalningen, det vill säga den definitiva betalningen.
Till skillnad från vad Republiken Grekland har hävdat gjorde tribunalen följaktligen ingen felaktig rättstillämpning när den på grundval av denna bestämmelse, i punkterna 183, 185 och 186 i den överklagade domen, slog fast att det, när det görs mellanliggande och preliminära betalningar som följs av en slutbetalning, endast är slutbetalningen som ska beaktas vid beräkningen av denna frist på 24 månader.
Såvitt avser den femte grundens andra del, som avser en avsaknad av motivering, genom att tribunalen underlät att pröva huruvida de aktuella projekten hade slutbetalats under nämnda frist, kan det konstateras att tribunalen, i punkterna 189–191 i den överklagade domen, vilka Republiken Grekland i vissa delar inte har ifrågasatt, tillräckligt har motiverat sin bedömning avseende detta villkor.
I punkt 189 i den överklagade domen slog tribunalen nämligen fast att den finansiella korrigeringen avseende åtgärd 125 hade vidtagits med avseende på alla betalningar som verkställts för åren 2010–2013, eftersom inget av dessa projekt hade avslutat vid denna tidpunkt och eftersom ingen av de betalningar som verkställts för räkenskapsåret 2010 utgjorde en slutbetalning.
I punkterna 190 och 191 i den överklagade domen fastställde tribunalen dessutom, vid sin bedömning avseende faktiska omständigheter i en sammanfattande tabell över de betalningar som avsåg år 2010 och följande år avseende åtgärd 125 i samband med landsbygdsutvecklingsprogrammet 2007–2013, för det första – såvitt avser projektet med referensnummer 109464 – att de betalningar som hade börjat verkställas under år 2012 inte hade fortsatt att verkställas efter år 2012, utan att Republiken Grekland visat att de inte kunde anses utgöra slutbetalningar, i den mening som avses i artikel 31.4 c i förordning nr 1290/2005. För det andra fann tribunalen – såvitt avser de andra projekten i denna tabell – för vilka betalningar hade verkställts för åren 2010–2013, att Republiken Grekland inte lagt fram bevisning av vilken det framgick att dessa projekt ännu inte hade avslutats och att någon slutbetalning inte hade skett.
Av detta följer att den femte grundens andra del ska underkännas och att överklagandet följaktligen inte kan vinna bifall såvitt avser någon del av denna grund.
Den sjätte grunden
Parternas argument
Republiken Greklands sjätte grund består av två delar.
Republiken Grekland har genom den sjätte grundens första del, som omfattar tre anmärkningar, ifrågasatt tribunalens bedömning att denna medlemsstat inte hade infört några bestämmelser om effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 73 i förordning nr 817/2004.
Republiken Grekland har genom en första anmärkning gjort gällande att tribunalen, i punkterna 207–209, gjorde en felaktig rättstillämpning när den inte betraktade åtgärderna nedsättning av stödbeloppet och utestängning från stödförmånen som ”påföljder”, i den mening som avses i artikel 73 i förordning nr 817/2004, på samma sätt som utestängning från allt stöd från Ejflu under en tid av två år. Enligt Republiken Grekland följer det av såväl artikel 5.1 c och d i förordning nr 2988/95 som domstolens praxis att förlust, helt eller delvis, av en förmån som beviljats genom tillämpning av unionsrätten, eller indragning av förmånen under en period efter den då oegentligheten begicks utgör administrativa sanktioner. Skyldigheten avseende återkrav vid en konstaterad oegentlighet, antingen genom en nedsättning eller genom att stödmottagaren utestängs från stödet utgör följaktligen en sanktion i sig. Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den slog fast motsatsen.
Republiken Grekland har genom en andra anmärkning påstått att punkt 208 i den överklagade domen utgör en felaktig rättstillämpning. I nämnda punkt ansåg tribunalen nämligen att endast den omständigheten att ett projekt utestängs på grund av en rättsstridighet i förhållande till ett villkor för stödberättigande kan betraktas som en sanktion. Enligt Republiken Grekland är begreppet rättsstridighet emellertid mer omfattande och täcker varje åsidosättande av en bestämmelse i förordning nr 817/2004.
Genom en tredje anmärkning har Republiken Grekland gjort gällande att tribunalen, i punkt 206 i den överklagade domen, uppenbarligen har feltolkat den sammanfattande rapporten. I nämnda punkt hänvisade tribunalen nämligen till två konstateranden som gjorts av kommissionen, trots att de inte ens fanns med i den sammanfattande rapporten och att kommissionen uttryckligen hade återkallat ett av dessa konstateranden i samband med det administrativa förfarandet.
Republiken Grekland har genom sin sjätte grunds andra del gjort gällande att den analoga tillämpningen av artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014, som trädde i kraft efter tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet, vid kommissionens beräkning av den finansiella korrigering som ska vidtas, utgör en felaktig rättstillämpning och saknar motivering. För att motivera att det vidtogs en finansiell korrigering med 772956,32 euro, som var lägre än den som skulle ha vidtagits enligt de regler som var tillämpliga
ratione temporis
, hänförde sig tribunalen, i punkterna 224–229 i den överklagade domen, till en rättspraxis om retroaktiv tillämpning av det lindrigaste straffet och till förordning nr 2988/95 om skydd av gemenskapernas finansiella intressen. Dessa överväganden avser emellertid inte fastställandet av underlaget för den finansiella korrigering som vidtas enligt artikel 52 i förordning nr 1306/2013. Enligt Republiken Grekland bör den omständigheten att tribunalen således avvisade den invändning genom vilken denna medlemsstat ifrågasatte att artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014 skulle tillämpas analogiskt på grundval av nämnda överväganden likställas med en avsaknad av motivering i den överklagade domen i detta avseende.
Kommissionen anser att den sjätte grundens första del ska underkännas i sin helhet såsom obefogad. Kommissionen anser att den sjätte grundens andra del ska underkännas, i första hand eftersom den bygger på argument som saknar verkan, och i andra hand såsom obefogad.
Domstolens bedömning
Vad beträffar den första anmärkningen till stöd för den sjätte grundens första del, ska det påpekas att artikel 73 i förordning nr 817/2004 kräver att medlemsstaterna fastställer bestämmelser om sanktioner som ska gälla vid överträdelser av bestämmelserna i denna förordning och att dessa sanktioner ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.
Av detta följer att denna artikel, även om den inte anger exakt vilka bestämmelser som en medlemsstat är skyldig att införa, likväl kräver att medlemsstaten föreskriver en uppsättning åtgärder som är tillräckligt effektiva, proportionerliga och avskräckande för att förhindra varje åsidosättande av förordningens bestämmelser.
Tribunalen gjorde ingen felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 207 och 208 i den överklagade domen, ansåg att handlingarna för att kontrollera att ansökningar om betalning samt utgifter är stödberättigande, att överskridande av stödberättigande utgifter inte tolereras, att krav på återbetalning med anledning av de oegentligheter som eventuellt konstateras framställs eller att belopp som betalats ut felaktigt återtas inte framstår som sanktioner, utan som åtgärder som är nödvändiga för kontrollen av villkoren för att projekt ska vara stödberättigande för beviljande av stöd. Sådana åtgärder är nämligen inte avskräckande, utan säkerställer endast att en ansökan om finansiering är rättsenlig och att utgifter som delvis eller i sin helhet inte är stödberättigande utesluts från finansiering genom Ejflu. Dessa åtgärder innebär med andra ord endast att varje otillbörlig fördel förhindras.
Efter att ha bedömt de åtgärder som Republiken Grekland anser motsvarar bestämmelser om sanktioner, i den mening som avses i artikel 73 i förordning nr 817/2004, identifierade tribunalen, i punkt 209 i den överklagade domen, endast en åtgärd som framstod som en verklig sanktion, nämligen utestängningen under en tid av två år från varje stöd genom Ejflu.
Tribunalen gjorde följaktligen ingen felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 207–214 i den överklagade domen, slog fast att den uppsättning åtgärder som föreskrivs i den grekiska lagstiftningen inte kan utgöra bestämmelser om effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner, i den mening som avses i artikel 73 i förordning nr 817/2004. Även om en sådan tillfällig avstängning kan betraktas som en sanktion, med beaktande av dess lämpliga bestraffande och avskräckande karaktär, är den i sig otillräcklig för att fastställa att det finns bestämmelser om sanktioner som överensstämmer med artikel 73 i förordning nr 817/2004.
Den första anmärkningen till stöd för den sjätte grundens första del ska följaktligen underkännas såsom obefogad.
Vad beträffar den andra anmärkningen avseende denna delgrund, är det tillräckligt att konstatera att Republiken Greklands argument följer av en felaktig tolkning av punkt 208 i den överklagade domen.
Tribunalen krävde inte, i den punkten i den överklagade domen, att en oegentlighet nödvändigtvis avser ett villkor för stödberättigande, utan prövade endast Republiken Greklands argument att de behöriga myndigheterna i denna medlemsstat hade antagit bestämmelser om avstängning för att tillämpa sanktioner på projekt som inte uppfyller villkoren för stödberättigande.
Den andra anmärkning som anförts till stöd för denna delgrund ska följaktligen underkännas.
Vad beträffar den tredje anmärkningen, genom vilken det har påståtts att den sammanfattande rapporten missuppfattats, är det riktigt att tribunalen, i punkt 206 i den överklagade domen, hänvisade till två fall med nedsättning av stödet vilka inte nämns i denna rapport. Tribunalen nämnde emellertid dessa fall i den punkten endast såsom exempel, för att illustrera genomförandet av Republiken Greklands ”sanktionspolitik”, utan att ifrågasätta kommissionens bedömning att den staten endast satte ned stödet utan att tillämpa någon sanktion.
Vad beträffar den sjätte grundens andra del, som gäller den retroaktiva och analoga tillämpningen av artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014 och avser punkterna 224–229 i den överklagade domen, kan det konstateras att tribunalen, i punkterna 216–221 i den domen, först slog fast att avsaknaden av en sanktion avseende åtgärd 121, enligt dokument nr VI/5330/97, skulle behandlas på motsvarande sätt som en bristfällighet avseende en grundläggande kontroll, vilket motiverade att en schablonkorrigering på minst 5 procent vidtogs.
Tribunalen preciserade därefter uttryckligen, i punkt 222 i den överklagade domen, vilket för övrigt inte har bestritts av Republiken Grekland, att den rättsliga grunden för denna korrigering utgjordes av artikel 52 i förordning nr 1306/2013, som har ersatt artikel 31 i förordning nr 1290/2005.
Det var slutligen först i punkterna 223–229 i den överklagade domen som tribunalen godkände att artikel 63 i genomförandeförordning nr 809/2014 tillämpades analogt, eftersom denna senare och för Republiken Grekland mer gynnsamma bestämmelsen ledde till att kommissionen satte ned beloppet avseende nämnda korrigering.
Republiken Greklands argument följer således av en felaktig tolkning av den överklagade domen. Till skillnad från vad denna medlemsstat har hävdat grundade sig tribunalen, i punkterna 224–229 i den överklagade domen, följaktligen inte sitt resonemang på en rättslig grund som inte var tillämplig i det aktuella fallet.
Det kan inte heller anses att tribunalen, genom att nämna dels, i punkt 225 i den överklagade domen, principen om retroaktiv tillämpning av det lindrigaste straffet, dels, i punkt 226 i den domen, förordning nr 2988/95, har ersatt artikel 52 i förordning nr 1306/2013 med denna princip eller förstnämnda förordning som rättslig grund för den finansiella korrigeringen. Dessa hänvisningar omfattas i stället av domstolens praxis enligt vilken nämnda princip, såsom utgörande en allmän unionsrättslig princip, ska tillämpas för lindrigare administrativa sanktioner (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juli 2004, Gerken,
C‑295/02
,
EU:C:2004:400
, punkterna
och
, dom av den 8 mars 2007, Campina,
C‑45/06
,
EU:C:2007:154
, punkterna
,
och
, och dom av den 11 mars 2008, Jager,
C‑420/06
,
EU:C:2008:152
, punkterna
och
).
Till skillnad från vad Republiken Grekland har hävdat är tribunalens motivering i punkterna 224–229 i den överklagade domen följaktligen varken otillräcklig eller felaktig.
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser någon del av den sjätte grunden.
Av vad som anförts ovan följer att överklagandet ska bifallas såvitt avser den första och den andra grunden. Detta innebär dels att punkt 1 i domslutet i den överklagade domen ska upphävas, i den del tribunalen ogillade Republiken Greklands talan angående de schablonkorrigeringar på 25 procent och 10 procent som tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt engångskorrigeringen på 37163161,78 euro för ansökningsår 2013, vilka vidtagits genom det omtvistade beslutet på grund av brister vid definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark, dels att överklagandet i övrigt ska ogillas.
Prövning av talan vid tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, när tribunalens avgörande upphävs, antingen återförvisa målet till tribunalen för avgörande eller själv slutligt avgöra målet, om det är färdigt för avgörande.
I förevarande fall ska domstolen slutligt avgöra målet, vilket är färdigt för avgörande.
Såsom framgår av punkt 63 ovan är det avgörande kriteriet, vid fastställandet av huruvida den aktuella arealen ska kvalificeras som ”permanent betesmark”, i den mening som avses i artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009, inte den typ av vegetation som täcker arealen utan den faktiska användningen av denna för sådan jordbruksverksamhet som är typisk för ”permanent betesmark”.
Vad gäller arealstödet för ansökningsår 2012 konstaterar domstolen att kommissionen i den sammanfattande rapporten ansåg att det var motiverat att vidta en schablonkorrigering på 25 procent mot bakgrund av flera oegentligheter avseende definitionen och kontrollen av permanent betesmark, vilka sammantagna gjorde att kommissionen kunde dra slutsatsen att det kontrollsystem som skulle säkerställa utgifternas riktighet hade införts på ett ytterst bristfälligt sätt, vilket sannolikt hade gett upphov till mycket stora förluster för EGFJ.
Eftersom, för det första, schablonkorrigeringen på 25 procent grundades på flera oegentligheter, varav en följde av en felaktig tolkning av artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009, och, för det andra, denna felaktiga tolkning kan ha påverkat kommissionens bedömning av de andra brister som den konstaterat, ankommer det i detta sammanhang på denna institution att göra en ny helhetsbedömning för att kontrollera om storleken på denna korrigering fortfarande är motiverad.
Vad beträffar arealstödet för ansökningsår 2013, ansåg kommissionen i den sammanfattande rapporten att det var motiverat att vidta dels en engångskorrigering på 37163161,78 euro mot bakgrund av flera oegentligheter, däribland brister avseende definitionen av permanent betesmark, dels en schablonkorrigering på 10 procent mot bakgrund av flera liknande oegentligheter, bland vilka definitionen av permanent betesmark också förekom. Såvitt avser sistnämnda schablonkorrigering bedömde kommissionen emellertid att schablonsatsen på 10 procent var lämplig, med beaktande av de oegentligheter som hade konstaterats beträffande ansökningsår 2013 samt Republiken Greklands ansträngningar det ansökningsåret för att förbättra situationen.
Domstolen anser även att eftersom, för det första, de korrigeringar som avser ansökningsår 2013 grundades på flera oegentligheter, varav en följde av en felaktig tolkning av artikel 2 första stycket led 2 i förordning nr 796/2004 och artikel 2 c i förordning nr 1120/2009, och, för det andra, denna felaktiga tolkning kan ha påverkat kommissionens bedömning av de andra brister som den konstaterat, ankommer det i detta sammanhang på denna institution att göra en ny helhetsbedömning för att kontrollera om storleken på denna engångskorrigering samt denna schablonkorrigering på 10 procent fortfarande är motiverade.
Av detta följer att den talan som Republiken Grekland väckt vid tribunalen ska bifallas såvitt avser den första grunden. Följaktligen ska det omtvistade beslutet ogiltigförklaras, i den del det innebär påförande av de schablonkorrigeringar på 25 procent och 10 procent som tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt den engångskorrigering på 37163161,78 euro som tillämpats för ansökningsår 2013, på grund av brister vid definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen, när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken, besluta om rättegångskostnaderna.
Enligt artikel 138.3 i samma rättegångsregler, som med stöd av artikel 184.1 i dessa regler är tillämplig i mål om överklagande, ska vardera parten bära sina rättegångskostnader, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter.
Eftersom Republiken Grekland och kommissionen ömsom har tappat målet på en eller flera punkter ska var och en bära sina rättegångskostnader för förfarandet i första instans och i målet om överklagande.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (nionde avdelningen) följande:

1)
Punkt 1 i domslutet i tribunalens dom av den 4 oktober 2018, Grekland/kommissionen (
T‑272/16
, ej publicerad,
EU:T:2018:651
), upphävs, i den del tribunalen ogillade Republiken Greklands talan angående de schablonkorrigeringar på 25 procent och 10 procent som tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt engångskorrigeringen på 37163161,78 euro för ansökningsår 2013, vilka vidtagits genom kommissionens genomförandebeslut (EU) 2016/417 av den 17 mars 2016 om undantagande från unionsfinansiering av vissa betalningar som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), på grund av brister vid definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark.

2)
Punkt 2 i domslutet i tribunalens dom av den 4 oktober 2018, Grekland/kommissionen (
T‑272/16
, ej publicerad,
EU:T:2018:651
), upphävs, i den del frågan om rättegångskostnader avgjordes.

3)
Överklagandet ogillas i övrigt.

4)
Genomförandebeslut 2016/417 ogiltigförklaras, i den del det innebär att Republiken Grekland påförs de schablonkorrigeringar på 25 procent och 10 procent som tillämpats på arealstöd för betesmark för ansökningsåren 2012 och 2013 samt den engångskorrigering på 37163161,78 euro som tillämpats för ansökningsår 2013, på grund av brister vid definitionen och kontrollen av stödberättigande permanent betesmark.

5)
Republiken Grekland och Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader för förfarandet i första instans och i målet om överklagande.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: grekiska.