CELEX: 62020CJ0086
Ennakkoratkaisupyyntö
Maataloustuotteiden yhteinen markkinajärjestely
Viini
Asetus (EU) N:o 1308/2013
Kaupan pitämistä koskevat säännöt
80 artikla
Viininvalmistusmenetelmät
Kaupan pitämistä koskeva kielto
90 artikla
Viinin tuonti
Asetus (EY) N:o 555/2008
43 artikla
V I 1 ‑asiakirja
Todistus siitä, että viinierät on valmistettu suositeltujen tai sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti
Todistusarvo
Asetus (EU) N:o 1306/2013
89 artiklan 4 kohta
Seuraamukset
Kolmannesta maasta peräisin olevan viinin pitäminen kaupan
Viini, joka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu
Vastuusta vapauttaminen
Todistustaakka

Ennakkoratkaisupyyntö koskee viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tukiohjelmien, kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan, tuotantokyvyn ja viinialan tarkastusten osalta 27.6.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 555/2008 (
EUVL 2008, L 170, s. 1
) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Vinařství U Kapličky s. r. o. ja vastaajana on Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (valtiollisen maatalous‑ ja elintarviketarkastusviranomaisen keskustarkastuslaitos, Tšekki; jäljempänä keskustarkastuslaitos) ja jossa on kyse sakosta, jonka viimeksi mainittu on määrännyt kyseiselle yhtiölle siksi, että se oli laskenut liikkeelle Moldovasta peräisin olevia viinieriä, jotka oli valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, jota ei sallita Euroopan unionin oikeudessa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EY) N:o 479/2008
Viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta 29.4.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 (
EUVL 2008, L 148, s. 1
) 82 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Jollei toisin säädetä erityisesti [SEUT 218 artiklan] mukaisesti tehdyissä sopimuksissa, alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja päällysmerkintöjä koskevia, tämän asetuksen III jakson III ja IV luvussa sekä tämän asetuksen 25 artiklan 2 kohdassa vahvistettuja säännöksiä sovelletaan tapauksen mukaan yhteisöön tuotaviin, CN‑koodeihin 200961, 200969 ja 2204 kuuluviin tuotteisiin.
2.   Jollei [SEUT 218] artiklan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa toisin säädetä, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuotteet on tuotettava [Kansainvälisen viinijärjestön] suosittelemien ja julkaisemien tai yhteisön tässä asetuksessa ja sen täytäntöönpanotoimenpiteiden perusteella sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.
3.   Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnin edellytyksenä on:
a)
toimivaltaisen viranomaisen, joka sisältyy komission julkaisemaan luetteloon, siinä maassa, josta tuote tulee, antama todistus siitä, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä noudatetaan;
b)
sen maan, josta tuote tulee, nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus, jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi.”
Asetus N:o 479/2008 kumottiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) muuttamisesta 25.5.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 491/2009 (
EUVL 2009, L 154, s. 1
).
Asetuksen N:o 491/2009 3 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että viittauksia asetukseen N:o 479/2008 pidetään viittauksina maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus;
EUVL 2007, L 299, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 491/2009 (jäljempänä asetus N:o 1234/2007), sen liitteessä XXII olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
Asetuksen N:o 1234/2007 liitteessä XXII olevaan 47 kohtaan sisältyvän vastaavuustaulukon mukaan asetuksen N:o 479/2008 82 artikla vastaa asetuksen N:o 1234/2007 158 a artiklaa.
Asetus N:o 555/2008
Asetuksen N:o 555/2008 1 artiklan 1 kohdan sanamuoto oli seuraava:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan soveltamissäännöt, jotka koskevat [asetuksen N:o 479/2008] seuraavia säännöksiä:
– –
b) kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa (IV osasto);
– –”
Asetuksen N:o 555/2008 40 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”[Asetuksen N:o 479/2008] 82 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettu todistus ja määritysseloste ovat samaa asiakirjaa, jonka
a)
todistusosan laatii sen kolmannen maan viranomainen, josta tuotteet tulevat;
b)
määritysselosteosan laatii sen kolmannen maan hyväksymä virallinen laboratorio, josta tuotteet tulevat.”
Asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Jokaisesta yhteisöön tuotavaksi tarkoitetusta erästä on laadittava todistus ja määritysseloste samalle V I 1 ‑lomakkeelle.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu todistus on laadittava V I 1 ‑lomakkeelle, jonka malli esitetään liitteessä IX. Sen allekirjoittavat sekä 48 artiklassa tarkoitetun virallisen laitoksen että hyväksytyn laboratorion virkamies.”
Kyseisen asetuksen 47 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”V I 1 ‑asiakirjan tai V I 2 ‑otteen alkuperäiskappale ja jäljennös annetaan tullimuodollisuuksia täytettäessä sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka alueella täytetään ne tullimuodollisuudet, jotka vaaditaan asiakirjassa tai otteessa tarkoitetun erän laskemiseksi vapaaseen liikkeeseen.”
Mainitun asetuksen liitteessä IX olevan lomakemallin V I 1 9 kohdassa, jonka otsikko oli ”Vakuutus”, todettiin seuraava:
”Edellä kuvattu tuote – – ☐ on/ ☐ ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi, täyttää yhteisön viinituotteiden määritelmiä tai luokkia koskevat edellytykset ja on tuotettu käyttäen ☐ [Kansainvälisen viinijärjestön] suosittelemia ja julkaisemia / ☐ yhteisön sallimia viininvalmistusmenetelmiä – –.
Virallisen laitoksen koko nimi ja osoite: Paikka ja päivämäärä: Virkamiehen allekirjoitus, nimi ja asema: Leima:”
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 täydentämisestä viini‑istutusten lupajärjestelmän, viinitilarekisterin, saateasiakirjojen ja todistusten, saapuvien ja lähtevien erien rekisterin, pakollisten ilmoitusten sekä tiedoksiantojen ja tiedoksiannettujen tietojen julkistamisen osalta, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 täydentämisestä asianomaisten tarkastusten ja seuraamusten osalta, komission asetusten (EY) N:o 555/2008, (EY) N:o 606/2009 ja (EY) N:o 607/2009 muuttamisesta sekä komission asetuksen (EY) N:o 436/2009 ja komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/560 kumoamisesta 11.12.2017 annetulla komission delegoidulla asetuksella (EU) 2018/273 (
EUVL 2018, L 58, s. 1
) kumottiin sen 52 artiklan sanamuodon mukaisesti muun muassa asetuksen N:o 555/2008 1 ja 38–54 artikla sekä sen liite IX.
Delegoidun asetuksen 2018/273 56 artiklassa täsmennetään, että tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Asetus (EU) N:o 1306/2013
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (
EUVL 2013, L 347, s. 549
) 64 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Mitä tulee 63 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin hallinnollisiin seuraamuksiin, tätä artiklaa sovelletaan sellaisissa tapauksissa, joissa alakohtaisen maatalouslainsäädännön soveltamisesta johtuvia tukikelpoisuusperusteita, sitoumuksia tai muita velvoitteita ei ole noudatettu, lukuun ottamatta tämän osaston II luvun 67–78 artiklassa ja VI osaston 91–101 artiklassa tarkoitettuja velvoitteita sekä sellaisia velvoitteita, joiden noudattamatta jättämisestä johtuu 89 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädettyjä seuraamuksia.
2.   Hallinnollisia seuraamuksia ei määrätä
a)
jos noudattamatta jättäminen johtuu ylivoimaisesta esteestä;
b)
jos noudattamatta jättäminen johtuu 59 artiklan 6 kohdassa tarkoitetusta ilmeisestä virheestä;
c)
jos noudattamatta jättäminen johtuu toimivaltaisen viranomaisen tai muun viranomaisen virheestä ja henkilö, jota hallinnollinen seuraamus koskee, ei olisi voinut kohtuudella havaita kyseistä virhettä;
d)
jos asianomainen henkilö voi osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle vakuuttavasti, että hän ei ole vastuussa [oikeammin: että hän on syytön] 1 kohdassa tarkoitettuun noudattamatta jättämiseen, tai jos toimivaltainen viranomainen on muutoin vakuuttunut siitä, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen;
– –”
Saman asetuksen 89 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Unionin viinialan sääntöjen rikkomisen tapauksessa jäsenvaltioiden on sovellettava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia hallinnollisia seuraamuksia, tämän kuitenkaan rajoittamatta viinialalla 64 artiklan perusteella hyväksyttyjä säädöksiä. Seuraamuksia ei sovelleta 64 artiklan 2 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eikä noudattamatta jättämisen ollessa luonteeltaan vähäistä.”
Asetus (EU) N:o 1308/2013
Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (
EUVL 2013, L 347, s. 671
) 80 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuotettaessa ja säilytettäessä liitteessä VII olevassa II osassa lueteltuja tuotteita unionissa saa käyttää vain niitä viininvalmistusmenetelmiä, jotka ovat sallittuja liitteen VIII mukaisesti ja joista säädetään 75 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan g alakohdassa ja 83 artiklan 2 ja 3 kohdassa.
– –
Sallittuja viininvalmistusmenetelmiä saa käyttää ainoastaan tuotteen asianmukaisen valmistuksen, säilytyksen tai jälkikäsittelyn varmistamiseksi.
Liitteessä VII olevassa II osassa luetellut tuotteet on tuotettava unionissa noudattaen liitteessä VIII vahvistettuja sääntöjä.
2.   Liitteessä VII olevassa II osassa lueteltuja tuotteita ei saa pitää unionissa kaupan, jos
a)
ne on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu unionissa;
b)
ne on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu kansallisella tasolla; tai
c)
ne eivät ole liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen mukaisia.
– –
3.   Salliessaan 75 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan g alakohdassa tarkoitetun viininvalmistusmenetelmän komissio
a)
ottaa huomioon [Kansainvälisen viinijärjestön] suosittelemat ja julkaisemat viininvalmistus‑ ja määritysmenetelmät ja sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole vielä sallittuja, koekäytön tulokset;
– –
f)
noudattaa viininvalmistusmenetelmiä koskevia yleisiä sääntöjä ja liitteessä VIII vahvistettuja sääntöjä.”
Tämän asetuksen 90 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei [SEUT:n] mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa toisin määrätä, viinien alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja päällysmerkintöjä koskevia säännöksiä, jotka esitetään tämän luvun 2 jaksossa ja tämän asetuksen 78 artiklassa tarkoitetuissa määritelmissä, nimityksissä ja myyntinimityksissä, sovelletaan unioniin tuotaviin, CN‑koodeihin 200961, 200969 ja 2204 kuuluviin tuotteisiin.
2.   Jollei [SEUT:n] mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa toisin määrätä, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuotteet on tuotettava unionin tässä asetuksessa sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti tai, ennen 80 artiklan 3 kohdan mukaista lupaa, [Kansainvälisen viinijärjestön] suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.
3.   Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnin edellytyksenä on
a)
komission julkaisemaan luetteloon sisältyvän toimivaltaisen viranomaisen tuotteen alkuperämaassa antama todistus siitä, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä noudatetaan;
b)
tuotteen alkuperämaan nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus, jos tuotteet on tarkoitettu suoraan ihmisravinnoksi.”
Mainitun asetuksen 230 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kumotaan [asetus N:o 1234/2007].
– –
2.   Viittauksia asetukseen [N:o 1234/2007] pidetään viittauksina tähän asetukseen ja [asetukseen N:o 1306/2013] tämän asetuksen liitteessä XIV olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.”
Asetuksen N:o 1308/2013 liitteessä I olevassa XII osassa säädetään seuraavaa:
”Viinialaan kuuluvat seuraavassa taulukossa luetellut tuotteet:
CN‑koodi
Kuvaus
a)
2009 61
2009 69
Viinirypälemehu (mukaan lukien rypäleen puristemehu ”grape must”)
– –
– –
b)
ex 2204
Tuoreista rypäleistä valmistettu viini, myös väkevöity viini; rypäleen puristemehu (grape must), muu kuin nimikkeeseen 2009 kuuluva, ei kuitenkaan alanimikkeiden 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 ja 2204 30 98 muu rypäleen puristemehu
– –
– –
– –
Kyseisen asetuksen liitteessä VII olevan II osan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Viini
’Viinillä’ tarkoitetaan tuotetta, joka saadaan murskatuista tai murskaamattomista tuoreista rypäleistä tai rypäleen puristemehusta ainoastaan täydellisellä tai osittaisella alkoholikäymisellä.
– –”
Mainitun asetuksen liitteen VIII, jonka otsikko on ”80 artiklassa tarkoitetut viininvalmistusmenetelmät”, I osan A kohdassa säädetään seuraavaa:
”Väkevöimisen rajoitukset
1.
Jos ilmasto‑olot tietyillä unionin viininviljelyvyöhykkeillä sitä edellyttävät, asianomaiset jäsenvaltiot voivat sallia 81 artiklan mukaisesti luokitelluista rypälelajikkeista peräisin olevien tuoreiden rypäleiden, rypäleen puristemehun, käymistilassa olevan rypäleen puristemehun, käymistilassa olevan uuden viinin sekä viinin tilavuusprosentteina ilmaistun luonnollisen alkoholipitoisuuden lisäämisen.
2.
Luonnollisen alkoholipitoisuuden lisääminen on suoritettava B jaksossa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, eikä se saa ylittää seuraavia rajoja:
a)
3 tilavuusprosenttia A‑viininviljelyvyöhykkeellä;
b)
2 tilavuusprosenttia B‑viininviljelyvyöhykkeellä;
c)
1,5 tilavuusprosenttia C‑viininviljelyvyöhykkeillä.
– –”
Saman asetuksen liitteessä VIII olevassa II osassa säädetään seuraavaa:
”A. Yleistä
1.
Mihinkään sallittuun viininvalmistusmenetelmään ei kuulu veden lisääminen, jollei se ole välttämätöntä erityisen teknisen tarpeen vuoksi.
– –
C. Viinien sekoittaminen
Kolmannesta maasta peräisin olevan viinin leikkaaminen unionin viinin kanssa samoin kuin kolmansista maista peräisin olevien viinien leikkaaminen keskenään on kielletty unionissa.
– –”
Asetuksen N:o 1308/2013 liitteessä XIV olevan vastaavuustaulukon mukaan asetuksen N:o 1234/2007 158 a artikla vastaa asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklaa.
Tšekin oikeus
Viininviljelystä ja ‑valmistuksesta annetun lain nro 321/2004 (zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství) pääasiassa sovellettavan version 39 §:n 1 momentin ff kohdassa säädetään seuraavaa:
”Oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö syyllistyy tuotteen valmistajana tai tuotetta kaupan pitävänä henkilönä hallinnolliseen rikkomukseen – – rikkoessaan velvollisuutta, josta säädetään viininviljelyä, viinialaa tai viinikauppaa koskevassa Euroopan unionin lainsäädännössä.”
Viininviljelystä ja ‑valmistuksesta annetun lain 40 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Oikeushenkilö ei ole vastuussa hallinnollisesta rikkomuksesta, jos se osoittaa, että se on kaikin keinoin, joita siltä voidaan odottaa, pyrkinyt estämään velvollisuuden rikkomisen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (valtiollisen maatalous‑ ja elintarviketarkastusviranomaisen Brnon tarkastusjaosto, Tšekki) määräsi 14.1.2016 tekemällään päätöksellä Vinařství U Kapličkylle 2100000 Tšekin korunan (CZK) (noin 80000 euroa) suuruisen sakon ja velvoitti sen korvaamaan laboratoriotutkimuksista aiheutuneita kustannuksia 86420 CZK (noin 3000 euroa) arvosta, koska asianomainen yhtiö oli laskenut Tšekissä liikkeelle sellaisia Moldovasta tuotuja viinieriä, jotka oli vastoin asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohtaa valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu, tai joissakin tapauksissa Moldovasta tuotuja viinieriä, jotka eivät olleet mainitun asetuksen 80 artiklan 2 kohdan c alakohdan vastaisesti asetuksen liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen mukaisia.
Vinařství U Kapličkyn luona tehdyssä tarkastuksessa otettujen näytteiden laboratoriotestien perusteella valtiollisen maatalous‑ ja elintarviketarkastusviranomaisen Brnon tarkastusjaosto totesi, että kyseiset erät eivät eriasteisesti vastanneet sallittuja viininvalmistusmenetelmiä koskevia vaatimuksia erityisesti sen vuoksi, että luonnollinen alkoholipitoisuus oli ylittänyt kolmen tilavuusprosentin rajan.
Keskustarkastuslaitos hylkäsi 4.8.2016 tekemällään päätöksellä Vinařství U Kapličkyn 14.1.2016 tehdystä päätöksestä tekemän oikaisuvaatimuksen.
Vinařství U Kapličky nosti 4.8.2016 tehdystä päätöksestä kanteen Krajský soud v Brněssa (Brnon maakunnallinen tuomioistuin, Tšekki) ja väitti muun muassa, että keskustarkastuslaitoksen olisi pitänyt vapauttaa se rikkomuksia, joista sitä moititaan, koskevasta vastuustaan, koska Moldovan toimivaltaiset viranomaiset olivat laatineet asetuksen N:o 555/2008 mukaisesti kyseisiä viinieriä koskevia V I 1 ‑asiakirjoja.
Krajský soud v Brně kumosi 26.4.2018 keskustarkastuslaitoksen 4.8.2016 tekemän päätöksen ja palautti asian viimeksi mainitulle. Kyseinen tuomioistuin katsoi tältä osin, ettei lähtökohtaisesti ole poissuljettua, että Vinařství U Kapličky voisi vapautua rikkomuksia, joista sitä moititaan, koskevasta vastuustaan vetoamalla Moldovan toimivaltaisten viranomaisten laatimiin V I 1 ‑asiakirjoihin, ja että keskustarkastuslaitoksen olisi pitänyt ottaa huomioon muita seikkoja ratkaistakseen, oliko kyseinen yhtiö vapautettava rikkomuksia, joista sitä moititaan, koskevasta vastuustaan.
Keskustarkastuslaitos teki tästä tuomiosta kassaatiovalituksen.
Nejvyšší správní soud (ylin hallintotuomioistuin, Tšekki) kumosi 16.8.2018 Krajský soud v Brněn tuomion ja palautti asian viimeksi mainitulle sillä perusteella, että V I 1 ‑asiakirja on pelkkä hallinnollinen muodollisuus kyseisten viinierien tuomiseksi unioniin ja ettei tällaisen asiakirjan esittäminen riitä vapauttamaan näitä eriä kaupan pitävää henkilöä väitettyjä rikkomuksia koskevasta vastuustaan.
Tämän tuomion jälkeen Krajský soud v Brně hylkäsi 21.11.2018 kanteen, jonka Vinařství U Kapličky oli nostanut keskustarkastuslaitoksen 4.8.2016 tekemästä päätöksestä.
Vinařství U Kapličky teki Krajský soud v Brněn tuomiosta kassaatiovalituksen ja perustuslainmukaisuutta koskevan valituksen.
Nejvyšší správní soud hylkäsi kassaatiovalituksen 27.3.2019.
Ústavní soud (perustuslakituomioistuin, Tšekki) sitä vastoin totesi 5.9.2019 antamallaan tuomiolla, että Vinařství U Kapličkyn oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu, koska Nejvyšší správní soud oli hylännyt kyseisen yhtiön väitteen, joka koski V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvän todistuksen sitovaa luonnetta, esittämättä ensin unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä SEUT 267 artiklan nojalla.
Tässä tilanteessa Krajský soud v Brně on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 555/2008] nojalla myönnetty V I 1 ‑asiakirja, jossa on kolmannen maan hyväksytyn laitoksen todistus siitä, että tuote on valmistettu käyttäen [Kansainvälisen viinijärjestön] suosittelemia ja julkaisemia tai [unionin] sallimia viininvalmistusmenetelmiä, pelkkä hallinnollinen edellytys viinin tuonnille [unionin] alueelle?
2)
Onko unionin oikeus esteenä sellaiselle kansalliselle oikeussäännölle, joka sallii Moldovasta tuotujen viinien kauppiaan vapautumisen rikkomusta, joka koskee muilla kuin unionissa sallituilla viininvalmistusmenetelmillä valmistettujen viinien liikkeelle laskemista, koskevasta vastuusta, jos kansalliset viranomaiset eivät osoita vääräksi olettamaa, jonka mukaan viini on valmistettu unionin sallimilla viininvalmistusmenetelmillä ja jonka kyseinen kauppias on voinut johtaa Moldovan viranomaisten [asetuksen N:o 555/2008] mukaisesti myöntämästä V I 1 ‑asiakirjasta?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohtaa ja 90 artiklan 3 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että unioniin tuotavasta viinierästä asetuksen N:o 555/2008 mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvä todistus, jonka mukaan kyseinen erä on valmistettu Kansainvälisen viinijärjestön (jäljempänä OIV) suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on merkityksellinen, kun arvioidaan, onko mainittu viinierä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen.
Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 555/2008 tarkoituksena oli vahvistaa asetuksen N:o 479/2008 tiettyjen säännösten, erityisesti kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevien säännösten, soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, kuten sen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdasta ilmenee.
Lisäksi on niin, että vaikka useat asetuksen N:o 555/2008 säännökset, erityisesti sen 1 ja 38–54 artikla sekä liite IX, on kumottu delegoidun asetuksen 2018/273 52 artiklalla, ne olivat edelleen voimassa silloin, kun V I 1 ‑asiakirja laadittiin ja kun pääasiassa kyseessä olevat viinierät saapuivat unioniin, joten nämä säännökset voivat olla merkityksellisiä esitettyihin kysymyksiin vastaamiseksi.
Asetuksen N:o 555/2008 40 artiklassa, joka sisältyi tämän asetuksen III osaston II lukuun, jonka otsikko oli ”Viinien, viinirypälemehujen ja rypäleen puristemehujen todistukset ja määritysselosteet tuonnin yhteydessä”, säädettiin, että asetuksen N:o 479/2008 82 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ja 82 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettu todistus ja määritysseloste ovat samaa asiakirjaa, jonka ”todistusosan” laatii sen kolmannen maan viranomainen, josta tuotteet tulevat.
Vaikka tässä säännöksessä viitataan asetuksen N:o 479/2008 82 artiklaan, viittaus on ymmärrettävä asetuksen N:o 491/2009 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja asetuksen N:o 1308/2013 230 artiklan 2 kohdan valossa siten, että sillä tarkoitetaan pääasian tosiseikkojen tapahtuma‑aikaan todistusta ja määritysselostetta, joihin viitataan asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ja 90 artiklan 3 kohdan b alakohdassa.
Asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että jollei SEUT:n mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa toisin määrätä, viini on tuotettava unionin tämän asetuksen nojalla sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti tai, ennen mainitun asetuksen 80 artiklan 3 kohdassa säädettyä komission lupaa tällaisille menetelmille, OIV:n suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.
Asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään, että viinin tuonnin edellytyksenä on komission julkaisemaan luetteloon sisältyvän toimivaltaisen viranomaisen tuotteen alkuperämaassa antama todistus siitä, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä noudatetaan, sekä tuotteen alkuperämaan nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus.
Tästä on todettava, että asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan 1 kohdassa säädettiin lähinnä, että todistus ja määritysseloste oli laadittava samalle V I 1 ‑asiakirjalle kustakin unioniin tuotavasta erästä ja että tämä asiakirja oli laadittava V I 1 ‑lomakkeen, jonka malli esitettiin tämän asetuksen liitteessä IX, mukaisesti.
Tämän mallin 9 kohdassa, jonka otsikko oli ”Vakuutus”, edellytettiin, että siinä mainitaan, onko kyseinen tuote tarkoitettu ihmisravinnoksi, täyttääkö se yhteisön viinituotteiden määritelmiä tai luokkia koskevat edellytykset ja onko se tuotettu käyttäen OIV:n suosittelemia ja julkaisemia tai yhteisön sallimia viininvalmistusmenetelmiä.
Asetuksen N:o 555/2008 47 artiklan 1 kohdassa säädettiin, että V I 1 ‑asiakirjan tai V I 2 ‑otteen alkuperäiskappale ja jäljennös annetaan tullimuodollisuuksia täytettäessä sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka alueella täytetään ne tullimuodollisuudet, jotka vaaditaan asiakirjassa tai otteessa tarkoitetun erän laskemiseksi vapaaseen liikkeeseen.
Edellä olevissa kohdissa mainituista säännöksistä ilmenee, että asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu V I 1 ‑asiakirja oli asiakirja, joka kyseisen erän alkuperämaana olevan kolmannen maan toimivaltaisen elimen oli laadittava jokaisesta yhteisöön tuotavasta viinierästä ja joka oli annettava kyseisen erän vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevia tullimuodollisuuksia täytettäessä.
Näistä säännöksistä ilmenee myös, että tämän asiakirjan tehtävänä oli mahdollistaa se, että tulliviranomaiset voivat tarkastaa, täyttikö kyseinen erä sen unioniin tuontia koskevat edellytykset, erityisesti asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 2 kohdassa säädetyn edellytyksen, joka koskee unionin sallimien tai OIV:n suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien noudattamista.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen vastaamiseksi on määritettävä, päteekö V I 1 ‑asiakirjalle näin tunnustettu tehtävä myös arvioitaessa sitä, onko kyseinen viinierä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen.
Tästä on todettava, että kyseisessä säännöksessä säädetään, että kyseisen asetuksen liitteessä VII olevassa II osassa lueteltuja tuotteita ei voida pitää kaupan unionissa, jos ne on valmistettu sellaisten viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, joita ei ole sallittu unionin tasolla, tai jos ne eivät ole mainitun asetuksen liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen mukaisia.
Ensinnäkin tämän kiellon kattamien tuotteiden osalta asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa viitataan yleisesti tämän asetuksen liitteessä VII olevassa II osassa lueteltuihin tuotteisiin niiden lähtöpaikasta riippumatta.
Lisäksi tämän II osan, jonka otsikko on ”Viinituotteiden luokat”, 1 kohdassa mainitaan viini.
Näin ollen on katsottava, että asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa säädetty kaupan pitämistä koskeva kielto koskee muun muassa kolmansista maista tuotuja viinieriä.
Toiseksi tässä säännöksessä tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien osalta asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a alakohdassa viitataan yleisesti viininvalmistusmenetelmiin, joita ei ole sallittu unionin tasolla.
Kyseisen asetuksen 80 artiklan 2 kohdan c alakohta puolestaan koskee mainitun asetuksen liitteessä VIII vahvistettuja sääntöjä.
Tältä osin on todettava, että vaikka saman asetuksen liitteessä VIII olevassa I osassa annetaan sääntöjä, jotka koskevat muun muassa väkevöimistoimia eräillä unionin viininviljelyvyöhykkeillä ja jotka siis koskevat ainoastaan unionissa valmistettuja viinieriä, kyseisessä liitteessä olevassa II osassa vahvistetaan yleisempiä sääntöjä, joita on sovellettava myös kolmansista maista peräisin oleviin viineihin.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1308/2103 90 artiklan 2 kohdan tavoin tämän asetuksen 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa säädetään tiettyjen sellaisten viininvalmistusmenetelmien noudattamista koskevista vaatimuksista, jotka muun muassa kolmansista maista peräisin olevien viinierien on täytettävä, eikä viimeksi mainitussa säännöksessä aseteta tällaisia vaatimuksia viinierien tuonnille vaan niiden kaupan pitämiselle unionissa.
Vaikka asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa ja 90 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset esitetään eri tavalla siltä osin kuin ensimmäinen näistä säännöksistä koskee unionin tasolla sallittujen viininvalmistusmenetelmien noudattamista ja kyseisen asetuksen liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen noudattamista, kun taas jälkimmäinen koskee unionin kyseisen asetuksen nojalla sallimia viininvalmistusmenetelmiä tai, ennen kuin komissio on sallinut tällaiset menetelmät, OIV:n suosittelemia ja julkaisemia viininvalmistusmenetelmiä, on katsottava, että unioniin tuotujen viinierien osalta V I 1 ‑asiakirja voi osoittautua hyödylliseksi sen tarkastamisessa, ovatko tällaiset erät asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdan vaatimusten mukaisia.
On nimittäin todettava ensinnäkin, että – kuten edellä 49 kohdasta ilmenee – unioniin tuodusta viinierästä asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 –asiakirjaan sisältyvällä todistuksella, jonka mukaan kyseinen erä on valmistettu unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on tietty merkitys arvioitaessa sitä, onko kyseinen erä näiden viininvalmistusmenetelmien mukainen.
Lisäksi asetuksen N:o 1308/2013 90 artiklan 2 kohdasta, luettuna yhdessä sen 80 artiklan 3 kohdan kanssa, ilmenee, että komission on sallittava unionin tason viininvalmistusmenetelmät viimeksi mainitun säännöksen perusteella.
Kyseisen asetuksen 80 artiklan 3 kohdan f alakohdassa täsmennetään, että kun komissio sallii viininvalmistusmenetelmän, se noudattaa viininvalmistusmenetelmiä koskevia yleisiä sääntöjä ja saman asetuksen liitteessä VIII vahvistettuja sääntöjä.
Toiseksi on todettava, että vaikka unioniin tuodusta viinierästä asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvä todistus voi koskea ainoastaan sitä, onko kyseinen erä OIV:n suosittelemien ja julkaisemien viininvalmistusmenetelmien mukainen, on todettava, että unionin tuomioistuin on katsonut, että OIV:n suosituksilla on erityistä merkitystä viininvalmistusmenetelmiä koskevien unionin oikeuden sääntöjen kannalta (ks. vastaavasti tuomio 7.10.2014, Saksa v. neuvosto,
C‑399/12
,
EU:C:2014:2258
,
–
kohta).
Näin ollen on katsottava, että unioniin tuodusta viinierästä asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvällä todistuksella, jonka mukaan kyseinen erä on laadittu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on tietty merkitys tutkittaessa, onko kyseinen erä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdan vaatimusten mukainen.
On kuitenkin todettava yhtäältä, että vaikka kyseisen asetuksen 90 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt, että tällaisen todistuksen avulla voidaan tarkastaa, onko kyseinen viinierä mainitun asetuksen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, se ei ole antanut todistukselle, jonka on lisäksi laatinut kolmannen maan elin, tällaista vaikutusta, kun on kyse saman asetuksen 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa säädetystä kaupan pitämistä koskevasta kiellosta.
Toisaalta, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, se, että viinierä ei ole unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, voi olla seurausta tästä erästä laaditun V I 1 ‑asiakirjan antamisen jälkeisistä olosuhteista, jotka voivat ilmetä muun muassa kyseisen erän kuljetuksen yhteydessä.
Koska asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan 1 kohdassa säädetyn kaltaisessa V I 1 ‑asiakirjassa olevan todistuksen laativat erän alkuperämaana olevan kolmannen maan viranomaiset erän unioniin tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttämiseksi, tällaisen todistuksen laatimisen ja kyseisen erän unionin alueella tapahtuvan kaupan pitämisen välillä voi kulua huomattava aika.
Näiden seikkojen perusteella ei voida katsoa, että pelkästään tällaisen todistuksen olemassaolo voisi osoittaa, että viinierä on unionin oikeudessa sallittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen.
Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohtaa sekä 90 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että unioniin tuodusta viinierästä asetuksen N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvä todistus, jonka mukaan kyseinen erä on valmistettu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on merkityksellinen, kun arvioidaan sitä, onko mainittu erä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa mainittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, mutta se ei kuitenkaan ole yksin riittävä osoittamaan kyseisten viininvalmistusmenetelmien noudattamista.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että kun kyseisessä jäsenvaltiossa sellaista kolmannesta maasta tuotua viinierää, joka ei ole asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a tai c alakohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, kaupan pitävä henkilö toimittaa kyseisestä erästä laaditun V I 1 ‑asiakirjan, jossa todistetaan, että tämä erä on valmistettu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, todistustaakka kyseisen kauppiaan tämän asetuksen 80 artiklan 2 kohdassa säädetyn kaupan pitämistä koskevan kiellon rikkomista koskevasta syyllisyydestä kuuluu mainitun jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
Kuten edellä 51–57 kohdassa on todettu, asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa kielletään pitämästä kaupan unionissa kolmansista maista tuotuja viinieriä, jotka on valmistettu sellaisten viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, joita ei ole sallittu unionin tasolla tai jotka eivät ole kyseisen asetuksen liitteessä VIII vahvistettujen sääntöjen mukaisia.
Lisäksi asetuksen N:o 1306/2013 89 artiklan 4 kohdassa säädetään, että unionin viinialan sääntöjen rikkomisen tapauksessa jäsenvaltioiden on sovellettava oikeasuhteisia, tehokkaita ja varoittavia hallinnollisia seuraamuksia. Tässä säännöksessä täsmennetään kuitenkin, että näitä seuraamuksia ei sovelleta tämän asetuksen 64 artiklan 2 kohdan a–d alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eikä noudattamatta jättämisen ollessa luonteeltaan vähäistä.
Mainitun asetuksen 64 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetään, että jäsenvaltiot eivät voi määrätä seuraamuksia, jos asianomainen henkilö voi osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle vakuuttavasti, että hän on syytön 1 kohdassa tarkoitettuun noudattamatta jättämiseen, tai jos toimivaltainen viranomainen on muutoin vakuuttunut siitä, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen.
Asetuksen N:o 1306/2013 64 artiklan 2 kohdan d alakohdasta, luettuna yhdessä tämän asetuksen 89 artiklan 4 kohdan ja asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan kanssa, seuraa siis, että jäsenvaltioiden on säädettävä oikeasuhteisista, tehokkaista ja varoittavista seuraamuksista viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyn kaupan pitämistä koskevan kiellon noudattamatta jättämisen tapauksessa, mutta että tällaisia seuraamuksia ei voida määrätä, jos osoitetaan, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen.
Siltä osin kuin näihin asetuksiin ei sisälly erityisesti todistelua koskevia täsmällisempiä säännöksiä, menettelyllistä itsemääräämisoikeutta koskevan periaatteen nojalla ja vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteiden mukaisesti kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä on vahvistettava todistelussa noudatettavat menettelytavat, sallitut todistuskeinot ja ne periaatteet, jotka koskevat todisteiden näyttöarvon arviointia, sekä edellytetty näyttökynnys (ks. analogisesti tuomio 21.6.2017, W ym.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
,
ja
kohta).
Näin ollen todistelua ja todisteiden arviointia koskevat kansalliset menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla sellaisia, että niillä loukataan asetuksessa N:o 1306/2013 nimenomaisesti säädettyä todistustaakan jakoa (ks. analogisesti tuomio 21.6.2017, W ym.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
,
kohta).
Asetuksen N:o 1306/2013 64 artiklan 2 kohdan d alakohdassa täsmennetään, että henkilön, jonka väitetään rikkoneen asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa säädettyä kaupan pitämisen kieltoa, on näytettävä toteen, että hän on syytön tällaisen kiellon noudattamatta jättämiseen.
Vaikka asetuksen N:o 1306/2013 64 artiklan 2 kohdan d alakohdasta tosin lisäksi ilmenee, että toimivaltaisen viranomaisen ei pidä määrätä seuraamusta silloin, jos se on muutoin vakuuttunut siitä, että asianomainen henkilö on syytön noudattamatta jättämiseen, tällainen velvollisuus ottaa huomioon kyseisen viranomaisen käytettävissä olevat tiedot ei voi merkitä sitä, että viranomaisen on lähtökohtaisesti osoitettava tällaisen henkilön syyllisyys ennen kuin se voi määrätä hänelle seuraamuksen.
Tältä osin edellä 65–68 kohdassa esitetyistä seikoista seuraa, että henkilö, jonka väitetään rikkoneen asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa säädettyä myyntikieltoa, ei voi pätevästi olettaa noudattavansa tätä kieltoa pelkästään sillä perusteella, että hänellä on hallussaan kyseisestä viinierästä laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvä todistus, ja ettei tämä henkilö näin ollen voi osoittaa pelkästään tällaisen asiakirjan toimittamalla, että hän on syytön noudattamatta jättämiseen.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1306/2013 64 artiklan 2 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa asetetaan toimivaltaisille viranomaisille todistustaakka asianomaisen henkilön syyllisyydestä, myös siinä tapauksessa, kun kyseisessä lainsäädännössä säädetään tällaisesta todistustaakan jakamisesta vain siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö on esittänyt kyseisestä viinierästä laaditun V I 1 ‑asiakirjan, jossa vakuutetaan, että viinierä on valmistettu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.
Edellä esitetyillä perusteilla toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1306/2013 89 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 64 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että kun henkilö, joka pitää kyseisessä jäsenvaltiossa kaupan kolmannesta maasta tuotua viinierää, joka ei ole asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a tai c alakohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, toimittaa tästä erästä laaditun V I 1 ‑asiakirjan, jossa vakuutetaan, että mainittu erä on valmistettu OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, todistustaakka siitä, että kauppias on syyllistynyt asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa säädetyn kaupan pitämistä koskevan kiellon rikkomiseen, kuuluu mainitun jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohtaa sekä 90 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että Euroopan unioniin tuodusta viinierästä viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tukiohjelmien, kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan, tuotantokyvyn ja viinialan tarkastusten osalta 27.6.2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 555/2008 43 artiklan mukaisesti laadittuun V I 1 ‑asiakirjaan sisältyvä todistus, jonka mukaan kyseinen erä on valmistettu Kansainvälisen viinijärjestön suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, on merkityksellinen, kun arvioidaan sitä, onko mainittu erä asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa mainittujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, mutta se ei kuitenkaan ole yksin riittävä osoittamaan kyseisten viininvalmistusmenetelmien noudattamista.

2)
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 89 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 64 artiklan 2 kohdan d alakohdan ja asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään, että kun henkilö, joka pitää kyseisessä jäsenvaltiossa kaupan kolmannesta maasta tuotua viinierää, joka ei ole asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdan a tai c alakohdassa tarkoitettujen viininvalmistusmenetelmien mukainen, toimittaa tästä erästä laaditun V I 1 ‑asiakirjan, jossa vakuutetaan, että mainittu erä on valmistettu Kansainvälisen viinijärjestön suosittelemien ja julkaisemien tai unionin sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti, todistustaakka siitä, että kauppias on syyllistynyt asetuksen N:o 1308/2013 80 artiklan 2 kohdassa säädetyn kaupan pitämistä koskevan kiellon rikkomiseen, kuuluu mainitun jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tšekki.