CELEX: 62015CJ0656
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
SESV 107 straipsnio 1 dalis
Visuomeninis transliuotojas
Priemonės, kurių Danijos valdžios institucijos ėmėsi dėl Danijos visuomeninio transliuotojo TV2/Danmark
Sąvoka „valstybės arba iš valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba

Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo iš dalies panaikinti 2015 m. rugsėjo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo Sprendimą
TV2/Danmark / Komisija
(T‑674/11, toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2015:684
), kuriuo jis, pirma, panaikino 2011 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimą 2011/839/ES dėl priemonių (C 2/03), kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai (
OL L 340, 2011, p. 1
, toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jame Komisija konstatavo, kad 1995 ir 1996 m. pajamos iš reklamos, kurias
TV2/Danmark
gavo per tarpininką
TV2
fondą, buvo valstybės pagalba, ir, antra, atmetė likusią
TV2/Danmark A/S
ieškinio dėl šio sprendimo panaikinimo iš dalies dalį.
Faktinės bylos aplinkybės
TV2/Danmark
yra 1986 m. Danijoje įsteigta bendrovė, vykdanti transliavimo veiklą. Iš pradžių įsteigta suteikus savarankiškos valstybės įmonės statusą, apskaitos ir mokesčių tikslais nuo 2003 m. sausio 1 d. ji buvo reorganizuota į akcinę bendrovę.
TV2/Danmark
yra Danijos antrasis visuomeninis transliuotojas, o pirmasis transliuotojas yra
Danmarks Radio
.
TV2/Danmark
misija – kurti ir transliuoti nacionalines ir regionines televizijos programas. Gali būti transliuojama radijo įrenginiais arba per palydovines ar kabelines sistemas. Su viešąja paslauga susijusius
TV2/Danmark
įsipareigojimus nustatė Kultūros ministerija.
Be visuomeninių transliuotojų, visoje Danijos televizijos rinkoje veikia komerciniai transliuotojai. Tai, be kita ko, pirma,
Viasat Broadcasting UK Ltd
(toliau –
Viasat
) ir, antra,
SBS TV A/S
ir
SBS Danish Television Ltd
(toliau – SBS) junginys.
Iš pradžių
TV2/Danmark
buvo įsteigta suteikus valstybės paskolą už palūkanas, ir jos veikla, kaip ir
Danmarks Radio
veikla, turėjo būti finansuojama iš visų Danijos televizijos žiūrovų mokamo mokesčio. Vis dėlto teisės aktų leidėjas nusprendė, kad, priešingai nei
Danmarks Radio
,
TV2/Danmark
taip pat bus suteikta galimybė gauti pajamų, be kita ko, iš reklamos.
2000 m. balandžio 5 d.
SBS Broadcasting SA/Tv Danmark
pateikus skundą,
TV2/Danmark
finansavimo sistemą ėmėsi tirti Komisija 2004 m. gegužės 19 d. Sprendime 2006/217/EB dėl Danijos priemonių
TV2/Danmark
naudai (
OL L 85, 2006, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 368, 2006, p. 112
, toliau – Sprendimas
TV2 I
). Šiame sprendime nagrinėjamas laikotarpis nuo 1995 m. iki 2002 m. ir jis susijęs su šiomis priemonėmis: lėšomis iš licencijų mokesčio, pervedimais iš fondų, skirtų
TV2/Danmark
finansuoti (
TV2
fondas ir
Radiofonden
),
ad hoc
skirtomis sumomis, atleidimu nuo pelno mokesčio, atleidimu nuo palūkanų mokėjimo ir nuo
TV2/Danmark
steigimo momentu jai skirtos paskolos kapitalo grąžinimo, valstybės garantija veiklos paskoloms ir su palankiomis mokesčio, kurį
TV2
/
Danmark
turėjo mokėti už naudojimąsi transliavimo nacionaliniu mastu dažniu, mokėjimo sąlygomis (toliau visos kartu – nagrinėjamos priemonės). Galiausiai Komisijos tyrimas apėmė ir
TV2/Danmark
suteiktą leidimą transliuoti vietinių dažnių tinkle ir visų bendrų antenų įrenginių savininkų pareigą savo įrenginiais transliuoti TV2 viešųjų paslaugų programas.
Išanalizavusi nagrinėjamas priemones, Komisija nusprendė, kad jos yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes
TV2/Danmark
finansavimo sistema, kuria siekta kompensuoti šio įmonės viešosios paslaugos teikimo sąnaudas, neatitinka antrosios ir ketvirtosios iš keturių sąlygų, kurias Teisingumo Teismas nustatė 2003 m. liepos 24 d. Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, toliau, kiek tai susiję su minėtomis sąlygomis, –
Altmark
sąlygos).
Be to, Komisija nusprendė, kad minėta pagalba, kurią nuo 1995 m. iki 2002 m. Danijos Karalystė suteikė
TV2/Danmark
, yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, išskyrus 628,2 mln. Danijos kronų (DKK) sumą (maždaug 85 mln. EUR), kurią ji įvertino kaip „perteklinę kompensaciją“. Taigi ji nurodė Danijos Karalystei šią sumą su palūkanomis susigrąžinti iš
TV2/Danmark
.
Dėl Sprendimo
TV2 I
buvo pareikšti keturi ieškiniai dėl panaikinimo, kuriuos pareiškė, viena vertus,
TV2/Danmark
(byla T‑309/04) ir Danijos Karalystė (byla T‑317/04) ir, kita vertus,
TV2/Danmark
konkurentai, t. y.
Viasat
(byla T‑329/04) ir SBS (byla T‑336/04).
2008 m. spalio 22 d. Sprendimu
TV2/Danmark ir kt. / Komisija
(T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ir T‑336/04, toliau – Sprendimas TV2 I,
EU:T:2008:457
) Bendrasis Teismas panaikino minėtą sprendimą. Tame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija pagrįstai nusprendė, jog
TV2/Danmark
patikėtas su viešąja paslauga susijęs įsipareigojimas atitinka visuotinės ekonominės svarbos transliavimo paslaugos apibrėžtį. Vis dėlto jis taip pat konstatavo, kad Sprendime
TV2 I
yra keli neteisėtumo aspektai.
Taigi, pirma, išnagrinėjęs klausimą, ar Sprendime
TV2 I
numatytoms priemonėms skirti valstybės ištekliai, Bendrasis Teismas konstatavo, kad kvalifikavimo arba nekvalifikavimo kaip valstybės išteklių tikslais Komisija nemotyvavo savo vertinimo dėl
de facto
atsižvelgimo į 1995–1996 m. pajamas iš reklamos. Antra, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisijos tyrimas dėl klausimo, ar tenkinamos antroji ir ketvirtoji
Altmark
sąlygos, nebuvo grindžiamas rimta konkrečių teisinių ir ekonominių sąlygų, kuriomis remiantis nustatytas
TV2/Danmark
skirtas mokesčio dydis, analize. Todėl Sprendimas
TV2 I
šiuo klausimu buvo nemotyvuotas. Trečia, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisijos vertinimai dėl pagalbos suderinamumo su SESV 106 straipsnio 2 dalimi, konkrečiai – dėl pernelyg didelės kompensacijos skyrimo, taip pat buvo nemotyvuoti. Pasak Bendrojo Teismo, šį nemotyvavimą lėmė rimto konkrečių teisinių ir ekonominių sąlygų vertinimo prieš nustatant
TV2/Danmark
skirtą mokesčio dydį tyrimo laikotarpiu neatlikimas.
Panaikinus Sprendimą
TV2 I
, Komisija iš naujo išanalizavo nagrinėjamas priemones. Tam ji konsultavosi su Danijos Karalyste ir
TV2/Danmark
ir, be kita ko, gavo trečiųjų šalių pastabų.
Šį tyrimą Komisija užbaigė priėmusi ginčijamą sprendimą.
Šis sprendimas susijęs su priemonėmis, kurios 1995–2002 m. buvo taikytos bendrovei
TV2/Danmark
. Tačiau atlikdama tyrimą Komisija taip pat atsižvelgė į 2004 m. taikytas rekapitalizacijos priemones priėmus Komisijos sprendimą
TV2 I
.
Ginčijamame sprendime Komisija toliau laikėsi pozicijos, kad nagrinėjamos priemonės yra „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Visų pirma ji nusprendė, kad 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos yra valstybės ištekliai, ir, antra, patikrinusi, ar yra atrankinis pranašumas, nusprendė, kad nagrinėjamos priemonės neatitinka antrosios ir ketvirtosios
Altmark
sąlygų. Kita vertus, nors Sprendime
TV2 I
Komisija nusprendė, kad 628,2 mln. DKK (apie 85 mln. eurų) suma yra su SESV 106 straipsnio 2 dalimi nesuderinama pernelyg didelė kompensacija, ginčijamame sprendime ji buvo tos nuomonės, kad ši suma yra
TV2/Danmark
tinkamas nuosavų išteklių fondas. Šio sprendimo rezoliucinėje dalyje Komisija nusprendė:
„1 straipsnis
Priemonės, kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai 1995–2002 m. skirdama licencijos mokesčio lėšų [iš mokesčio gautus išteklius], ir kitos šiame sprendime minėtos priemonės yra suderinamos su vidaus rinka, kaip apibrėžta [SESV] 106 straipsnio 2 dalyje.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2011 m. gruodžio 30 d.
TV2/Danmark
pareiškė ieškinį dėl dalinio ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Pirmiausia
TV2/Danmark
Bendrojo Teismo prašė panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame Komisija nusprendė, kad nagrinėjamos priemonės yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Jeigu šis prašymas nebūtų patenkintas,
TV2/Danmark
Bendrojo Teismo prašė panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek Komisija jame nusprendė, kad:
–
visos nagrinėjamos priemonės yra nauja pagalba,
–
iš mokesčio gauti ištekliai, kurie nuo 1997 m. iki 2002 m. buvo pervedami
TV2/Danmark
, o ši juos paskui pervesdavo
TV2/Danmark
regioniniams transliuotojams, yra įmonei
TV2/Danmark
suteikta valstybės pagalba,
–
pajamos iš reklamos, kurios 1995 m. ir 1996 m. bei likviduojant
TV2
fondą – 1997 m., buvo pervestos iš minėto fondo
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba, suteikta
TV2/Danmark
.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą tiek, kiek Komisija nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba, o likusią ieškinio dalį atmetė.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2016 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu raštu
Autorité de surveillance AELE
, remdamasi Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio trečia pastraipa, paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 11 d. sprendimu Teisingumo Teismo pirmininkas patenkino šį prašymą.
Apeliaciniame skunde Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą, nes juo panaikintas ginčijamas sprendimas tiek, kiek Komisija nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba,
–
iš esmės atmesti trečią reikalavimų, kuriuos
TV2/Danmark
subsidiariai pateikė pirmojoje instancijoje, dalį,
–
priteisti iš
TV2/Danmark
bylinėjimosi išlaidas.
TV2/Danmark
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Autorité de surveillance AELE
Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas dėl to, jog jame nuspręsta, kad 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos yra valstybės pagalba, ir
–
iš esmės atmesti trečią reikalavimų, kuriuos
TV2/Danmark
subsidiariai pateikė pirmojoje instancijoje, dalį.
Viasat
Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek panaikintas ginčijamas sprendimas, kuriame konstatuota, kad 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba,
–
iš esmės atmesti trečią subsidiarių reikalavimų, kuriuos
TV2/Danmark
pateikė per procesą Bendrajame Teisme, dalį ir
–
priteisti iš
TV2/Danmark
bylinėjimosi išlaidas.
Danijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą.
Dėl apeliacinio skundo
Šalių argumentai
Apeliaciniam skundui pagrįsti Komisija pateikia vienintelį pagrindą, kuriame ji iš esmės teigia, kad nusprendęs, jog ji klaidingai kaip „valstybės pagalbą“ kvalifikavo 1995 ir 1996 m. iš reklamos gautas pajamas, kurias
TV2 Reklame A/S
pervedė
TV2/Danmark
per
TV2
fondą, Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino sąvoką „valstybiniai ištekliai“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Šiuo klausimu Komisija teigia, kad dėl to, jog
TV2 Reklame
buvo valstybės įmonė, kurios vienintelis akcininkas buvo Danijos valstybė, šią bendrovę pastaroji visiškai kontroliavo ir valdė, todėl jos ištekliai turėjo būti laikomi valstybės ištekliais, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Konkrečiai kalbant, Komisija teigia, kad aptariamų išteklių kilmė yra nesvarbi tokiam kvalifikavimui ir kad tai, jog pradžioje šie ištekliai buvo privatūs, nereiškia, kad jie netapo valstybės ištekliais.
Vis dėlto skundžiamo sprendimo 208, 211 ir 212 punktuose nusprendęs, kad iš trečiųjų šalių, kaip antai valstybės įmonių, gauti ištekliai turėtų būti laikomi valstybės ištekliais tik tuo atveju, jeigu jie būtų savanoriškai jų savininkų perduoti disponuoti valstybei arba jeigu savininkai jų atsisakytų ir juos valdytų valstybė, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Komisija taip pat mano, kad nagrinėjimas, ar valstybė kontroliuoja aptariamus išteklius, būtų perteklinis, nes tai, kad valstybė kontroliuoja valstybės įmonę, reiškia, kad ji kontroliuoja ir jos išteklius.
Taigi Komisija mano, kad skundžiamo sprendimo 212, 214 ir 215 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, pernelyg siaurai aiškindamas sąvoką „kontrolė“, kai vertino klausimą, ar Danijos valstybė kontroliuoja išteklius, kuriuos per
TV2
fondą
TV2 Reklame
pervedė
TV2/Danmark
.
Šiomis aplinkybėmis Komisija teigia, kad lemiamas veiksnys yra ne tai, ar Danijos valdžios institucijos, šiuo atveju – Kultūros ministerija, realiai disponavo šiais ištekliais ir sprendė dėl jų paskirties, o tai, kad jos turėjo tokią galimybę. Todėl aplinkybė, kad 1995 m. ir 1996 m. Kultūros ministerija nusprendė visą
TV2 Reklame
pelną pervesti
TV2
fondui, neturi reikšmės aiškinantis, ar šiuos išteklius kontroliavo valstybė, nes ji turėjo galimybę spręsti, kad tie ištekliai bus panaudoti kitam tikslui, nei toks pervedimas.
Beje, pasak Komisijos, skundžiamo sprendimo 209 ir 213 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino 2001 m. kovo 13 d. Sprendimą PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
) ir nustatė netinkamą paralelę tarp to sprendimo ir bylos.
Autorité de surveillance AELE
ir
Viasat
pritaria Komisija ir mano, kad nusprendęs, jog aptariamos lėšos iš reklamos nėra „valstybiniai ištekliai“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir, dėl tos priežasties, nelaikomi valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystė ginčija Komisijos argumentus.
Jos, be kita ko, teigia, kad Danijos valstybės vykdoma iš reklamos gautų pajamų, kurios 1995 m. ir 1996 m. buvo pervestos
TV2/Danmark
per
TV2
fondą, kontrolė buvo tik teorinė, nes galimybė disponuoti šiomis pajamomis priklausė nuo sąlygos, kad iš pradžių turi būti patenkinti visi
TV2/Danmark
finansavimo poreikiai ir kad faktiškai visos minėtos pajamos buvo pervestos
TV2/Danmark
.
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystė mano, kad Komisijos argumentai grindžiami klaidingu Danijos teisės aiškinimu.
Beje,
TV2/Danmark
ir Danijos Karalystė mano, kad lygindamas šioje byloje nagrinėjamas aplinkybės su aplinkybėmis byloje, kurioje priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos.
Galiausiai Danijos Karalystė mano, kad Bendrojo Teismo daromas skirtumas tarp lėšų iš reklamos, kurias
TV2 Reklame
pervedė
TV2/Danmark
per
TV2
fondą, ir išteklių, gaunamų iš audiovizualinio mokesčio, kurį
TV2
fondas perveda
TV2/Danmark
, yra pagrįstas tuo, kad pirmuoju atveju lėšų kilmė yra privačių reklamos užsakovų atlikti mokėjimai
TV2 Reklame
, o antruoju atveju išteklių kilmė yra valstybės surinktas mokestis siekiant užtikrinti Danijos visuomeninio transliuotojo finansavimą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją kvalifikuojant kaip „pagalbą“ pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad būtų įvykdytos visos šioje nuostatoje numatytos sąlygos (žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Šioje nuostatoje nustatytos keturios sąlygos. Pirma, turi būti valstybės priemonė arba priemonė, kuriai naudojami valstybės ištekliai. Antra, ši priemonė turi turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, ji turi suteikti naudą pagalbos gavėjui. Ketvirta, ji turi iškreipti konkurenciją ar kelti grėsmę, kad ji bus iškreipta (žr. 2003 m. liepos 24 d. Sprendimo Altmark Trans et Regierungspräsidium Magdeburg,
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
,
punktą; 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Šioje byloje ginčytina yra tik pirmoji sąlyga.
Dėl šios sąlygos, susijusios su tuo, kad nauda turi būti suteikta tiesiogiai arba netiesiogiai iš valstybės išteklių, primintina, kad priemonės, pagal kurias valstybės ištekliai neperduodami, gali patekti į „pagalbos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (be kita ko, žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą, 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Taigi į „iš valstybinių išteklių“ suteiktos pagalbos sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, be valstybės tiesiogiai suteiktos naudos, siekiama įtraukti per valstybės paskirtą ar įsteigtą viešo arba privataus pobūdžio šios pagalbos administravimo instituciją suteikiamą naudą (žr. 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
,
punktą; 2013 m. gegužės 30 d.Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d.Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Iš tiesų pagal Sąjungos teisę neleistina, kad vien savarankiškos institucijos, atsakingos už pagalbos paskirstymą, įsteigimas leistų išvengti valstybės pagalbos taisyklių taikymo (žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą).
Beje, reikia priminti, kad, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, SESV 107 straipsnio 1 dalis apima visas pinigines priemones, kurias valstybės institucijos gali realiai panaudoti įmonėms remti, nesvarbu, ar tos priemonės nuolat priklauso valstybės turtui. Todėl net jei sumos, susijusios su minėta priemone, ne visuomet priklauso valstybės iždui, tai, kad jos yra nuolat valstybės kontroliuojamos, taigi priklauso kompetentingų nacionalinių valdžios institucijų dispozicijai, yra pakankamas pagrindas laikyti jas „valstybiniais ištekliais“ (žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą; 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą; 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Doux Élevage ir Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Darytina išvada, kad dėl to, jog valstybės įmonių išteklius kontroliuoja valstybė ir dėl to ji jais disponuoja, tiems ištekliams taikoma „valstybinių išteklių“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų naudodamasi savo dominuojančia įtaka tokioms įmonėms valstybė gali visiškai valdyti jų išteklių panaudojimą, kad prireikus galėtų finansuoti konkrečią kitoms įmonėms skirtą paramą (šiuo klausimu žr. 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktą).
Aplinkybė, kad aptariamus išteklius valdo su valstybės institucija nesusiję subjektai arba kad tie ištekliai yra privačios kilmės, šiuo atveju reikšmės neturi (šiuo klausimu žr. 1974 m. liepos 2 d. Sprendimo Italija / Komisija,
173/73
,
EU:C:1974:71
,
punktą ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Italija ir SIM 2 Multimedia / Komisija,
C‑328/99 ir C‑399/00
,
EU:C:2003:252
,
punktą).
Kaip skundžiamo sprendimo 176 punkte nurodo Bendrasis Teismas, 1995 m. ir 1996 m.
TV2/Danmark
reklamos laiką pardavinėjo ne pati
TV2/Danmark
, o trečioji bendrovė, t. y.
TV2 Reklame
, o pajamos iš šios prekybos per
TV2
fondą buvo pervedamos
TV2/Danmark
.
Šiuo klausimu neginčytina, kad, kaip ir
TV2/Danmark
,
TV2 Reklame
ir
TV2
fondas buvo Danijos valstybės valdomos valstybės įmonės ir kad joms buvo patikėta valdyti pajamų iš minėto reklamos laiko pardavimo pervedimą
TV2/Danmark
.
Taigi visą išteklių tvarkymą iki jų pervedimo
TV2/Danmark
reglamentavo Danijos teisės aktai, pagal kuriuos valstybės specialiai įgaliotų valstybės įmonių užduotis buvo tvarkyti šias pajamas.
Dėl šios priežasties aptariamas pajamas kontroliavo viešosios valdžios institucijos ir jas tvarkė valstybė, kuri galėjo spręsti, kaip jas panaudoti.
Taigi, remiantis šio sprendimo 43–48 punktuose priminta Teisingumo Teismo jurisprudencija, aptariami ištekliai yra „valstybiniai ištekliai“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Tuo remiantis darytina išvada, jog skundžiamo sprendimo 220 punkte nusprendęs, kad 1995 m. ir 1996 m. iš
TV2 Reklame
parduoto
TV2/Danmark
reklamos laiko gautos pajamos, kurios pastarajai buvo pervestos tarpininkaujant
TV2
fondui, nėra valstybiniai ištekliai ir kad dėl tos priežasties Komisija klaidingai juos kvalifikavo kaip „valstybės pagalbą“, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Kaip minėta šio sprendimo 48 punkte ir, priešingai, nei galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 211 punktu, aplinkybė, kad šios iš reklamos užsakovų gautos pajamos buvo privačios kilmės, šiuo atveju neturi įtakos ir yra nereikšminga, kiek tai susiję su klausimu, ar tas pajamas kontroliavo Danijos valdžios institucijos.
Beje, skundžiamo sprendimo 208 ir 212 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad valstybės įmonių valdomi ištekliai negali būti valstybės ištekliai, jeigu jie gaunami iš trečiųjų šalių ir jeigu jų savininkai savanoriškai juos perduoda valstybei tvarkyti arba jie juos apleidžia ir valstybė apsiima juos tvarkyti.
Priešingai, nei tvirtina Bendrasis Teismas, toks vertinimas niekaip nepagrįstas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje.
Tas pats pasakytina ir apie skundžiamo sprendimo 214, 215 ir 217 punktuose išdėstytus argumentus, kad tik ta pajamų dalis, kuri Kultūros ministerijos sprendimu nebuvo perleista
TV2/Danmark
, gali būti valstybės ištekliai ir kad pareigos kiekvienais metais tas pajamas pervesti iš
TV2
fondo
TV2/Danmark
nebuvimas negalėjo lemti kitokio vertinimo.
Kaip konstatuota šio sprendimo 49–52 punktuose, išvada, kad pajamas iš reklamos kontroliavo valstybė, padaryta remiantis tuo, kad tas pajamas tvarkė Danijos valstybei priklausančios valstybės įmonės. Todėl neginčytina, kad, remiantis Danijos teisės aktais, Kultūros ministerija turėjo galimybę spręsti, kad šios pajamos skiriamos kitam tikslui, nei pervesti į
TV2
fondą.
Galiausiai, šioje byloje aptariama situacija nepanaši į situaciją, kuri buvo nagrinėta byloje, kurioje priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
); jame Teisingumo Teismas nusprendė, kad privačioms elektros tiekimo įmonėms nustatyta pareiga už nustatytas minimalias kainas pirkti iš atsinaujinančių energijos šaltinių pagamintą elektros energiją nereikalavo jokio tiesioginio ar netiesioginio valstybės išteklių pervedimo šios rūšies elektros energiją gaminančioms įmonėms (žr. 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
,
punktą; 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą).
Iš tiesų pastarojoje byloje kalbėta apie privačias įmones, kurių aptariama valstybė narė nebuvo įgaliojusi tvarkyti valstybės išteklių, tačiau kurioms buvo nustatyta pareiga pirkti iš nuosavų finansinių išteklių (žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimo Essent Netwerk Noord ir kt.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
,
punktą,2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą ir 2014 m. spalio 22 d. Nutarties Elcogás,
C‑275/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2314
,
punktą).
Beje, minėtoje byloje aptariamos lėšos negalėjo būti laikomos valstybės ištekliais, nes valstybė jų niekada nekontroliavo (žr.2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Association Vent De Colère! ir kt.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
,
punktą ir 2014 m. spalio 22 d. Nutarties Elcogás,
C‑275/13
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2314
,
punktą).
Kaip jau minėta šioje byloje kalbama apie valstybės įmones, t. y.
TV2 Reklame
ir
TV2
fondą, kurias Danijos valstybė įsteigė, valdė ir įgaliojo tvarkyti pajamas iš kitos valstybės įmonės, t. y.
TV2/Danmark
reklamos laiko pardavimo, todėl šias pajamas valdė ir jomis disponavo Danijos valstybė.
Taigi skundžiamo sprendimo 213 punkte nusprendęs, kad šioje byloje aptariama situacija yra analogiška byloje, kurioje priimtas 2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), nagrinėtai situacijai, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pritarti Komisijos pateiktam vieninteliam pagrindui, kuriuo grindžiamas jos apeliacinis skundas ir panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo panaikintas ginčijamas sprendimas, nes Komisija jame nusprendė, kad 1995 m. ir 1996 m. pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą buvo pervestos
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo sprendimą panaikina. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
Šioje byloje Teisingumo Teismas mano, kad reikia priimti galutinį sprendimą dėl
TV2/Danmark
pareikšto ieškinio, kuriuo siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą.
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad dėl šio sprendimo 43–64 punktuose nurodytų motyvų
TV2/Danmark
pateiktas ketvirtasis pagrindas pateiktas subsidiariai pateiktų reikalavimų trečiai daliai pagrįsti, turi būti atmestas.
Taigi reikia atmesti
TV2/Danmark
ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikytiną apeliaciniam procesui pagal minėto reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
Kadangi Komisija ir
Viasat
prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
TV2/Danmark
, o ši pralaimėjo bylą, reikia jai nurodyti padengti ne tik savo, bet ir visas pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese Komisijos ir
Viasat
patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje, taikomoje apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, numatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas.
Danijos Karalystė, kuri įstojo į bylą pirmojoje instancijoje, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 2 dalį, taip pat taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, jeigu
Autorité de surveillance AELE
įstoja į bylą, ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Taigi
Autorité de surveillance AELE
, kaip į bylą apeliacinėje instancijoje įstojusi šalis, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. rugsėjo 24 d. Bendrojo Teismo sprendimą TV2/Danmark / Komisija (
T‑674/11
,
EU:T:2015:684
), kiek juo panaikintas 2011 m. balandžio 20 d. Komisijos sprendimas 2011/839/ES dėl priemonių (C 2/03), kurias Danija įgyvendino
TV2/Danmark
naudai, dėl to, kad Europos Komisija nusprendė, jog 1995 m. ir 1996 m. gautos pajamos iš reklamos, kurios per
TV2
fondą pervestos įmonei
TV2/Danmark
, yra valstybės pagalba.

2.
Atmesti
TV2/Danmark
ieškinį dėl Sprendimo 2011/839 panaikinimo.

3.
TV2/Danmark A/S
padengia ne tik savo, bet ir visas Europos Komisijos bei
Viasat Broadcasting UK Ltd
patirtas bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir šiame apeliaciniame procese.

4.
Danijos Karalystė ir
Autorité de surveillance AELE
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalbos: danų.