CELEX: 62016CJ0600
Kasační opravný prostředek
Společná zahraniční a bezpečnostní politika
Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice
Zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů
Zrušení zařazení na seznam Tribunálem
Opětovné zařazení na seznam
Důkazy vztahující se k okamžiku předcházejícímu prvotnímu zařazení na seznam
Skutečnosti známé před prvotním zařazením na seznam
Překážka věci rozsouzené
Rozsah
Právní jistota
Ochrana legitimního očekávání
Účinná soudní ochrana
Důvod pro zařazení na seznam související s logistickou podporou íránské vlády
Dosah
Činnost spočívající v přepravě surové ropy

National Iranian Tanker Company (dále jen „NITC“) se svým kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 14. září 2016, National Iranian Tanker Company v. Rada (T‑207/15, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2016:471
), jímž Tribunál zamítl její žalobu, kterou se domáhala:
–
zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/236 ze dne 12. února 2015, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (
Úř. věst. 2015, L 39, s. 18
), jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/230 ze dne 12. února 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (
Úř. věst. 2015, L 39, s. 3
), a to v rozsahu, v němž je těmito akty dotčena (dále jen „napadené akty“), a
–
podpůrně, určení nepoužitelnosti čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (
Úř. věst. 2010, L 195, s. 39
) a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (
Úř. věst. 2012, L 88, s. 1
) v rozsahu, v němž se na ni tato ustanovení použijí.
Právní rámec
Rezoluce 1929 (2015) a rezoluce 2231 (2015) Rady bezpečnosti Organizace spojených národů
Dne 9. června 2010 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 1929 (2010) (dále jen „rezoluce 1929“), která má za cíl rozšířit působnost omezujících opatření uložených rezolucemi Rady bezpečnosti OSN č. 1737 (2006), 1747 (2007) a 1803 (2008) a zavést další omezující opatření vůči Íránské islámské republice. Rada bezpečnosti OSN v této rezoluci zejména poukazuje na „možnou souvislost mezi příjmy Íránu plynoucími z energetického odvětví a financováním íránských jaderných činností představujících potenciální riziko šíření jaderných zbraní“.
Dne 24. listopadu 2013 uzavřely Íránská islámská republika na jedné straně a Čínská lidová republika, Francouzská republika, Ruská federace, Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Spojené státy americké za podpory vysoké představitelky Evropské unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoká představitelka“) na straně druhé v Ženevě (Švýcarsko) dohodu o společném akčním plánu (dále jen „společný akční plán“), v němž je vymezen postup k dosažení dlouhodobého globálního řešení íránské jaderné otázky.
Dne 14. července 2015 přijaly Íránská islámská republika na jedné straně a Čínská lidová republika, Francouzská republika, Německá spolková republika, Ruská federace, Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Spojené státy americké, jakož i vysoká představitelka Evropské unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku na straně druhé ve Vídni (Rakousko) „Společný komplexní akční plán“ s cílem nalézt dlouhodobé globální řešení íránské jaderné otázky (dále jen „společný komplexní akční plán“).
Dne 20. července 2015 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 2231 (2015), která potvrzuje společný komplexní akční plán, naléhavě vyzývá k jeho úplnému provádění podle harmonogramu, jenž je v něm vymezen, a stanoví činnosti, které mají být v souladu se společným komplexním akčním plánem podniknuty.
Unijní právo
Dne 17. června 2010 vyzvala Evropská rada Radu Evropské unie, aby přijala opatření k provedení opatření obsažených v rezoluci 1929 a doprovodná opatření s cílem napomoci prostřednictvím vyjednávání k vyřešení všech přetrvávajících obav týkajících se vývoje citlivých technologií Íránem na podporu jeho jaderného a raketového programu. Tato opatření se měla týkat mimo jiné oblasti obchodu, finančního sektoru, odvětví íránské dopravy a klíčových odvětví plynárenského a ropného průmyslu.
Dne 26. července 2010 přijala Rada Evropské unie rozhodnutí 2010/413, jehož příloha II obsahuje seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují. Bod 22 odůvodnění uvedeného rozhodnutí odkazuje na rezoluci 1929 a zmiňuje možnou souvislost, na niž bylo poukázáno v uvedené rezoluci, mezi příjmy Íránské islámské republiky plynoucími z odvětví energetiky a financováním jaderných činností potenciálně ohrožujících nešíření jaderných zbraní.
Dne 23. ledna 2012 přijala Rada rozhodnutí 2012/35/SZBP, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (
Úř. věst. 2012, L 19, s. 22
). Podle bodu 13 odůvodnění tohoto rozhodnutí by se zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů mělo vztahovat i na další osoby a subjekty poskytující íránské vládě podporu, která jí umožňuje provádět jaderné činnosti potenciálně ohrožující nešíření jaderných zbraní nebo vedoucí k vývoji jejich nosičů, především na osoby a subjekty poskytující íránské vládě finanční, logistickou či materiální pomoc.
Uvedeným rozhodnutím byl do rozhodnutí 2010/413 vložen článek 3a, který zakazuje dovoz, nákup nebo přepravu íránské ropy a ropných produktů.
Rozhodnutí 2012/35 doplnilo do čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413, které upravuje zmrazení finančních prostředků dále uvedených osob a subjektů, následující bod:
„jinými osobami a subjekty, které nejsou uvedeny v příloze I a které poskytují podporu íránské vládě, a osobami a subjekty, které jsou s nimi spojeny, jak jsou uvedeny v příloze II.“
Dne 23. března 2012 přijala Rada nařízení č. 267/2012 k provedení Evropskou unií omezující opatření stanovených rozhodnutím 2012/35.
Článkem 11 tohoto nařízení se zavádějí omezení obdobná těm, která jsou uvedena v článku 3a rozhodnutí 2010/413, který týká dovozu, nákupu nebo přepravu íránské ropy a ropných produktů.
Článek 23 odst. 2 písm. d) uvedeného nařízení stanoví, že se zmrazují veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje osob, subjektů nebo orgánů, jejichž seznam je uveden v jeho příloze IX, které jsou v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 označeny za „další osoby, subjekty nebo orgány, které poskytují íránské vládě podporu, například finanční, logistickou či materiální pomoc, nebo osoby a subjekty, které jsou s nimi spojeny.“
Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (
Úř. věst. 2012, L 282, s. 58
), změnilo znění čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 následujícím způsobem:
„jinými osobami a subjekty, které nejsou uvedeny v příloze I a které poskytují podporu íránské vládě, a osobami a subjekty, které jsou vlastněny nebo ovládány, jak jsou uvedeny v příloze II“.
Nařízením (EU) č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění nařízení č. 267/2012 (
Úř. věst. 2012, L 356, s. 34
), Rada změnila znění čl. 23 odst. 2 písm. d) posledně uvedeného nařízení následovně:
„další osoby, subjekty nebo orgány, které poskytují íránské vládě podporu, například materiální, logistickou či finanční pomoc, nebo subjekty, které jsou jimi vlastněny nebo ovládány, nebo osoby a subjekty s nimi spojené“.
Dne 20. ledna 2014 přijala Rada za účelem provedení společného akčního plánu rozhodnutí 2014/21/SZBP, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (
Úř. věst. 2014, L 15, s. 22
). Podle třetího bodu odůvodnění rozhodnutí 2014/21 by v rámci této první fáze měla Íránská islámská republika dobrovolně přijmout řadu opatření vymezených ve společném akčním plánu a výměnou by bylo ze strany Unie přijato několik dobrovolných opatření, která by mimo jiné spočívala v tom, že by bylo pozastaveno uplatňování omezujících opatření týkajících se zejména zákazu přepravovat íránskou ropu. Uvedeným rozhodnutím Rada zejména pozastavila po dobu šesti měsíců uplatňování zákazu stanoveného v článku 3a rozhodnutí 2010/413 týkajícího se přepravy íránské ropy. Pozastavení uplatňování tohoto zákazu bylo následně prodlouženo několika po sobě následujícími akty Rady.
Téhož dne Rada přijala nařízení (EU) č. 42/2014, kterým se mění nařízení č. 267/2012 (
Úř. věst. 2014, L 15, s. 18
, a oprava v
Úř. věst. 2014, L 19, s. 7
), jímž bylo po dobu šesti měsíců pozastaveno uplatňování zákazu stanoveného v článku 11 odst. 1 písm. c) nařízení č. 267/2012 přepravovat surovou ropu nebo ropné produkty, pokud pocházejí z Íránu nebo se vyvážejí z Íránu do jiné země. Pozastavení uplatňování tohoto zákazu bylo následně prodlouženo několika po sobě následujícími akty Rady. Tento zákaz byl nakonec zrušen nařízením Rady (EU) 2015/1861 ze dne 18. října 2015, kterým se mění nařízení č. 267/2012 (
Úř. věst. 2015, L 274, s. 1
).
Skutečnosti předcházející sporu
NITC je íránskou společností zabývající se nákladní přepravou surové ropy a plynu. Provozuje jednu z největších flotil ropných tankerů s dvojitým trupem na světě.
Rada rozhodnutím 2012/635 ze dne 15. října 2012 a prováděcím nařízením (EU) č. 945/2012, kterým se provádí nařízení č. 267/2012 (
Úř. věst. 2012, L 282, s. 16
a oprava v
Úř. věst. 2013, L 205, s. 18
), zařadila název NITC na seznamy osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, obsažené v příloze II rozhodnutí 2010/413 a v příloze IX nařízení č. 267/2012. Důvody zařazení NITC na tyto seznamy byly identické a byly formulovány následovně:
„Skutečně ovládána íránskou vládou. Poskytuje finanční podporu íránské vládě prostřednictvím svých akcionářů, kteří udržují vztahy s vládou“.
Rozsudkem ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), zrušil Tribunál rozhodnutí 2012/635 a prováděcí nařízení č. 945/2012, pokud jde o akty týkající se NITC, protože zařazení jejího názvu na seznamy osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, nebylo odůvodněné, neboť tvrzení Rady, že NITC byla ovládána íránskou vládou a že jí poskytuje finanční podporu, nebyla podložená. Tribunál kromě toho zachoval účinky uvedených aktů až data uplynutí lhůty pro podání opravného prostředku podle článku 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, nebo bude-li v této lhůtě podán opravný prostředek, až do jeho zamítnutí. Proti tomuto rozsudku nebyl podán žádný opravný prostředek.
Rada dne 12. února 2015 opět zařadila napadenými akty název NITC na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, obsažený v příloze II rozhodnutí 2010/413, a rovněž na seznam obsažený v příloze IX nařízení č. 267/2012 (dále jen „sporné seznamy“) s odůvodněním následujícího znění:
„[NITC] poskytuje finanční podporu vládě Íránu prostřednictvím svých akcionářů, jimiž jsou íránský státní důchodový fond (Iranian State Retirement Fund), íránský systém sociálního zabezpečení (Iranian Social Security Organization) a fond Oil Industry Employees Retirement and Savings Fund, což jsou státem ovládané subjekty. NITC je navíc jedním z největších provozovatelů ropných tankerů na světě a jednou z hlavních společností přepravujících íránskou ropu. NITC tudíž poskytuje íránské vládě logistickou podporu prostřednictvím přepravy íránské ropy.“
Dne 18. října 2015 v rámci naplňování společného komplexního akčního plánu Rada přijala jednak rozhodnutí (SZBP) 2015/1863, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (
Úř. věst. 2015, L 274, s. 174
), kterým byla v případě NITC pozastavena omezující opatření stanovená rozhodnutím 2010/413, a jednak prováděcí nařízení (EU) 2015/1862, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 (
Úř. věst. 2015, L 274, p. 161
), jímž byl vypuštěn její název ze seznamu obsaženého v příloze IX posledně uvedeného nařízení.
Rozhodnutí 2015/1863 a prováděcí nařízení 2015/1862 se použijí od 16. ledna 2016 na základě rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/37 ze dne 16. ledna 2016 o dni použitelnosti rozhodnutí 2015/1863 (
Úř. věst. 2016, L 11
I, s. 1) a na základě informací o dni použitelnosti nařízení 2015/1861 a prováděcího nařízení 2015/1862 (
Úř. věst. 2016, C 15
I, s. 1).
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 24. dubna 2015 podala NITC žalobu na neplatnost napadených aktů. Podpůrně NITC navrhla na základě článku 277 SFEU, aby bylo určeno, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 na ni nejsou použitelné.
Vedle této žaloby NITC podala návrh na nařízení předběžného opatření, jímž se domáhala odkladu vykonatelnosti napadených aktů. Tento návrh byl zamítnut usnesením předsedy Tribunálu ze dne 16. července 2015, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑207/15 R
,
EU:T:2015:535
).
Na podporu své žaloby navrhovatelka uplatnila pět žalobních důvodů vycházejících zaprvé z porušení zásady překážky věci pravomocně rozsouzené, zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i práva na účinné prostředky nápravy, zadruhé z nesprávného posouzení, zatřetí z porušení práva na obhajobu, práva na řádnou správu a zásady účinné soudní ochrany a začtvrté z porušení práva na vlastnictví a práva na dobrou pověst a z porušení svobody podnikání. Pátý žalobní důvod, vznesený podpůrně, vycházel z protiprávnosti čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012.
Tribunál všechny tyto žalobní důvody zamítl, a tudíž zamítl žalobu v plném rozsahu.
Návrhová žádání účastnic řízení a řízení před Soudním dvorem
Společnost NITC navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
vyhověl návrhovým žádáním, která uvedla v řízení před Tribunálem a zejména:
–
zrušil napadené akty v rozsahu, v němž se na ni použijí;
–
podpůrně určil, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 nejsou použitelná v rozsahu, v němž na ni míří, a
–
uložil Radě náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.
Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
odmítl kasační opravný prostředek podaný NITC jako nepřípustný, případně jej zamítl jako neopodstatněný;
–
podpůrně, pokud Soudní dvůr rozhodne, že se napadený rozsudek zrušuje, a vydá sám konečný rozsudek, zamítl návrhové žádání znějící na zrušení a určení nepoužitelnosti a
–
uložil společnosti NITC náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
K přípustnosti kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
Rada tvrdí, že NITC nemá zájem na rozhodnutí o tomto kasačním opravném prostředku, takže tento je nepřípustný, neboť ve vztahu k ní došlo k odstranění omezujících opatření rozhodnutím 2015/1863 a prováděcím nařízením 2015/1862, jakož i z důvodu neexistence zásahu do její dobré pověsti napadenými akty.
NITC tvrdí, že má i nadále zájem na zrušení napadeného rozsudku, jakož i napadených aktů, aby byla uznána protiprávnost
ex tunc
jejího opětovného zařazení na sporné seznamy, aby mohla případně podat žalobu na náhradu újmy způsobené jejím zařazením na uvedené seznamy a očistit svoji pověst.
Závěry Soudního dvora
Podle ustálené judikatury platí, že existence právního zájmu navrhovatele na podání kasačního opravného prostředku předpokládá, že výsledek řízení o kasačním opravném prostředku může účastníku řízení, který jej podal, přinést prospěch (rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Francie v. People’s Mojahedin Organization of Iran,
C‑27/09 P
,
EU:C:2011:853
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr přitom rozhodl, že osoba nebo subjekt, jejichž jméno či název bylo zařazeno na seznam osob, jejichž finanční prostředky se zmrazují, má nadále přinejmenším morální zájem na zrušení tohoto zařazení, zejména s ohledem na důsledky pro jejich pověst, a to i poté, co jejich jméno či název bylo z takového seznamu vypuštěno nebo co bylo pozastaveno zmrazení jejich finančních prostředků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. května 2013, Abdulrahim v. Rada a Komise,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, body
až
; rozsudek ze dne 8. září 2016, Iranian Offshore Engineering & Construction v. Rada,
C‑459/15 P
, nezveřejněný,
EU:C:2016:646
, bod
, jakož i rozsudek ze dne 15. června 2017, Al-Faqih a další v. Komise,
C‑19/16 P
,
EU:C:2017:466
, bod
).
Z toho vyplývá, že NITC má přinejmenším morální zájem domáhat se i nadále zrušení svého opětovného zařazení na sporné seznamy, třebaže zmrazení vyplývající z tohoto opětovného zařazení na seznam obsažený v příloze II rozhodnutí 2010/413 bylo pozastaveno na základě rozhodnutí 2015/1863 a její název byl vypuštěn ze seznamu obsaženého v příloze IX nařízení č. 267/2012 na základě prováděcího nařízení 2015/1862.
Kasační opravný prostředek je tudíž přípustný.
K věci samé
NITC vznáší na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci prvního důvodu svého kasačního opravného prostředku NITC tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 45 až 65 a v bodě 68 napadeného rozsudku učinil závěr, že tyto akty neporušují zásadu překážky věci rozsouzené, zásadu právní jistoty, zásadu ochrany legitimního očekávání ani její právo na účinné prostředky nápravy. Podle NITC Tribunál učinil nesprávný závěr, že ji Rada mohla zařadit na sporné seznamy na základě skutkových tvrzení totožných s těmi, která byla použita na podporu jejího prvotního zařazení, které bylo zrušeno pravomocným rozsudkem, a při neexistenci podstatné změny okolností nebo nových důkazů, které nemohly být získány při tomto prvním zařazení. Podle názoru NITC se Rada nemohla při jejím opětovném zařazení na sporné seznamy na základě téhož kritéria pro zařazení omezit na překvalifikování skutečností, z nichž pramenilo její prvotní zařazení.
NITC dodává s poukazem na usnesení předsedy Tribunálu ze dne 16. července 2015, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑207/15 R
,
EU:T:2015:535
), že i když se nepoužije zásada překážka věci rozsouzené
stricto sensu
, zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i právo na účinné prostředky nápravy ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a článku 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, ukládají Radě povinnost předložit veškeré argumenty a důkazy, které má k dispozici, v rámci prvotního zařazení na seznam, jinak nebude mít možnost je později uplatnit. Tribunál tak podle ní vyložil článek 47 Listiny příliš úzce. Logika, kterou je veden napadený rozsudek, by Radě dala neomezenou pravomoc ke znovuzavedení omezujících opatření na základě totožných důvodů nebo na základě týchž skutečností, které mohly nebo měly být uplatněny při prvotním zařazení na seznam. Tato logika může vést ke zneužitím a vystavit dotčený subjekt nebezpečí opakovaných sporů, což je v rozporu se zásadou spravedlnosti řízení a práva na řádnou správu.
NITC upřesňuje, že Tribunál se v bodech 51 a 52 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že se Rada mohla znovu opřít o důvod pro zařazení na seznam týkající se finanční podpory íránské vládě, třebaže předložené důkazy se vztahovaly v převážné míře k období předcházejícímu prvotnímu zařazení na seznam a byly veřejně přístupné nebo pocházely z korespondence s NITC. Pokud jde o důvod týkající se logistické podpory, NITC tvrdí, že Tribunál učinil v bodě 53 napadeného rozsudku chybný závěr, že tento důvod nebyl předmětem přezkumu ze strany Tribunálu ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
). Třebaže tento důvod nebyl uveden v prvotním zařazení na seznam, je podle NITC totožný se skutkovým tvrzením o finanční podpoře, které bylo odmítnuto v bodě 60 uvedeného rozsudku s jinou kvalifikací.
Rada zpochybňuje opodstatněnost tohoto prvního důvodu kasačního opravného prostředku. Má za to, že při prvotním zařazení NITC na seznam neměla povinnost uvést všechna kritéria pro zařazení a možné důvody pro toto zařazení. Rada upřesňuje, že při prvotním zařazení NITC na seznam neuvedla žádnou skutečnost, která by prokazovala důvod zápisu týkající se finanční podpory, který byl základem pro toto zařazení. Pokud jde o důvod zařazení na seznam týkající se logistické podpory, takový důvod nebyl tvrzen ani předložen k přezkumu Tribunálu.
–
Závěry Soudního dvora
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku se porušení jednotlivých zásad unijního práva a základních práv tvrzené NITC opírá v podstatě o argument, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že subjekt, který dosáhl zrušení omezujících opatření, jež byla proti němu namířena, může být znovu zařazen na seznam subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, na základě důvodů nebo důkazů, které mohly být předloženy při prvotním zařazení tohoto subjektu, třebaže nedošlo k žádné podstatné změně skutkových okolností a neexistuje žádný nový důkaz.
Nejprve, pokud jde o zásadu překážky věci pravomocně rozsouzené, je třeba připomenout, že zrušující rozsudky vydané unijními soudy jsou pravomocnými, jakmile se staly konečnými. Tato překážka se nevztahuje pouze na výrok zrušujícího rozsudku, nýbrž i na odůvodnění, které je nezbytnou oporou jeho výroku, a je od něj proto neoddělitelné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Al-Aqsa v. Rada a Nizozemsko v. Al-Aqsa,
C‑539/10 P a C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
, bod
a citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury Soudního dvora přitom vyplývá, že překážka věci pravomocně rozsouzené se váže pouze ke skutkovým a právním otázkám, které byly skutečně nebo nutně rozhodnuty soudním rozhodnutím (rozsudek ze dne 29. března 2011, ThyssenKrupp Nirosta v. Komise,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
, bod
, jakož i ze dne 13. září 2017, Pappalardo a další v. Komise,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, bod
).
V projednávané věci je třeba poukázat na to, že Tribunál svým rozsudek ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), zrušil prvotní zařazení NITC na seznam s tím, že v bodě 64 rozsudku uvedl, že skutečnosti, které může zohlednit, neobsahují žádnou indicii, jež by mohla podepřít tvrzení Rady, že je NITC ovládána íránskou vládou a poskytuje této vládě finanční podporu. Jak totiž vyplývá z bodu 61 uvedeného rozsudku, Rada nepředložila žádný důkaz o kapitálové a akcionářské struktuře NITC, aby prokázala odůvodnění týkající se finanční podpory poskytované íránské vládě v důsledku vazeb existujících mezi akcionáři NITC a touto vládou. Pokud jde o argument založený na aktivitách NITC v oblasti přepravy ropy, který uvedla Rada na jednání v rámci tohoto řízení, Tribunál v bodech 58 až 60 téhož rozsudku pouze konstatoval, že tyto důkazy nebyly uvedeny v odůvodnění prvotního zařazení NITC na seznam a nebylo jimi podepřeno odůvodnění týkající se finanční podpory poskytované íránské vládě, která byla základem pro toto zařazení.
Akty Rady byly tedy rozsudkem National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
) ze dne 3. července 2014 zrušeny z důvodu nedostatečnosti důkazů poskytnutých Radou k podepření jejich skutkového základu. Z tohoto závěru, k němuž se podle judikatury citované v bodě 43 tohoto rozsudku pojí překážka věci rozsouzené, nelze dovozovat, že Rada nemohla následně použít jiné důkazy prokazující existenci podpory íránské vládě nebo se opřít o jiný druh podpory poskytované této vládě.
Je přitom třeba konstatovat, že se opětovné zařazení NITC napadenými akty na sporné seznamy opírá o dva rozdílné důvody, kterými je, jak vyplývá z bodu 48 napadeného rozsudku, jednak finanční podpora poskytovaná NITC íránské vládě v důsledku vazeb mezi akcionáři a touto vládou a jednak logistická podpora poskytovaná NITC této vládě díky přepravě íránské ropy. Jak Tribunál uvedl v bodě 50 napadeného rozsudku, jediný důvod týkající se finanční podpory byl uveden již v odůvodnění k jejímu prvotnímu zařazení, které bylo zrušeno rozsudkem ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
). Dále, jak vyplývá z téhož bodu a z bodu 51 napadeného rozsudku, důkazy k tomuto důvodu předložené Tribunálu v rámci žaloby v prvostupňovém řízení, v němž byl vydán napadený rozsudek, nejsou stejné s důkazy, jež mu byly předloženy v rámci řízení, jehož předmětem bylo její prvotní zařazení a v němž byl vydán rozsudek ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
).
NITC však tvrdí, že pokud informace o skutečnostech, o něž Rada opřela svoje rozhodnutí zařadit NITC znovu na sporné seznamy byly k dispozici při jejím prvotním zařazení, měla Rada povinnost využít veškeré informace, které měla k dispozici, a právní kvalifikace, které mohou odůvodnit zavedení omezujících opatření vůči NITC, již při tomto prvotním zařazení na seznam, a pokud tak neučinila, nemá právo se jich následně dovolávat. Jak již bylo vysvětleno na jednání před Soudním dvorem, NITC je toho názoru, že i kdyby se nepoužila zásada překážky věci pravomocně rozsouzené
stricto sensu
, vyplývá taková povinnost z výkladu této zásady ve spojení se zásadou právní jistoty.
Stačí přitom nicméně uvést, že tato výtka nemůže vést k tomu, že bude konstatováno porušení zásady věci pravomocně rozsouzené, neboť z povahy věci vyplývá, že jelikož tyto skutečnosti a právní kvalifikace nebyly zohledněny pravomocným rozhodnutím, nemohou být právními nebo skutkovými otázkami, které byly skutečně nebo nutně rozhodnuty uvedeným rozhodnutím ve smyslu judikatury citované v bodě 43 tohoto rozsudku.
Je třeba dodat, že NITC ve svém kasačním opravném prostředku neuvádí žádný přesný argument s cílem tvrdit, že zásady překážky věci pravomocně rozsouzené a právní jistoty, vykládané společně, skýtají v daném případě širší ochranu proti přijetí nových opatření založených na nových důvodech nebo důkazech, než je ochrana plynoucí ze samotné zásady překážky věci pravomocně rozsouzené ve prospěch osoby nebo subjektu, které se domohly zrušení svého zařazení na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky byly zmrazeny.
Co se zásady ochrany legitimního očekávání týče, je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora platí, že této ochrany se má právo dovolávat každý jednotlivec, pokud u něj orgán Unie tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději. Nikdo se naopak nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud mu nebyla uvedená konkrétní ujištění poskytnuta (v tom smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2017, Pappalardo a další v. Komise,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, bod
, a rozsudek ze dne 21. února 2018, Kreuzmayr,
C‑628/16
,
EU:C:2018:84
, bod
).
Rozhodnutí, kterým se subjekt zařazuje na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, přitom tomuto subjektu neposkytuje konkrétní ujištění o tom, že Rada nemá k dispozici žádné další důvody, jež by se týkaly tohoto subjektu, než jsou důvody, které jsou uvedeny v odůvodnění tohoto rozhodnutí, ani jiné důkazy, jimiž by mohlo být odůvodněno přijetí omezujících opatření vůči tomuto subjektu. Dále, jak Tribunál správně konstatoval v bodě 59 napadeného rozsudku, rozsudek ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), nemůže u NITC zakládat legitimní očekávání toho, že Rada nemůže při dodržení uvedeného rozsudku v budoucnu přijmout rozhodnutí o opětovném zařazení NITC na seznam. Tribunál kromě toho v bodě 77 téhož rozsudku upřesnil, že nelze automaticky vyloučit nové zařazení NITC na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, a že Rada měla možnost opětovně zařadit název NITC na uvedené seznamy na základě dostatečně právně podložených důvodů.
Z výše uvedeného vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že Rada neporušila zásadu překážky věci pravomocně rozsouzené, kterou zakládal rozsudek ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), ani zásady právní jistoty o ochrany legitimního očekávání tím, že napadené akty přijala na základě důvodů týkajících se poskytování finanční a logistické podpory íránské vládě, jež jsou připomenuty v bodě 46 tohoto rozsudku.
Pokud jde o právo na účinné prostředky nápravy ve smyslu článku 47 Listiny, jehož se dovolává NITC, je třeba připomenout, že tento článek zajišťuje v unijním právu ochranu vyplývající z čl. 6 odst. 1 a článku 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (rozsudek ze dne 16. května 2017, Berlioz Investment Fund,
C‑682/15
,
EU:C:2017:373
, bod
a citovaná judikatura). V prvním pododstavci uvedeného článku 47 se stanoví, že každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má za podmínek stanovených tímto článkem právo na účinné prostředky nápravy před soudem.
Zásada účinné soudní ochrany přitom nemůže bránit Radě, aby opětovně zařadila na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, určitou osobu nebo subjekt na základě jiných důvodů, než o jaké se opíralo prvotní zařazení, nebo na základě totožného důvodu zakládajícího se na jiných důkazech. Cílem této zásady je totiž zajistit, aby bylo možné před soudem napadnout akt, který nepříznivě zasahuje do právního postavení, a nikoli aby nebylo možné na základě jiných důvodů či důkazů přijmout nový akt, který nepříznivě zasahuje do právního postavení.
Jak již judikoval Soudní dvůr, je-li rozhodnutí unijního orgánu, které bylo napadeno žalobou, zrušeno, pohlíží se na něj, jako by nikdy neexistovalo, a tento orgán, který hodlá přijmout nové rozhodnutí, může opětovně provést úplný přezkum a uplatnit jiné důvody, než jsou důvody, na nichž bylo založeno zrušené rozhodnutí (v obdobném smyslu viz rozsudek ze dne 6. března 2003, Interporc v. Komise,
C‑41/00 P
,
EU:C:2003:125
, bod
).
Z toho vyplývá, že taková protiprávnost, jakou konstatoval Tribunál v rozsudku ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), v souvislosti s prvotním zařazením NITC na seznam osob a subjektů, jejichž finanční prostředky se zmrazují, nemůže bránit Radě v tom, aby po opětovném posouzení situace NITC přijala nová omezující opatření na základě důkazů o skutkovém stavu, které již existují nebo jež má k dispozici.
Dále je třeba uvést, že v rámci řízení, které vedlo k vydání rozsudku ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
), jenž se stal konečným, se NITC domáhala a dosáhla zrušení omezujících opatření přijatých v roce 2012, která byla tudíž odstraněna z unijního právního řádu. NITC se tudíž může uvedeného rozsudku dovolávat na podporu návrhu na náhradu škody, jak vyplývá z bodu 65 napadeného rozsudku. NITC má dále možnost, již využila, podat novou žalobu k unijnímu soudu za účelem přezkumu legality rozhodnutí o jejím opětovném zařazení na seznam, aby případně byla uvedena do svého původního postavení či získala náhradu škody.
Vzhledem k těmto skutečnostem je třeba mít za to, že Tribunál správně konstatoval, že Rada neporušila zásady překážky věci rozsouzené, právní jistoty, ochrany legitimního očekávání ani právo NITC na účinné prostředky nápravy.
První důvod kasačního opravného prostředku je proto třeba zamítnout.
Ke druhému a čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
NITC v rámci svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že v případě NITC byla splněna kritéria pro zařazení na seznam. Tribunál se podle NITC v bodech 87 až 89 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že NITC podporovala íránskou vládu ve smyslu kritérií stanovených v čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012, neboť jí poskytovala logistickou podporu tím, že přepravovala íránskou ropu, a dále kvůli vazbě existující mezi odvětvím energetiky a činnostmi šíření jaderných zbraní v Íránu. Pojem „logistická podpora“ nemůže podle NITC zahrnovat podporu poskytovanou třetím osobám. Podle výkladu Tribunálu přitom stačilo, že NITC aktivně působila v íránském ropném odvětví, k tomu, aby bylo možné mít za to, že poskytovala íránské vládě logistickou podporu, přestože této vládě neposkytovala žádné služby. Podle NITC by navíc takový výklad v podstatě zakládal takové tvrzení o nepřímé finanční podpoře poskytované íránské vládě, jež bylo odmítnuto v rozsudku ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
, bod
).
Dále odkaz na bod 22 odůvodnění rozhodnutí 2010/413, uvedený v bodě 86 napadeného rozsudku, neumožňuje podle NITC prokázat souvislost mezi činnostmi NITC, odvětvím energetiky a šířením jaderných zbraní, a je nesprávný, neboť Unie v období následujícím po tomto rozhodnutí povolila na základě společného akčního plánu, který byl prováděn nařízením č. 42/2014, činnosti přepravy íránské ropy. I když společný akční plán nestanovil pozastavení individuálních omezujících opatření ani změnu kritérií pro zařazení na seznamy osob a subjektů, jejich finanční prostředky se zmrazují, je podle NITC třeba z tohoto plánu, jakož i z nařízení č. 42/2014 vycházet při výkladu a použití těchto kritérií. Podle NITC by přitom bylo nelogické mít za to, že se pojem „logistická podpora“ vztahuje na činnost přepravy surové ropy, která byla uvedeným plánem a nařízením povolena, a bylo by stěží představitelné, že by Unie povolila činnost, jež může mít dostačující kvantitativní nebo kvalitativní význam z hlediska podpory šíření jaderných zbraní. Hrozba, kterou NITC představovala ve světle společného akční plánu v porovnání s předmětem omezujících opatření, nebyla hodnocena.
Konečně výklad podaný Tribunálem je podle NITC nepřiměřený z hlediska cílů sledovaných rozhodnutím 2010/413 a nařízením č. 267/2012, neboť by umožňoval Radě přijmout omezující opatření vůči každé osobě nebo subjektu, které působí v odvětví, jež může generovat značné příjmy pro íránskou vládu. V důsledku takto širokého výkladu kritérií pro zařazení na seznam by podle NITC byly tyto akty přeměněny na nástroje obchodních sankcí. Takový výklad by byl rovněž v rozporu se zásadou právní jistoty, jež vyžaduje, aby byl v případě nejednoznačnosti právní úpravy přijat výklad, který je pro NITC co nepříznivější.
NITC v rámci svého čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl argument, který NITC vznesla podpůrně a podle něhož v případě, že by byl zachován široký výklad kritéria pro zařazení na seznam, jež je uvedeno v čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012, by takový výklad vedl k nepřiměřenosti tohoto kritéria ve vztahu k cílům sledovaným rozhodnutím 2010/413 a nařízením č. 267/2012, a tudíž k protiprávnosti uvedených ustanovení.
Rada zpochybňuje opodstatněnost druhého a čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku. Podle ní se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že důvod týkající se logistické podpory poskytované íránské vládě byl naplněn, a tvrdí, že i když společný akční plán stanovil určité zmírnění sankcí vůči Íránské islámské republice, bylo v daném okamžiku stále nezbytné zachovat tlak vyvíjený na uvedenou vládu, aby ukončila své činnosti šíření jaderných zbraní.
–
Závěry Soudního dvora
NITC v rámci svého druhého a čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, jimiž se je třeba zabývat společně, zpochybňuje způsob, jakým Tribunál vyložil a použil na ni kritérium pro zařazení na seznam, jež je stanoveno v čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2012/635, a v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012, ve znění nařízení č. 1263/2012.
Zaprvé nemůže obstát argument vznesený NITC, podle něhož důvod týkající se logistické podpory poskytované íránské vládě, jehož podloženost Tribunál uznal v bodě 92 napadeného rozsudku, odpovídá důvodu týkajícímu se finanční podpory poskytované této vládě, který byl zamítnut rozsudkem ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
). V tomto ohledu stačí konstatovat, že Tribunál v bodech 84 až 87 napadeného rozsudku odůvodnil podloženost důvodu vycházejícího z logistické podpory poskytované NITC íránské vládě na základě odůvodnění, jež se lišilo od odůvodnění, na jehož základě zamítl ve svém rozsudku ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (
T‑565/12
,
EU:T:2014:608
, body
až
), skutková tvrzení, o něž se opíralo konstatování Rady o tom, že NITC poskytovala uvedené vládě finanční podporu. Konkrétně je třeba uvést, že Tribunál v bodě 82 napadeného rozsudku upřesnil, že Rada nevytýká NITC poskytování nepřímé podpory íránské vládě prostřednictvím třetí společnosti, která by vyplácela íránské vládě dividendy, ale že má v případě žalobkyně za to, že uvedené vládě poskytuje podporu vzhledem k významnému objemu jejích činností v íránském ropném odvětví, které kontroluje íránská vláda.
Zadruhé je třeba uvést, že Tribunál správně v bodě 85 napadeného rozsudku připomněl, že kritérium podpory poskytované íránské vládě, jež je uvedeno v čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2012/635, a v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012, ve znění nařízení č. 1263/2012, je třeba chápat v tom smyslu, že se týká vlastních činností dotčené osoby nebo dotčeného subjektu, které, ač samy přímo ani nepřímo nesouvisí se šířením jaderných zbraní, mohou toto šíření podporovat, neboť poskytují zdroje nebo prostředky zejména materiální, finanční či logistické povahy íránské vládě, které jí umožňují šířit jaderné zbraně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. března 2016, National Iranian Oil Company v. Rada,
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
, body
a
, a rozsudek ze dne 7. dubna 2016, Central Bank of Iran v. Rada,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, bod
).
Jak vyplývá z bodů 81 a 82 rozsudku ze dne 1. března 2016, National Iranian Oil Company v. Rada (
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
), toto kritérium s cílem zasáhnout financování íránského jaderného programu ze strany íránské vlády zohledňuje „možnou souvislost mezi příjmy Íránu plynoucími z jeho energetického odvětví a financováním íránských jaderných činností představujících riziko šíření jaderných zbraní“, jež byla uvedena mimo jiné v rezoluci 1929 a v bodě 22 odůvodnění rozhodnutí 2010/413. Spojitost energetického odvětví s šířením jaderných zbraní tedy stanoví sám unijní normotvůrce.
Z judikatury Soudního dvora dále vyplývá, že toto kritérium vykládané ve světle cílů sledovaných Radou míří na formy podpory poskytované íránské vládě, které svým kvantitativním nebo kvalitativním významem přispívají k uskutečňování íránských jaderných činností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. března 2016, National Iranian Oil Company v. Rada,
C‑440/14 P
,
EU:C:2016:128
, bod
, a usnesení ze dne 4. dubna 2017, Sharif University of Technology v. Rada,
C‑385/16 P
, nezveřejněné,
EU:C:2017:258
, bod
).
Soudní dvůr stran pojmu „logistická podpora“ konstatoval, že se pojem „logistická“ neomezuje pouze na činnosti přepravy zboží nebo osob, nýbrž zahrnuje i činnosti, které v podstatě souvisí s metodami a prostředky operace nebo procesu a s poskytováním zdrojů, jež jsou nezbytné k uskutečnění určité činnosti nebo určitého procesu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2016, Iranian Offshore Engineering & Construction v. Rada,
C‑459/15 P
, nezveřejněný,
EU:C:2016:646
, body
a
).
S ohledem na tyto skutečnosti Tribunál v bodě 87 napadeného rozsudku správně konstatoval, že s ohledem na význam přepravních činností NITC v íránském ropném odvětví, jež íránské vládě umožňují reagovat na určité logistické potřeby v tomto odvětví, které kontroluje, a na spojitost energetického odvětvím s činnostmi šíření jaderných zbraní v Íránu, je třeba konstatovat, že NITC poskytovala podporu íránské vládě, takže bylo splněno kritérium uvedené v čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2012/635, a v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012, ve znění nařízení č. 1263/2012.
Jak vyplývá z bodů 67 až 70 tohoto rozsudku, tento výklad Tribunálu je součástí právního rámce, který je jednoznačně vymezen cíli sledovanými právní úpravou omezujících opatření přijatých vůči Íránské islámské republice, takže není v rozporu se zásadou právní jistoty.
Zatřetí je třeba mít za to, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 88 a 89 napadeného rozsudku za to, že tento závěr nemůže být zpochybněn tím, že společným akčním plánem a rozhodnutím 2014/21 a nařízením č. 42/2014 bylo pozastaveno uplatňování zákazu přepravy ropy pocházející nebo vyvážené z Íránu do kterékoli jiné země.
V tomto ohledu došlo v rámci první etapy postupu k dosažení dlouhodobého komplexního řešení íránské jaderné otázky ke zmírnění sankcí namířených proti Íránské islámské republice, aniž tím byl zpochybňován cíl sledovaný rozhodnutím 2010/413 a nařízením č. 267/2012, jímž je zabránit v šíření jaderných zbraní, a vyvinout tak tlak na Íránskou islámskou republiku, aby dotyčnou činnost ukončila. Dále, i když uvedené akty vedly k dočasnému pozastavení uvedeného zákazu, jež bylo prodlouženo několika po sobě jdoucími akty Rady, čímž se zákaz přechodně nevztahoval na činnosti vykonávané NITC, na základě prvků vymezených v rámci první etapy společného akčního plánu ani aktů, jež Rada přijala za účelem jeho provedení, nebylo stanoveno pozastavení individuálních omezujících opatření ani změna kritérií, na jejichž základě lze taková opatření přijmout, jak správně uvedl Tribunál v bodech 89 a 90 napadeného rozsudku a jak připouští NITC.
Začtvrté NITC tvrdí, že v důsledku výkladu kritéria zařazení na seznam vycházejícího z poskytování podpory íránské vládě, který podal Tribunál, se toto kritérium stává nepřiměřeným s ohledem na cíle sledované rozhodnutím 2010/413 a nařízením č. 267/2012, a tudíž i protiprávním a nepoužitelným ve vztahu k NITC.
V tomto ohledu zásada proporcionality vyžaduje, aby prostředky zavedené ustanovením unijního práva umožňovaly uskutečnění legitimních cílů sledovaných dotyčnou právní úpravou a nepřekračovaly meze toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné (rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Al-Aqsa v. Rada a Nizozemsko v. Al-Aqsa,
C‑539/10 P a C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr konstatoval, že cílem rozhodnutí 2010/413 a nařízení č. 267/2012 je, jak je uvedeno v bodě 74 tohoto rozsudku, zabránit šíření jaderných zbraní, a vyvinout tak tlak na Íránskou islámskou republiku, aby dotčenou činnost ukončila. Tento cíl, který zapadá do širšího obecného rámce úsilí o zachování mezinárodního míru a bezpečnosti, je legitimní (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, bod
a citovaná judikatura).
V této souvislosti výklad kritéria pro zařazení na seznam vycházejícího z „podpory poskytované íránské vládě“, který v projednávané věci podal Tribunál, umožňuje v souladu s judikaturou uvedenou v bodech 67 a 69 tohoto rozsudku postihnout činnosti, které mohou podporovat šíření jaderných zbraní, neboť poskytují zdroje nebo prostředky zejména materiální, finanční či logistické povahy íránské vládě, které jí umožňují šířit jaderné zbraně, aniž znamená, že takovou podporou může být jakákoli činnost, nýbrž pouze takové činnosti, které svým kvantitativním nebo kvalitativním významem přispívají k vyvíjení činností spočívajících v šíření jaderných zbraní. Za těchto podmínek nic nenasvědčuje tomu, že toto kritérium, které Tribunál vyložil v projednávané věci, je nepřiměřené a překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
Druhý a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku je třeba tudíž zamítnout.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
NITC v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 123 až 138 napadeného rozsudku konstatoval, že zásah do jejího práva na vlastnictví, práva na dobrou pověst a do svobody podnikání v důsledku jejího opětovného zařazení na sporné seznamy byl přiměřený. Zaprvé, Tribunál měl konstatovat, že toto opětovné zařazení na seznam bylo zjevně nepřiměřené s ohledem na porušení základních zásad a práv, jichž se NITC v rámci svého prvního žalobního důvodu před ním dovolávala. Zadruhé měl Tribunál porušit základní práva NITC, neboť společnému akčnímu plánu nepřisoudil kýžený význam. V tomto ohledu NITC tvrdí, že to, že se na ni Rada „zaměřila“, je nepřiměřené i diskriminační. Odůvodnění Tribunálu, které spočívá v tom, že Tribunál v bodě 135 napadeného rozsudku potvrdil, že omezující opatření přijatá vůči NITC byla ospravedlněná z důvodu významu jejích činností přepravy ropy, přičemž zároveň uznal, že tyto činnosti byly povoleny, je podle ní rozporuplné. Pokud se totiž má za to, jak je uvedeno v bodech 86 a 87 napadeného rozsudku, že se spojitost se šířením jaderných zbraní zakládá na příjmech, které v konečném důsledku získává íránská vláda z prodeje íránské ropy, není rozdíl v tom, zda tuto ropu přepravuje NITC nebo jedna či více jiných společností.
Rada opodstatněnost tohoto třetího důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňuje. Tvrdí, že Tribunál plně zohlednit zásadu proporcionality, když konstatoval, že opětovné zařazení NITC na sporné seznamy bylo odůvodněno významem jejích přepravních činností v íránském ropném odvětví, a tím, že měl za to, že činnosti přepravy ropy jiných subjektů nedosahovaly srovnatelného rozsahu.
–
Závěry Soudního dvora
Článek 52 odst. 1 Listiny uvádí, že každé omezení výkonu práv a svobod zakotvených v Listině musí být stanoveno zákonem, respektovat jejich podstatu a při dodržení zásady proporcionality mohou být omezení těchto práv a svobod zavedena pouze tehdy, jsou-li nezbytná a odpovídají-li skutečně cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého.
Pokud jde o právo na vlastnictví a svobodu podnikání, jež jsou zakotvené v článcích 16 a 17 Listiny a jichž se dovolává NITC, Soudní dvůr judikoval, že tato základní práva nejsou absolutními výsadami. Proto může být výkon uvedených práv omezen za podmínky, že tato omezení skutečně odpovídají cílům obecného zájmu sledovaným Unií a nejsou s ohledem na sledovaný cíl nepřiměřeným a neúnosným zásahem do samotné podstaty takto zaručených práv (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, body
a
a citovaná judikatura).
I když základní práva NITC byla napadenými akty omezena, tato omezení nicméně byla, jak vyplývá ze zkoumání druhého a čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, v souladu s legitimním cílem sledovaným unijním právem, a sice s bojem proti šíření jaderných zbraní, který zapadá do širšího obecného rámce zachování mezinárodního míru a bezpečnosti, na jehož zásadní význam poukázal Tribunál v bodě 132 napadeného rozsudku.
Tribunál v uvedeném bodě 132 dále zdůraznil, že uvedená omezení se týkají pouze části aktiv NITC a že v rozhodnutí 2010/413 a v nařízení č. 267/2012 jsou stanoveny určité výjimky. Tyto akty totiž stanovily možnost uvolnění prostředků, jež umožní NITC, aby mohla hradit určité náklady, mimo jiné takové náklady, jež jsou považovány za základní, nebo aby plnila určité obchodní smlouvy. Pokud jde o zásah do dobré pověsti, Tribunál uvedl, že Rada netvrdila, že se NITC sama podílí na šíření jaderných zbraní. Z toho dovodil, že nebyla osobně spojována s jednáními, jež ohrožující mezinárodní mír a bezpečnost, takže míra nedůvěry vůči ní byla z tohoto důvodu nízká.
Vzhledem k těmto skutečnostem se omezení práva na vlastnictví a svobody podnikání NITC nejevila jako nepřiměřená s ohledem na sledované cíle. Tentýž závěr je nutné učinit stran zásahu do její dobré pověsti, jenž tvrdí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. dubna 2016, Central Bank of Iran v. Rada,
C‑266/15 P
,
EU:C:2016:208
, bod
).
Konečně, Tribunál se nedopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že tento závěr nemůže být zpochybněn přijetím společného akčního plánu a že situaci NITC nebylo možné srovnávat se situací jiných subjektů, jež vykonávají tytéž činnosti přepravy ropy jako NITC. V tomto ohledu stačí odkázat na úvahy uvedené v bodech 65 až 79 tohoto rozsudku.
Třetí důvod kasačního opravného prostředku a s ním i celý projednávaný kasační opravný prostředek je tudíž třeba zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Článek 138 odst. 1 téhož jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, se uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že Rada požadovala náhradu nákladů řízení ve svém návrhu a společnost NITC neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
National Iranian Tanker Company ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.