CELEX: 62017CJ0306
Eelotsusetaotlus
Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala
Õigusalane koostöö tsiviilasjades
Määrus (EL) nr 1215/2012
Kohtualluvus
Valikuline kohtualluvus
Artikli 8 punkt 3
Vastuhagi, mille aluseks on või ei ole sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
ELT 2012, L 351, lk 1
) artikli 8 punkti 3 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Éva Nothartová ja Sámson József Boldizsári kohtuvaidluses, mille ese on É. Nothartová õiguse oma kujutisele ja helisalvestisele väidetav rikkumine ja milles S. J. Boldizsár esitas vastuhagi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1215/2012 põhjendusest 4 nähtuvalt on määruse eesmärk siseturu häireteta toimimise huvides kehtestada „sätted, millega ühtlustatakse kollisiooninormid kohtualluvuse kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ning tagatakse, et liikmesriigis tehtud kohtuotsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine oleks kiire ja lihtne“.
Selle määruse põhjendustes 15 ja 16 on märgitud:
„(15)
Kohtualluvuse eeskirjad peaksid olema hästi prognoositavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga. Seepärast peaks alati olema tagatud kohtualluvus kostja elukoha alusel, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui vaidluse sisu või poolte autonoomia eeldab teistsugust seost. Selleks et ühiseeskirjad oleksid läbipaistvamad ja et vältida vastuolulist kohtualluvust, peab juriidilise isiku alaline asukoht olema autonoomselt kindlaks määratud.
(16)
Lisaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvuse määramisel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele. Tihe seos peaks tagama õiguskindluse ja hoidma ära võimaluse, et kostja vastu esitatakse hagi liikmesriigi kohtusse, mida ta ei saanud mõistlikult ette näha. See on oluline eelkõige lepinguväliste võlasuhete puhul, mis tulenevad eraelu puutumatuse ja isikuõiguste rikkumisest, sealhulgas laimust.“
Kohtualluvuse eeskirjad asuvad määruse II peatükis.
Määruse II peatüki 1. jaos „Üldsätted“ sisalduva artikli 4 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määruse kohaselt esitatakse hagi isikute vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse sõltumata nende kodakondsusest.“
Määruse nr 1215/2012 viidatud 1. jaos sisalduva artikli 5 lõikes 1 on sätestatud:
„Isikute vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib hagi esitada teise liikmesriigi kohtusse üksnes käesoleva peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras.“
Sama määruse II peatüki 2. jakku „Valikuline kohtualluvus“ kuuluva artikli 7 punktis 2 on ette nähtud:
„Isiku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib esitada hagi teises liikmesriigis:
[…]
2)
lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahju tekitanud juhtum on toimunud või võib toimuda“.
Vastavalt määruse artikli 8 punktile 3, mis samuti asub viidatud 2. jaos, võib „[i]siku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, […] esitada hagi ka […] vastuhagi puhul, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, põhihagi menetlevasse kohtusse“.
Ungari õigus
1952. aasta seaduse nr III tsiviilkohtumenetluse seadustiku rakendamise kohta (polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény) § 147 lõikes 1 on sätestatud:
„Kostjal on õigus esitada kuni esimese astme kohtu otsuse tegemisele eelnenud menetluse lõppemiseni hageja vastu vastuhagi, kui selliselt kaitstav õigus põhineb samal õigussuhtel kui hagi ese või on sellise õigussuhtega seotud või kui vastuhagi on suunatud põhihagi tasaarvestamisele […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Kooskõlas määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõikega 1 esitas Slovakkias elav Slovaki kodanik É. Nothartová eelotsusetaotluse esitanud kohtule Tatabányai Törvényszékile (Tatabánya kohus, Ungari) hagi Ungaris elava Ungari kodaniku S. J. Boldizsári vastu nõudes tuvastada, et rikutud on hageja õigust oma kujutisele ja helisalvestisele. Põhikohtuasja hageja väitis, et kostja tegi tema nõusolekuta temast fotosid ja videosalvestisi, lisades nendest seejärel katkeid internetis ja eelkõige Youtube’s levitatud videofilmidesse.
Põhikohtuasja kostja esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtus vastuhagi kahju hüvitamise nõudes põhjendusel, et esiteks on põhihagi eesmärk piirata tema intellektuaalse loomingu levitamist Youtube’i veebisaidil, teiseks, et põhikohtuasja hageja kasutas valesti kostja isa nime, rikkudes sellega tema õigust nimele ja surnud isikute väärikusele, ja kolmandaks, et põhikohtuasja hageja kasutas kostja sõiduki registreerimisnumbrit, rikkudes „sõiduki isikuõigusi“.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole põhikohtuasja kostja vastuhagi aluseks samad asjaolud, mis põhihagi puhul määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui vastuhagidele tuleb kohaldada ainult määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3, ei kuulu põhikohtuasja kostja esitatud vastuhagi lahendamine järelikult tema alluvusse, sest selle aluseks ei ole samad asjaolud, mis põhihagi puhul.
Kui aga määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 3 peab silmas vaid neid vastuhagisid, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasja kostja esitatud vastuhagi lahendamine võib siiski kuuluda tema alluvusse selle määruse artikli 7 punkti 2 järgi.
Sellises olukorras otsustas Tatabányai Törvényszék (Tatabánya kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas vastuhagi puhul, mille aluseks ei ole sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, on vastuhagi suhtes kohaldatava kohtualluvuse suhtes:
a)
kohaldatav ainult määruse [nr 1215/2012] artikli 8 [punkt] 3, sest ainult selles on juttu vastuhagist, või
b)
kuna määruse [nr 1215/2012] artikli 8 [punkt] 3 on kohaldatav ainult vastuhagi puhul, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, mistõttu see ei ole kohaldatav vastuhagi puhul, mille aluseks ei ole sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, siis kas seetõttu on hagi arutamiseks pädeva kohtu kindlaksmääramine võimalik määruse [nr 1215/2012] muude sätete alusel?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib enda kaheosalise küsimusega, mille mõlemaid osi tuleb käsitleda koos, sisuliselt teada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et ainult seda ja mitte teisi nimetatud määruses ette nähtud valikulise kohtualluvuse eeskirju kohaldatakse olukorras, kus kohtule, kelle alluvusse kuulub vaidluse lahendamine hageja isikuõiguste väidetava rikkumise üle, mida põhjendatakse asjaoluga, et ilma tema nõusolekuta on temast tehtud fotosid ja videosalvestisi, on kostja esitanud vastuhagi kahju hüvitamiseks tulenevalt hageja lepinguvälisest vastutusest, mida väidetavalt põhjustab eelkõige põhihagi esemeks olev intellektuaalse loomingu levitamise piirang.
Kõigepealt tuleb märkida, et kuivõrd määruse nr 1215/2012 artikli 7 punktis 2 ja artikli 8 punktis 3 on suures osas üle võetud nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
EÜT 2001, L 12, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) vastavate sätete, artikli 5 punkti 3 ja artikli 6 punkti 3 sõnastus, kehtib nii viimasena nimetatud määruse sätetele kui ka enne seda kehtinud 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
EÜT 1972, L 299, lk 32
), mida on järgnevalt muudetud uute liikmesriikide ühinemist puudutavate konventsioonidega, sätetele Euroopa Kohtu poolt antud tõlgendus ka määruse nr 1215/2012 samaväärsete sätete suhtes (vt analoogia alusel 15. juuni 2017. aasta kohtuotsus Kareda,
C‑249/16
,
EU:C:2017:472
, punkt
; 17. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Bolagsupplysningen ja Ilsjan,
C‑194/16
,
EU:C:2017:766
, punkt
, ning 31. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus Hofsoe,
C‑106/17
,
EU:C:2018:50
, punkt
).
Määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõike 1 järgi esitatakse hagi isikute vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse. Määruse artikli 5 lõikes 1 on sellest üldnormist tehtud erandid, mis on reguleeritud määruse II peatüki 2.–7. jaos.
Selle kohta nähtub määruse nr 1215/2012 põhjendusest 16, et lisaks kostja alalisele elukohale on kohtualluvuse määramisel ka muid aluseid, mis toetuvad tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitavad kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele.
Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 3 annab järelikult selleks, et vältida vastuoluliste kohtuotsuste langetamist, kostjale võimaluse esitada vastuhagi, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, põhihagi menetlevasse kohtusse.
Tõrgeteta õigusemõistmise huvides on nimelt see, et vastuhagi valikuline kohtualluvus võimaldab pooltel sama menetluse käigus ja samas kohtus lahendada kõik oma vastastikused nõuded, millel on ühine alus. Nii välditakse ülemääraseid ja mitmekordseid menetlusi (12. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Kostanjevec,
C‑185/15
,
EU:C:2016:763
, punkt
).
Kooskõlas selle eesmärgiga peab kohus, kellele on esitatud vastuhagi teel üks või mitu nõuet, hindama, kas nendel nõuetel on põhinõudega ühine alus selliselt, et need kuuluvad määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 alla.
Selleks peab põhikohtuasjas kujunenud asjaoludel eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige kontrollima, kas sellise vastuhagi läbivaatamine, mille ese on kahju hüvitamine põhjusel, et põhikohtuasja hageja väidetavalt piirab põhikohtuasja kostja intellektuaalse loomingu levitamist, ei nõua, et ta hindaks nende asjaolude paikapidavust, millele põhikohtuasja hageja on enda nõuetes tuginenud, kuivõrd intellektuaalne looming, mille kasutamine on põhikohtuasja kostja väitel takistatud, on see sama, mis on põhikohtuasja hageja väitel aluseks tema õiguse rikkumisele oma kujutisele.
Kui on vaja selline hinnang anda, tuleb määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 tõlgendada nii, et selle sätte alusel kuulub põhikohtuasja kostja esitatud vastuhagi lahendamine selle kohtu alluvusse.
Samas tuleb märkida, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 3 ette nähtud valikuline kohtualluvus ei ole teisi selles määruses ette nähtud kohtualluvuse eeskirju välistav. See on fakultatiivne nii võrreldes määruse artikli 4 lõikes 1 ette nähtud üldise kohtualluvuse eeskirjaga, mida on põhikohtuasjas kohaldatud, kui ka teiste selles määruses ette nähtud valikulise kohtualluvuse alustega võrreldes.
Nimelt, nagu märkis ka Euroopa Komisjon enda kirjalikes seisukohtades, ei tulene see, et valikulise kohtualluvuse eeskirjad ei ole kuidagi välistavad ja et need on fakultatiivsed, mitte üksnes määruse nr 1215/2012 eesmärkidest ja ülesehitusest, vaid ka selle artikli 8 punkti 3 sõnastusest endast, milles on täpsustatud, et isiku vastu „võib esitada [hagi] ka“ selle sätte järgi, ja mitte et hagi saab ainult sellel alusel esitada.
Ühtlasi nähtub ka väljakujunenud kohtupraktikast 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud, ning määruse nr 44/2001 suhtes, mis on samuti asjakohane määruse nr 1215/2012 kontekstis, et nende eesmärk ei ole ühtlustada kõiki liikmesriikide menetluseeskirju, vaid reguleerida kohtualluvust riikidevaheliste vaidluste lahendamisel tsiviil‑ ja kaubandusasjades ning lihtsustada kohtuotsuste täitmist (17. novembri 2011. aasta kohtuotsus Hypoteční banka,
C‑327/10
,
EU:C:2011:745
, punkt
). Kuid selles määruses ei ole kindlaks määratud tingimusi, mille alusel võib või peab kohus, mis on juba tuvastanud, et selle määruse järgi kuulub asja lahendamine rahvusvahelise kohtualluvuse sätete järgi tema alluvusse, lahendama samade poolte vahel esitatud mitu nõuet koos; sellised tingimused kuuluvad põhimõtteliselt liikmesriikide menetlusautonoomiasse (vt analoogia alusel 15. märtsi 2012. aasta kohtuotsus G,
C‑292/10
,
EU:C:2012:142
, punkt
).
Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse, aga mitte teisi norme välistavalt, olukorras, kus kohtule, kelle alluvusse kuulub vaidluse lahendamine hageja isikuõiguste väidetava rikkumise üle, mida põhjendatakse asjaoluga, et ilma tema nõusolekuta on temast tehtud fotosid ja videosalvestisi, on kostja esitanud vastuhagi kahju hüvitamiseks tulenevalt hageja lepinguvälisest vastutusest, mida väidetavalt põhjustab eelkõige põhihagi esemeks olev intellektuaalse loomingu levitamise piirang, kui selle vastuhagi läbivaatamine nõuab, et see kohus hindaks nende asjaolude paikapidavust, millele hageja on enda nõuetes tuginenud.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 8 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse, aga mitte teisi norme välistavalt, olukorras, kus kohtule, kelle alluvusse kuulub vaidluse lahendamine hageja isikuõiguste väidetava rikkumise üle, mida põhjendatakse asjaoluga, et ilma tema nõusolekuta on temast tehtud fotosid ja videosalvestisi, on kostja esitanud vastuhagi kahju hüvitamiseks tulenevalt hageja lepinguvälisest vastutusest, mida väidetavalt põhjustab eelkõige põhihagi esemeks olev intellektuaalse loomingu levitamise piirang, kui selle vastuhagi läbivaatamine nõuab, et see kohus hindaks nende asjaolude paikapidavust, millele hageja on enda nõuetes tuginenud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.