CELEX: 62020CJ0564
Előzetes döntéshozatal
Közös halászati politika
1224/2009/EK rendelet
Ellenőrző rendszer
A 33. cikk (2) bekezdésének a) pontja és a 34. cikk
A fogások és a halászati erőkifejtés nyilvántartása
A kifogott norvég homár mennyiségeire vonatkozó információk Európai Bizottságnak történő továbbítása
A halászati naplóban szereplőktől eltérő adatok felhasználásának lehetősége
Észszerű és tudományosan érvényes módszer az adatok kezelésére és igazolására
Halászati tilalom

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2015. május 20‑i (EU) 2015/812 európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2015. L 133, 1. o.
) módosított, a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a 2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a 388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. november 20‑i 1224/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 158., 1. o.
; a továbbiakban: 1224/2009 rendelet) 33. cikke (2) bekezdése a) pontjának és 34. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a PF és az MF, valamint a Minister for Agriculture, Food and the Marine (mezőgazdasági, élelmiszer‑ és tengerügyi miniszter, Írország; a továbbiakban: miniszter), valamint a Sea Fisheries Protection Authority (SFPA) (tengeri halászati védelmi hatóság, Írország) között a miniszter azon határozata tárgyában fennálló jogvita keretében terjesztették elő, amely megtiltotta a norvég homár
(nephrops norvegicus)
halászatát az Írország nyugati partjainál fekvő Porcupine‑padon található, 16. sz. funkcionális területnek nevezett halászati ponton (a továbbiakban: FU 16).
Jogi háttér
Az 1380/2013/EU rendelet
A közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 11‑i 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 354., 22. o.
) 2. cikkének (1) bekezdése, amely meghatározza a közös halászati politika (a továbbiakban még: KHP) célkitűzéseit, a következőképpen szól:
„A közös halászati politikának biztosítania kell, hogy a halászati és az akvakultúra‑tevékenységek környezetvédelmi szempontból hosszú távon fenntarthatóak legyenek, és hogy kezelésük összhangban legyen a gazdasági, a társadalmi és a foglalkoztatási előnyök elérésére irányuló célkitűzésekkel, valamint hogy hozzájáruljanak az élelmiszerellátás biztosításához”.
Az 1224/2009 rendelet
Az 1224/2009 rendelet „Általános elvek” című 5. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A nemzeti ellenőrző hatóságok ellenőrzési tevékenységét minden tagállamban egyetlen hatóság koordinálja. E hatóság felelős a halászati tevékenységekre vonatkozó adatok összegyűjtésének, kezelésének és igazolásának összehangolásáért, a Bizottságnak, a 768/2005/EK tanácsi rendelettel összhangban létrehozott Közösségi Halászati Ellenőrző Hivatalnak, a többi tagállamnak és adott esetben a harmadik országoknak szóló jelentéstételért, az ezekkel folytatott együttműködésért és az adatok ezeknek történő továbbításáért”.
Az 1224/2009 rendelet „A hajók felügyeleti rendszere” című 9. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok a lobogójuk alatt közlekedő halászhajók tartózkodási helyétől független halászati tevékenységének és a tagállamok vizein folytatott halászati tevékenységek hatékony nyomon követése érdekében műholdas hajómegfigyelési rendszert működtetnek”.
E rendelet „A halászati napló kitöltése és benyújtása” című 14. cikkének (1), (2) és (9) bekezdése kimondja:
„(1)   A többéves tervekben foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül, az összes, legalább 10 méter teljes hosszúságú uniós halászhajó parancsnokának a műveletekről halászati naplót kell vezetnie, amelyben minden egyes halászati út esetében fajonként külön fel kell tüntetnie minden kifogott és fedélzeten tartott, 50 kg élősúly‑egyenértéket meghaladó mennyiséget. Az 50 kg‑os határérték alkalmazandó, amint egy adott faj fogásai meghaladják az 50 kg‑ot.
(2)   Az (1) bekezdésben említett halászati naplónak különösen a következő adatokat kell tartalmaznia:
a)
a halászhajó külső azonosító száma és neve;
b)
valamennyi faj [az Egyesült Nemzetek Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO)] szerinti hárombetűs kódja, valamint azon releváns földrajzi terület, ahol a fogás történt;
c)
a fogások időpontja;
d)
a kikötőből való távozás és a kikötőbe való érkezés időpontja, valamint a halászati út időtartama;
e)
a halászeszköz típusa, szembősége és mérete;
f)
valamennyi faj becsült mennyisége élősúly‑kilogrammban vagy adott esetben az egyedek számában kifejezve, ezen belül külön adatként feltüntetve az alkalmazandó minimális védelmi referenciaméret alatti mennyiségeket vagy az ilyen egyedek számát;
g)
a halászati műveletek száma.
[…]
(9)   A halászati naplóban rögzített adatok pontosságáért a parancsnok felel”.
Az említett rendelet „A halászati napló adatainak elektronikus rögzítése és továbbítása” című 15. cikkének (1) és (2) bekezdése kimondja:
„(1)   A legalább 12 méter teljes hosszúságú uniós halászhajók parancsnokai a 14. cikkben említett információkat elektronikus eszközökkel rögzítik, és azokat legalább naponta egyszer elektronikus úton megküldik a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságának.
(2)   A legalább 12 méter teljes hosszúságú uniós halászhajók parancsnokai a 14. cikkben meghatározott adatokat a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságának kérésére is megküldik, továbbá az utolsó halászati művelet befejeztével és a kikötőbe érkezés előtt minden esetben továbbítják a halászati naplóban szereplő, vonatkozó adatokat”.
Az 1224/2009 rendelet A fogások és a halászati erőkifejtés nyilvántartása” című 33. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Minden lobogó szerinti tagállam rögzíti az e fejezetben említett halászati lehetőségekkel összefüggő adatokat – különös tekintettel a 14., 21., 23., 28. és 62. cikkében említett adatokra – kirakodási mennyiségekben és adott esetben halászati erőkifejtésben is megadva, és az említett adatok eredeti példányát három évig vagy a nemzeti szabályokkal összhangban hosszabb ideig megőrzi.
(2)   Az uniós jogszabályokban meghatározott különös szabályok sérelme nélkül a tagállamok minden hónap 15. napjáig számítógépes adatátvitel útján értesítik a Bizottságot vagy az általa kijelölt szervet az összesített adatokról:
a)
az előző hónap során kirakodott, teljes kifogható mennyiség vagy kvóta hatálya alá eső minden egyes állomány vagy állománycsoport mennyiségére vonatkozóan, ezen belül külön adatként feltüntetve az alkalmazandó minimális védelmi referenciaméret alatti mennyiségeket; valamint
[…]”
E rendeletnek „A halászati lehetőségek kimerülésére vonatkozó adatok” című 34. cikke előírja:
„Minden tagállam haladéktalanul értesíti a Bizottságot, ha megállapítja, hogy:
1.
a lobogója alatt közlekedő halászhajók által kvóta hatálya alá tartozó állományból vagy állománycsoportból halászott fogások a kvóta 80%‑át kimerítették; vagy
[…]
Az adott tagállam ilyen esetben a Bizottság kérésére a 33. cikkben előírtaknál részletesebben és sűrűbben tájékoztatja a Bizottságot”.
Az említett rendelet „A tagállamok által elrendelt halászati tilalom” című 35. cikkének (1) és (2) bekezdése kimondja:
„(1)   Minden tagállam meghatározza azt az időpontot, amelytől:
1.
a lobogója alatt közlekedő halászhajók fogásaival a kvóta hatálya alá tartozó állomány vagy állománycsoport kvótája kimerültnek tekintendő;
[…]
(2)   Az érintett tagállam az (1) bekezdésben említett időponttól megtiltja a lobogója alatt közlekedő valamennyi halászhajó vagy azok egy része számára, hogy olyan állományra vagy állománycsoportra halásszon, amely [helyesen: amely tekintetében] a vonatkozó kvótát kimerítették, az érintett halászatot folytassa vagy hogy a szóban forgó halászathoz szükséges halászeszközök fedélzeten tartása esetén halászati tevékenységet folytasson az adott földrajzi területen, ha a legnagyobb megengedett halászati erőkifejtés mértékét elérték és különösen azt, hogy az említett időpont után kifogott halat a fedélzeten tárolják, átrakják, köztesen kirakodják vagy kirakodják, továbbá meghatározza azt az időpontot, ameddig az átrakás, az áthelyezés és a kirakodás, valamint a fogásra vonatkozó zárónyilatkozatok megtétele megengedett.
[…]”.
Ugyanezen rendeletnek „Az adatok elemzésére vonatkozó általános elvek” című 109. cikke kimondja:
„(1)   A tagállamok legkésőbb 2013. december 31‑ig az e rendelettel összhangban rögzített adatok ellenőrzése céljából számítógépes adatbázist, továbbá egy ellenőrző rendszert hoznak létre.
(2)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az e rendelettel összhangban rögzített valamennyi adat pontos és hiánytalan, valamint hogy azokat a [KHP] politika keretében megállapított határidőkön belül nyújtsák be.
Különösen:
a)
a tagállamok automatizált számítógépes algoritmusok és mechanizmusok alapján elvégzik a következő adatok keresztellenőrzését, elemzését és ellenőrzését:
i.
a hajómegfigyelési rendszer adatai;
ii.
a halászati tevékenységekre vonatkozó adatok, különösen a halászati napló, a kirakodási nyilatkozat, az átrakási nyilatkozat és az előzetes értesítés;
iii.
az átvételi nyilatkozatokban, a fuvarokmányokban és az értékesítési bizonylatokban szereplő adatok;
iv.
a halászati jogosítványokban és a halászati engedélyekben szereplő adatok;
v.
a vizsgálati jelentésekből származó adatok;
vi.
a motorteljesítménnyel kapcsolatos adatok;
b)
adott esetben az alábbi adatok keresztellenőrzését, elemzését és ellenőrzését is el kell végezni:
i.
a hajófelderítési rendszerben szereplő adatok;
ii.
az észlelésekre vonatkozó adatok;
iii.
a nemzetközi halászati megállapodásokra vonatkozó adatok;
iv.
a halászati területekre való belépésre és az onnan való kilépésre vonatkozó adatok, az olyan tengeri területekre való belépésre és az onnan való kilépésre vonatkozó adatok, amelyeknek a vizeihez és erőforrásaihoz való hozzáférésre egyedi szabályok vonatkoznak, valamint a regionális halászati gazdálkodási szervezetek és hasonló szervezetek szabályozási területére, továbbá harmadik országok vizeire való belépésre és az onnan való kilépésre vonatkozó adatok;
v.
az automatikus azonosító rendszer adatai.
(3)   Az ellenőrző rendszer lehetővé teszi az adatokat érintő ellentmondások, tévedések és hiányzó információk azonnali megállapítását.
(4)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az adatbázis egyértelműen jelezze az adatellenőrző rendszer által feltárt, adatokat érintő ellentmondásokat. Az adatbázis továbbá feltünteti valamennyi kijavított adatot és a helyesbítés okát.
(5)   Ha az adatok között ellentmondást fedeznek fel, az érintett tagállam elvégzi a szükséges vizsgálatokat, ha pedig alapos a gyanú, hogy jogsértést követtek el, megteszi a szükséges lépéseket.
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2017 júliusában a SEPA, az 1224/2009 rendelet 5. cikkének (5) bekezdése alapján Írország tekintetében kijelölt egyetlen ellenőrző hatóság komoly kételyeinek adott hangot a norvég homár FU 16‑ban ugyanezen év első félévében történt kifogásaira vonatkozó adatok hitelességét és pontosságát illetően, amint azokat az ír halászhajók parancsnokai által vezetett elektronikus halászati naplók az 1224/2009 rendelet 14. és 15. cikke alapján rögzítették.
Az ír halászhajók parancsnokai kijelentették, hogy 733 tonna norvég homárt fogtak az FU 16‑ban. Az SFPA úgy vélte, hogy ez a szám jelentősen alacsonyabb, mint az FU 16‑ban kifogott norvég homár tényleges mennyisége, és hogy az FU 16‑ban kifogott norvég homár egy részét hamisan úgy jelentették be, mint amelyet máshol fogtak. E hatóság kiszámította, hogy 2017‑ben az FU 16‑ban 1991 tonnányi norvég homárt már kihalásztak, meghaladva Írország éves teljes kifogható mennyiségét, amely 2017‑ben ezen alrégió tekintetében 1124 tonna volt.
Az SFPA e számítása az úgynevezett „eltöltött idő” módszeren alapul, amely egyrészt egy adott szektorban töltött időre, másrészt a fogások teljes mennyiségére vonatkozó, a halászok által szolgáltatott adatok felhasználásából áll. Ezen adatok alapján az SFPA újraszámolta az egyes halászati utak hozamát arra az előfeltevésre támaszkodva, hogy az adott szektorban eltöltött idő jobb mutatója a fogások pontos helyének, mint az elektronikus halászati naplókban rögzített adatok. E hatóság ily módon az adott szektorokban a halászatra fordított idő alapján újból meghatározta a fogásokat. E módszer alkalmazásával, ha például a halászati út ideje alatt a teljes halászati idő 75%‑át egy szektorban töltötték, a vonatkozó fogások 75%‑át e szektorhoz rendelték.
2017. július 14‑i levelében az SFPA így az 1991 tonnás számot közölte a miniszterrel, majd a Bizottsággal. Ezen információ alapján a miniszter a 2017 októberétől decemberéig tartó időszakra megtiltotta a halászatot az ír lobogó alatt közlekedő hajók számára, és a Bizottság 2017. november 2‑án valamennyi tagállam halászaihoz intézett, halászati tilalomról szóló értesítést bocsátott ki.
A High Court (felsőbíróság, Írország) előtt indított kereset keretében az alapeljárás felperesei, többek között az FU 16 alrégió területén tevékenykedő halászok, azt állították, hogy e tilalom következtében súlyos gazdasági kárt szenvedtek, és különösen az SFPA által alkalmazott módszer jogszerűségét, és – kiterjesztés útján – a miniszter tilalomról szóló határozatának érvényességét vitatták.
2018. október 30‑i ítéletével a High Court (felsőbíróság) elutasította az alapeljárás felpereseinek keresetét, akik e határozattal szemben fellebbezést nyújtottak be a Supreme Courthoz (legfelsőbb bíróság, Írország), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
Fellebbezésükben az alapeljárás felperesei azt állítják, hogy az „eltöltött idő” módszer alkalmazásának nincs jogalapja a vonatkozó szabályozásban. Az elsőfokú bíróság tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy e módszer jogalapját a KHP alapvető céljai képezik, ahelyett, hogy az egyébiránt egyértelmű rendeleti rendelkezéseket alkalmazta volna.
Az alapeljárás felperesei különösen arra hivatkoznak, hogy a halászati fogások kiszámítása során az illetékes hatóság által figyelembe veendő adatok és információk az 1224/2009 rendelet 14. és 15. cikkében említett halászati naplóban szereplő adatok és információk. E hatóságnak arra kell szorítkoznia, hogy ezen adatokat e rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 34. cikke alapján továbbítsa a Bizottságnak. Az „eltöltött idő” módszer alkalmazásával az SFPA nem az 1224/2009 rendelet szerinti „adatokat”, hanem inkább szakértői véleményét továbbította.
Az SFPA és a miniszter megjegyzi, hogy az 1224/2009 rendeletben, és különösen annak 14., 15., 33. és 34. cikkében semmi nem tiltja, hogy az SFPA a halászati naplóban rögzítettektől eltérő információkat használjon fel, amennyiben e hatóságnak észszerű kétségei vannak ezen információk pontosságát illetően. Arra hivatkoznak, hogy noha e rendelet 14. és 15. cikkéből kitűnik, hogy a halászati napló „adatokat” és „információkat” tartalmaz, semmi nem enged arra következtetni, hogy kizárólag ezek azon „adatok” és „információk”, amelyeket az egyetlen ellenőrző hatóság közölhet a Bizottsággal.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy a jelen ügyben felmerülő főbb uniós jogi kérdések az 1224/2009 rendeletben használt „adatok” és „információk” kifejezések értelmezésére vonatkoznak, és különösen arra a kérdésre, hogy a tengeri halászati hatóságnak a Bizottság e rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 34. cikke alapján történő értesítése során a halászati naplókban szereplő információk közlésére kell‑e szorítkoznia, vagy e hatóság, amennyiben észszerű kételyeket támaszthat ezen információk megbízhatósága tekintetében, alkalmazhat észszerű és tudományosan megalapozott módszert az említett halászati naplókban rögzített adatok elemzésére, hogy ezen értesítések céljából a kifogásokra vonatkozóan pontosabb számadatokat kapjon
E körülmények között a Supreme Court (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Valamely tagállam egyetlen ellenőrző hatóságának, amikor az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 34. cikke alapján a Bizottságot értesíti és részére igazolást állít ki, az értesítés során a rendelet 14. és 15. cikke alapján a halászok által valamely halászterületen naplózott fogásmennyiségre vonatkozó adatokra kell‑e szorítkoznia, amennyiben alapos okból úgy véli, hogy a naplózott adatok súlyosan megbízhatatlanok, vagy az Európai Bizottság értesítésének tárgyát képező mennyiségi adatok pontosságának növelése céljából alkalmazhat észszerű és tudományosan érvényes módszereket a naplózott adatok kezelésére és igazolására?
2)
Észszerű indokból a Hatóság adott esetben jogszerűen használhat‑e fel más adatokat, például halászati jogosítványokat, halászati engedélyeket, a hajómegfigyelési rendszer adatait, kirakodási nyilatkozatokat, értékesítési bizonylatokat és fuvarokmányokat?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekkel, amelyeket együttesen célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontját és 34. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely tagállam egyetlen ellenőrző hatósága kizárólag a halászhajók parancsnokai által e rendelet 14. és 15. cikke értelmében a halászati naplóban rögzített adatokat köteles közölni a Bizottsággal, vagy a Bizottság értesítésének tárgyát képező fogásmennyiségi számadatok pontosságának biztosítása céljából ezen adatok kezeléséhez alkalmazhat észszerű és tudományosan érvényes módszert, például az úgynevezett „eltöltött idő” módszert.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az 1224/2009 rendelet 33. cikkének (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy rögzítsék és őrizzék meg „az e fejezetben említett halászati lehetőségekkel összefüggő adatokat – különös tekintettel a 14., 21., 23., 28. és 62. cikkében említett adatokra”. E rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében a lobogó szerinti tagállamok számítógépes adatátvitel útján értesítik a Bizottságot „az összesített adatokról” az előző hónap során kirakodott, teljes kifogható mennyiség vagy kvóta hatálya alá eső minden egyes állomány vagy állománycsoport mennyiségére vonatkozóan.
Az 1224/2009 rendelet 34. cikkének a) pontja arra kötelez minden tagállamot, hogy haladéktalanul értesítse a Bizottságot, ha megállapítja, hogy a lobogója alatt közlekedő halászhajók által kvóta hatálya alá tartozó állományból vagy állománycsoportból halászott fogások a kvóta 80%‑át kimerítették.
Ami a halászati naplók halászhajók parancsnokai általi vezetését illeti, az 1224/2009 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése a legalább 10 méter teljes hosszúságú uniós halászhajók parancsnokai számára előírja azt a kötelezettséget, hogy a műveletekről halászati naplót vezessenek. E cikk (2) bekezdésének megfelelően a halászati naplónak tartalmaznia kell többek között az azon időpontra és földrajzi területre vonatkozó „adatokat”, ahol a fogás történt, valamint az egyes fajok becsült mennyiségeit. Ugyanezen cikk (6) bekezdése előírja, hogy ezeket az információkat legkésőbb a kirakodást követő 48 órán belül továbbítani kell a lobogó szerinti tagállamnak. E rendelet 14. cikkének (9) bekezdése a parancsnokra ruházza a halászati naplóban rögzített „adatok” pontosságáért való felelősséget. Az említett rendelet 15. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja, hogy a legalább 12 m teljes hosszúságú uniós halászhajók parancsnokai „a[z ugyanezen rendelet] 14. cikk[é]ben említett információkat” elektronikus eszközökkel rögzítik, és megjelöli a vonatkozó határidőt.
Márpedig a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jogi rendelkezések értelmezésénél nemcsak a rendelkezés megfogalmazását, hanem a szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek a részét képezi (2021. március 10‑iStaatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg ítélet,
C‑365/19
,
EU:C:2021:189
,
27.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ami először is a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott rendelkezések szó szerinti értelmezését illeti, az 1224/2009 rendelet 33. cikkének szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés nem kizárólag az e rendelet 14., 21., 23., 28. és 62. cikkében említett adatokra, hanem adatok szélesebb körére vonatkozik, amely kiterjed a relevánsnak tekinthető „valamennyi adatra”, amint azt a „különös tekintettel” kifejezés is tanúsítja.
Ezenkívül az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontjában szereplő „összesített” jelző alkalmazásából egyértelműen következik, hogy a Bizottság értesítésének tárgyát képező adatok nem korlátozódnak a halászati naplóból származó nyers adatokra, hanem azokat összesítés formájában bizonyos módon kezelni kell.
Ami az 1224/2009 rendelet 34. cikkének szövegét illeti, meg kell állapítani, hogy az nem utal az ugyanezen rendelet más cikkeiben szereplő „adatok” és „információk” kifejezésre annak meghatározása érdekében, hogy a kvóta 80%‑ának kimerülési küszöbét elérték‑e, és e célból semmilyen módszert nem ír elő a tagállamok számára.
E tényezőkből az következik egyrészt, hogy e rendelet 33. és 34. cikkének szövege nem támasztja alá azt az értelmezést, amely lehetővé teszi az „adatok” vagy az „információk” kifejezés értelmezésének a halászhajók parancsnokai által a halászati naplóban rögzített nyers adatokra való korlátozását.
Másrészt e rendelkezések szövegéből, és különösen az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdése a) pontjának szövegéből az következik, hogy az egyetlen felügyeleti hatóság nem szorítkozhat arra, hogy automatikusan továbbítsa a hajóparancsnokok által a halászati naplóban rögzített adatokat, hanem ezeket az adatokat a Bizottsághoz való továbbítás előtt kezelnie kell.
Másodszor, ami azt a szövegkörnyezetet illeti, amelybe az 1224/2009 rendelet 33. és 34. cikke illeszkedik, mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy az 1224/2009 rendelet 14. és 15. cikke szövegének egyetlen eleme sem támasztja alá azt az értelmezést, amely szerint kizárólag az e rendelet 14. cikkének (2) bekezdésében említett információk minősülnek az említett rendelet 33. vagy 34. cikke szempontjából releváns „adatoknak”.
Ezenfelül ennek keretében az 1224/2009 rendelet 5., 9. és 109. cikkére is utalni kell.
Először is, e rendelet 5. cikke (5) bekezdésének megfelelően a tagállam által kijelölt egyetlen ellenőrző hatóság felelős többek között a halászati tevékenységre vonatkozó adatok összegyűjtésének, kezelésének és igazolásának összehangolásáért, amelyeket ezt követően továbbít a Bizottságnak. Ezen adatok sorában szerepelnek többek között az említett rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és 34. cikkében említett információk. Ezenkívül, ugyanezen rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok a lobogójuk alatt közlekedő halászhajók tartózkodási helyétől független halászati tevékenységének és a tagállamok vizein folytatott halászati tevékenységek hatékony nyomon követése érdekében műholdas hajómegfigyelési rendszert működtetnek.
Ezenfelül, az 1224/2009 rendelet 109. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az e rendelettel összhangban rögzített valamennyi adat pontos és hiánytalan legyen. E célból e bekezdés a) pontja előírja, hogy a tagállamok elvégzik különböző információk és adatok keresztellenőrzését, elemzését és ellenőrzését, amelyek között szerepelnek többek között a hajómegfigyelési rendszer adatai és a halászati tevékenységekre vonatkozó adatok, különösen a halászati naplóban, a kirakodási nyilatkozatban, az előzetes értesítésben, valamint a fuvarokmányokban és az értékesítési nyilatkozatokban, a halászati jogosítványokban és a halászati engedélyekben szereplő adatok.
Végül az 1224/2009 rendelet 109. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ha az adatok között ellentmondást fedeznek fel, az érintett tagállam elvégzi a szükséges vizsgálatokat, ha pedig alapos a gyanú, hogy jogsértést követtek el, megteszi a szükséges lépéseket.
Ekként az 1224/2009 rendelet 5. cikkének (5) bekezdése, valamint 109. cikkének (2) és (5) bekezdése arra irányul, hogy a tagállamok pontos és hiánytalan adatokat szolgáltassanak a Bizottságnak, adott esetben ellenőrzések elvégzését követően. Az 5. cikk szövegéből az következik továbbá, hogy a tagállam által kijelölt egyetlen ellenőrző hatóság nem szorítkozhat arra, hogy automatikusan továbbítsa az általa gyűjtött információkat a Bizottságnak, hanem ezeket az információkat kezelnie és ellenőriznie kell, illetve adott esetben meg kell tennie a szükséges lépéseket.
Következésképpen az a szövegkörnyezet, amelybe az 1224/2009 rendelet 33. és 34. cikke illeszkedik, alátámasztja a jelen ítélet 32. pontjában bemutatott értelmezést. Az egyetlen ellenőrző hatóság, és következésképpen az a tagállam, amelyhez tartozik, nem tudná teljesíteni az e rendeletből eredő kötelezettségeit, ha e hatóság nem ellenőrizhetné az általa gyűjtött adatok megbízhatóságát és pontosságát, és a hajóparancsnokok által a halászati naplóban rögzített adatok automatikus továbbítására szorítkozna.
Harmadszor, az 1224/2009 rendelet által követett célt illetően emlékeztetni kell arra, hogy az a KHP keretébe illeszkedik, amelynek megőrzési céljait az 1380/2013 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése határozza meg. E rendelet szerint a közös halászati politika annak biztosítására irányul, hogy a halászati és az akvakultúra‑tevékenységek környezetvédelmi szempontból hosszú távon fenntarthatóak legyenek, és hogy kezelésük összhangban legyen a gazdasági, a társadalmi és a foglalkoztatási előnyök elérésére irányuló célkitűzésekkel, valamint hogy hozzájáruljanak az élelmiszerellátás biztosításához.
Márpedig a tagállamok csak akkor ellenőrizhetik megfelelően a kvóták felhasználását, és csak akkor járulhatnak hozzá a KHP 1380/2013 rendelet 2. cikkében meghatározott célkitűzéseinek megvalósításához, ha biztosítani tudják, hogy pontos és teljes körű információkkal és adatokkal rendelkezzenek a halászati lehetőségekről.
Így a KHP megőrzési céljaival nem lenne összeegyeztethető az, ha az egyetlen ellenőrző hatóságot megfosztanák annak lehetőségétől, hogy a fogásokra vonatkozó, az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdése a) pontjának és 34. cikkének megfelelően a Bizottság értesítésének tárgyát képező mennyiségi adatok pontosságának biztosítása céljából észszerű és tudományosan érvényes módszert alkalmazzon a halászati naplóban szereplő adatok ellenőrzésére.
Amint azt a Bizottság előadja, egy olyan értelmezéshez, amely szerint az egyetlen ellenőrző hatóságnak automatikusan értesítést kell küldenie, anélkül, hogy független módon gyakorolhatná szakértelmét, amikor – mint a jelen ügyben is – észszerű indokok alapján meg van győződve arról, hogy a halászati naplóban szereplő adatok pontatlanok, egyértelmű megfogalmazásra van szükség, akár az 1380/2013 rendeletben, akár az 1224/2009 rendeletben foglalt, ami nem áll fenn.
Egyébiránt ez az értelmezés megfelel a Bíróság által az 1224/2009 rendeletet megelőző jogszabályi háttér keretében már kidolgozott ítélkezési gyakorlatnak.
Ugyanis a halászati tevékenységekre vonatkozó egyes ellenőrzési intézkedések megállapításáról szóló, 1987. július 23‑i 2241/87/EGK tanácsi rendelet (
HL 1987. L 207., 1. o.
) 9. cikkének (1) és (2) bekezdését illetően, amelynek értelmében a tagállamoknak egyrészt gondoskodniuk kell arról, hogy a teljes kifogható mennyiség vagy kvóta hatálya alá tartozó valamennyi állományt vagy állománycsoportot nyilvántartásba vegyék, másrészt ezen információkat közölniük kell a Bizottsággal, a Bíróság már kimondta, hogy e rendelkezés nem értelmezhető úgy, mint amely arra vonatkozó kötelezettség előírására szorítkozik, hogy a tagállamok által gyűjtött adatokat határidőn belül továbbítsák. Ellenkezőleg: a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a közölt adatok pontosak legyenek. Következésképpen a Bíróság elutasította az ügyben érintett tagállam azon érvelését, amely szerint az említett rendelkezés mindössze arra vonatkozó kötelezettséget ír elő a tagállam számára, hogy közöljék a halászati naplóban szereplő információkat, anélkül hogy ellenőriznék azok pontosságát (lásd ebben az értelemben: 2002. november 14‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet,
C‑454/99
,
EU:C:2002:652
,
47.
és
48.
pont).
A fentiek összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy az 1224/2009 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontját és 34. cikkét úgy kell értelmezni, hogy valamely tagállam egyetlen ellenőrző hatósága nem kizárólag a halászhajók parancsnokai által e rendelet 14. és 15. cikke értelmében a halászati naplóban rögzített adatokat köteles közölni a Bizottsággal, hanem a Bizottság értesítésének tárgyát képező fogásmennyiségi számadatok pontosságának biztosítása céljából ezen adatok kezeléséhez alkalmazhat észszerű és tudományosan érvényes módszert, például az úgynevezett „eltöltött idő” módszert.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:

A 2015. május 20‑i (EU) 2015/812 európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a 2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a 388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. november 20‑i 1224/2009/EK tanácsi rendelet 33. cikke (2) bekezdésének a) pontját és 34. cikkét úgy kell értelmezni, hogy valamely tagállam egyetlen ellenőrző hatósága nem kizárólag a halászhajók parancsnokai által e rendelet 14. és 15. cikke értelmében a halászati naplóban rögzített adatokat köteles közölni a Bizottsággal, hanem a Bizottság értesítésének tárgyát képező fogásmennyiségi számadatok pontosságának biztosítása céljából ezen adatok kezeléséhez alkalmazhat észszerű és tudományosan érvényes módszert, például az úgynevezett „eltöltött idő” módszert.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.