CELEX: 62017CJ0262
Begäran om förhandsavgörande
Den inre marknaden för el
Direktiv 2009/72/EG
Distributionssystem
Artikel 28
Slutna distributionssystem
Begrepp
Undantag
Gränser
Artikel 32.1
Tillträde för tredje part
Artiklarna 15.7 och 37.6 b
Avgifter för inmatningsordning

Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 2.5, 2.6, 15.7, 26.4, 28 och 37.6 b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/72/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 2003/54/EG (
EUT L 211, 2009, s. 55
).
Respektive begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan Solvay Chimica Italia SpA och flera andra företag som äger eller förvaltar privata distributionssystem för el, och å andra sidan Autorità per l’energia elettrica il gas e il sistema idrico (myndigheten för el, gas och vatten, Italien) (nedan kallad AEEGSI), angående sistnämnda myndighets beslut att ålägga dessa företag vissa skyldigheter avseende bland annat tillträde för tredje part och inmatningsordning.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Skälen 3, 29, 30 och 35 i direktiv 2009/72 har följande lydelse:
”(3)
De friheter som Europeiska unionens medborgare garanteras genom fördraget – bland annat fri rörlighet för varor, etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster – kan endast uppnås på en fullständigt öppnad marknad, där alla konsumenter fritt kan välja handlare och där alla handlare kan leverera fritt till sina kunder.
…
(29)
För att undvika att små systemansvariga för distributionssystem får en oproportionerlig ekonomisk och administrativ börda bör medlemsstaterna vid behov kunna undanta berörda företag från krav på rättslig åtskillnad när det gäller distributionen.
(30)
När ett slutet distributionssystem används för att trygga optimal effektivitet i en integrerad energiförsörjning som kräver särskilda driftsnormer, eller när ett slutet distributionssystem upprätthålls i första hand för att användas av systemets ägare, bör det vara möjligt att undanta den systemansvarige för distributionssystemet från skyldigheter som skulle utgöra en onödig administrativ börda på grund av det särskilda förhållandet mellan den systemansvarige för distributionssystemet och systemets användare. Industriella och kommersiella platser samt platser där gemensamma tjänster tillhandahålls, såsom tågstationer, flygplatser, sjukhus, stora campingplatser med integrerade anläggningar eller kemiska industrianläggningar, kan inbegripa slutna distributionssystem på grund av att den verksamhet som bedrivs i dessa anläggningar är av specialiserad karaktär.
…
(35)
För att säkerställa effektivt marknadstillträde för alla marknadsaktörer, inklusive nya aktörer, krävs icke-diskriminerande balansmekanismer som avspeglar kostnaderna. När likviditetsnivån på elmarknaden väl är tillräckligt hög, bör detta uppnås genom att man inför sådana transparenta marknadsbaserade mekanismer för försörjning och inköp av el som krävs för att uppfylla kraven på balans. Så länge likviditetsnivån på marknaden inte är tillräckligt hög, bör de nationella tillsynsmyndigheterna arbeta aktivt för att balanstarifferna ska vara icke-diskriminerande och avspegla kostnaderna. Samtidigt bör lämpliga incitament tillhandahållas för att balansera produktion och förbrukning av el och för att inte äventyra systemet. Systemansvariga för överföringssystem bör göra det lättare för slutförbrukare och sammanslutningar av slutförbrukare att medverka på reserv- och balansmarknader.”
I artikel 1 i direktiv 2009/72, med rubriken ”Syfte och tillämpningsområde”, föreskrivs följande:
”I detta direktiv fastställs gemensamma regler för produktion, överföring, distribution och leverans av el, samt bestämmelser om konsumentskydd, i syfte att förbättra och integrera konkurrensutsatta elmarknader i [Europeiska unionen]. Det innehåller regler för elsektorns organisation och funktion, öppet tillträde till marknaden, kriterier och förfaranden som ska tillämpas för anbud, för beviljande av tillstånd och för driften av system. Det fastställer även krav på samhällsomfattande tjänster och elkonsumenters rättigheter och klargör konkurrenskraven.”
I artikel 2 i direktivet, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I detta direktiv avses med
…
5.
distribution
: transport av el i system med högspännings-, mellanspännings- och lågspänningsnät för tillhandahållande till kunder, men inte leverans.
…
19.
leverans eller handel
: försäljning, inbegripet återförsäljning, av el till kunder.
…
26.
litet enskilt system
: varje system med en förbrukning på mindre än 3000 GWh under 1996, där mindre än 5 % av årsförbrukningen erhålls genom sammanlänkning med andra system.
27.
enskilt mikrosystem
: varje system med en förbrukning på mindre än 500 GWh under 1996 och där det inte finns någon koppling till andra system.
…”
Artikel 3 i direktivet, med rubriken ”Skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och skyddet av kunderna”, föreskriver följande i punkt 14:
”Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artiklarna 7, 8, 32 och/eller 34, i den utsträckning som tillämpningen av dessa, rättsligt eller i praktiken, skulle hindra elföretagen från att fullgöra de förpliktelser som ålagts dem i det allmänna ekonomiska intresset och i den mån som handelns utveckling inte påverkas i en sådan utsträckning att det skulle strida mot [unionens] intressen. [Unionens] intressen omfattar bland annat konkurrens när det gäller berättigade kunder i enlighet med detta direktiv och artikel [106 FEUF].”
Artikel 15 i direktiv 2009/72, med rubriken ”Inmatningsordning och balans”, har följande lydelse:
”1.   Utan att detta inverkar på leveranser av el som grundas på avtalsförpliktelser, inklusive sådana som härrör från anbudsspecifikationerna, ska den systemansvarige för överföringssystemet, när den systemansvarige har denna funktion, ansvara för inmatningsordningen mellan produktionsanläggningarna inom sitt område och bestämma hur sammanlänkningar till andra system ska utnyttjas.
2.   Inmatningsordningen mellan produktionsanläggningarna och utnyttjandet av sammanlänkningar ska fastställas på grundval av kriterier som ska godkännas av de tillsynsmyndigheterna om de är behöriga och som måste vara objektiva, offentliggjorda och tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt som säkerställer att den inre marknaden för el fungerar väl. I kriterierna ska den ekonomiska rangordning som gäller el från tillgängliga installationer för elproduktion, eller från överföring genom sammanlänkningar, samt de tekniska begränsningarna i systemet beaktas.
…
7.   De regler för balans av elsystemet som fastställs av systemansvariga för överföringssystemet ska vara objektiva, transparenta och icke-diskriminerande, vilket även ska gälla för reglerna för de avgifter för obalanser i energitillförseln som tas ut av användarna av systemansvarigas nät. Villkor och bestämmelser, inklusive regler och tariffer, för systemansvarigas tillhandahållande av sådana tjänster ska fastställas på ett icke-diskriminerande sätt som avspeglar kostnaderna enligt en metod som är förenlig med artikel 37.6 och ska offentliggöras.”
I artikel 25 i direktivet, med rubriken ”Uppgifter som åligger de systemansvariga för distributionssystemet”, föreskrivs följande:
”1.   Den systemansvarige för distributionssystemet ska säkerställa systemets långsiktiga förmåga att uppfylla rimliga krav på eldistribution, och på affärsmässiga villkor driva, underhålla och utveckla säker, tillförlitlig och effektiv eldistribution inom sitt område, med vederbörlig hänsyn till miljön och främjandet av energieffektivitet.
…
5.   Systemansvariga för distributionssystemet ska anskaffa den energi de behöver för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom sina system i enlighet med transparenta, icke-diskriminerande och marknadsorienterade förfaranden, närhelst de har denna funktion. …
6.   I det fall de systemansvariga för distributionssystemet ansvarar för balans av eldistributionssystemet ska de av dem fastställda reglerna härför, inklusive regler för de avgifter för obalanser i energitillförseln som tas ut av användarna av deras nät, vara objektiva, transparenta och icke-diskriminerande. Villkor och bestämmelser, inklusive regler och tariffer, för de systemansvarigas tillhandahållande av sådana tjänster ska fastställas på ett icke-diskriminerande sätt som avspeglar kostnaderna enligt en metod som är förenlig med artikel 37.6 och ska offentliggöras.
7.   När den systemansvarige planerar en utveckling av distributionsnätet ska hänsyn tas till sådana åtgärder för styrning av energieffektivitet/energiefterfrågan eller distribuerad produktion som kan komma att ersätta behovet av att uppgradera eller ersätta elkapaciteten.”
I artikel 26, med rubriken ”Åtskillnad av systemansvariga för distributionssystemet”, föreskrivs följande:
”1.   Om den systemansvarige för distributionssystemet utgör en del av ett vertikalt integrerat företag ska denne åtminstone vad avser juridisk form, organisation och beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med distribution. Dessa regler ska inte ge upphov till någon skyldighet att skilja ägandet av tillgångar i distributionssystemet från det vertikalt integrerade företaget.
2.   Utöver de krav som fastställts i punkt 1 ska den systemansvarige för distributionssystemet, om denne utgör en del av ett vertikalt integrerat företag, med avseende på sin organisation och sitt beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med distribution. För att uppnå detta ska följande minimikriterier gälla:
…
3.   Om den systemansvarige för distributionssystemet ingår i ett vertikalt integrerat företag ska medlemsstaterna se till att dennes verksamhet övervakas av tillsynsmyndigheterna eller andra behöriga organ, så att den systemansvarige inte kan dra fördel av sin vertikala integration för att snedvrida konkurrensen. …
4.   Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa punkterna 1, 2 och 3 på integrerade elföretag som har mindre än 100000 anslutna kunder eller levererar till små, enskilda system.”
Artikel 28 i direktiv 2009/72, med rubriken ”Slutna distributionssystem” föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna får föreskriva att de nationella tillsynsmyndigheterna eller andra behöriga myndigheter klassificerar som ett slutet distributionssystem ett system som distribuerar el inom en geografiskt avgränsad industriell eller kommersiell plats eller plats där gemensamma tjänster tillhandahålls och som inte, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 4, levererar el till hushållskunder, såvida
a)
driften eller produktionsprocessen hos systemanvändarna är integrerad av särskilda tekniska skäl eller säkerhetsskäl, eller
b)
systemet distribuerar el huvudsakligen till ägaren av eller den driftsansvarige för systemet eller till företag med anknytning till ägaren av eller den driftsansvarige för systemet.
2.   Medlemsstaterna får föreskriva att de nationella tillsynsmyndigheterna undantar den driftsansvarige för ett slutet distributionssystem från
a)
skyldigheten i artikel 25.5 att anskaffa energi för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom sitt system i enlighet med transparenta, icke-diskriminerande och marknadsbaserade förfaranden,
b)
skyldigheten i artikel 32.1 att tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem, är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel 37.
3.   Vid beviljandet av undantag enligt punkt 2 ska de gällande tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem, på begäran av en användare av det slutna distributionssystemet, ses över och godkännas i enlighet med artikel 37.
4.   Undantag enligt punkt 2 ska även kunna beviljas för tillfällig användning av ett litet antal hushåll som har anställning hos eller liknande koppling till ägaren till distributionssystemet och som befinner sig inom det område som får el levererad genom ett slutet distributionssystem.”
Artikel 32, med rubriken ”Tillträde för tredje part”, föreskriver följande:
”1.   Medlemsstaterna ska se till att det införs en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystemen grundad på offentliggjorda tariffer, som ska gälla för alla berättigade kunder samt tillämpas objektivt och utan att någon diskriminerande åtskillnad görs mellan systemanvändarna. Medlemsstaterna ska se till att dessa tariffer, eller de metoder som använts för att beräkna dem, är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel 37 samt att tarifferna – och metoderna om endast dessa har godkänts – offentliggörs innan de träder i kraft.
2.   Den systemansvarige för överförings- eller distributionssystemet får vägra tillträde till systemet om det saknar nödvändig kapacitet. Vederbörligen motiverade skäl, som särskilt tar hänsyn till artikel 3 och som grundas på objektiva och tekniskt och ekonomiskt motiverade kriterier, måste anges för en sådan vägran. Tillsynsmyndigheterna, om medlemsstaterna föreskrivit detta, eller medlemsstaterna ska se till att dessa kriterier tillämpas konsekvent och att en systemanvändare som vägrats tillträde har tillgång till ett tvistlösningsförfarande. Vid behov, och om tillträde till systemet har vägrats, ska tillsynsmyndigheterna också se till att den systemansvarige för överförings- eller distributionssystemet tillhandahåller relevant information om vilka åtgärder som skulle krävas för att förstärka nätet. Den part som begär sådan information får åläggas en rimlig avgift för att täcka kostnaderna för tillhandahållande av informationen.”
Artikel 37 i direktivet, med rubriken ”Tillsynsmyndighetens skyldigheter och befogenheter”, föreskriver följande i punkt 6:
”Tillsynsmyndigheterna ska ansvara för att tillräckligt lång tid i förväg innan dessa träder i kraft, fastställa eller godkänna åtminstone metoder för att beräkna eller fastställa villkoren för
…
b)
tillhandahållande av balanstjänster, vilka ska utföras så ekonomiskt som möjligt och ge nätanvändarna goda incitament för nätanvändarna att balansera sin inmatning och sitt uttag; Balanstjänsterna ska tillhandahållas rättvist och utan diskriminering och bygga på objektiva kriterier. …
…”
Italiensk rätt
Artikel 30.27 i legge n. 99 – Disposizioni per lo sviluppo e l’internazionalizzazione delle imprese, nonché in tema di materia energie (lag nr 99 med bestämmelser för utveckling och internationalisering av företag, samt på energiområdet) av den 23 juli 2009 (GURI nr 176 av den 31 juli 2009) (nedan kallad lag nr 99/2009), föreskriver följande:
”För att säkerställa och förbättra kvaliteten i leveransen av el till slutförbrukare vilka via privata system med eventuell intern produktion är anslutna till det nationella elsystemet … bestämmer Ministero dello Sviluppo Economico [ministeriet för ekonomisk utveckling] senast hundratjugo dagar efter ikraftträdandet av denna lag nya kriterier för fastställande av förhållandena mellan den systemansvarige, bolag som innehar koncession för distribution, ägaren av privata system och den slutförbrukare som är ansluten till dessa system. [AEEGSI] har till uppgift att tillämpa ovannämnda kriterier i syfte att åstadkomma den nödvändiga intresseavvägningen och skydda förvärvade rättigheter, även genom att hänvisa till behovet av att befintliga resurser utnyttjas på ett rationellt sätt.”
I artikel 33 i lag nr 99/2009 föreskrivs följande:
”… med internt förbrukarsystem … avses ett elsystem vars uppbyggnad uppfyller samtliga av följande villkor:
a)
Systemet existerar det datum då denna lag träder i kraft, eller det rör sig om ett system vars inrättande påbörjats vid samma datum eller för vilket samtliga tillstånd enligt den gällande lagstiftningen vid nämnda datum har erhållits.
b)
Systemet ansluter industriella förbrukningsanläggningar eller ansluter industriella förbrukningsanläggningar och elproduktionsanläggningar vilka funktionsmässigt är väsentliga för den industriella produktionsprocessen, förutsatt att dessa anläggningar ligger inom territoriet för upp till tre grannkommuner, eller upp till tre grannprovinser i fråga om produktionsanläggningar som använder förnybara energikällor.
c)
Systemet omfattas inte av någon skyldighet att tillåta anslutning av tredje part, men detta påverkar inte rättigheten för varje aktör i samma system att ändå ansluta sig till systemet med skyldighet att tillåta anslutning av tredje part.
d)
Systemet är via ett eller flera anslutningsställen anslutet till ett system med skyldighet att tillåta anslutning av tredje part med en märkspänning på minst 120 kV.
e)
Systemet har en ansvarig som agerar som ensam systemansvarig. Den systemansvarige kan vara en annan aktör än den som äger förbruknings- eller produktionsanläggningarna, men får inte vara innehavare av koncession för överföring och inmatningsordning eller distribution av el.”
Decreto ministeriale – Attuazione dell’articolo 30, comma 27, della legge 23 luglio 2009, n. 99, in materia di rapporti intercorrenti fra i gestori delle reti elettriche, le società di distribuzione in concessione, i proprietari di reti private ed i clienti finali collegati a tali reti (ministerdekret om genomförande av artikel 30.27 i lag nr 99 av den 23 juli 2009 om förhållanden mellan elsystemansvariga, bolag som innehar koncession för distribution, ägare av privata system och slutförbrukare som är anslutna till dessa system), av den 10 december 2010 (GURI nr 305, av den 31 december 2010), föreskriver bland annat en skyldighet för privata systemansvariga att tillåta att slutkonsumenter som är anslutna till dessa privata system begär och erhåller fysisk eller virtuell anslutning till det allmänna systemet.
I artikel 38.5 i decreto legislativo n. 93 – Attuazione delle directive 2009/72/CE, 2009/73/CE e 2008/92/CE relative a norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica, del gas naturale e ad una procedura comunitaria sulla trasparenza dei prezzi al consumatore finale industriale di gase di energia elettrica, nonché abrogazione delle directive 2003/54CE e 2003/55/CE (lagstiftningsdekret nr 93 om införlivande av direktiv 2009/72/EG, 2009/73/EG och 2008/92/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och för naturgas, om ett gemenskapsförfarande för att främja öppenheten beträffande prissättningen på gas och el levererad till industriella slutanvändare samt upphävande av direktiv 2003/54/EG och 2003/55/EG), av den 1 juni 2011 (GURI nr 148 av den 28 juni 2011) (nedan kallat lagdekret nr 93/2011), föreskrivs bland annat följande:
”Utan att det påverkar bestämmelserna om effektiva förbrukarsystem i den mening som avses i artikel 2.1 t i lagstiftningsdekret nr 115/2008 är interna förbrukarsystem i den mening som avses i artikel 33 i [lag nr 99/2009] och andra privata system i den mening som avses i artikel 30.27 i [lag nr 99/2009] slutna distributionssystem …”
Genom deliberazione n. 539/2015/R/eel – Regolazione dei servizi di connessione, misura, trasmissione, distribuzione, dispacciamento e vendita nel caso di sistemi di distribuzione chiusi (beslut nr 539/2015/R/eel om reglering av anslutning, mätning, överföring, distribution, inmatningsordning och försäljning med avseende på slutna distributionssystem), av den 12 november 2015 (nedan kallat beslut nr 539/2015), klassificerade AEEGSI, i enlighet med artikel 38.5 i lagstiftningsdekret nr 93/2011, interna förbrukarsystem, andra privata system och enkla produktions- och förbrukningssystem som ”slutna distributionssystem”, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktiv 2009/72.
I artikel 8 i bilaga A till detta beslut anges att ”[e]tt slutet distributionssystem är ett system med skyldighet att tillåta anslutning av enbart förbrukare som enligt artikel 6 i detta beslut räknas bland dem som kan anslutas till samma slutna distributionssystem”.
I artikel 22.1 i denna bilaga anges att ”bestämmelser om inmatningsordning är tillämpliga på el som levereras till och som uttas från det slutna distributionssystemet av varje användare via dess anslutningsställe till det systemet.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Klagandena i det nationella målet är, beroende på omständigheterna, ägare till eller ansvariga för privata distributionssystem för el som klassificerats, i enlighet med artikel 38.5 i lagstiftningsdekret nr 93/2011, som ”slutna distributionssystem” och som därför, i enlighet med beslut nr 539/2015, omfattas av olika krav från AEEGSI.
Dessa klagande väckte talan vid Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionala förvaltningsdomstolen i Lombardiet, Italien) och yrkade ogiltigförklaring av beslut nr 539/2015 med motiveringen att beslutet, i den del det tillämpar samma bestämmelser på slutna distributionssystem som på offentliga distributionssystem utan att ta hänsyn till särdragen hos de slutna näten, strider mot direktiv 2009/72.
De grunder som klagandena har åberopat till stöd för talan avser de skyldigheter att tillåta anslutning av tredje parter och till särredovisning och funktionell åtskillnad som påförts de ansvariga för slutna distributionssystem, tillämpning av avgifter vad gäller inmatningsordning för varje användare som är ansluten till ett slutet distributionssystem, utan att hela nätet behandlas som en enskild användare av denna tjänst, vilket var fallet tidigare, och tillämpning av avgifter för allmänna kostnader för elsystemet knutet till den el som varje användare som är ansluten till ett slutet distributionssystem förbrukar, även när elen produceras inom det nätet.
Under dessa omständigheter beslutade Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionala förvaltningsdomstolen i Lombardiet) att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande frågor till EU-domstolen för förhandsavgörande, vilka har formulerats på likalydande sätt i målen C‑262/17, C‑263/17 och C‑273/17:
”1)
Ska bestämmelserna i direktiv 2009/72/EG, och i synnerhet artiklarna [2].5, [2].6 och 28, tolkas så, att ett system som har inrättats och drivs av en privat aktör, till vilket ett begränsat antal produktions- och förbrukningsanläggningar är anslutna, och som i sin tur är anslutet till det allmänna systemet, med nödvändighet utgör ett elsystem, och därmed ett ”distributionssystem” i den mening som avses i direktivet, och att privata system med dessa egenskaper som inrättades innan direktivet trädde i kraft och som ursprungligen var avsedda för egenproduktion inte får undantas från denna klassificering?
2)
Om den föregående frågan besvaras jakande, består då den enda möjligheten enligt direktivet att ta hänsyn till särdragen hos ett privat elsystem i att nämnda system ingår i kategorin slutna distributionssystem i den mening som avses i artikel 28 i direktivet, eller kan den nationella lagstiftaren fastställa en annan kategori distributionssystem som omfattas av en förenklad reglering som skiljer sig från regleringen av slutna distributionssystem?
3)
Oberoende av svaret på föregående frågor, ska direktivet tolkas så, att de slutna distributionssystem som avses i artikel 28 under alla omständigheter har skyldighet att tillåta anslutning av tredje part?
4)
Oberoende av svaret på föregående frågor, kan den nationella lagstiftaren mot bakgrund av att ett privat elsystem klassificeras som slutet distributionssystem i den mening som avses i artikel 28 i direktiv 2009/72/EG och då enbart med avseende på nämnda privata system fastställa de undantag från de allmänna bestämmelserna om distributionssystem som uttryckligen nämns i artiklarna 28 och 26.4 i direktivet, eller kan eller ska medlemsstaten – mot bakgrund av skälen 29 och 30 i direktivet – då fastställa ytterligare undantag från tillämpningen av de allmänna bestämmelserna om distributionssystem i syfte att uppnå de mål som anges i ovannämnda skäl?
5)
Om EU-domstolen finner att en medlemsstat kan eller ska införa bestämmelser som tar hänsyn till särdragen hos slutna distributionssystem, utgör bestämmelserna i direktiv 2009/72/EG – och i synnerhet skälen 29 och 30, artiklarna 15.7, 37.6 b och 26.4 – då hinder för nationella bestämmelser, såsom de som är av betydelse i förevarande mål, enligt vilka slutna distributionssystem omfattas av bestämmelser om inmatningsordning och särredovisning som i mångt och mycket motsvarar regleringen av allmänna system och där det i fråga om de allmänna kostnaderna för elsystemet även stadgas att de motsvarande avgifterna delvis ska stå i proportion till elförbrukningen inom det slutna systemet?”
Domstolens ordförande beslutade den 12 juni 2017 att förena målen C‑262/17, C‑263/17 och C‑273/17 vad gäller det skriftliga och det muntliga förfarandet samt domen.
Som svar på en begäran om förtydligande från domstolen, meddelade den hänskjutande domstolen, den 12 april 2018, att den femte frågan blivit irrelevant, eftersom den gäller dels bestämmelserna om åtskillnad, dels avgifter för de allmänna kostnaderna för elsystemet.
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Genom sin första fråga vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artiklarna 2 led 5 och 28.1 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att de nät, såsom de som är aktuella i det nationella målet, som inrättats för egenförbrukning före ikraftträdandet av detta direktiv och som förvaltas av en privat enhet till vilken ett begränsat antal enheter inom produktion och konsumtion är anknutna, vilka i sin tur är anslutna till det allmänna nätet, utgör distributionssystem som omfattas av direktivets tillämpningsområde.
Det bör erinras om att syftet med direktiv 2009/72, såsom framgår av dess artikel 1, är att fastställa gemensamma regler för bland annat eldistribution i syfte att förbättra och integrera konkurrensutsatta elmarknader i unionen.
Även om begreppet ”distributionssystem” inte definieras som sådant i artikel 2 led 5 i direktiv 2009/72, definierar sistnämnda däremot begreppet ”distribution” som transport av el i system med högspännings-, mellanspännings- och lågspänningsnät för tillhandahållande till kunder, men inte ”leverans”, eftersom det sistnämnda begreppet, enligt artikel 2 led 19 i detta direktiv, ska förstås som försäljning av el till kunder (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Av dessa definitioner framgår att ett distributionssystem är ett system för transport av el i högspännings-, mellanspännings- och lågspänningsnät (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Av detta följer att enbart den transporterade elektricitetens spänning är ett avgörande kriterium vid avgörandet av huruvida ett system är ett distributionssystem i den mening som avses i direktiv 2009/72 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Däremot är vare sig tidpunkten vid vilken ett sådant nät inrättades eller den omständigheten, att det är avsett för egenkonsumtion och drivs av en privat enhet till vilken ett begränsat antal enheter för produktion och förbrukning är knutna relevanta kriterier i detta avseende.
Vad gäller den sistnämnda omständigheten bör det påpekas att det av artikel 28.1 i direktiv 2009/72 följer att medlemsstaterna får föreskriva att de behöriga myndigheterna klassificerar som ett slutet distributionssystem ett system som distribuerar el inom en geografiskt avgränsad industriell eller kommersiell plats eller plats där gemensamma tjänster tillhandahålls och som i princip inte levererar el till hushållskunder, såvida, beroende på det enskilda fallet, driften eller produktionsprocessen hos systemanvändarna är integrerad, eller systemet distribuerar el huvudsakligen till ägaren av eller den driftsansvarige för systemet eller till företag med anknytning till ägaren av eller den driftsansvarige för systemet.
Enligt artikel 28.2 i direktiv 2009/72 får medlemsstaterna föreskriva att de nationella behöriga myndigheterna undantar den driftsansvarige för ett slutet system dels från skyldigheten i artikel 25.5 i direktivet att anskaffa energi för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom sitt system i enlighet med transparenta, icke-diskriminerande och marknadsbaserade förfaranden, dels från skyldigheten i artikel 32.1 i direktivet att tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem, är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel 37 i samma direktiv. I det senare fallet får nätanvändarna, enligt artikel 28.3 i direktiv 2009/72, begära att den behöriga nationella myndigheten ska se över och godkänna dessa tariffer och beräkningsmetoder.
Det framgår av dessa bestämmelser att sådana system som de som är aktuella i det nationella målet, som inrättats för egenförbrukning och drivs av en privat enhet till vilken ett begränsat antal enheter inom produktion och konsumtion är knutna, utgör distributionssystem som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, i den mån som de behöriga nationella myndigheterna kan klassificera dem som slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktivet, varvid medlemsstaterna dessutom endast har rätt, men inte någon skyldighet, att undanta dem, i enlighet med direktivets artikel 28.2, från två skyldigheter som anges i sistnämnda bestämmelse.
Det bör vidare noteras, vad gäller systemens begränsning, att direktiv 2009/72 enbart hänvisar till ett sådant kriterium, i artikel 2 leden 26 och 27, för att definiera begreppen ”litet enskilt system” eller ”enskilt mikrosystem”, vilket innebär att unionslagstiftaren således inte har haft för avsikt att utesluta vissa överförings- eller distributionssystem från tillämpningsområdet för direktiv 2009/72 på grund av deras storlek eller elförbrukning (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Det ovanstående bekräftas dessutom av syftet i direktiv 2009/72, att fullborda den inre marknaden för el (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Sådana system som de som är aktuella i det nationella målet, när det är ostridigt att de används för att transportera el med högspännings-, mellanspännings- och lågspänningsnät till försäljning till slutförbrukare, utgör följaktligen distributionssystem som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2009/72.
Den första frågan ska följaktligen besvaras enligt följande: Artiklarna 2 led 5 och 28.1 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att system, såsom de som är aktuella i det nationella målet, som inrättats för egenförbrukning före ikraftträdandet av detta direktiv och som drivs av en privat enhet till vilken ett begränsat antal enheter inom produktion och konsumtion är knutna, och vilka i sin tur är anslutna till det allmänna distributionsnätet, utgör distributionssystem som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv.
Den andra och den fjärde frågan
Genom sin andra och fjärde fråga vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida artikel 28 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att medlemsstaterna enbart får undanta system, såsom de som är aktuella i det nationella målet, från de i punkt 2 i den bestämmelsen angivna skyldigheterna vad gäller slutna distributionssystem som avses i den bestämmelsen och de som avses i artikel 26.4 i samma direktiv, eller om de också kan klassificera sådana system enligt en annan kategori av distributionssystem för att på så sätt undanta dem från skyldigheter som inte föreskrivs i direktivet.
Som redan framgår av punkterna 32–34 i förevarande dom kan en medlemsstat – som föreskriver att de behöriga nationella myndigheterna ska klassificera såsom slutna distributionssystem system som uppfyller villkoren i artikel 28.1 i direktiv 2009/72 – också, i enlighet med artikel 28.2 i samma direktiv, föreskriva att dessa myndigheter undantar den ansvarige för dessa system från de skyldigheter som avses i artiklarna 25.5 och 32.1 i det direktivet.
Det framgår således tydligt av lydelsen i artikel 28.2 i direktiv 2009/72 att system, som av de behöriga nationella myndigheterna har klassificerats som slutna distributionsnät, endast kan undantas, på grundval av denna bestämmelse, från de skyldigheter som bestämmelsen avser, såsom framgår av skäl 30 i direktivet, för att undvika att de systemansvariga för distributionssystemet åläggs en onödig administrativ börda på grund av det särskilda förhållandet mellan denna systemansvarige för distributionssystemet och dess användare.
I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande, vilket heller inte bestritts, att den behöriga nationella myndigheten klassificerat de i målet aktuella systemen som slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktiv 2009/72.
Dessa system skulle därför, om Italien utnyttjar möjligheten i artikel 28.2 i direktivet, kunna beviljas de undantag som avses i denna bestämmelse.
Såsom generaladvokaten har framfört i punkterna 52–58 i sitt förslag till avgörande, finns det inget som hindrar att ett slutet distributionssystem, i en annan egenskap, också kan beviljas ytterligare undantag som föreskrivs i direktiv 2009/72.
Domstolen konstaterar i detta avseende att artikel 26.4 i direktiv 2009/72 ger medlemsstaterna rätt att undanta integrerade elföretag som har mindre än 100000 anslutna kunder från kraven på åtskillnad som föreskrivs i artikel 26.1–3 i detta direktiv, och detta för att undvika, i enlighet med skäl 29 i direktivet, att små systemansvariga för distributionssystem får en oproportionerlig ekonomisk och administrativ börda.
Det framgår emellertid av den hänskjutande domstolens konstateranden att de i det nationella målet aktuella systemen skulle kunna vara berättigade till detta undantag, eftersom de i princip inte kan leverera till hushållskunder och eftersom de enbart försörjer ett begränsat antal enheter för produktion och konsumtion inom en geografiskt avgränsad plats.
Det framgår dessutom av den hänskjutande domstolens svar på begäran om förtydligande från domstolen att den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet numera undantar dessa system, i enlighet med artikel 26.4 i direktiv 2009/72, från kraven på åtskillnad i artikel 26.1–3.
Under alla omständigheter bör det understrykas att medlemsstaterna inte kan låta sådana system som de som är aktuella i det nationella målet, vilka omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2009/72, omfattas av en annan kategori distributionssystem än de som uttryckligen anges i direktivet, för att bevilja dem undantag som inte omfattas av direktivet.
Såsom framgår av skälen 29 och 30 i direktiv 2009/72 kan de särdrag som utmärker vissa typer av distributionssystem, såsom slutna distributionssystem, motivera medlemsstaterna att undanta dessa från vissa av de skyldigheter som föreskrivs i direktivet för att undvika att de får en onödig administrativ börda.
Det ska emellertid konstateras att dessa överväganden mycket riktigt återspeglas i artiklarna 26.4 och 28.2 i direktiv 2009/72, vilka uttryckligen fastställer de undantag vilka sådana distributionssystem kan vara berättigade till.
Den andra och den fjärde frågan ska följaktligen besvaras enligt följande: Artikel 28 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att system, såsom de som är aktuella i det nationella målet, som av en medlemsstat har klassificerats som slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i detta direktiv, enbart som sådana kan undantas, av medlemsstaten, från skyldigheter enligt artikel 28.2 i direktivet, utan att detta påverkar den omständigheten att dessa system kan vara berättigade till andra undantag i detta direktiv, bland annat det undantag som föreskrivs i artikel 26.4 i direktivet, om de uppfyller de villkor som fastställs där, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att avgöra. Under alla omständigheter kan denna medlemsstat inte låta sådana system omfattas av en egen kategori distributionssystem för att bevilja dem undantag som inte omfattas av direktivet.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin tredje fråga för att få klarhet i huruvida artikel 32.1 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, i vilken det föreskrivs att slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktivet, inte omfattas av skyldigheten att ge tredje part tillträde, utan endast måste bevilja tillträde till den tredje part som tillhör den kategori användare som kan ansluta sig till dessa nät, vilka har en rätt att få tillträde till det allmänna nätet.
Det bör erinras om att medlemsstaterna, i enlighet med artikel 32.1 första och andra meningarna i direktiv 2009/72, är skyldiga att se till att det införs en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystemen grundad på offentliggjorda tariffer, som ska gälla för alla berättigade kunder samt tillämpas objektivt och utan att någon diskriminerande åtskillnad görs mellan systemanvändarna. Enligt artikel 32.1 tredje meningen i direktiv 2009/72 ska medlemsstaterna se till att dessa tariffer, eller de metoder som använts för att beräkna dem, är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel 37 i detta direktiv samt att tarifferna – och metoderna om endast dessa har godkänts – offentliggörs innan de träder i kraft.
Domstolen har redan flera gånger påpekat att fritt tillträde för tredje parter till dessa system, vilket föreskrivs i artikel 32.1 första och andra meningarna i direktiv 2009/72, utgör en av de grundläggande åtgärder som medlemsstaterna är skyldiga att vidta för att fullborda den inre marknaden för el (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
, av den 9 oktober 2008, Sabatauskas m.fl.,
C‑239/07
,
EU:C:2008:551
, punkterna
,
och
, och av den 29 september 2016, Essent Belgium,
C‑492/14
,
EU:C:2016:732
, punkt
).
Som framgår av skäl 3 i direktiv 2009/72 syftar direktivet nämligen till att uppnå en fullständigt öppen marknad, där alla konsumenter fritt kan välja handlare och där alla handlare kan leverera fritt till sina kunder.
Även om artikel 32.1 i direktiv 2009/72 ger medlemsstaterna rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det införs ett system för tredje parts tillträde till överförings- eller distributionssystem – medlemsstaterna som i enlighet med artikel 288 FEUF alltså är behöriga att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet –, innebär emellertid inte detta utrymme för skönsmässig bedömning, med hänsyn till betydelsen av principen om fritt tillträde till överförings- eller distributionssystem, att medlemsstaterna har rätt att frångå nämnda princip, förutom i de fall där det i direktivet särskilt föreskrivs undantag eller avvikelser (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Det framgår av artikel 3.14 i direktiv 2009/72 att medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 32.1 i detta direktiv, i vilken det föreskrivs att tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystemen ska vara fri från diskriminering om tillämpningen av dessa bestämmelser, rättsligt eller i praktiken, skulle kunna hindra elföretagen från att fullgöra sina skyldigheter att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, under förutsättning att medlemsstaterna försäkrar sig om att dessa skyldigheter inte kan fullgöras på något annat sätt som inte påverkar det fria tillträdet till systemen, vilket utgör en av de rättigheter som anges direktiv 2009/72 (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
, och dom av den 29 september 2016, Essent Belgium,
C‑492/14
,
EU:C:2016:732
, punkt
).
Såsom framgår av svaren på den första, den andra och den fjärde frågan, och särskilt av punkterna 33, 34, 40 och 41 i förevarande dom, följer det däremot av själva lydelsen i artikel 28.2 i direktiv 2009/72 att de slutna distributionssystem som avses i artikel 28.1 i detta direktiv, på grundval av denna bestämmelse, endast får undantas från två särskilda skyldigheter, nämligen att anskaffa energi för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom systemet i enlighet med transparenta, icke-diskriminerande och marknadsorienterade förfaranden, och att se till att tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem, är godkända innan de träder i kraft, i vilket fall användare av systemen, i enlighet med artikel 28.3 i direktivet, kan begära att den behöriga nationella myndigheten ska se över och godkänna de gällande tarifferna eller beräkningsmetoderna.
Härav följer att även om ett slutet distributionssystem kan undantas från kravet i artikel 32.1 tredje meningen i direktiv 2009/72, att i förväg få sina tariffer och beräkningsmetoder godkända, kan det emellertid inte undantas från skyldigheten att ge fritt tillträde för tredje parter, vilken föreskrivs i den första och den andra meningen i artikel 32.1 i direktivet.
I detta avseende erinrar domstolen dessutom om att artikel 32.2 i direktiv 2009/72 visserligen föreskriver att en systemansvarig för distributionssystemet får vägra tillträde till sitt system om det saknar nödvändig kapacitet, under förutsättning att denna vägran vederbörligen motiveras, men att denna möjlighet att vägra tillträde till systemet emellertid ska bedömas från fall till fall och inte innebär att medlemsstaterna har rätt att införa undantag av allmän karaktär som inte kräver en konkret bedömning för varje systemansvarig med avseende på huruvida systemet saknar tillräcklig teknisk kapacitet för att ansökan om tillträde från tredje part ska kunna bifallas (se, analogt, dom av den 22 maj 2008, citiworks,
C‑439/06
,
EU:C:2008:298
, punkt
).
Den tredje frågan ska följaktligen besvaras enligt följande: Artikel 32.1 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, i vilken det föreskrivs att slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktivet, inte omfattas av skyldigheten att ge tredje part tillträde, utan endast måste bevilja tillträde till tredje parter som tillhör den kategori användare som kan ansluta sig till dessa nät, vilka har en rätt att få tillträde till det allmänna nätet.
Den femte frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin femte fråga för att få klarhet i huruvida artiklarna 15.7 och 37.6 b i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, som föreskriver att avgifter för inmatningsordning som ska betalas av användare av slutna distributionssystem ska beräknas mot bakgrund av den el som varje användare handlat med detta system via dennes anslutningsställe till systemet.
Såsom framgår av artiklarna 15 och 25 i direktiv 2009/72 gör inmatningsordningen det möjligt för den systemansvarige för elnätet att upprätta en inmatningsordning mellan produktionsanläggningarna inom ett visst område för att bland annat anskaffa den energi som behövs för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom sina system och skapa en balans av elsystemet och säkerställa att den inre marknaden för el fungerar väl.
I enlighet med artikel 15.7 och artikel 37.6 b i direktiv 2009/72, ska de regler för balans av elsystemet som fastställs av den systemansvarige för överföringssystemet, vilket även ska gälla för reglerna för de avgifter för obalanser i energitillförseln som tas ut av användarna av den systemansvariges nät, vara objektiva, transparenta och icke-diskriminerande, och avspegla kostnaderna – såsom följer av skäl 35 i detta direktiv – enligt en metod som säkerställer att balanstjänsterna tillhandahålls på ett så ekonomiskt sätt som möjligt och ger nätanvändarna goda incitament för att balansera sin inmatning och sitt uttag. Enligt artikel 25.6 i direktivet finns en liknande skyldighet för den systemansvarige för distributionssystemet.
I förevarande fall framgår det av de uppgifter som lämnats till domstolen att den nationella lagstiftning som är i fråga i det nationella målet har ändrats på så sätt att de avgifter för inmatningsordning till den systemansvarige för det allmänna systemet, närmare bestämt Terna SpA, som ska betalas av användarena av ett slutet distributionssystem, numera inte längre ska beräknas enbart på den sammanlagda el som handlats i det allmänna nätet genom det slutna distributionssystemet via dess anslutningsställe till det allmänna nätet, utan på den el som varje enskild användare av detta system har handlat via deras anslutningsställe till detta system, vilket är en anpassning av de bestämmelser som är tillämpliga på dessa användare till dem som gäller för användare av allmänna system. Av detta följer att avgifterna för inmatningsordningen följaktligen även ska tillämpas på el som producerats i det slutna distributionssystemet.
Enligt fast rättspraxis är principen om likabehandling en allmän unionsrättslig princip som innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (se dom av den 16 december 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl.,
C‑127/07
,
EU:C:2008:728
, punkt
).
I detta avseende konstaterar domstolen inledningsvis att användarna, såsom de som är i fråga i det nationella målet, av de nät som enligt den nationella rätten omfattas av kategorin ”slutna distributionssystem”, är anslutna till det allmänna nätet och att de därmed har rätt att precis som alla andra användare av det systemet vända sig till inmatningsordningen. Klagandena kan således inte med framgång hävda vare sig att användarna av dessa slutna distributionssystem inte ger upphov till några kostnader för tjänsteleverantörerna, eller att den i det nationella målet aktuella nationella lagstiftningen därför föreskriver att de ska bekosta en tjänst som de inte får ta del av.
Det är emellertid utrett att användare av ett slutet distributionssystem, till skillnad från dessa andra användare av allmänna system – med hänsyn till att de i huvudsak, enligt artikel 28.1 b i direktiv 2009/72, förbrukar den el som produceras internt i detta nät – enbart har begränsad tillgång till det allmänna nätet, när produktionen av det slutna distributionssystemet inte är tillräcklig för att tillgodose användarnas behov, till exempel i samband med en kraftig och oväntad ökning av den efterfrågan inom nätet eller med ett avbrott i de till nätet knutna produktionsenheterna till följd av hantering eller fel. Bortsett från sådana exceptionella situationer, ankommer det därför främst på den systemansvarige för det slutna distributionssystemet att säkerställa balansen mellan produktion och konsumtion inom detta system, i likhet med den uppgift som Terna uppfyller vad gäller det allmänna nätet.
Under dessa omständigheter tycks användare av ett slutet distributionssystem inte befinna i samma situation som andra användare av det allmänna nätet. Vidare tycks den ansvarige för inmatningsordningen för det allmänna nätet inte behöva bära så stora kostnader vad gäller användarna av det slutna distributionssystemet, eftersom dessa senare enbart har begränsad tillgång till denna tjänst. Det ankommer dock på den hänskjutande domstolen att fastställa huruvida dessa omständigheter verkligen föreligger.
Om dessa omständigheter, såsom generaladvokaten har framfört i punkt 105 i sitt förslag till avgörande, visar sig föreligga skulle en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet – som föreskriver att avgifterna för inmatningsordningen, vilka påförs användare av ett slutet distributionssystem, ska beräknas med samma metod som den för beräkningen av avgifter för de andra användarna av det allmänna nätverket –, i avsaknad av ett objektivt rättfärdigande, kunna anses diskriminerande.
Det kan nämligen inte uteslutas att en sådan metod inte har ett tillräckligt samband med kostnaderna för inmatningsordningen, i enlighet med de krav som följer av artiklarna 15.7 och 25.6 i direktiv 2009/72.
Eftersom beloppet för de avgifter som användare av slutna distributionssystem ska betala för inmatningsordningen saknar samband med den mängd el som handlats i det allmänna nätet, förefaller denna metod nämligen inte heller kunna ge dessa användare, i likhet med vad som föreskrivs i artikel 37.6 b i detta direktiv, incitament att balansera sin produktion och sitt uttag av el i syfte att i så stor utsträckning som möjligt begränsa deras användning av denna tjänst.
Visserligen skulle det kunna vara legitimt för en medlemsstat att ålägga användare av ett slutet distributionssystem med tillgång till det allmänna nätet avgifter för inmatningsordningen som inte beräknas enbart på den el som faktiskt har handlats i det allmänna nätet, om det till exempel kan visas att avgiftsbeloppet motsvarar en specifik kostnad för den ansvarige för inmatningsordningen, vilken har samband med själva möjligheten för användarna av ett slutet distributionssystem att byta el med det allmänna nätet genom att utnyttja nämnda tjänst. Emellertid har ingen av de berörda parter som har yttrat sig i förevarande mål gjort gällande att en sådan särskild kostnad finns.
Den italienska regeringen har i sitt skriftliga yttrande och vid förhandlingen också gjort gällande att användarna av ett slutet distributionssystem har möjlighet att upprätta en enskild inmatningspunkt, i vilket fall avgifterna för inmatningsordningen skulle beräknas endast på den el som handlats i det allmänna nätet.
Domstolen konstaterar emellertid att klagandena i det nationella målet gjort gällande att en sådan gruppering inte har inverkat på beräkningen av denna avgift. Det finns för övrigt inget i handlingarna i målet som styrker den italienska regeringens påståenden.
Under dessa omständigheter ankommer det uteslutande på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida dessa påståenden, som avser tolkningen av den nationella rätten, är riktiga.
Följaktligen ska den femte frågan besvaras enligt följande: Artiklarna 15.7 och 37.6 b i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att de, i brist på ett objektivt rättfärdigande, utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, som föreskriver att avgifter för inmatningsordning, som ska betalas av användarna av ett slutet distributionssystem ska beräknas på den el som varje användare handlat i detta system via deras anslutningsställe till det systemet, om det visar sig, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera, att användarna av ett slutet distributionssystem inte befinner sig i samma situation som övriga användare av det allmänna nätet och att den ansvarige för inmatningsordningen för det allmänna nätet enbart har begränsade kostnader med avseende på dessa användare av ett slutet distributionssystem.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Artiklarna 2 led 5 och 28.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/72/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 2003/54/EG ska tolkas så, att system, såsom de som är aktuella i det nationella målet, som inrättats för egenförbrukning före ikraftträdandet av detta direktiv och som drivs av en privat enhet till vilken ett begränsat antal enheter inom produktion och konsumtion är knutna, och vilka i sin tur är anslutna till det allmänna distributionsnätet, utgör distributionssystem som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv.

2)
Artikel 28 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att system, såsom de som är aktuella i det nationella målet, som av en medlemsstat har klassificerats som slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i detta direktiv, enbart som sådana kan undantas, av medlemsstaten, från skyldigheter enligt artikel 28.2 i direktivet, utan att detta påverkar den omständigheten att dessa system kan vara berättigade till andra undantag i detta direktiv, bland annat det undantag som föreskrivs i artikel 26.4 i direktivet, om de uppfyller de villkor som fastställs där, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att avgöra. Under alla omständigheter kan denna medlemsstat inte låta sådana system omfattas av en egen kategori distributionssystem för att bevilja dem undantag som inte omfattas av direktivet.

3)
Artikel 32.1 i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, i vilken det föreskrivs att slutna distributionssystem, i den mening som avses i artikel 28.1 i direktivet, inte omfattas av skyldigheten att ge tredje part tillträde, utan endast måste bevilja tillträde till tredje parter som tillhör den kategori användare som kan ansluta sig till dessa nät, vilka har en rätt att få tillträde till det allmänna nätet.

4)
Artiklarna 15.7 och 37.6 b i direktiv 2009/72 ska tolkas så, att de, i brist på ett objektivt rättfärdigande, utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, som föreskriver att avgifter för inmatningsordning, som ska betalas av användarna av ett slutet distributionssystem ska beräknas på den el som varje användare handlat i detta system via deras anslutningsställe till det systemet, om det visar sig, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera, att användarna av ett slutet distributionssystem inte befinner sig i samma situation som övriga användare av det allmänna nätet och att den ansvarige för inmatningsordningen för det allmänna nätet enbart har begränsade kostnader med avseende på dessa användare av ett slutet distributionssystem.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.