CELEX: 62016CJ0472
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Smernica 2001/23/ES
Pôsobnosť
Článok 1 ods. 1
Prevody podnikov
Zachovanie práv zamestnancov
Zákazka na služby týkajúce sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie
Ukončenie činnosti prvého úspešného uchádzača pred koncom prebiehajúceho školského roka a ustanovenie nového úspešného uchádzača na začiatku nasledujúceho školského roka
Článok 4 ods. 1
Zákaz prepúšťania z dôvodu prevodu
Výnimka
Prepúšťanie, ku ktorému dochádza z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov
Charta základných práv Európskej únie
Článok 47

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 1 a článku 4 ods. 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (
Ú. v. ES L 82, 2001, s. 16
, Mim. vyd. 05/004, s. 98), ako aj článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Jorgeom Luísom Colinom Sigüenzom na jednej strane a Ayuntamiento de Valladolid (miestna správa Valladolid, Španielsko), spoločnosťou In‑pulso Musical SC, pánom Miguelom del Realom Llorentem, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL (v postavení správcu konkurznej podstaty spoločnosti Músicos y Escuela), Músicos y Escuela a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) [mzdový garančný fond (Fogasa), Španielsko] na druhej strane vo veci zákonnosti prepustenia pána Colina Sigüenzu v rámci hromadného prepúšťania.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2001/23 je kodifikáciou smernice Rady 77/187/EHS zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 61, 1977, s. 26
), zmenenej smernicou Rady 98/50/ES z 29. júna 1998 (
Ú. v. ES L 201, 1998, s. 88
).
Článok 1 ods. 1 smernice 2001/23 stanovuje:
„a)
Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia.
b)
Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková.
c)
Táto smernica platí pre verejné a súkromné podniky zaoberajúce sa hospodárskou činnosťou bez ohľadu na to, či fungujú so ziskom, alebo nie. Administratívna reorganizácia verejných správnych orgánov alebo prevod správnych funkcií medzi verejnými správnymi orgánmi sa v zmysle tejto smernice nepovažujú za prevod.“
Článok 3 ods. 1 prvý pododsek tejto smernice stanovuje:
„Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa.“
Podľa článku 4 ods. 1 prvého pododseku smernice 2001/23:
„Prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu nemôže byť automaticky dôvodom na prepúšťanie z práce zo strany prevádzateľa alebo nadobúdateľa. Toto ustanovenie však nebráni prepúšťaniu, ku ktorému môže dôjsť z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov.“
Španielske právo
Pravidlá uplatniteľné na zamestnancov v prípade prevodu hospodárskych subjektov vymedzuje Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (kráľovský legislatívny dekrét č. 1/1995, ktorým sa schvaľuje prepracované znenie Zákonníka práce) z 24. marca 1995 (BOE č. 75 z 29. marca 1995, s. 9654), v znení vyplývajúcom zo zákona č. 12/2001 z 9. júla 2001 (BOE č. 164 z 10. júla 2001, s. 24890), (ďalej len „Zákonník práce“).
Článok 44 ods. 1 a 2 Zákonníka práce stanovuje:
„1.   Prevod podniku, prevádzkarne alebo samostatnej výrobnej jednotky tohto podniku sám osebe nespôsobuje zánik pracovnoprávneho vzťahu; na nového zamestnávateľa prechádzajú práva a povinnosti predchádzajúceho zamestnávateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy a sociálneho zabezpečenia, vrátane záväzkov súvisiacich s dôchodkovým poistením za podmienok stanovených v osobitnej právnej úprave, a vo všeobecnosti všetky záväzky v oblasti doplnkovej sociálnej ochrany, ktoré na seba prevzal prevodca podniku.
2.   Na účely tohto článku sa za prevod podniku považuje prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si zachováva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková.“
Článok 51 tohto zákonníka s názvom „Hromadné prepúšťanie“ stanovuje:
„Na účely ustanovení tohto zákona sa za ‚hromadné prepúšťanie‘ považuje ukončenie pracovných zmlúv z hospodárskych, technických, organizačných alebo výrobných dôvodov, pokiaľ sa počas deväťdesiatich dní toto ukončenie týka aspoň:
a)
10 zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú menej než 100 zamestnancov,
b)
10 % počtu zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú od 100 do 300 zamestnancov,
c)
30 zamestnancov v podnikoch, ktoré zamestnávajú viac než 300 zamestnancov.
Platí, že hospodárske dôvody sú splnené, ak z výsledkov hospodárenia podniku vyplýva nepriaznivá hospodárska situácia, a to v prípadoch, keď skutočne vzniknú alebo sa predpokladajú straty alebo keď dochádza k sústavnému poklesu jeho úrovne bežných príjmov alebo predaja. V každom prípade platí, že pokles je trvalý, ak je počas troch po sebe nasledujúcich štvrťrokov úroveň bežných príjmov alebo predaja v každom štvrťroku nižšia, než aká bola zaznamenaná v tom istom štvrťroku predchádzajúceho roka.
…
Za hromadné prepúšťanie sa tiež považuje ukončenie pracovných zmlúv všetkých zamestnancov podniku pod podmienkou, že počet dotknutých zamestnancov je väčší ako päť, pokiaľ toto ukončenie vyplýva z celkového ukončenia činnosti podniku z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené vyššie.
…
2.   Hromadnému prepúšťaniu musí predchádzať obdobie rokovaní s oprávnenými zástupcami zamestnancov počas obdobia maximálne 30 kalendárnych dní alebo 15 dní v prípade podnikov s menej ako 50 zamestnancami.
…
Úrad práce dohliada na efektívnosť obdobia rokovaní. V prípade potreby môže stranám adresovať varovania a odporúčania, ktoré v žiadnom prípade nemôžu spôsobiť prerušenie alebo zastavenie konania. Navyše bez toho, aby bol dotknutý predchádzajúci odsek, môže úrad práce počas obdobia rokovaní na základe spoločnej žiadosti strán prijať mediačné opatrenia primerané hľadaniu riešení problémov vyplývajúcich z hromadného prepúšťania. Na rovnaký účel môže tiež poskytnúť pomoc na žiadosť niektorej zo strán alebo z vlastného podnetu.
Po uplynutí obdobia rokovaní zamestnávateľ oznámi ich výsledok úradu práce. Ak sa dosiahla dohoda, predloží mu jej úplnú kópiu. V opačnom prípade odovzdá zástupcom zamestnancov a úradu práce konečné rozhodnutie o hromadnom prepúšťaní, ktoré prijal, s uvedením podmienok tohto prepúšťania.
…
4.   Ak je rozhodnutie oznámené zástupcom zamestnancov, zamestnávateľ môže oznámiť prepustenie každému z dotknutých zamestnancov za podmienok stanovených v článku 53 ods. 1 tohto zákona. V každom prípade musí medzi dňom oznámenia začatia obdobia rokovaní úradu práce a dňom, keď prepustenie nadobudne účinnosť, uplynúť aspoň tridsať dní.
…
6.   Proti rozhodnutiu zamestnávateľa možno podať žaloby, ktoré sú s ohľadom na toto prepúšťanie stanovené. Podaním žaloby zo strany zástupcov zamestnancov sa až do rozhodnutia o tejto žalobe prerušuje konanie o individuálnych žalobách.“
Hromadné prepúšťanie upravuje článok 124 Ley 36/2011 reguladora de la jurisdicción social (zákon č. 36/2011 o organizácii súdnictva v sociálnych a pracovnoprávnych veciach) z 10. októbra 2011 (BOE č. 245, z 11. októbra 2011, s. 106584). V znení platnom od 15. júla 2012 tento článok, nazvaný „Hromadné prepúšťanie z hospodárskych, organizačných, technických a výrobných dôvodov alebo z dôvodov vyššej moci“, stanovuje:
„1.   Rozhodnutie zamestnávateľa môžu zákonní zástupcovia zamestnancov napadnúť postupom stanoveným v nasledujúcich odsekoch. Pokiaľ je žaloba podaná zástupcami odborov, do postupu hromadného prepúšťania sa museli dostatočným spôsobom zapojiť.
2.   Žalobu možno založiť na týchto dôvodoch:
a)
chýba zákonný dôvod uvedený v písomnom oznámení;
b)
neuskutočnilo sa obdobie rokovaní, nedošlo k odovzdaniu dokumentov uvedených v článku 51 ods. 2 Zákonníka práce alebo nebol dodržaný postup stanovený v článku 51 ods. 7 tohto zákonníka;
c)
rozhodnutie o prepustení bolo prijaté v dôsledku podvodu, ľsti, nátlaku alebo zneužitia práva;
d)
rozhodnutie o prepustení bolo prijaté v rozpore so základnými právami a verejnými slobodami.
Žiadosti týkajúce sa neuplatnenia pravidiel prednostného práva naďalej pracovať stanovených v právnych predpisoch, kolektívnych zmluvách alebo dohode prijatej počas obdobia rokovaní nemôžu byť v žiadnom prípade predmetom tohto konania. Tieto žiadosti sa musia predložiť v rámci individuálneho konania uvedeného v odseku 11 tohto článku.
…
6.   Žaloba musí byť podaná v prekluzívnej lehote 20 dní od dátumu dohody uzavretej v období rokovaní alebo od oznámenia rozhodnutia o hromadnom prepúšťaní, ktoré prijal zamestnávateľ, zástupcom zamestnancov.
…
9.   Keď je žaloba vyhlásená za prípustnú, kancelária súdu ju doručí žalovanému zamestnávateľovi a vyzve ho, aby v lehote 5 dní, a pokiaľ možno na elektronickom nosiči, predložil dokumenty a zápisnice z obdobia rokovaní, ako aj oznámenie výsledku tohto obdobia úradu práce.
V tejto istej výzve kancelária súdu stanoví zamestnávateľovi lehotu 5 dní na to, aby so žalobou podanou zástupcami zamestnancov oboznámil zamestnancov dotknutých hromadným prepúšťaním s tým cieľom, aby súdu v lehote 15 dní oznámili adresu na účely doručenia rozsudku.
…
11.   Rozsudok sa vyhlasuje do 5 dní od pojednávania a možno proti nemu podať odvolanie.
Rozhodnutie o prepustení sa vyhlási za platné, ak zamestnávateľ v súlade s článkom 51 ods. 2 alebo 7 Zákonníka práce preukáže existenciu uvádzaného zákonného dôvodu.
Rozsudkom sa konštatuje neplatnosť rozhodnutia o prepustení, pokiaľ zamestnávateľ nepreukáže existenciu zákonného dôvodu uvedeného vo výpovedi.
…
12.   Po nadobudnutí právoplatnosti sa rozsudok doručuje účastníkom konania a zamestnancom dotknutým hromadným prepúšťaním, ktorí súdu oznámili adresu na účely doručovania, a to na účely uvedené v odseku 13 písm. b) tohto článku.
Právoplatný rozsudok sa pre informáciu doručuje úradu práce, fondu poistenia v nezamestnanosti, ako aj správe sociálneho zabezpečenia, pokiaľ neboli účastníkmi konania.
13.   Ak je predmetom konania individuálne napadnutie ukončenia pracovného pomeru na Juzgado de lo Social [(pracovný súd, Španielsko)], použijú sa články 120 až 123 tohto zákona s nasledovnými odchýlkami:
a)
Pokiaľ sa diskusia týka prednostného práva priznaného niektorým zamestnancom, žaloba musí smerovať aj proti nim.
Žaloba musí smerovať aj proti zástupcom zamestnancov, ak bolo opatrenie prijaté s ich súhlasom, pokiaľ tí, ktorí dohodu nepodpísali, rozhodnutie o prepustení podľa predchádzajúcich odsekov nespochybnili.
b)
Ak zástupcovia zamestnancov podajú podľa predchádzajúcich odsekov žalobu proti rozhodnutiu zamestnávateľa po začatí individuálneho konania, toto konanie sa preruší až do vydania rozsudku v konaní o žalobe podanej zástupcami zamestnancov, ktorý po nadobudnutí právoplatnosti predstavuje za podmienok stanovených v článku 160 ods. 5 tohto zákona prekážku rozhodnutej veci vo vzťahu k individuálnemu konaniu.
c)
Okrem dôvodov uvedených v článku 122 ods. 2 tohto zákona je prepustenie neplatné vtedy, keď zamestnávateľ nezačal obdobie rokovaní, neodovzdal dokumenty uvedené v článku 51 ods. 2 Zákonníka práce, nedodržal postup stanovený v článku 51 ods. 7 tohto zákonníka alebo nezískal súdne povolenie konkurzného súdu v prípadoch, keď to zákon vyžaduje.
Ukončenie zmluvy rozhodnutím zamestnávateľa bez dodržania prednostných práv naďalej pracovať, ktoré môžu vyplývať z právnych predpisov, kolektívnych zmlúv alebo dohody uzatvorenej v období rokovaní, je tiež neplatné. Táto neplatnosť sa netýka ukončení zmlúv, ku ktorým došlo počas samotného hromadného prepúšťania v súlade s prednostnými právami naďalej pracovať.“
Článok 160 ods. 5 tohto zákona stanovuje:
„Právoplatný rozsudok predstavuje prekážku rozhodnutej veci vo vzťahu k individuálnym konaniam týkajúcim sa totožného alebo s ním súvisiaceho predmetu, ktoré prebiehajú alebo ktoré možno začať tak na súdoch prejednávajúcich sociálne veci, ako aj na správnych súdoch, a ktoré sú tak počas kolektívneho konania prerušené. Prerušenie sa nariadi aj v prípade, ak bol vydaný prvostupňový rozsudok a prebieha konanie o odvolaní alebo kasačnom opravnom prostriedku. Právoplatný rozsudok vydaný v rámci kolektívneho konania je pre príslušný súd záväzný, a to aj vtedy, keď sa právoplatný rozsudok neuvádzal v rámci konania o návrhu podanom na Tribunal Supremo [(Najvyšší súd, Španielsko)], ktorého cieľom je zabezpečiť jednotnosť judikatúry, ako rozhodnutie s opačným významom.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Pán Colino Sigüenza bol od 11. novembra 1996 zamestnaný ako učiteľ hudby v miestnej hudobnej akadémii vo Valladolide (Španielsko). Túto akadémiu pôvodne prevádzkovala priamo miestna správa Valladolid, ktorá pána Colina Sigüenzu do tohto zamestnania prijala.
Od roku 1997 miestna správa Valladolid ukončila priame prevádzkovanie uvedenej akadémie a vypísala na seba nadväzujúce verejné obstarávania týkajúce sa zadania tejto služby. Účastníkom, ktorý bol v týchto na seba nadväzujúcich postupoch úspešný, bola nepretržite od tohto okamihu až do 31. augusta 2013 Músicos y Escuela, ktorá pokračovala v činnosti akadémie, pričom prevzala správu priestorov, vybavenia a nástrojov, ktoré boli potrebné na účely poskytovania tejto služby. Músicos y Escuela takisto prevzala časť zamestnancov, ktorých zamestnávala uvedená miestna správa, vrátane pána Colina Sigüenzu. Táto činnosť bola naďalej vnímaná ako služba, ktorú občanom ponúka miestna správa Valladolid, teda ako miestna hudobná akadémia.
Z dôvodu zníženia počtu žiakov miestnej hudobnej akadémie vo Valladolide v školskom roku 2012 – 2013 už sumy platené žiakmi za túto službu nezodpovedali protihodnote, ktorú platila miestna správa Valladolid podľa zmluvy uzavretej so spoločnosťou Músicos y Escuela, čo túto spoločnosť viedlo k tomu, že uvedenú správu požiadala o sumu 58403,73 eura na prvý štvrťrok tohto školského roka a 48592,74 eura na jeho druhý štvrťrok.
Keďže miestna správa Valladolid tieto sumy odmietla zaplatiť, Músicos y Escuela požiadala 19. februára 2013 o ukončenie zmluvy o zadaní zákazky na službu z dôvodu nesplnenia povinnosti zo strany uvedenej miestnej správy a uplatnila si nárok na zodpovedajúcu náhradu škody. V reakcii na to táto miestna správa v auguste 2013 vypovedala zmluvu z dôvodu jej porušenia na strane spoločnosti Músicos y Escuela spočívajúceho v ukončení jej činností pred uplynutím dohodnutej doby plnenia. Vec bola podaná na Sala de lo Contencioso‑Administrativo v rámci Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (správny senát Vyššieho súdu Kastília‑León, Španielsko), ktorý viacerými právoplatnými rozsudkami vydanými v rokoch 2014 a 2015 na jednej strane rozhodol, že miestna správa Valladolid porušila zmluvu uzavretú so spoločnosťou Músicos y Escuela v rozsahu, v akom táto zmluva stanovovala záruku príjmov nezávisle od počtu zapísaných žiakov, a tým, že ju uvedená miestna správa nerešpektovala, sama zabránila pokračovaniu činností spoločnosti Músicos y Escuela, čo odôvodňovalo ukončenie tejto zmluvy z dôvodu jej porušenia na strane tejto miestnej správy. Na druhej strane vzhľadom na skutočnosť, že Músicos y Escuela nedodržala svoje povinnosti, keďže od 31. marca 2013 sa jednostranne rozhodla ukončiť svoje činnosti, nebola jej priznaná náhrada škody v rozsahu uplatneného nároku.
Medzitým od 4. marca 2013 Músicos y Escuela zahájila obdobie rokovaní a konzultácií, ktoré je nevyhnutné na účely hromadného prepustenia všetkých jej zamestnancov z dôvodu hospodárskej situácie vyplývajúcej z konfliktu s miestnou správou Valladolid. Keďže k dohode so zástupcami zamestnancov nedošlo, 27. marca 2013 Músicos y Escuela prijala rozhodnutie o hromadnom prepustení všetkých zamestnancov.
Dňa 31. marca 2013, teda niekoľko mesiacov pred koncom prebiehajúceho školského roka, Músicos y Escuela ukončila svoju činnosť a 1. apríla vrátila miestnej správe Valladolid priestory, nástroje a prostriedky určené na fungovanie miestnej hudobnej akadémie vo Valladolide, ktorej prevádzkovanie jej bolo zverené. Dňa 4. apríla 2013 Músicos y Escuela doručila výpoveď všetkým svojim zamestnancom vrátane pána Colina Sigüenzu s dátumom účinnosti 8. apríla 2013. Voči tejto spoločnosti bol 30. júla 2013 vyhlásený konkurz.
Keďže zástupcovia zamestnancov spoločnosti Músicos y Escuela sú podľa zákona o organizácii súdnictva v sociálnych a pracovnoprávnych veciach jedinými oprávnenými osobami podať žalobu v rámci hromadného prepúšťania, títo zástupcovia podali žalobu proti rozhodnutiu o hromadnom prepustení na Sala de lo Social de Valladolid v rámci Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pre sociálne veci Vyššieho súdu Kastília‑León, Španielsko), ktorý rozhodnutím z 19. júna 2013 túto žalobu zamietol.
Zástupcovia zamestnancov podali proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Tribunal Supremo (Najvyšší súd), ktorý rozsudkom zo 17. novembra 2014 ich žalobu tiež zamietol. Tento rozsudok nadobudol právoplatnosť.
Medzitým v auguste 2013 miestna správa Valladolid zadala prevádzkovanie miestnej hudobnej akadémie vo Valladolide spoločnosti In‑pulso Musical a rovnako ako v prípade spoločnosti Músicos y Escuela jej na účely používania zverila priestory, nástroje a prostriedky potrebné na tento účel. In‑pulso Musical zahájila svoje činnosti týkajúce sa školského roka 2013 – 2014 v septembri 2013. V nadväznosti na nové verejné obstarávanie miestna správa Valladolid opäť vybrala In‑pulso Musical ako úspešného uchádzača v súvislosti s touto zákazkou pre školské roky 2014 – 2015 a 2015 – 2016. Táto spoločnosť neprijala do zamestnania žiadneho zo zamestnancov, ktorí boli predtým zamestnaní v rámci uvedenej miestnej hudobnej akadémie a ktorých Músicos y Escuela hromadne prepustila.
Pán Colino Sigüenza podal na Juzgado de lo Social n
o
4 de Valladolid (pracovný súd č. 4 Valladolid, Španielsko) individuálnu žalobu proti spoločnosti Músicos y Escuela, miestnej správe Valladolid a spoločnosti In‑pulso Musical, ktorou napadol svoje prepustenie.
Rozsudkom z 30. septembra 2015 tento súd zamietol žalobu pána Colina Sigüenzu z dôvodu, že právna sila rozhodnutej veci, ktorá sa viaže na rozsudok Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 17. novembra 2014, ktorým bola zamietnutá žaloba zástupcov zamestnancov proti hromadnému prepusteniu, ho zaväzuje, pokiaľ ide o individuálnu žalobu dotknutej osoby proti svojmu prepusteniu, aj keď táto dotknutá osoba nebola individuálne účastníkom konania, v ktorom bol tento rozsudok vydaný. Navyše Juzgado de lo Social n
o
4 de Valladolid (pracovný súd č. 4 Valladolid) zastával názor, že In‑pulso Musical nie je nástupcom spoločnosti Músicos y Escuela ako zamestnávateľa pána Colina Sigüenzu, keďže medzi jeho prepustením a opätovným začatím prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie vo Valladolide spoločnosťou In‑pulso Musical uplynulo takmer päť mesiacov.
Pán Colino Sigüenza podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na vnútroštátny súd, Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vyšší súd Kastília‑León, Španielsko).
Na podporu svojho odvolania v podstate na jednej strane tvrdí, že právna sila rozhodnutej veci, ktorá sa viaže na rozsudok Tribunal Supremo (Najvyšší súd) zo 17. novembra 2014, ktorým bola zamietnutá žaloba proti hromadnému prepúšťaniu, sa ho nemôže individuálne dotýkať, pretože nebol účastníkom tohto konania, takže takéto rozšírenie právnej sily rozhodnutej veci porušuje jeho právo na účinný prostriedok nápravy zaručené článkom 47 Charty. Na druhej strane tvrdí, že v tomto prípade došlo k prevodu podniku v prospech spoločnosti In‑pulso Musical, takže na základe tejto transakcie nemožno odôvodniť ukončenie jeho pracovnej zmluvy.
Tento súd sa preto v podstate jednak pýta, či dočasné prerušenie poskytovania služieb zo strany spoločnosti Músicos y Escuela od 1. apríla 2013 do začiatku septembra 2013, keď prevádzkovanie miestnej hudobnej akadémie vo Valladolide opätovne prevzala In‑pulso Musical, bráni konštatovaniu, že ide o „prevod“ podniku alebo závodu v zmysle článku 1 smernice 2001/23, a jednak, či v takej situácii, ako je tá, o ktorej rozhoduje, má uplatnenie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa právnej sily rozhodnutej veci za následok porušenie práva pána Colina Sigüenzu na účinný prostriedok nápravy.
Za týchto podmienok Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vyšší súd Kastília‑León) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je potrebné sa domnievať, že došlo k ‚prevodu‘ v zmysle smernice 2001/23 v prípade, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie, ktorému miestna správa poskytuje všetky hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie) a ktorý zamestnáva svojich vlastných zamestnancov a poskytuje svoje služby počas školského roka, ukončí činnosť 1. apríla 2013, teda dva mesiace pred koncom školského roka, pričom vráti všetky hmotné prostriedky miestnej správe, ktorá činnosť neprevezme na účely ukončenia školského roka 2012/2013, ale zadá novú zákazku a nový úspešný uchádzač prevezme činnosť v septembri 2013, na začiatku školského roka 2013/2014, pričom miestna správa poskytne na tento účel novému poskytovateľovi potrebné hmotné prostriedky (priestory, nástroje, učebne, zariadenie), ktoré mal predtým k dispozícii predchádzajúci úspešný uchádzač?
2.
Je v prípade kladnej odpovede na prvú otázku potrebné za uvedených podmienok, keď nesplnenie povinností zo strany hlavnej spoločnosti (miestnej správy) núti prvého úspešného uchádzača ukončiť svoju činnosť a prepustiť všetkých zamestnancov, pričom hlavná spoločnosť prevedie hneď potom hmotné prostriedky na druhého dodávateľa, ktorý pokračuje v tej istej činnosti, v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 2001/23 domnievať sa, že k prepusteniu zamestnancov prvého úspešného uchádzača došlo z ‚hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov‘ alebo že dôvodom tohto prepustenia bol ‚prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu‘, čo citovaný článok zakazuje?
3.
Ak z odpovede na druhú otázku vyplynie, že dôvodom prepustenia bol prevod, čo je teda v rozpore so smernicou 2001/23, má sa článok 47 [Charty] vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby vnútroštátna právna úprava zakazovala súdom rozhodovať o vecnej stránke tvrdení zamestnanca z dôvodu predchádzajúceho vyhlásenia právoplatného rozsudku o hromadnom prepustení v konaní, na ktorom sa zamestnanec nemohol zúčastniť, aj keď odbory zastúpené v podniku a/alebo zákonní kolektívni zástupcovia zamestnancov mali alebo mohli mať túto možnosť, pokiaľ zamestnanec spochybňuje v rámci individuálneho konania svoje prepustenie, ktoré je výsledkom hromadného prepúšťania, a to s cieľom brániť svoje práva, ktoré vyplývajú z uplatnenia smernice 2001/23 a smernice Rady 98/59/ES z 20. júla 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa hromadného prepúšťania (
Ú. v. ES L 225, 1998, s. 16
; Mim. vyd. 05/003, s. 327)?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 1 smernice 2001/23 vykladať v tom zmysle, že do pôsobnosti tejto smernice môže patriť taká situácia, o akú ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie, ktorému miestna správa poskytla všetky hmotné prostriedky potrebné na výkon tejto činnosti, ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov a vráti tieto hmotné prostriedky miestnej správe, ktorá vykoná nové zadanie len pre nasledujúci školský rok a novému úspešnému uchádzačovi poskytne tie isté hmotné prostriedky.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že pôsobnosť smernice 2001/23 sa vzťahuje na všetky prípady zmeny v rámci zmluvných vzťahov fyzickej alebo právnickej osoby zodpovednej za prevádzku podniku, ktorá preberá záväzky zamestnávateľa voči zamestnancom podniku, bez ohľadu na to, či dochádza k prevodu vlastníctva hmotného majetku (rozsudok z 26. novembra 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatúra).
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je cieľom smernice 2001/23 zabezpečiť kontinuitu pracovnoprávnych vzťahov, ktoré existujú v rámci hospodárskeho celku nezávisle od zmeny vlastníka. Rozhodujúcim kritériom na preukázanie existencie prevodu v zmysle tejto smernice je teda to, či si predmetný subjekt zachoval svoju identitu, čo vyplýva najmä zo skutočného pokračovania prevádzky alebo z jej obnovenia (rozsudok z 9. septembra 2015, Ferreira da Silva e Brito a i.,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatúra).
Na účely určenia, či je táto podmienka splnená, treba vziať do úvahy všetky skutkové okolnosti charakteristické pre danú transakciu, medzi ktoré patrí najmä druh podniku alebo závodu, o ktorý ide; otázka, či dochádza k prevodu hmotného majetku, ako sú budovy a hnuteľné veci; hodnota nehmotného majetku v čase prevodu; otázka, či dochádza k prevodu väčšiny zamestnancov na nového zamestnávateľa a či dochádza k prevodu zákazníkov, ako aj miera podobnosti činností vykonávaných pred prevodom a po ňom a dĺžka prípadného pozastavenia týchto činností. Tieto okolnosti sú však len čiastkovými aspektmi celkového posúdenia, ktoré sa musí urobiť, a preto ich nemožno posudzovať izolovane (rozsudok z 9. septembra 2015, Ferreira da Silva e Brito a i.,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatúra).
Konkrétne Súdny dvor zdôraznil, že význam, ktorý sa má priznať jednotlivým kritériám, sa nevyhnutne mení v závislosti od vykonávanej činnosti a výrobných alebo prevádzkových metód používaných v predmetnom podniku, závode alebo časti dotknutého závodu (rozsudok z 9. septembra 2015, Ferreira da Silva e Brito a i.,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatúra).
Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že v odvetví, v ktorom je činnosť založená predovšetkým na pracovnej sile, identitu hospodárskeho subjektu nemožno zachovať, pokiaľ podstatná časť jeho zamestnancov nie je prebratá budúcim nadobúdateľom (rozsudok z 26. novembra 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatúra).
Naproti tomu v odvetví, v ktorom je činnosť založená predovšetkým na zariadeniach, ani v situácii, keď nový podnikateľ neprevezme zamestnancov, ktorých jeho predchodca zamestnával v súvislosti s výkonom tej istej činnosti, nemožno vylúčiť, že ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si zachováva svoju identitu v zmysle smernice 2001/23 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. novembra 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
).
Položenú otázku treba posúdiť najmä z hľadiska týchto poznatkov z judikatúry, pričom sa zohľadnia hlavné skutkové okolnosti, ktoré vnútroštátny súd uviedol v návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
Na úvod je potrebné zdôrazniť, že v takej situácii, o akú ide vo veci samej, možno hmotné prostriedky, ako sú napríklad hudobné nástroje, zariadenia a priestory, považovať za nevyhnutné na výkon predmetnej hospodárskej činnosti, ktorá súvisí s prevádzkovaním hudobnej akadémie. V tomto prípade je nesporné, že miestna správa Valladolid dala novému úspešnému uchádzačovi k dispozícii všetky hmotné prostriedky, ktoré zverila predchádzajúcemu úspešnému uchádzačovi.
Navyše vzhľadom na skutočnosť, že hospodársku činnosť, o ktorú ide vo veci samej, zrejme nemožno považovať za činnosť založenú hlavne na pracovnej sile, keďže si vyžaduje značné vybavenie, samotná okolnosť, že In‑pulso Musical neprevzala zamestnancov spoločnosti Músicos y Escuela, neumožňuje vylúčiť existenciu prevodu podniku v zmysle smernice 2001/23.
Ďalej, pokiaľ ide o skutočnosť, že hmotný majetok nevyhnutný na výkon činnosti dotknutej vo veci samej vždy patril miestnej správe Valladolid, treba pripomenúť, že ako vyplýva z bodu 28 tohto rozsudku, otázka, či dochádza k prevodu vlastníctva hmotného majetku, nie je na účely uplatňovania smernice 2001/23 relevantná.
V tejto súvislosti Súdny dvor konkrétne rozhodol, že okolnosť, že hmotný majetok prevzatý novým podnikateľom nepatril jeho predchodcovi, ale bol len poskytnutý objednávateľom, nemôže vylúčiť existenciu prevodu podniku v zmysle uvedenej smernice (rozsudok z 26. novembra 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatúra).
Z toho vyplýva, že výklad článku 1 ods. 1 písm. b) smernice 2001/23, ktorý by vylúčil z pôsobnosti tejto smernice situáciu, v ktorej bol vlastníkom hmotného majetku nevyhnutného na výkon dotknutej činnosti vždy prevodca (miestna správa Valladolid), by zbavil túto smernicu časti jej potrebného účinku (pozri rozsudok z 26. novembra 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
).
Napokon ostatné skutočnosti predložené Súdnemu dvoru s ohľadom na kritériá pripomenuté v bode 30 tohto rozsudku potvrdzujú, že vo veci samej ide o „prevod podnik[u]“ v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2001/23. Je tomu tak aj v súvislosti s prevzatím žiakov spoločnosti Músicos y Escuela spoločnosťou In‑pulso Musical, ako aj s tým, že od septembra 2013 In‑pulso Musical prevzala služby poskytované spoločnosťou Músicos y Escuela do 1. apríla 2013.
Z judikatúry Súdneho dvora navyše vyplýva, že na základe dočasného pozastavenia činností podniku len počas niekoľkých mesiacov nemožno vylúčiť, že hospodársky subjekt dotknutý vo veci samej si zachoval svoju identitu, a teda nemožno vylúčiť existenciu prevodu podniku v zmysle tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2015, Ferreira da Silva e Brito a i.,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
).
V tejto súvislosti Súdny dvor najmä rozhodol, že skutočnosť, že podnik bol v okamihu prevodu dočasne zatvorený a vo svojich službách nemal žiadnych zamestnancov, nepochybne predstavuje aspekt, ktorý treba zohľadniť pri posúdení, či došlo k prevodu existujúceho hospodárskeho subjektu. Dočasné zatvorenie podniku a súvisiaca absencia zamestnancov v čase prevodu nie sú samy osebe spôsobilé vylúčiť existenciu prevodu podniku v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2001/23 (rozsudok z 15. júna 1988, Bork International a i.,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Tento záver platí najmä v takej situácii, o akú ide vo veci samej, v ktorej aj keď pozastavenie činnosti podniku trvalo päť mesiacov, toto obdobie zahŕňalo tri mesiace školských prázdnin.
V dôsledku toho dočasné pozastavenie činností podniku, ako aj skutočnosť, že In‑pulso Musical neprevzala zamestnancov spoločnosti Músicos y Escuela, nemôžu vylúčiť, že si hospodársky subjekt dotknutý vo veci samej zachoval svoju identitu, a teda vylúčiť existenciu prevodu podniku v zmysle tejto smernice.
V konečnom dôsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, aby na základe predchádzajúcich úvah a s prihliadnutím na všetky skutkové okolnosti, ktorými sa dotknutá transakcia vyznačuje, stanovil, či vo veci samej ide o prevod podniku alebo nie.
Za týchto podmienok je potrebné na prvú otázku odpovedať tak, že článok 1 ods. 1 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle, že do pôsobnosti tejto smernice môže patriť taká situácia, o akú ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie, ktorému miestna správa poskytla všetky hmotné prostriedky potrebné na výkon tejto činnosti, ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov a vráti tieto hmotné prostriedky miestnej správe, ktorá vykoná nové zadanie len pre nasledujúci školský rok a novému úspešnému uchádzačovi poskytne tie isté hmotné prostriedky.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 ods. 1 smernice 2001/23 vykladať v tom zmysle, že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov, a nový úspešný uchádzač prevezme činnosť na začiatku nasledujúceho školského roka, sa má prepustenie zamestnancov považovať za prepustenie vykonané z „hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov“ alebo dôvodom tohto prepustenia bol „prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu“.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor opakovane rozhodol, že smernica 2001/23 má zaistiť zachovanie práv zamestnancov v prípade zmeny zamestnávateľa tým, že im umožňuje pokračovať v zamestnaní u nového zamestnávateľa za rovnakých podmienok, aké boli dohodnuté s prevodcom (rozsudok z 27. novembra 2008, Juuri,
C‑396/07
,
EU:C:2008:656
, bod
a citovaná judikatúra). Cieľom uvedenej smernice je zaručovať v čo najväčšom rozsahu pokračovanie pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov s nadobúdateľom v nezmenenej podobe, aby sa zabránilo zhoršeniu situácie dotknutých zamestnancov len z dôvodu samotného prevodu (rozsudky zo 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro,
287/86
,
EU:C:1987:573
, bod
, a z 26. mája 2005, Celtec,
C‑478/03
,
EU:C:2005:321
, bod
).
Vzhľadom na uvedené je potrebné konštatovať, ako to vyplýva zo samotného znenia článku 3 ods. 1 prvého pododseku smernice 2001/23, že ochrana, ktorú má uvedená smernica zaisťovať, sa týka len zamestnancov, ktorí majú v čase prevodu pracovnú zmluvu alebo ktorí sú v existujúcom pracovnoprávnom vzťahu.
V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora platí, že ak nie je výslovne stanovené inak, smernice 2001/23 sa môžu dovolávať len samotní zamestnanci, ktorých pracovná zmluva alebo pracovnoprávny vzťah trvajú ku dňu prevodu. Existencia alebo neexistencia pracovnej zmluvy alebo pracovnoprávneho vzťahu k tomuto dňu sa má posudzovať podľa vnútroštátneho práva pod podmienkou, že budú dodržané záväzné pravidlá tejto smernice týkajúce sa ochrany zamestnancov proti prepúšťaniu z dôvodu prevodu podniku (rozsudok z 15. júna 1988, Bork International a i.,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
).
V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že podľa článku 4 ods. 1 smernice 2001/23 prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu nemôže byť sám osebe dôvodom na prepúšťanie z práce zo strany prevodcu alebo nadobúdateľa.
V dôsledku toho zamestnancov, ktorých pracovná zmluva alebo pracovnoprávny vzťah skončil v rozpore s článkom 4 ods. 1 smernice 2001/23 s účinnosťou ku dňu, ktorý predchádzal dňu prevodu, je potrebné považovať za naďalej zamestnaných podnikom ku dňu prevodu, pričom dôsledkom je najmä to, že povinnosti zamestnávateľa voči nim zo zákona prechádzajú z prevodcu na nadobúdateľa (rozsudok z 12. marca 1998, Dethier Équipement,
C‑319/94
,
EU:C:1998:99
, bod
a citovaná judikatúra).
Na účely určenia, či bolo prepustenie odôvodnené len samotným prevodom, teda v rozpore s článkom 4 ods. 1 smernice 2001/23, je potrebné zohľadniť objektívne okolnosti, za ktorých k prepusteniu došlo (rozsudok z 15. júna 1988, Bork International a i.,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
).
V tomto ohľade sa v rozhodnutí vnútroštátneho súdu spresňuje, že k prepusteniu pána Colina Sigüenzu došlo oveľa skôr než k prevodu činnosti na spoločnosť In‑pulso Musical a že toto ukončenie pracovného pomeru bolo odôvodnené nemožnosťou spoločnosti Músicos y Escuela vyplácať odmenu svojim zamestnancom, pričom táto situácia bola spôsobená tým, že miestna správa Valladolid porušila ustanovenia zmluvy uzatvorenej so spoločnosťou Músicos y Escuela. Zdá sa, že tieto okolnosti svedčia v prospech kvalifikácie prepustenia zamestnancov spoločnosti Músicos y Escuela z „hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov“ v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 2001/23, ale len za predpokladu, že okolnosti, ktoré viedli k prepusteniu všetkých zamestnancov, ako aj oneskorené určenie nového poskytovateľa služieb, nepredstavujú opatrenie, ktorého cieľom je vedome zbaviť dotknutých zamestnancov práv, ktoré im priznáva smernica 2001/23, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že článok 4 ods. 1 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle, že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov, a nový úspešný uchádzač prevezme činnosť na začiatku nasledujúceho školského roka, je zrejmé, že prepustenie zamestnancov bolo vykonané z „hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov“ v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ okolnosti, ktoré viedli k prepusteniu všetkých zamestnancov, ako aj oneskorené určenie nového poskytovateľa služieb, nepredstavujú opatrenie, ktorého cieľom je vedome zbaviť týchto zamestnancov práv, ktoré im priznáva smernica 2001/23, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má smernica 2001/23, ako aj právo na účinný prostriedok nápravy zakotvené v článku 47 Charty, vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave týkajúcej sa právnej sily rozhodnutej veci, o akú ide vo veci samej, ktorá vnútroštátnym súdom zakazuje rozhodnúť o návrhu založenom na smernici 2001/23, ktorým sa napáda individuálne prepustenie zamestnanca, ku ktorému došlo v rámci hromadného prepúšťania, keď už bolo vydané súdne rozhodnutie v konaní týkajúcom sa tohto hromadného prepúšťania, na ktorom sa mohli zúčastniť len zástupcovia zamestnancov.
Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je konanie upravené v článku 267 ZFEÚ nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje vnútroštátnym súdom výklad práva Únie, ktorý potrebujú na vyriešenie sporu, ktorý prejednávajú (pozri najmä rozsudky zo 16. júla 1992, Meilicke,
C‑83/91
,
EU:C:1992:332
, bod
, a z 24. marca 2009, Danske Slagterier,
C‑445/06
,
EU:C:2009:178
, bod
).
V rámci tejto spolupráce je úlohou vnútroštátneho súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý je jediný priamo oboznámený so skutkovými okolnosťami sporu a ktorý nesie zodpovednosť za vydané súdne rozhodnutie, posúdiť so zreteľom na osobitosti veci tak nevyhnutnosť podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania na vydanie rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto je Súdny dvor v zásade povinný rozhodnúť, ak sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie (pozri najmä rozsudky z 13. marca 2001, PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, bod
; zo 6. decembra 2001, Clean Car Autoservice,
C‑472/99
,
EU:C:2001:663
, bod
, a z 5. februára 2004, Schneider,
C‑380/01
,
EU:C:2004:73
, bod
).
Nevyhnutnosť dospieť k takému výkladu práva Únie, ktorý bude pre vnútroštátny súd užitočný, však vyžaduje, aby vnútroštátny súd vymedzil skutkový a právny rámec, do ktorého spadajú ním kladené otázky, alebo aby aspoň objasnil skutkové predpoklady, na ktorých sa uvedené otázky zakladajú (pozri najmä rozsudok z 26. januára 1993, Telemarsicabruzzo a i.,
C‑320/90 až C‑322/90
,
EU:C:1993:26
, bod
, ako aj uznesenie z 13. júla 2006, Eurodomus,
C‑166/06
, neuverejnené,
EU:C:2006:485
, bod
).
Je potrebné uviesť, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu neobsahuje dostatočné informácie, pokiaľ ide o relevantný vnútroštátny právny rámec. Vnútroštátny súd totiž neposkytuje žiadne informácie, pokiaľ ide o uplatňovanie zásady právnej sily rozhodnutej veci v zmysle článku 124 ods. 13 písm. b) zákona č. 36/2011 o organizácii súdnictva v sociálnych a pracovnoprávnych veciach.
Navyše článok 160 ods. 5 tohto zákona, na ktorý sa odvoláva jeho článok 124 ods. 13 písm. b), stanovuje, že právna sila rozhodnutej veci sa obmedzuje na predmet konania. Na jednej strane rozhodnutie vnútroštátneho súdu neobsahuje žiadnu informáciu, pokiaľ ide o článok 160 ods. 5 uvedeného zákona, a na druhej strane, ako to uviedla španielska vláda na pojednávaní, s cieľom preskúmať, či je predmet konania v tomto prípade totožný vzhľadom na kolektívnu povahu prepúšťania a zároveň prevodu, ktorý sa týka všetkých zamestnancov, by bolo potrebné zohľadniť aj ďalšie ustanovenia španielskeho procesného práva.
Za týchto podmienok, keďže Súdny dvor nedisponuje informáciami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na tretiu otázku, je potrebné vyhlásiť ju za neprípustnú.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

1.
Článok 1 ods. 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov sa má vykladať v tom zmysle, že do pôsobnosti tejto smernice môže patriť taká situácia, o akú ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie, ktorému miestna správa poskytla všetky hmotné prostriedky potrebné na výkon tejto činnosti, ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov a vráti tieto hmotné prostriedky miestnej správe, ktorá vykoná nové zadanie len pre nasledujúci školský rok, a novému úspešnému uchádzačovi poskytne tie isté hmotné prostriedky.

2.
Článok 4 ods. 1 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle, že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, keď úspešný uchádzač v rámci verejného obstarávania na poskytovanie služieb týkajúcich sa prevádzkovania miestnej hudobnej akadémie ukončí túto činnosť dva mesiace pred koncom prebiehajúceho školského roka, pričom prepustí zamestnancov, a nový úspešný uchádzač prevezme činnosť na začiatku nasledujúceho školského roka, je zrejmé, že prepustenie zamestnancov bolo vykonané z „hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov“ v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ okolnosti, ktoré viedli k prepusteniu všetkých zamestnancov, ako aj oneskorené určenie nového poskytovateľa služieb, nepredstavujú opatrenie, ktorého cieľom je vedome zbaviť týchto zamestnancov práv, ktoré im táto smernica priznáva, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.