CELEX: 62018CJ0797
Odvolanie
Európsky poľnohospodársky záručný fond (EPZF) a Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka (EPFRV)
Výdavky vylúčené z financovania Európskou úniou
Výdavky vynaložené Helénskou republikou
Nariadenie (ES) č. 1782/2003
Nariadenie (ES) č. 796/2004
Nariadenie (ES) č. 1120/2009
Nariadenie (EÚ) č. 1306/2013
Právna úprava podpory na plochu
Pojem ‚trvalé pasienky‘
Paušálne finančné opravy
Nariadenie (ES) č. 1698/2005
Posúdenie oprávnenosti výdavkov
Riadiaci orgán
Nariadenie (ES) č. 1290/2005
Výdavky, na ktoré sa vzťahuje lehota 24 mesiacov
Nariadenie (ES) č. 817/2004
Účinné, primerané a odrádzajúce sankcie
Postup pre výpočet opravy

Svojím odvolaním sa Helénska republika domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. októbra 2018, Grécko/Komisia (T‑272/16, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2018:651
), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žalobu proti vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie (EÚ) 2016/417 zo 17. marca 2016, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 75, 2016, s. 16
, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec Únie
Nariadenie (ES) č. 2988/95
Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 312, 1995, s. 1
; Mim. vyd. 01/001, s. 340) (ďalej len „nariadenie č. 2988/1995“) obsahuje druhú hlavu, nazvanú „Správne opatrenia a sankcie“, v ktorej sa nachádza článok 5 tohto nariadenia. Odsek 1 tohto článku stanovuje:
„Úmyselná nezrovnalosť alebo nezrovnalosť spôsobená nedbanlivosťou môžu mať za následok tieto správne sankcie:
…
c)
celkové alebo čiastočné odňatie výhody poskytnutej na základe právnych predpisov spoločenstva, aj keď mal subjekt neprávom úžitok len z časti takej výhody;
d)
vylúčenie z výhody alebo jej odňatie na obdobie nasledujúce po období výskytu nezrovnalosti;
…“
Nariadenie (ES) č. 1782/2003
Nariadenie Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (
Ú. v. EÚ L 270, 2003, s. 1
; Mim. vyd. 03/040, s. 269) (ďalej len „nariadenie č. 1782/2003“) obsahovalo hlavu III, nazvanú „Režim jednotnej platby“, v ktorej sa nachádzala kapitola 3 týkajúca sa „platobných nárokov“. Oddiel 1 tejto kapitoly, ktorý sa týka „platobných nárokov podľa plochy“, obsahuje článok 43 tohto nariadenia, týkajúci sa „stanovenia platobných nárokov“. Tento článok uvádzal:
„1.   Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 48, každý poľnohospodár má nárok na platbu na hektár, ktorý sa vypočíta vydelením referenčnej čiastky trojročným priemerom všetkých hektárov, na ktoré mu vznikol nárok, počas referenčného obdobia, na priame platby, ktorých zoznam je uvedený v prílohe VI.
Celkový počet platobných nárokov sa rovná uvedenému priemernému počtu hektárov.
…
2.   Počet hektárov podľa odseku 1 taktiež zahrnuje:
…
b)
všetky kŕmne plochy v referenčnom období.
3.   Na účely ods. 2 písm. b) tohto článku sa ‚kŕmnou plochou‘ rozumie plocha poľnohospodárskeho podniku, ktorá bola v priebehu celého kalendárneho roku dostupná v súlade s článkom 5 nariadenia Komisie (ES) č. 2419/2001 [z 11. decembra 2001 stanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného správneho a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva, zriadeného nariadením Rady (EHS) č. 3508/92 (
Ú. v. ES L 327, 2001, s. 11
; Mim. vyd. 03/034, s. 308)] pre chov zvierat, včítane plôch v spoločnom užívaní a plôch so zmiešanými kultúrami. Kŕmna plocha nezahŕňa:
–
budovy, lesy, rybníky a cesty,
–
…“
Článok 44 nariadenia č. 1782/2003 týkajúci sa „použitia platobných nárokov“ v odseku 2 uvádzal:
„‚Hektárom, na ktorý možno poskytnúť podporu‘ je akákoľvek poľnohospodárska plocha poľnohospodárskeho podniku okrem plôch pokrytých lesmi a plôch používaných na nepoľnohospodárske činnosti.“
Nariadenie (ES) č. 796/2004
Článok 2 prvý odsek nariadenia Komisie (ES) č. 796/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na uplatňovanie krížového plnenia, modulácie a integrovaného správneho a kontrolného systému uvedeného v nariadeniach Rady (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 73/2009, ako aj na uplatňovanie krížového plnenia uvedeného v nariadení (ES) č. 479/2008 (
Ú. v. EÚ L 141, 2004, s. 18
; Mim. vyd. 03/044, s. 243), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 380/2009 z 8. mája 2009 (
Ú. v. EÚ L 116, 2009, s. 9
) (ďalej len „nariadenie č. 796/2004“), stanovoval toto:
„Na účely tohto nariadenia sa budú využívať nasledovné definície:
…
1a.
‚poľnohospodárska parcela‘ znamená súvislú plochu pôdy, na ktorej jeden poľnohospodár pestuje jednu skupinu plodín; ak sa však na základe tohto nariadenia vyžaduje v rámci skupiny plodín osobitné vyhlásenie o využití časti parcely, toto osobitné využitie takisto vymedzuje poľnohospodársku parcelu;
…
2.
‚trvalý pasienok‘ znamená pôdu využívanú na pestovanie tráv alebo iných bylinných krmovín (samovysiatych) alebo pestovaných (siatych), ktoré nie sú zahrnuté do rotácie plodín podniku už päť alebo viac rokov, s výnimkou pôdy v rámci režimov vyňatia pôdy z produkcie podľa článku 107 ods. 6 nariadenia (ES) [č. 1782/2003], plôch vyňatých z produkcie v súlade s nariadením Rady (EHS) č. 2078/92 [z 30. júna 1992 o metódach poľnohospodárskej výroby zlučiteľných s požiadavkami ochrany životného prostredia, ako aj zachovania prírodného prostredia [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 215, 1992, s. 85
)], plôch vyňatých z produkcie v súlade s článkami 22, 23 a 24 nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 [zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia (
Ú. v. ES L 160, 1999, s. 80
; Mim. vyd. 03/025, s. 391)] a plôch vyňatých z produkcie v súlade s článkom 39 nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 [z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1
)],
2a.
‚trávy alebo iné bylinné kŕmne plodiny‘ sú všetky bylinné rastliny, ktoré zvyčajne rastú na prirodzených pasienkoch alebo sú zahrnuté v zmesiach osiva pre pasienky alebo lúky v členských štátoch (aj nevyužívaných na spásanie zvieratami). Členské štáty môžu zahrnúť plodiny uvedené v prílohe IX k nariadeniu [č. 1782/2003].“
V tejto súvislosti odôvodnenie 1 nariadenia Komisie (ES) č. 239/2005 z 11. februára 2005 (
Ú. v. EÚ L 42, 2005, s. 3
), ktorým bolo zmenené nariadenie č. 796/2004 v jeho pôvodnom znení, stanovovalo:
„Je potrebné objasniť niekoľko definícií stanovených v článku 2 nariadenia… č. 796/2004. Najmä je potrebné objasniť definíciu ‚trvalý pasienok‘ v bode 2 tohto článku a tiež zaviesť definíciu výrazu ‚trávy alebo iné bylinné kŕmne plodiny‘. V tejto súvislosti sa však musí zobrať do úvahy, že členské štáty potrebujú určitú flexibilitu na zohľadnenie miestnych agronomických podmienok.“
Článok 8 nariadenia č. 796/2004, nazvaný „Všeobecné princípy týkajúce sa poľnohospodárskych parciel“, v odseku 1 stanovoval:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 34 ods. 2 nariadenia [Rady (ES) č. 73/2009 z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (Ú. V. EÚ L 30, 2009, s. 16) (ďalej len ‚nariadenie č. 73/2009‘)], poľnohospodársky pozemok, na ktorom sa nachádzajú stromy, sa považuje za plochu, na ktorú možno poskytnúť podporu na účely režimov podpory závislých od plochy za predpokladu, že poľnohospodárske činnosti alebo ak je to vhodné, plánovaná produkcia sa môže vykonávať podobným spôsobom ako na pozemkoch bez stromov v tej istej oblasti.“
Hlava III nariadenia č. 796/2004 týkajúca sa „kontrol“ obsahovala článok 30, nazvaný „Určenie plôch“. Odsek 2 tohto článku stanovoval:
„Celková plocha poľnohospodárskeho pozemku môže sa môže vziať do úvahy za predpokladu, že je plne využitá podľa zvykových noriem členského štátu alebo príslušného regiónu. V iných prípadoch sa berie do úvahy skutočne využívaná plocha.
Ohľadom tých regiónov, kde určité charakteristiky, najmä živé ploty, priekopy a steny sú tradične súčasťou dobrého poľnohospodárskeho spôsobu pestovania plodín alebo praktík využívania, členské štáty môžu rozhodnúť, že príslušná plocha sa má považovať za súčasť plne využívanej plochy za podmienky, že neprekračuje celkovú šírku, ktorú stanoví členský štát. Táto šírka musí zodpovedať tradičnej šírke v príslušnom regióne a nesmie presahovať 2 metre.
…“
Nariadenie (ES) č. 1290/2005
V hlave IV nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (
Ú. v. EÚ L 209, 2005, s. 1
), nazvanej „Zúčtovanie a dohľad Komisie“, sa nachádza článok 31 s názvom „Overenie súladu“. Odseky 2 až 4 tohto článku zneli takto:
„2.   Komisia vyhodnotí čiastky, ktoré sa majú vylúčiť, najmä na základe závažnosti zaznamenaného nesúladu. Komisia zohľadňuje charakter a závažnosť porušenia, ako aj finančnú ujmu spôsobenú Spoločenstvu.
3.   Pred akýmkoľvek rozhodnutím o zamietnutí financovania sú výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede daného členského štátu predmetom písomného oznámenia, po ktorom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať.
Ak nedôjde k dohode, členský štát môže v lehote štyroch mesiacov požiadať o začatie konania na zmierenie stanovísk oboch strán, ktorého výsledky sú predmetom správy odovzdanej Komisii a preskúmanej Komisiou, skôr ako sa vyjadrí k prípadnému zamietnutiu financovania.
4.   Zamietnutie financovania sa nemôže týkať:
a)
výdavkov uvedených v článku 3 ods. 1, ktoré sa realizovali skôr ako dvadsaťštyri mesiacov predtým, ako Komisia písomne oznámila danému členskému štátu výsledky kontrol;
b)
výdavkov týkajúcich sa viacročných opatrení, ktoré sú súčasťou výdavkov uvedených v článku 3 ods. 1 alebo programov, ako je uvedené v článku 4, pri ktorých posledná povinnosť prijímateľovi vznikla viac ako dvadsaťštyri mesiacov predtým, ako Komisia písomne oznámila dotknutému členskému štátu výsledky kontrol;
c)
výdavkov týkajúcich sa opatrení v programoch uvedených v článku 4, iných, ako sú uvedené pod písmenom b), pre ktoré platbu alebo vyplatenie zostatku realizovala platobná agentúra viac ako dvadsaťštyri mesiacov predtým, ako Komisia písomne oznámila dotknutému členskému štátu výsledky kontrol.“
Nariadenie (ES) č. 817/2004
Článok 73 nariadenia Komisie (ES) č. 817/2004 z 29. apríla 2004, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá implementácie nariadenia č. 1257/1999 (
Ú. v. EÚ L 231, 2004, s. 24
; Mim. vyd. 03/046, s. 87), uvádzal:
„Členské štáty stanovia pravidlá o penále uplatniteľné v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia a vykonajú všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie ich vykonania. Ustanovené penále musia byť efektívne, primerané a odrádzajúce.“
Nariadenie (ES) č. 1698/2005
Odôvodnenia 61 a 64 nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 277, 2005, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 1698/2005“) stanovovali:
„61
V súlade so zásadou subsidiarity, a ak výnimky nestanovujú inak, oprávnenosť výdavkov by mali upravovať príslušné vnútroštátne pravidlá.
…
Členské štáty by mali prijať opatrenia, aby zaručili riadne fungovanie systémov riadenia a kontroly. Na tento účel je potrebné stanoviť všeobecné zásady a základné funkcie, ktoré by mal plniť každý systém riadenia a kontroly. Je teda potrebné naďalej určovať jediný riadiaci orgán a vymedziť jeho zodpovednosť.“
Toto nariadenie obsahovalo hlavu V, nazvanú „Príspevok EPFRV“, v ktorej sa nachádzal článok 71 tohto nariadenia týkajúci sa „oprávnenosti výdavkov“. Odseky 2 a 3 tohto článku stanovovali:
„2.   Výdavky sú oprávnené na príspevok z [Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV)], iba ak sa vynaložili na operácie, o ktorých v súlade s výberovými kritériami stanovenými príslušným subjektom rozhodol riadiaci orgán príslušného programu alebo o ktorých sa rozhodlo na základe jeho zodpovednosti.
3.   Pravidlá pre oprávnenosť výdavkov sa stanovujú na vnútroštátnej úrovni a podliehajú osobitným podmienkam ustanoveným týmto nariadením pre niektoré opatrenia rozvoja vidieka.
…“
Nariadenie (ES) č. 1974/2006
Nariadenie Komisie (ES) č. 1974/2006 z 15. decembra 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1698/2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (
Ú. v. EÚ L 368, 2006, s. 15
), obsahovalo kapitolu III, nazvanú „Opatrenia na rozvoj vidieka“, v ktorej sa nachádzal oddiel 2 týkajúci sa „spoločných ustanovení viacerých opatrení“. Článok 43 tohto nariadenia sa nachádzal v tomto oddiele a stanovoval:
„Pre investičné opatrenia členské štáty zabezpečia, aby podpora bola zameraná na jasne definované ciele odzrkadľujúce identifikované štrukturálne a územné potreby a štrukturálne nevýhody.“
Oddiel 1, nazvaný „Overiteľnosť a kontrolovateľnosť opatrení a pravidlá oprávnenosti“, v kapitole IV s názvom „Oprávnenosť a administratívne ustanovenia“ tohto nariadenia obsahoval článok 48, podľa ktorého:
„1.   Na účely článku 74 ods. 1 nariadenia [č. 1698/2005] členské štáty zabezpečia, aby opatrenia na rozvoj vidieka, ktoré hodlajú realizovať, boli overiteľné a kontrolovateľné. Za týmto účelom členské štáty určia kontrolné mechanizmy, ktoré im poskytnú primerané ubezpečenie o tom, že sa kritériá oprávnenosti a iné záväzky dodržiavajú.
2.   V záujme opodstatnenia a potvrdenia adekvátnosti a presnosti výpočtov platieb podľa článkov 31, 38, 39, 40 a 43 až 47 nariadenia [č. 1698/2005] členské štáty zabezpečia, aby náležité odborné posúdenie poskytovali orgány alebo útvary funkčne nezávislé od tých orgánov alebo útvarov, ktoré sú zodpovedné za tie výpočty. Poskytovanie takéhoto odborného posúdenia sa uvedie v programe rozvoja vidieka.“
Nariadenie (ES) č. 73/2009
Kapitola 1 týkajúca sa „všeobecného vykonávania“ v hlave III, nazvanej „Režim jednotnej platby“, nariadenia č. 73/2009 obsahovala článok 34 týkajúci sa „aktivácie platobných nárokov na hektár, na ktorý možno poskytnúť podporu“. Podľa odseku 1 tohto článku:
„Podpora v rámci režimu jednotnej platby sa poskytne poľnohospodárom na základe využitia platobného nároku na hektár, na ktorý možno poskytnúť podporu. Aktivované platobné nároky oprávňujú na vyplatenie súm, ktoré sú v nich stanovené.“
Článok 36 uvedeného nariadenia s názvom „Úprava platobných nárokov“ sa tiež nachádzal v tejto kapitole a stanovoval:
„Platobné nároky na hektár sa neupravujú, ak nie je v tomto nariadení ustanovené inak.
Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 141 ods. 2 stanoví podrobné pravidlá na úpravu platobných nárokov od roku 2010, najmä v prípade častí nárokov.“
Článok 137 toho istého nariadenia, nazvaný „Potvrdenie platobných nárokov“, sa nachádzal v hlave VII tohto nariadenia týkajúcej sa „vykonávacích, prechodných a záverečných ustanovení“. Odsek 1 tohto článku znel takto:
Platobné nároky pridelené poľnohospodárom pred 1. januárom 2009 sa považujú za zákonné a regulárne od 1. januára 2010.“
Nariadenie (ES) č. 1120/2009
Podľa článku 2 nariadenia Komisie (ES) č. 1120/2009 z 29. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie režimu jednotnej platby ustanoveného v hlave III nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 (
Ú. v. EÚ L 316, 2009, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 1120/2009“):
„Na účely hlavy III nariadenia [č. 73/2009] a na účely tohto nariadenia sa použijú tieto vymedzenia pojmov:
…
c)
‚trvalý pasienok‘ je pôda, ktorá sa minimálne päť rokov používa na pestovanie bylinných kŕmnych plodín prirodzene (samoosiate) alebo prostredníctvom kultivácie (sejba) a nie je zahrnutá v systéme hospodárstva na striedanie plodín, okrem pôdy vyňatej podľa nariadenia Rady (EHS) č. 2078/92 [z 30. júna 1992 o metódach poľnohospodárskej výroby zlučiteľných s požiadavkami ochrany životného prostredia, ako aj zachovania prírodného prostredia [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 215, 1992, s. 85
)], pôdy vyňatej podľa článkov 22, 23 a 24 nariadenia [č. 1257/1999] a pôdy vyňatej podľa článku 39 nariadenia Rady [č. 1698/2005]; a v tejto súvislosti ‚trávy alebo iné bylinné kŕmne plodiny‘ sú všetky bylinné rastliny, ktoré zvyčajne rastú na prirodzených pasienkoch alebo sú zahrnuté v zmesiach osiva pre pasienky alebo lúky v členských štátoch (aj nevyužívaných na spásanie zvieratami). Členské štáty môžu zahrnúť plodiny pestované na ornej pôde uvedené v prílohe I;
…“
Nariadenie (ES) č. 1122/2009
Nariadenie Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva (
Ú. v. EÚ L 316, 2009, s. 65
) (ďalej len „nariadenie č. 1122/2009“) obsahovalo článok 34 týkajúci sa „určenia plôch“. Tento článok, ktorý sa nachádzal v hlave III „Kontroly“ tohto nariadenia, stanovoval v odsekoch 2 a 4:
„2.   Celková plocha poľnohospodárskej parcely sa môže vziať do úvahy za predpokladu, že je plne využívaná v súlade so zvykovými normami členského štátu alebo príslušného regiónu. V iných prípadoch sa berie do úvahy skutočne využívaná plocha.
Pokiaľ ide o regióny, kde určité prvky polí, najmä živé ploty, priekopy a steny, sú tradične súčasťou osvedčeného poľnohospodárskeho postupu pestovania plodín alebo využívania pôdy, členské štáty môžu rozhodnúť, že príslušná plocha sa má považovať za súčasť plne využívanej plochy pod podmienkou, že nepresahuje celkovú šírku, ktorú stanoví členský štát. Táto šírka musí zodpovedať tradičnej šírke v príslušnom regióne a nesmie presahovať 2 metre.
Pokiaľ však členské štáty pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia oznámili v súlade s článkom 30 ods. 2 tretím pododsekom [nariadenia č. 796/2004] Komisii šírku väčšiu ako 2 metre, táto šírka sa môže naďalej uplatňovať.
…
4.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 34 ods. 2 nariadenia (ES) č. 73/2009, sa poľnohospodárska parcela, na ktorej sa nachádzajú stromy, považuje za oprávnenú plochu na účely schém pomoci na plochu pod podmienkou, že poľnohospodárske činnosti alebo prípadne predpokladaná výroba sa môžu vykonávať podobným spôsobom ako na parcelách bez stromov v tej istej oblasti.“
Nariadenie (EÚ) č. 1306/2013
Článok 52 týkajúci sa „overenia súladu“ nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 549
) sa nachádza v oddiele II, nazvanom „Schvaľovanie“, kapitoly IV s názvom „Schvaľovanie účtovných závierok“. Odseky 2 a 3 tohto článku znejú:
„2.   Komisia posúdi sumy, ktoré sa majú vylúčiť, na základe závažnosti zistenej nezlučiteľnosti. Komisia náležite zohľadní charakter porušenia, ako aj finančnú ujmu spôsobenú Únii. Vylúčenie stanoví na základe identifikácie súm, ktoré neboli oprávnene vynaložené, a v prípade, že tieto sumy nie je možné identifikovať vynaložením primeraného úsilia, môže uplatniť extrapolované alebo paušálne korekcie. Paušálne korekcie sa uplatňujú len vtedy, ak vzhľadom na povahu prípadu alebo z dôvodu, že členský štát neposkytol Komisii potrebné informácie, nie je možné pri primeranom úsilí presnejšie určiť finančnú škodu spôsobenú Únii.
3.   Pred prijatím akéhokoľvek rozhodnutia o zamietnutí financovania sa písomne oznámia výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede dotknutého členského štátu, po čom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať. V tejto fáze postupu sa členským štátom umožní preukázať, že skutočný rozsah nesúladu je menší, ako vyplýva z posúdenia vykonaného Komisiou.
V prípade, že sa nedospeje k dohode, členský štát môže požiadať o začatie konania s cieľom zosúladiť postoje oboch strán v lehote štyroch mesiacov. Správa o výsledku tohto konania sa predloží Komisii. Komisia zohľadní odporúčania v tejto správe pred vydaním rozhodnutia o zamietnutí financovania a odôvodní svoje rozhodnutie, ak sa rozhodne uvedené odporúčania nezohľadniť.“
Nariadenie (EÚ) č. 1307/2013
Článok 4 ods. 1 písm. h) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1307/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa ustanovujú pravidlá priamych platieb pre poľnohospodárov na základe režimov podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 637/2008 a nariadenie Rady (ES) č. 73/2009 (
Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 608
), v pôvodnom znení (ďalej len „nariadenie č. 1307/2013“) obsahovalo túto definíciu:
„‚trvalý trávny porast a trvalé pasienky‘ (spolu ďalej len ‚trvalý trávny porast‘) predstavujú pôdu využívanú na pestovanie tráv alebo iných rastlinných krmív (samovysiatych) alebo pestovaných (siatych), ktorá nebola zahrnutá do systému striedania plodín v podniku päť alebo viac rokov; môžu sem patriť aj iné druhy ako kry a/alebo stromy, ktoré sa môžu spásať, pod podmienkou, že trávy a iné rastlinné krmivá prevládajú, a tiež ak členské štáty rozhodnú, môže sem patriť pôda, ktorú možno spásať a ktorá je súčasťou zaužívaných miestnych postupov, pri ktorých trávy a iné rastlinné krmivo tradične na spásaných plochách neprevládajú“.
Toto ustanovenie po zmene vykonanej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2017/2393 z 13. decembra 2017 (
Ú. v. EÚ L 350, 2017, s. 15
) znie takto:
„‚trvalý trávny porast a trvalé pasienky‘ (spolu ďalej len ‚trvalý trávny porast‘) predstavujú pôdu využívanú na pestovanie tráv alebo iných rastlinných krmív (samovysiatych) alebo pestovaných (siatych), ktorá nebola zahrnutá do systému striedania plodín v podniku päť alebo viac rokov, ako aj, ak sa tak členské štáty rozhodnú, ktorá nebola preoraná päť alebo viac rokov; môžu sem patriť aj iné druhy, ako napríklad kry a/alebo stromy, ktoré sa môžu spásať, a ak sa tak členské štáty rozhodnú, iné druhy, ako napríklad kry a/alebo stromy, ktoré slúžia na výrobu krmív, pod podmienkou, že prevládajú trávy a iné rastlinné krmivá. Členské štáty sa môžu takisto rozhodnúť, že za trvalý trávny porast budú považovať:
i)
pôdu, ktorú možno spásať a ktorá je súčasťou zaužívaných miestnych postupov, pri ktorých trávy a iné rastlinné krmivo tradične na spásaných plochách neprevládajú, a/alebo
ii)
pôdu, ktorú možno spásať a na ktorej na spásaných plochách neprevládajú trávy a iné rastlinné krmivá alebo sa vôbec nevyskytujú“.
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 809/2014
Článok 63, nazvaný „Čiastočné alebo úplné odňatie podpory a administratívne sankcie“, vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 809/2014 zo 17. júla 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 v súvislosti s integrovaným administratívnym a kontrolným systémom, opatreniami na rozvoj vidieka a krížovým plnením (
Ú. v. EÚ L 227, 2014, s. 69
) (ďalej len „nariadenie č. 809/2014), stanovuje:
„1.   Platby sa počítajú na základe súm, ktoré sa na základe vykonaných administratívnych kontrol uvedených v článku 48 považujú za oprávnené.
Príslušný orgán preskúma žiadosť o platbu, ktorá mu bola doručená od príjemcu, a stanoví sumy podpory, ktoré sú oprávnené na poskytnutie podpory. Stanoví:
a)
sumu, ktorá sa má vyplatiť príjemcovi na základe žiadosti o platbu a rozhodnutí o grante;
b)
sumu, ktorá sa má vyplatiť príjemcovi po preskúmaní oprávnenosti výdavkov v žiadosti o platbu.
Ak suma stanovená podľa písmena a) druhého pododseku prevýši sumu stanovenú podľa písmena b) uvedeného pododseku o viac ako 10 %, administratívna sankcia sa uplatní na sumu stanovenú podľa písm. b). Výška sankcie predstavuje rozdiel medzi uvedenými dvoma sumami, no nesmie prekročiť úplné odňatie podpory.
Žiadne sankcie sa však neuplatňujú, ak príjemca môže príslušnému orgánu presvedčivo preukázať, že nie je vinný za zahrnutie neoprávnenej sumy, alebo ak sa príslušný orgán presvedčí inak o tom, že príslušný príjemca nie je vinný.
2.   Administratívna sankcia uvedená v odseku 1 sa uplatňuje
mutatis mutandis
na neoprávnené výdavky určené počas kontrol na mieste uvedených v článku 49. V tomto prípade sú preskúmané výdavky kumulatívne výdavky vynaložené na príslušnú operáciu. Platí to bez toho, aby boli dotknuté výsledky predchádzajúcich kontrol na mieste týkajúcich sa príslušných operácií.“
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 908/2014
Článok 34 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 908/2014 zo 6. augusta 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 vzhľadom na platobné agentúry a ostatné orgány, finančné hospodárenie, schvaľovanie účtovných závierok, pravidlá kontroly, zábezpeky a transparentnosť (
Ú. v. EÚ L 255, 2014, s. 59
) (ďalej len „nariadenie č. 908/2014“) stanovuje v odsekoch 2 a 3:
„2.   Ak Komisia v dôsledku vyšetrovania dospeje k záveru, že výdavky nevznikli v súlade s pravidlami Únie, oznámi dotknutému členskému štátu svoje zistenia, pričom špecifikuje nápravné opatrenia potrebné na zabezpečenie spĺňania predpisov v budúcnosti a uvedie predbežnú mieru finančnej opravy, ktorú v danej etape postupu považuje za zodpovedajúcu svojim zisteniam. V uvedenom oznámení takisto určí dátum uskutočnenia bilaterálneho stretnutia do štyroch mesiacov od uplynutia lehoty, ktorú má členský štát na poskytnutie odpovede. V oznámení sa odvolá na tento článok.
Členský štát odpovedá do dvoch mesiacov od doručenia predmetného oznámenia. Vo svojej odpovedi má príležitosť predovšetkým:
a)
preukázať Komisii, že skutočná miera nesplnenia povinností alebo rizika pre [EPFRV alebo Európsky poľnohospodársky záručný fond (EPZF)] je nižšia, než uviedla Komisia;
b)
informovať Komisiu o nápravných opatreniach, ktoré prijal v záujme zabezpečenia súladu s pravidlami Únie, a o dátume ich skutočného vykonania.
Komisia môže v opodstatnených prípadoch na základe zdôvodnenej žiadosti členského štátu povoliť predĺženie dvojmesačnej lehoty maximálne o dva mesiace. Žiadosť je potrebné zaslať Komisii pred uplynutím tohto obdobia.
Ak sa členský štát domnieva, že bilaterálne stretnutie nie je potrebné, vo svojej odpovedi na uvedené oznámenie informuje Komisiu o tejto skutočnosti.
3.   Na bilaterálnom stretnutí obidve strany vynakladajú úsilie, aby dospeli k dohode, pokiaľ ide o opatrenia, ktoré sa majú prijať, ako aj o hodnotenia závažnosti porušenia a finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Únie.
…“
Dokument č. VI/5330/97
Usmernenia v oblasti paušálnych finančných opráv boli vymedzené v dokumente Komisie č. VI/5330/97 z 23. decembra 1997 s názvom „Usmernenia na výpočet finančných dôsledkov pri príprave rozhodnutia o zúčtovaní výdavkov zo záručnej sekcie EPUZF“ (ďalej len „dokument č. VI/5330/97“). V prípadoch, keď informácie získané vyšetrovaním neumožňujú odhadnúť škodu spôsobenú Spoločenstvu, možno uvažovať o vykonaní paušálnej opravy, pri použití štatistických prostriedkov alebo odkazom na iné overiteľné údaje. Sadzba opravy závisí od závažnosti nedostatkov zistených pri výkone kontroly. Tento dokument stanovoval:
„Ak nie je vykonaná jedna alebo niekoľko kľúčových kontrol, alebo sú vykonávané tak nedostatočne alebo tak nepravidelne, že sú neúčinné na účely zistenia oprávnenosti žiadosti alebo predchádzania nezrovnalostiam, je opodstatnená oprava vo výške 10 %, pretože možno dôvodne predpokladať, že existuje vysoké riziko značných strát pre [Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF)].
…
Ak však systém kontrol členský štát vôbec nezaviedol, alebo má závažné nedostatky a sú tu indície veľmi častých nezrovnalostí a nedbanlivosti v boji proti nezákonným alebo podvodným praktikám, je namieste uplatniť opravu vo výške 25 %, ak sa možno oprávnene domnievať, že možnosť beztrestne predkladať neprípustné žiadosti spôsobí mimoriadne vysoké straty pre EPUZF.
…
[Paušálne sadzby opravy] sa uplatnia na zvyšok výdavkov po odpočítaní vylúčených súm týkajúcich sa individuálnych prípadov alebo na základe nariadenia 296/96…“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti predchádzajúce sporu boli Všeobecným súdom opísané v bodoch 1 až 22 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť takto.
V septembri 2012 Komisia vykonala vyšetrovanie týkajúce sa výdavkov vynaložených Helénskou republikou v rámci opatrení na rozvoj vidieka EPFRV (2007 – 2013) za rozpočtové roky 2010 až 2013. V novembri 2013 táto inštitúcia následne vykonala vyšetrovanie týkajúce sa výdavkov vynaložených Helénskou republikou na podporu na plochu za roky podania žiadosti 2012 a 2013.
Pokiaľ ide o pomoc na plochu, Komisia v nadväznosti na list z 15. januára 2014 predložila Helénskej republike svoje pripomienky. Helénska republika na tento list odpovedala 17. marca 2014, na čo jej Komisia 28. mája 2014 opätovne zaslala svoje pripomienky.
Dňa 23. júna 2014 sa uskutočnilo bilaterálne stretnutie a Helénska republika naň reagovala tak, že 18. septembra 2014 zaslala list.
Komisia následne navrhla uložiť Helénskej republike celkovú paušálnu a jednorazovú sumu vo výške 167399260,04 eura z dôvodu, že podľa tejto inštitúcie uplatnenie systému poskytovania priamej podpory na plochu v Grécku nie je v súlade s pravidlami Európskej únie pre roky podania žiadosti 2012 a 2013.
Bolo začaté zmierovacie konanie a 13. júla 2015 bolo vydané stanovisko zmierovacieho orgánu.
Dňa 23. novembra 2015 Komisia prijala svoje konečné stanovisko, pričom zotrvala na svojom pôvodnom stanovisku a navrhla vylúčiť z financovania hrubú konečnú sumu opravy uloženej Helénskej republike v oblasti priamych podpôr vo výške 167399260,04 eura.
Pokiaľ ide o opatrenia na rozvoj vidieka, Komisia v nadväznosti na list z 9. januára 2013 predložila Helénskej republike svoje pripomienky. Helénska republika naň odpovedala 6. marca 2013.
Dňa 5. septembra 2013 sa konalo bilaterálne stretnutie, v nadväznosti na ktoré Helénska republika predložila svoje pripomienky 27. decembra 2013.
Dňa 27. mája 2014 Komisia oznámila Helénskej republike svoj zámer vylúčiť sumu 4106349,91 eura z financovania Úniou. Táto inštitúcia sa totiž domnievala, že v Grécku boli zistené nedostatky pri uplatňovaní systému opatrení v rámci programu rozvoja vidieka v rámci EPFRV (2007 – 2013) v priebehu rozpočtových rokov 2010 až 2013.
V nadväznosti na žiadosť o zmierovacie konanie, ktorú podala Helénska republika 1. júla 2014, zmierovací orgán vydal svoje stanovisko v záverečnej správe z 28. januára 2015.
Dňa 29. septembra 2015 Komisia vyjadrila svoje konečné stanovisko, pričom obmedzila navrhovanú opravu na 3880460,50 eura, teda na 3107504,18 eura v rámci opatrenia 125, ktoré je súčasťou programu rozvoja vidieka z EPFRV uvedeného v bode 35 tohto rozsudku (ďalej len „opatrenie 125“), ku ktorému sa pripočítalo 772956,32 eura v rámci opatrenia 121 toho istého programu (ďalej len „opatrenie 121“).
Dňa 17. marca 2016 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktorým uviedla sumy výdavkov vynaložených členskými štátmi v rámci EPZF a EPFRV, ktoré boli vylúčené z financovania Úniou. Pokiaľ ide o Helénsku republiku, Komisia uplatnila paušálne a jednorazové opravy, pokiaľ ide o rozpočtové roky 2010 až 2013 v oblastiach relevantných pre túto vec, a to oddelené priame podpory a rozvoj vidieka EPFRV. Pokiaľ ide o priamu podporu, Komisia uložila opravu v celkovej sume 167399260,04 eura netto, z ktorej sa suma 166797866,22 eura netto týkala najmä nedostatkov pri definovaní oprávnených trvalých pasienkov, zjavných chýb a nedostatkov pri kontrolách na mieste prostredníctvom diaľkového snímania. Pokiaľ ide o rozvoj vidieka, Komisia uložila opravu vo výške 3880460,50 eura netto.
V súhrnnej správe priloženej k spornému rozhodnutiu, ktorá je uvedená v bodoch 16 až 22 napadnutého rozsudku (ďalej len „súhrnná správa“), Komisia odôvodnila uloženie predmetných paušálnych a jednorazových opráv týmito dôvodmi.
Pokiaľ ide o oddelenú priamu podporu, Komisia konštatovala, že v priebehu rokov podania žiadosti 2012 a 2013 Helénska republika považovala za oprávnené na vyplatenie tie trvalé pasienky, ktoré nespĺňali kritériá článku 34 nariadenia č. 73/2009 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, pretože vegetáciu na týchto plochách nemožno považovať za „trávu alebo bylinné kŕmne plodiny“ v zmysle týchto ustanovení. Táto nesprávna kvalifikácia gréckych orgánov bola tiež zohľadnená v prípade krížových kontrol podľa nariadenia č. 1122/2009.
V súvislosti s rokom žiadosti 2012 grécke orgány odhadli dôsledky chyby na sumu 40113184,84 eura. Komisia sa však domnievala, že táto suma bola získaná uplatnením sadzieb oprávnenosti stanovených v októbri 2013, ktoré nezohľadňovali finalizáciu revidovaného akčného plánu v apríli 2014. Domnievala sa tiež, že suma vypočítaná gréckymi orgánmi nezohľadnila sankcie, ktoré mali byť uložené v prípade nadmerných vyhlásení. Pokiaľ ide o rok žiadosti 2013, táto inštitúcia konštatovala, že suma vypočítaná gréckymi orgánmi nezohľadnila sankcie, ktoré mali byť uložené v prípade nadmerných vyhlásení týkajúcich sa súm, ktoré neboli zaplatené. Navyše, pokiaľ ide o tieto dva roky podania žiadosti, Komisia sa tiež domnievala, že tieto sumy boli získané bez zohľadnenia finančného vplyvu zmien pomerných faktorov týkajúcich sa trvalých pasienkov, ktoré boli dokončené 30. apríla 2014.
Okrem toho Komisia tiež konštatovala, že pre kontroly na mieste boli typické nedostatky, pričom ich závery boli v určitých prípadoch podstatne odlišné od kontrol diaľkového snímania, čo viedlo k opätovnému preskúmaniu 9470 poľnohospodárskych parciel v roku žiadosti 2013 (ale nie vo vzťahu k roku žiadosti 2012). Napokon sa Komisia domnievala, že v niektorých prípadoch a na základe extenzívneho uplatnenia relevantnej praxe sa grécke orgány domnievali, že existuje „zjavná chyba“ na účely opravy výšky platieb bez toho, aby uplatnili stanovené sankcie.
Dňa 4. decembra 2014 z informácií, ktoré grécke orgány poskytli Komisii, vyplývalo, že navrhli opravu vo výške 52225465,79 eura za rok žiadosti 2012 a sumu 37133161,78 eura za rok žiadosti 2013. Komisia sa však domnievala, že tieto opravy boli nedostatočné z dôvodu vysokej miery chýb zistených pri kontrolách, ktoré poukazovali na rozšírené nezrovnalosti, s ktorými sa ešte dostatočne nebojovalo.
Pokiaľ ide o rok žiadosti 2012, Komisia teda uplatnila opravu vo výške 25 % pre rizikové obyvateľstvo. Vzhľadom na zlepšenie situácie znížila opravu na 10 % za rok žiadosti 2013, a to zo základu, ktorý bol sám znížený o sumu 37163161,78 eura, ktorú grécke orgány deklarovali ako známu chybu.
Pokiaľ ide o rozvoj vidieka, a konkrétnejšie o opatrenie 125 týkajúce sa najmä zavlažovacích infraštruktúr, Komisia sa domnievala, že výber oprávnených projektov nezodpovedal požiadavkám článku 71 nariadenia č. 1698/2005. Vyšetrovanie totiž odhalilo, že tento výber zahŕňal druhú problematickú fázu predbežného výberu zo strany riaditeľstva pre štúdium a technické stavby gréckeho ministerstva rozvoja vidieka (ďalej len „DTEC“). Počas tejto fázy predbežného výberu tak bola kontrolovaná nielen vyspelosť projektov, ale aj ich vhodnosť, pokiaľ ide o priority, na základe kritérií známych výlučne tomuto riaditeľstvu. Z tohto dôvodu boli zavedené výberové kritériá, ktoré neboli stanovené príslušným riadiacim orgánom (OPEKEPE). V dôsledku toho sa Komisia rozhodla uplatniť paušálnu opravu vo výške 5 %, ktorá zodpovedá sume 3107504,18 eura.
Pokiaľ ide o opatrenie 121, ktoré sa v podstate týka modernizácie podnikov, vyšetrovanie odhalilo, že v určitých prípadoch vyhlásenia o neoprávnených výdavkoch boli žiadosti príjemcov znížené bez toho, aby im bola uložená akákoľvek sankcia. Beztrestnosť môže podľa Komisie podnecovať príjemcov k tomu, aby vyhlásili výdavky za neoprávnené, pretože v najhoršom prípade im bude jednoducho odmietnuté vyplatenie zodpovedajúcej sumy. Domnievala sa teda, že táto prax vytvára pre dotknutý fond riziko, a rozhodla sa na základe analogického uplatnenia článku 63 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014 uplatniť opravu vo výške 772956,32 eura.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. mája 2016 podala Helénska republika žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, pričom v podstate uviedla osem žalobných dôvodov na jej podporu.
Prvý žalobný dôvod sa týkal paušálnej opravy vo výške 25 % za rok žiadosti 2012, paušálnej opravy vo výške 10 % za rok žiadosti 2013, ako aj jednorazovej opravy vo výške 37163161,78 eura uplatnenej z dôvodu nedostatkov zistených v definícii oprávnených trvalých pasienkov. Tento žalobný dôvod bol založený na nesprávnom výklade a uplatnení článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009.
Druhý žalobný dôvod bol založený na nesprávnom výklade a uplatnení dokumentu č. VI/5330/97, pokiaľ ide o splnenie podmienok uloženia paušálnej opravy vo výške 25 % za rok žiadosti 2012.
Tretí žalobný dôvod sa týkal paušálnej opravy vo výške 10 % a jednorazovej opravy uplatnenej pre nedostatky a chyby pri definovaní a kontrole oprávnených trvalých pasienkov v súvislosti s rokom žiadosti 2013 a bol založený na ich protiprávnej a zneužívajúcej povahe, na ich rozporných dôvodoch, výklade a nesprávnom uplatnení dokumentu č. VI/5330/97, pokiaľ ide o splnenie podmienok uloženia paušálnej opravy vo výške 10 %, ako aj na porušení zásad riadnej správy vecí verejných, proporcionality,
non bis in idem
a práva na obhajobu.
Štvrtý a piaty žalobný dôvod sa týkali sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje paušálnu opravu vo výške 5 % za nedostatky pri uplatňovaní kritérií výberu projektov v rámci opatrenia 125. Štvrtý žalobný dôvod bol založený na nedostatku právneho základu a odôvodnenia sporného rozhodnutia, ako aj na skutkovom omyle, pokiaľ ide o túto paušálnu opravu uplatnenú za rozpočtové roky 2010 až 2013, zatiaľ čo piaty žalobný dôvod bol založený na porušení článku 31 nariadenia č. 1290/2005.
Šiesty a siedmy žalobný dôvod sa týkali jednorazovej opravy uplatnenej za rozpočtové roky 2011 až 2013 z dôvodu nedostatkov zistených pri uplatňovaní sankčnej politiky, pokiaľ ide o opatrenie 121. Šiesty žalobný dôvod bol založený na protiprávnosti metódy výpočtu opravy, ktorá viedla k neprimeraným výsledkom vzhľadom na konštatované nedostatky, zatiaľ čo siedmy žalobný dôvod bol založený na nedostatku právneho základu a odôvodnenia sporného rozhodnutia, ako aj na porušení dokumentu č. VI/5330/97.
Helénska republika vzala počas konania pred Všeobecným súdom späť ôsmy žalobný dôvod.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd žalobu zamietol.
Návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
Helénska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutie a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje zamietnuť odvolanie ako nedôvodné. Navrhuje takisto uložiť Helénskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania uvádza Helénska republika šesť odvolacích dôvodov. Prvý odvolací dôvod sa týka sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom uplatňuje paušálne opravy vo výške 25 % a 10 % na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovú opravu vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013. Tento odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd nesprávne vyložil pojem „trvalé pasienky“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009. Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade a uplatnení dokumentu č. VI/5330/97 zo strany Všeobecného súdu, pokiaľ ide o splnenie podmienok uloženia paušálnej finančnej opravy vo výške 25 % uplatnenej na podporu na plochu pre pasienky za rok žiadosti 2012. Tretí odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd nesprávne vyložil a uplatnil článok 31 ods. 2 nariadenia č. 1290/2005, článok 52 ods. 2 nariadenia č. 1306/2013 a článok 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ako sú uvedené v dokumente č. VI/5330/97, zásadu
ne bis in idem
a zásadu proporcionality z dôvodu kumulácie 10 % paušálnej finančnej opravy uplatnenej na podporu na plochu pre pasienky za rok žiadosti 2013 a jednorazovú opravu. Štvrtý a piaty odvolací dôvod sa týka toho, ako Všeobecný súd posúdil paušálnu finančnú opravu vo výške 5 % uplatnenú na Helénsku republiku za nedostatky pri uplatňovaní kritérií výberu projektov opatrenia 125 za rozpočtové roky 2010 až 2013. Zatiaľ čo štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade a uplatnení článku 71 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1698/2005, ako aj na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozsudku, piaty odvolací dôvod je založený na porušení článku 31 ods. 4 písm. c) nariadenia č. 1290/2005, ako aj na nedostatočnom a protirečivom odôvodnení tohto rozsudku. Šiesty odvolací dôvod sa týkal posúdenia vykonaného Všeobecným súdom, pokiaľ ide o jednorazovú opravu uplatnenú na Helénsku republiku za rozpočtové roky 2011 až 2013 z dôvodu nedostatkov zistených pri uplatňovaní sankčnej politiky, pokiaľ ide o opatrenie 121. Tento odvolací dôvod je založený na porušení článku 73 nariadenia č. 817/2004 a článku 63 vykonávacieho nariadenia 809/2014.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Helénska republika v rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bodoch 35 až 66 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil a uplatnil článok 2 prvý odsek bod 2 nariadenia č. 796/2004, ako aj článok 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, ktoré obsahujú definíciu pojmu „trvalý pasienok“.
Helénska republika Všeobecnému súdu vytýka, že v bodoch 39, 40, 49 a 56 napadnutého rozsudku použil nesprávne kritérium týkajúce sa druhu vegetácie pokrývajúceho plochy zohľadnené Komisiou pri určení, či tieto plochy predstavujú „trvalé pasienky“ v zmysle práva Únie. Všeobecný súd totiž obmedzil kvalifikáciu „trvalý pasienok“ len na plochy pokryté trávovými alebo inými bylinnými kŕmnymi plodinami, s výnimkou plôch pokrytých krmovinami a drevnatými vegetáciami, ktoré charakterizujú pasienky tzv. „stredomorského rázu“. Podľa Helénskej republiky mal Všeobecný súd použiť iné kritérium, podľa ktorého „trvalé pasienky“ predstavujú plochy, na ktoré sa vzťahujú zaužívané miestne postupy, ktoré sú tradične určené pre pasienky a na ktorých trávy a bylinné kŕmne plodiny neprevažujú. Okrem toho prevaha vegetácie drevnatého typu na predmetných plochách nemôže slúžiť ako ukazovateľ ukončenia poľnohospodárskych činností.
Podľa Helénskej republiky je tento výklad možný na základe znenia článku 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 nariadenia č. 1120/2009, ako aj kontextu a cieľov sledovaných týmito nariadeniami. Zdôrazňuje tak, že táto široká koncepcia pojmu „trvalý pasienok“ vyplýva z príručky určenej na to, aby sa členským štátom poskytli usmernenia o najlepších postupoch pri dodržiavaní platných právnych ustanovení týkajúcich sa spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP), ktorú uverejnilo Spoločné výskumné centrum (JRC) Komisie 2. apríla 2008, ako aj z akčného plánu vypracovaného v októbri 2012 gréckymi orgánmi v spolupráci s Komisiou, vrátane posudzovania prípustnosti pasienkov fotointerpretáciou satelitných snímkov na úrovni referenčnej parcely (jednotka) a uplatnenia proporcionálneho systému výpočtu (
pro rata
) v prípade, že existujú difúzne rastliny (ďalej len „akčný plán 2012“). Okrem toho uvedenú širokú koncepciu pojmu „trvalý pasienok“ potvrdzuje aj znenie článku 4 ods. 1 písm. h) nariadenia č. 1307/2013 v jeho pôvodnom znení, ako aj znenie vyplývajúce zo zmeny tohto ustanovenia článkom 3 nariadenia č. 2017/2393.
Komisia navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod ako nedôvodný. Komisia uvádza, že Všeobecný súd správne vyložil a uplatnil pojem „trvalý pasienok“ nachádzajúci sa v článku 2 prvom odseku bode 2 nariadenia č. 796/2004, ako aj článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009. Z tejto definície vyplýva, že rozhodujúce je kritérium týkajúce sa povahy vegetácie pokrývajúcej dotknutú poľnohospodársku plochu. Okrem toho ani usmernenia uvedené v bode 60 tohto rozsudku, ani akčný plán z roku 2012, ani nariadenie č. 1307/2013, ktoré je uplatniteľné od 1. januára 2015 a ktoré obsahuje rozšírenú definíciu pojmu „trvalý pasienok“, nie sú relevantné na účely výkladu práva uplatniteľného v čase skutkových okolností v prejednávanej veci a posúdenia finančnej opravy, o ktorej rozhodla Komisia.
Posúdenie Súdnym dvorom
Svojím prvým odvolacím dôvodom Helénska republika v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade pojmu „trvalý pasienok“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004, ako aj článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, keď v bode 40 napadnutého rozsudku konštatoval, že tento pojem sa vzťahuje len na plochy pokryté trávami a bylinnými kŕmnymi plodinami, pričom boli vylúčené plochy pokryté drevnatou vegetáciou alebo krovinami, ktoré sú typické pre pasienky tzv. „stredomorského rázu“. Podľa Helénskej republiky totiž kritérium týkajúce sa povahy vegetácie pokrývajúcej dotknutú poľnohospodársku plochu nie je rozhodujúce, pokiaľ ide o kvalifikáciu „trvalých pasienkov“.
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že článok 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009 obsahuje definíciu pojmu „trvalý pasienok“ vo veľmi podobnom znení ako článok 2 prvý odsek bod 2 nariadenia č. 796/2004. Na druhej strane z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že rozhodujúcim kritériom, pokiaľ ide o definíciu pojmu „trvalý pasienok“, nie je druh vegetácie pokrývajúci poľnohospodársku plochu, ale efektívne využívanie uvedenej plochy na poľnohospodársku činnosť typickú pre „trvalé pasienky“. V dôsledku toho prítomnosť drevnatých alebo krovinatých rastlín sama osebe nemôže brániť tomu, aby bola plocha kvalifikovaná ako „trvalý pasienok“, pokiaľ tým nie je dotknuté efektívne využívanie uvedenej plochy na vykonávanie poľnohospodárskej činnosti (rozsudky z 15. mája 2019, Grécko/Komisia,
C‑341/17 P
,
EU:C:2019:409
, bod
, a z 13. februára 2020, Grécko/Komisia,
C‑252/18 P
,
EU:C:2020:95
, bod
).
Všeobecný súd sa preto tým, že v bode 40 napadnutého rozsudku rozhodol, že relevantným kritériom je druh vegetácie, ktorý pokrýva dotknutú plochu, a následne vykonal svoje posúdenie s ohľadom na toto kritérium, dopustil nesprávneho právneho posúdenia v rámci výkladu a uplatnenia pojmu „trvalý pasienok“, tak ako vyplýva z článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009. Z toho vyplýva, že konštatovanie Všeobecného súdu nachádzajúce sa v bode 46 napadnutého rozsudku, podľa ktorého Helénska republika nepreukázala nepresnosť posúdení vykonaných Komisiou, je nesprávne.
Prvému odvolaciemu dôvodu Helénskej republiky v dôsledku toho treba vyhovieť. Z toho vyplýva, že treba zrušiť bod 1 výroku napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu Helénskej republiky týkajúcu sa paušálnych opráv vo výške 25 % a 10 % uplatnených na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovú opravu vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013, ktoré boli uložené z dôvodu nedostatkov v definícii a kontrole trvalých pasienkov oprávnených na roky podania žiadosti 2012 a 2013.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím druhým odvolacím dôvodom Helénska republika v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 78, 93, 96, 101, 104, 106 a 107 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil a uplatnil dokument č. VI/5330/97, pokiaľ ide o splnenie podmienok nevyhnutných na uplatnenie sadzby opravy vo výške 25 % za rok podania žiadosti 2012. Tento odvolací dôvod má deväť častí.
V prvej časti svojho druhého odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd v bode 85 napadnutého rozsudku konštatoval, že konečné platby za rok podania žiadosti 2012 boli vykonané 30. júna 2013 po preskúmaní žiadostí na základe akčného plánu z roku 2012, ktorý bol vykonaný k tomuto dátumu. Preto toto preskúmanie vylučuje riziko mimoriadne vysokých strát, ktoré by odôvodňovalo sadzbu paušálnej opravy vo výške 25 %, a odporuje existencii opakujúceho sa nedostatku, nedbanlivosti alebo opakovaného porušovania, ktorého by sa dopustila Helénska republika. Body 78, 93, 96, 101, 104, 106 a 107 napadnutého rozsudku preto nemajú právny základ.
Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu je založená na tom, že Všeobecný súd skreslil obsah súhrnnej správy a pozmenil predmet sporu, keď v bode 79 napadnutého rozsudku rozhodol, že hranice referenčných pozemkov a ich maximálna plocha, na ktorú možno poskytnúť podporu, musia byť definované presne. Predmetom sporu však nie je presné vymedzenie pozemkov, ale ich prípustnosť vzhľadom na definíciu „trvalých pasienkov“.
Tretia časť druhého odvolacieho dôvodu Helénskej republiky je založená na rozpornosti odôvodnenia, keďže Všeobecný súd sa v bode 88 napadnutého rozsudku domnieval, že bez ohľadu na postupné vykonávanie akčného plánu z roku 2012 sa riziko pre EPZF zvýšilo a že mimoriadne vysoké straty boli pravdepodobné, čo odôvodňovalo sadzbu 25 %.
Štvrtou časťou na podporu svojho druhého odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd porušil dokument č. VI/5330/97, keď v bode 88 napadnutého rozsudku vyžadoval, aby na účely zníženia sadzby finančnej opravy bolo potrebné, aby dotknutý členský štát odstránil akékoľvek riziko pre EPZF.
Piatou časťou tohto odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd v bode 89 napadnutého rozsudku porušil články 34 a 36 nariadenia č. 73/2009, ako aj články 43 a 44 nariadenia č. 1782/2003, keď konštatoval, že chyba vytýkaná tomuto členskému štátu týkajúca sa oprávnenosti pasienkov ovplyvnila výpočet platobných nárokov poľnohospodárov, a teda počet týchto nárokov, čo pre EPZF spôsobilo veľmi vysoké riziko. Takéto posúdenie je napokon nezákonné, pretože by retroaktívne uplatnilo články 2 nariadení č. 796/2004 a 73/2009 na referenčné obdobie pre výpočet platobných nárokov (2000 – 2002).
Šiestou časťou svojho druhého odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd skreslil obsah záverečnej správy zmierovacieho orgánu uvedenej v bode 36 tohto rozsudku, keď v bode 92 napadnutého rozsudku rozhodol, že časť plôch, na ktoré bola pomoc poskytnutá, nebola na ňu oprávnená. Z tejto správy však vyplýva, že v nadväznosti na akčný plán z roku 2012 zostáva plocha vo výške 1,6 milióna hektárov pasienkov oprávnená na podporu.
Siedmou časťou tohto odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd v bode 100 napadnutého rozsudku porušil článok 52 ods. 3 druhý pododsek nariadenia č. 1306/2013, keď sa obmedzil na konštatovanie, že Komisia nie je viazaná správami zmierovacieho orgánu bez toho, aby overil, či tento orgán odôvodnil svoje rozhodnutie odchýliť sa od záverov uvedených správ.
Ôsma časť druhého odvolacieho dôvodu je založená na rozpore medzi dôvodmi uvedenými v bodoch 85 a 104 napadnutého rozsudku, keďže podmienky preukazujúce existenciu „výnimočnej okolnosti“ v zmysle dokumentu č. VI/5330/97 nie sú splnené.
V deviatej časti svojho druhého odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 114 až 116 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho posúdenia pri výklade a uplatňovaní usmernení uvedených v dokumente č. VI/5330/97 tým, že nezohľadnil retroaktívne vykonanie akčného plánu z roku 2012. Helénska republika odstránila nedostatky týkajúce sa nesprávnej identifikácie pasienkov v identifikačnom systéme poľnohospodárskych pozemkov (ďalej len „SIPP“), takže za predpokladu, že by sa mohla uplatniť paušálna oprava, sadzba opravy vo výške 25 % nebola odôvodnená.
Komisia navrhuje zamietnuť tento odvolací dôvod ako nedôvodný, keďže žiadna z výhrad uvádzaných Helénskou republikou na jeho podporu nemôže spochybniť posúdenie vykonané Všeobecným súdom týkajúce sa zákonnosti uplatnenia sadzby paušálnej opravy vo výške 25 %.
V odpovedi na prvú časť druhého odvolacieho dôvodu tak Komisia odpovedá, že Helénska republika v rámci svojho odvolania izoluje prvok preskúmania žiadostí na základe akčného plánu z roku 2012 a mlčí o mnohých ďalších nezrovnalostiach a závažných nedostatkoch kontrolného systému, ktoré Všeobecný súd pripomenul v bode 77 napadnutého rozsudku a ktoré ako celok odôvodnili existenciu rizika mimoriadne vysokých strát pre EPZF.
V odpovedi na druhú časť tohto odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 77 napadnutého rozsudku pripomenul viaceré závažné nedostatky kontrolného systému, ktoré odôvodňujú paušálnu opravu vo výške 25 %. Otázka vymedzenia parciel, spomenutá v bode 79 napadnutého rozsudku, predstavuje len všeobecné odôvodnenie, ktoré dopĺňa odôvodnenie Všeobecného súdu a ktorého cieľom je zdôraznenie významu účinného systému kontroly.
Pokiaľ ide o tretiu časť uvedeného odvolacieho dôvodu založenú na rozpornosti odôvodnenia, Komisia odpovedá, že v bode 85 napadnutého rozsudku sa Všeobecný súd obmedzil na konštatovanie, že postupné vykonávanie akčného plánu z roku 2012 zahŕňalo opatrenia, ktoré neboli všetky určené na vyvolanie okamžitých účinkov, takže postupné vykonávanie tohto akčného plánu sa ukázalo ako nedostatočné na odstránenie rizika pre rok podania žiadosti 2012.
V odpovedi na štvrtú časť toho istého odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že Všeobecný súd v bode 88 napadnutého rozsudku nepodmienil zníženie paušálnej opravy preukázaním neexistencie rizika, ale len konštatoval, že vykonanie akčného plánu z roku 2012 nemalo nijaký konkrétny vplyv na riziko hroziace EPZF v roku 2012.
Komisia uvádza, že piaty odvolací dôvod vo svojej piatej časti, ktorý smeruje proti bodu 89 napadnutého rozsudku, je neúčinný, keďže odvolací dôvod sa v tejto časti týka subsidiárneho odôvodnenia. Helénska republika v každom prípade účinne nevyvrátila konštatovanie Všeobecného súdu uvedené v tomto bode napadnutého rozsudku, podľa ktorého omyl vo výpočte týkajúci sa dostupných hektárov spôsobuje veľmi vysoké riziko pre EPZF.
V odpovedi na šiestu časť tohto odvolacieho dôvodu, ktorá sa týka bodu 92 napadnutého rozsudku, Komisia tvrdí, že Helénska republika nespochybňuje skutočnosť, že mnohé plochy, na ktoré bola podpora poskytnutá, nie sú vo všeobecnosti oprávnené na uvedenú podporu, pretože nespĺňali podmienky požadované na to, aby sa považovali za trvalé pasienky.
Pokiaľ ide o siedmu časť uvedeného odvolacieho dôvodu týkajúcu sa bodu 100 napadnutého rozsudku, Komisia tvrdí, že Helénska republika pred Všeobecným súdom neuviedla žalobný dôvod založený na nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia týkajúceho sa toho, že týmto rozhodnutím sa Komisia odchýlila od odporúčaní zmierovacieho orgánu. Všeobecný súd preto z právneho hľadiska dostatočne odpovedal na tvrdenia Helénskej republiky.
V odpovedi na ôsmu časť toho istého odvolacieho dôvodu, ktorá smeruje proti bodu 104 napadnutého rozsudku, Komisia odpovedá, že Všeobecný súd týmito doplňujúcimi dôvodmi dospel k záveru, že aj keby bolo preukázanie „výnimočnej okolnosti“ nevyhnutné na odôvodnenie uplatnenia sadzby paušálnej opravy vo výške 25 %, takáto okolnosť bola v prejednávanej veci aj tak už preukázaná.
Napokon, pokiaľ ide o deviatu časť druhého odvolacieho dôvodu založenú na nezohľadnení akčného plánu z roku 2012 a týkajúcu sa bodov 114 až 116 napadnutého rozsudku, Komisia opakuje svoje stanovisko, podľa ktorého je tento akčný plán irelevantný, pokiaľ ide o otázku, či finančný rozsah nezrovnalosti možno presne stanoviť, alebo či sa má uložiť finančná oprava.
Posúdenie Súdnym dvorom
Z dokumentu č. VI/5330/97 vyplýva, že finančná oprava vo výške 25 % je odôvodnená, ak sú splnené kumulatívne podmienky, ktoré stanovuje, teda ak systém kontrol členský štát vôbec nezaviedol, alebo má závažné nedostatky a sú tu indície veľmi častých nezrovnalostí a nedbanlivosti v boji proti nezákonným alebo podvodným praktikám, ak sa možno oprávnene domnievať, že možnosť beztrestne predkladať neprípustné žiadosti spôsobí mimoriadne vysoké straty pre EPUZF.
V bodoch 78 až 82 napadnutého rozsudku však Všeobecný súd rozhodol, že Komisia správne konštatovala, že v prejednávanej veci možno Helénskej republike vytýkať vážne nedostatočné vykonávania systému kontroly vzhľadom na prepojenie opakovaných nezrovnalostí, medzi ktoré patria, ako to uvádza bod 77 napadnutého rozsudku, nedostatky týkajúce sa definície oprávnených trvalých pasienkov, ktoré viedli k tomu, že tento členský štát nesprávne uplatnil krížové kontroly a kontroly na mieste.
Keďže na jednej strane posúdenie nedostatkov v definícii a kontrole trvalých pasienkov Všeobecným súdom spočíva na výklade pojmu „trvalý pasienok“ a na druhej strane, ako bolo konštatované v bode 65 tohto rozsudku, Všeobecný súd podal nesprávny výklad tohto pojmu, toto nesprávne posúdenie má nevyhnutne vplyv na posúdenie vykonané Všeobecným súdom, vykonané v bode 78 napadnutého rozsudku, pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa značne nedostatočného uplatňovania systému kontroly vzhľadom na prepojenie nezrovnalostí.
V dôsledku toho vzhľadom na skutočnosť, že všetky výhrady vznesené Helénskou republikou v súvislosti s kontrolou oprávnených trvalých pasienkov sa týkajú nesprávneho výkladu pojmu „trvalé pasienky“ použitého Všeobecným súdom, je potrebné vyhovieť druhému odvolaciemu dôvodu v celom rozsahu.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím tretím odvolacím dôvodom Helénska republika v podstate tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 138 až 141 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil a uplatnil článok 31 ods. 2 nariadenia č. 1290/2005, článok 52 ods. 2 nariadenia č. 1306/2013, článok 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ako aj dokument č. VI/5330/97, pokiaľ ide o metódu výpočtu paušálnej opravy v rámci roku podania žiadosti 2013, takže považoval kumuláciu paušálnej opravy 10 % a jednorazovej opravy za tie isté protiprávnosti za zákonnú, v súlade so zásadou
ne bis in idem
a so zásadou proporcionality. Podľa Helénskej republiky z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že kumulácia paušálnej opravy a jednorazovej opravy je možná len v prípade viacerých zistení.
Komisia navrhuje, aby bol tento odvolací dôvod zamietnutý ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na jednej strane treba pripomenúť, že článok 31 ods. 2 nariadenia č. 1290/2005, ako aj článok 52 ods. 2 nariadenia č. 1306/2013 nezakazujú Komisii kumulovať jednorazovú opravu a paušálnu opravu.
Súdny dvor už teda pripustil možnosť kumulácie paušálnych finančných opráv a ďalších opráv. Ak sa ukáže, že riziko hroziace EPZF nemôže byť pokryté len jednorazovými opravami, musia byť možné iné paušálne opravy. Bolo by totiž v rozpore so systémom financovania EPZF, v prípade, že existujú dôvody na vykonanie jednorazovej opravy, aby iné škody alebo riziká, ktoré nie sú tak jasne určiteľné, zostali na ťarchu EPZF. Žiadny zásadný dôvod preto nebráni kumulácii jednorazovej opravy a paušálnej opravy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. októbra 1999, Taliansko/Komisia,
C‑253/97
,
EU:C:1999:527
, body
až
, a z 15. júna 2017, Španielsko/Komisia,
C‑279/16 P
, neuverejnený,
EU:C:2017:461
, bod
).
Na druhej strane z dokumentu č. VI/5330/97 vyplýva, že kumulácia jednorazovej opravy a paušálnej opravy je možná, ako to pripomenul Všeobecný súd v bode 136 napadnutého rozsudku, keďže tento dokument stanovuje, že paušálne sadzby sa uplatnia na zvyšné výdavky po odpočítaní vylúčených súm týkajúcich sa jednotlivých spisov.
V prejednávanej veci treba uviesť, že Helénska republika sa na podporu svojho tretieho odvolacieho dôvodu obmedzuje na to, že Všeobecnému súdu vytýka, že v bodoch 138 až 141 napadnutého rozsudku porušil článok 31 ods. 2 nariadenia č. 1290/2005, článok 52 ods. 2 nariadenia č. 1306/2013, ako aj dokument č. VI/5330/97, keď zamietol jej argumentáciu založenú na dvojitej oprave za tie isté nezrovnalosti a za ten istý rok žiadosti 2013.
V rámci tohto odvolacieho dôvodu Helénska republika nespochybňuje posúdenia vykonané Všeobecným súdom uvedené v bodoch 120 až 125 a 131 napadnutého rozsudku, v ktorých jasne identifikoval dôvody, ktoré viedli Komisiu k uloženiu paušálnej opravy vo výške 10 % a jednorazovej opravy.
Z bodu 123 napadnutého rozsudku tak vyplýva, že sadzba paušálnej opravy vo výške 10 % uložená na rok podania žiadosti 2013 bola odôvodnená jednak vzhľadom na nahromadenie chýb, na ktoré poukázala Komisia, pokiaľ ide o skutočnosti týkajúce sa oprávnenosti pasienkov a kontrolný systém zavedený Helénskou republikou, a jednak vzhľadom na zlepšenie situácie v porovnaní s rokom žiadosti 2012. V bode 124 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že výpočet rizika pre EPZF vo výške 37163161,78 eura, ktorý vykonali grécke orgány na základe nových údajov vyplývajúcich z aktualizácie SIPP, neumožňoval určiť celkovú sumu rizika, ktorému bol tento fond vystavený, najmä z dôvodu nezohľadnenia sankcií, ktoré sa mali uplatniť, a z dôvodu, že kontrolná misia vykonaná v novembri 2014 odhalila pretrvávanie chýb týkajúcich sa SIPP. Všeobecný súd z toho v bode 125 napadnutého rozsudku vyvodil, že vzhľadom na tieto posledné uvedené nedostatky Komisia nemohla s presnosťou určiť celkovú výšku rizika hroziaceho uvedenému fondu, takže na jednej strane bolo uloženie paušálnej opravy odôvodnené a na druhej strane výpočty vykonané gréckymi orgánmi týkajúce sa plôch, ktoré boli kontrolované, neumožňovali určiť celkovú výšku rizika, ktorému bol vystavený ten istý fond.
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd na základe správneho uplatnenia článku 31 ods. 2 nariadenia č. 1290/2005, článku 52 ods. 2 nariadenia č. 1306/2013, ako aj dokumentu č. VI/5330/97 dospel k záveru, že odpočítaním sumy vypočítanej gréckymi orgánmi od sumy, na základe ktorej Komisia vypočítala paušálnu opravu vo výške 10 %, sa táto inštitúcia uistila, že individuálnym príjemcom, ktorí už boli zohľadnení vo výške vypočítanej gréckymi orgánmi, nebude uložená dvojitá oprava. Paušálna oprava vo výške 10 % sa totiž nevzťahovala na plochy, ktoré boli predmetom kontrol gréckymi orgánmi a na základe ktorých grécke orgány vypočítali sumu 37163161,78 eura.
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 138 a 141 napadnutého rozsudku rozhodol, že metóda výpočtu prijatá Komisiou nevedie k dvojitej oprave za tie isté nezrovnalosti a za ten istý rok podania žiadosti.
Vzhľadom na uvedené treba tretí odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Štvrtý odvolací dôvod uvádzaný Helénskou republikou je založený na nesprávnom výklade a uplatnení článku 71 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1698/2005, ako aj na viacerých nesplneniach povinnosti odôvodnenia zo strany Všeobecného súdu.
V prvej časti svojho štvrtého odvolacieho dôvodu, ktorý smeruje proti bodom 158 až 160 napadnutého rozsudku, Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vyložil a uplatnil článok 71 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1698/2005, keď Helénskej republike vytýkal skutočnosť, že pred výberom uskutočneným riadiacim orgánom DTEC uskutočnila predbežný výber projektov na základe kritérií vlastných tomuto vnútroštátnemu orgánu, ktorý teda nepatril do rámca jednoduchého formálneho posúdenia projektov, ale do rámca skutočného posúdenia týchto projektov, hoci podľa týchto článkov len riadiaci orgán bol oprávnený posúdiť oprávnenosť projektov, na ktoré by sa mohlo vzťahovať opatrenie 125. Podľa Helénskej republiky článok 71 ods. 3 nariadenia č. 1698/2005 zveruje členským štátom základnú právomoc na stanovenie pravidiel oprávnenosti výdavkov s cieľom zabezpečiť účinnejšie prideľovanie zdrojov EPFRV, a teda im nezakazuje stanoviť intervenciu takého vnútroštátneho orgánu, akým je DTEC, ktorý uplatňuje kritériá oprávnenosti projektov, na ktoré sa môže vzťahovať opatrenie 125, v medziach cieľov programu rozvoja vidieka schváleného Komisiou.
Druhá časť tohto odvolacieho dôvodu Helénskej republiky je založená na nedostatku odôvodnenia v rozsahu, v akom Všeobecný súd v bode 158 napadnutého rozsudku rozhodol, že DTEC vykonala skutočné vecné posúdenie projektov, ktoré jej boli predložené, na základe troch vlastných kritérií. Všeobecný súd však nespresnil, aké sú tieto kritériá.
Treťou časťou uvedeného odvolacieho dôvodu tento členský štát tvrdí, že v bode 160 napadnutého rozsudku Všeobecný súd doplnil obsah súhrnnej správy, a teda odôvodnenie sporného rozhodnutia, keď dospel k záveru, že po predbežnej kontrole, ktorú vykonáva DTEC, určitý počet projektov nebol odovzdaný riadiacemu orgánu.
Štvrtá časť toho istého odvolacieho dôvodu je založená na porušení povinnosti odôvodnenia tým, že Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenie Helénskej republiky týkajúce sa skutočnosti, že predbežná kontrola vykonávaná zo strany DTEC bola inštitucionalizovaná už desaťročia bez toho, aby Komisia v tejto súvislosti niekedy predložila pripomienky, alebo že by tento zásah mohol spôsobiť nejakú nezrovnalosť.
Piatou časťou svojho štvrtého odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd tiež neodpovedal na tvrdenie, podľa ktorého sa všetky operácie, ktoré boli súčasťou opatrenia 125, týkali veľkých verejných prác infraštruktúry a že v tejto súvislosti DTEC zasiahla až v priebehu prípravných činností, čo nemalo nijaký vplyv na samotný výber.
Komisia navrhuje, aby sa tento odvolací dôvod zamietol ako čiastočne neprípustný a čiastočne neúčinný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prvú časť založenú na porušení článku 71 nariadenia č. 1698/2005, ktorý sa týka bodov 158 až 160 napadnutého rozsudku, treba poznamenať, že zo znenia odseku 3 tohto článku v spojení s odôvodnením 61 tohto nariadenia vyplýva, že v rámci zásady subsidiarity sú pravidlá oprávnenosti výdavkov v zásade stanovené na vnútroštátnej úrovni (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 2016, Občina Gorje,
C‑111/15
,
EU:C:2016:532
, body
až
).
Stanovenie týchto pravidiel oprávnenosti výdavkov členskými štátmi však neznamená, že členské štáty môžu zveriť právomoc výberu projektov subjektu odlišnému od riadiaceho orgánu programu alebo subjektu, ktorý nepatrí pod zodpovednosť riadiaceho orgánu.
Článok 71 ods. 3 uvedeného nariadenia v spojení s odôvodnením 64 tohto nariadenia totiž zveruje túto rozhodovaciu právomoc len riadiacemu orgánu alebo subjektu, ktorý vykonáva túto právomoc vzhľadom na výberové kritériá stanovené príslušným orgánom.
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 158 až 160 napadnutého rozsudku rozhodol, že kontrola predbežného výberu, ktorú vykonala DTEC, pokiaľ ide o projekty, na ktoré sa môže vzťahovať opatrenie 125, je v rozpore s článkom 71 uvedeného nariadenia v rozsahu, v akom predstavuje vecné preskúmanie oprávnenosti projektov vzhľadom na vlastné kritériá, ktoré neboli stanovené príslušným orgánom.
Z toho vyplýva, že túto časť štvrtého odvolacieho dôvodu Helénskej republiky treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Pokiaľ ide o druhú časť tohto odvolacieho dôvodu založenú na nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku, keďže Všeobecný súd v bode 158 tohto rozsudku nespresnil kritériá, ktoré DTEC posudzovala v rámci svojho vecného preskúmania projektov, stačí uviesť, že odvolací dôvod v tejto časti je založený na nesprávnom výklade uvedeného rozsudku, keďže v tomto bode Všeobecný súd uvádza tri kritériá a koeficienty váženia, ktoré boli špecifické pre DTEC a ktoré sa odlišovali od kritérií uplatňovaných riadiacim orgánom.
Z toho vyplýva, že druhá časť štvrtého odvolacieho dôvodu Helénskej republiky je nedôvodná.
Pokiaľ ide o tretiu časť tohto odvolacieho dôvodu založenú na porušení povinnosti odôvodnenia Všeobecným súdom tým, že doplnil odôvodnenie súhrnnej správy, keď v bode 160 napadnutého rozsudku rozhodol, že uplatnenie týchto kritérií viedlo k neodovzdaniu určitého počtu projektov riadiacemu orgánu, hoci je pravda, že takéto posúdenie nie je výslovne uvedené v súhrnnej správe, predstavuje len logický záver uplatnenia kritérií predbežného výberu. Preto sa nemožno domnievať, že Všeobecný súd si nesplnil svoju povinnosť odôvodnenia.
Z toho vyplýva, že tretia časť štvrtého odvolacieho dôvodu Helénskej republiky je nedôvodná.
Pokiaľ ide o štvrtú časť uvedeného odvolacieho dôvodu založenú na tom, že Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenie Helénskej republiky týkajúce sa skutočnosti, že predbežná kontrola vykonávaná zo strany DTEC bola už desaťročia inštitucionalizovaná, stačí uviesť, že v bode 161 napadnutého rozsudku Všeobecný súd zamietol túto argumentáciu ako neovplyvňujúcu predmetné konanie.
Preto na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, Všeobecný súd odpovedal na toto tvrdenie tak, že ho zamietol, a teda neporušil svoju povinnosť odôvodnenia.
Z toho vyplýva, že štvrtá časť štvrtého odvolacieho dôvodu je nedôvodná.
Pokiaľ ide o piatu časť toho istého odvolacieho dôvodu založenú na tom, že Všeobecný súd neodpovedal na tvrdenie Helénskej republiky, podľa ktorého sa operácie, na ktoré sa vzťahuje opatrenie 125, týkali veľkých prác týkajúcich sa infraštruktúry, treba uviesť, že toto tvrdenie nebolo predložené v prvostupňovom konaní.
Bod 69 žaloby na prvom stupni, na ktorý odkazuje Helénska republika v rámci svojho odvolania, je totiž čisto opisný a obmedzuje sa na zdôraznenie skutočnosti, že operácie, ktoré patria do rámca opatrenia 125, sa týkali veľkých verejných prác infraštruktúry a predstavovali významné verejné investície pre národnú ekonomiku bez toho, aby Helénska republika vyvodila z tohto všeobecného vyhlásenia akýkoľvek právny dôsledok.
Toto tvrdenie treba preto zamietnuť ako neprípustné z dôvodu jeho novosti v štádiu odvolania. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora totiž keďže v rámci odvolacieho konania sa preskúmanie Súdnym dvorom obmedzuje na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov a tvrdení prejednávaných na prvom stupni, účastník konania nemôže vzniesť pred Súdnym dvorom také tvrdenie, ktoré neuviedol pred Všeobecným súdom (rozsudok z 28. novembra 2019, ABB/Komisia,
C‑593/18 P
, neuverejnený,
EU:C:2019:1027
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že štvrtý odvolací dôvod treba zamietnuť ako sčasti neprípustný a sčasti nedôvodný.
O piatom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Piaty odvolací dôvod sa skladá z dvoch častí.
Prvou časťou svojho piateho odvolacieho dôvodu Helénska republika vytýka Všeobecnému súdu, že porušil článok 31 ods. 4 písm. c) nariadenia č. 1290/2005, ako aj to, že v bodoch 183, 185, 186, 189 a 193 napadnutého rozsudku prijal nedostatočné a protirečivé odôvodnenie.
Konkrétne spochybňuje výklad článku 31 tohto nariadenia, ktorý podal Všeobecný súd v týchto bodoch napadnutého rozsudku, podľa ktorého, pokiaľ ide o opatrenia týkajúce sa programov rozvoja vidieka, ak vyplateniu zostatku pomoci predchádzajú priebežné a dočasné platby, na účely uplatnenia lehoty 24 mesiacov stanovenej v tomto článku sa musí zohľadniť len konečná platba tohto zostatku, aby sa z financovania vylúčili všetky výdavky na dotknuté programy rozvoja vidieka. Na jednej strane tomuto výkladu odporuje znenie článku 31 ods. 4 písm. c) uvedeného nariadenia, podľa ktorého sa táto lehota 24 mesiacov vzťahuje bez rozdielu tak na konečné platby zostatku, ako aj na priebežné platby alebo preddavky. V tejto súvislosti judikatúra, na ktorú poukazuje Všeobecný súd na podporu svojho výkladu, nie je relevantná, pretože sa týka dočasných platieb podriadených zriadeniu záruk v oblasti EPUZF. Na druhej strane výklad navrhovaný Helénskou republikou je podporený cieľom stanoviť časové obmedzenie právomoci Komisie odmietnuť financovanie určitých výdavkov.
V druhej časti svojho piateho odvolacieho dôvodu Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd v bode 189 napadnutého rozsudku prijal nedostatočné a protirečivé odôvodnenie, keď neoveril, či platba zostatku pre predmetné projekty, na ktoré sa vzťahuje opatrenie 125, bola uskutočnená v priebehu tohto obdobia 24 mesiacov.
Komisia navrhuje, aby bol tento odvolací dôvod v celom rozsahu zamietnutý.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prvú časť piateho odvolacieho dôvodu, zo znenia článku 31 ods. 4 písm. c) nariadenia č. 1290/2005 vyplýva, že zamietnutie financovania sa nemôže týkať výdavkov na opatrenia stanovené v programoch uvedených v článku 4 tohto nariadenia, iných, ako sú uvedené v článku 31 ods. 4 písm. b) uvedeného nariadenia, pre ktoré platbu alebo prípadne vyplatenie zostatku realizovala platobná agentúra viac ako 24 mesiacov predtým, ako Komisia písomne oznámila dotknutému členskému štátu výsledky kontrol.
Zo znenia článku 31 ods. 4 písm. c) uvedeného nariadenia tak výslovne vyplýva, že obdobie 24 mesiacov, ktoré predchádza písomnému oznámeniu výsledkov kontrol Komisie, sa počíta odo dňa vyplatenia alebo vyplatenia zostatku, teda od konečnej platby.
V dôsledku toho na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, Všeobecný súd bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, na základe tohto ustanovenia v bodoch 183, 185 a 186 napadnutého rozsudku rozhodol, že ak sa vykonajú priebežné a predbežné platby po zaplatení zostatku, na účely výpočtu tejto 24‑ mesačnej lehoty sa musia zohľadniť len záverečné platby.
Pokiaľ ide o druhú časť piateho odvolacieho dôvodu založenú na nedostatku odôvodnenia, keďže Všeobecný súd nepreskúmal, či k vyplateniu zostatku pre predmetné projekty došlo v priebehu uvedenej lehoty, treba uviesť, že v bodoch 189 až 191 napadnutého rozsudku, ktoré Helénska republika čiastočne nespochybnila, Všeobecný súd podrobne odôvodnil svoje posúdenie, pokiaľ ide o túto podmienku.
V bode 189 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd rozhodol, že finančná oprava na základe opatrenia 125 bola uplatnená na všetky výdavky vynaložené za roky 2010 až 2013, pretože v tom čase nebol žiadny z týchto projektov dokončený a žiadna z platieb vykonaných za finančný rok 2010 nepredstavovala konečnú platbu.
Okrem toho v bodoch 190 a 191 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v rámci svojho skutkového posúdenia súhrnnej tabuľky výdavkov týkajúcich sa roku 2010 a nasledujúcich rokov vyplatených podľa opatrenia 125 v rámci programu rozvoja vidieka 2007 – 2013 uviedol, že na jednej strane v prípade projektu s referenčným číslom 109464 platby zavedené počas roka 2010 nepretrvávali po roku 2012, pričom Helénska republika nepreukázala, že tieto platby nemožno považovať za konečné v zmysle článku 31 ods. 4 písm. c) nariadenia č. 1290/2005. Na druhej strane, pokiaľ ide o ostatné projekty uvedené v tejto tabuľke, za ktoré boli vykonané platby za roky 2010 až 2013, Všeobecný súd dospel k záveru, že Helénska republika nepredložila dôkazy, ktoré by preukazovali, že tieto projekty ešte neboli dokončené a že nebola vykonaná žiadna konečná platba.
Z toho vyplýva, že druhá časť tohto odvolacieho dôvodu musí byť zamietnutá a v dôsledku toho musí byť piaty odvolací dôvod zamietnutý v celom rozsahu ako nedôvodný.
O šiestom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Šiesty odvolací dôvod uvádzaný Helénskou republikou sa delí na dve časti.
Prvou časťou tohto odvolacieho dôvodu, ktorá zahŕňa tri výhrady, Helénska republika v podstate spochybňuje posúdenie vykonané Všeobecným súdom, podľa ktorého tento členský štát nedisponoval režimom účinných, primeraných a odrádzajúcich sankcií v súlade s článkom 73 nariadenia č. 817/2004.
Svojou prvou výhradou Helénska republika vytýka Všeobecnému súdu, že sa v bodoch 207 až 209 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nepovažoval opatrenia na zníženie výšky pomoci a vylúčenie z poskytnutia pomoci za „sankcie“ v zmysle článku 73 nariadenia č. 817/2004, v rovnakom zmysle ako opatrenie vylúčenia akejkoľvek podpory z EPFRV počas obdobia dvoch rokov. Podľa Helénskej republiky tak z článku 5 ods. 1 písm. c) a d) nariadenia č. 2988/95, ako aj z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že úplné alebo čiastočné odňatie výhody poskytnutej právom Únie, ako aj vylúčenie alebo odňatie tejto výhody na obdobie nasledujúce po období nezrovnalosti predstavujú správne sankcie. Preto povinnosť vrátiť pomoc v prípade konštatovanej nezrovnalosti, či už prostredníctvom zníženia, alebo prostredníctvom vylúčenia príjemcu pomoci, predstavuje sama osebe sankciu. Pripustením opaku sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
Druhou výhradou Helénska republika tvrdí, že bod 208 napadnutého rozsudku je postihnutý nesprávnym právnym posúdením. V tomto bode sa totiž Všeobecný súd domnieval, že za sankciu možno považovať len opatrenie vylúčenia projektu z dôvodu nezrovnalosti týkajúcej sa podmienky jeho oprávnenosti. Podľa Helénskej republiky je však pojem nezrovnalosť širší a vzťahuje sa na každé porušenie ustanovenia nariadenia č. 817/2004.
Treťou výhradou Helénska republika tvrdí, že Všeobecný súd v bode 206 napadnutého rozsudku zjavne skreslil súhrnnú správu. V tomto bode napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd uvádza dve skutkové zistenia Komisie, hoci nie sú uvedené v súhrnnej správe a Komisia počas správneho konania výslovne stiahla jedno z týchto zistení.
V druhej časti svojho šiesteho odvolacieho dôvodu Helénska republika v podstate tvrdí, že analogické uplatnenie článku 63 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, ktorý nadobudol účinnosť potom, ako nastali skutkové okolnosti v predmetnom spore, Komisiou na účely výpočtu finančnej opravy, ktorá sa má uplatniť, predstavuje nesprávne právne posúdenie a je neodôvodnené. Konkrétnejšie, na odôvodnenie uloženia nižšej finančnej opravy vo výške 772956,32 eura, než aká mala byť uložená podľa pravidiel uplatniteľných
ratione temporis
, sa Všeobecný súd v bodoch 224 až 229 napadnutého rozsudku zameral na judikatúru týkajúcu sa retroaktívneho uplatnenia miernejšieho trestu, a odkázal na nariadenie č. 2988/95 o ochrane finančných záujmov Spoločenstiev. Tieto úvahy však nesúvisia s určením základu finančnej opravy uplatnenej podľa článku 52 nariadenia č. 1306/2013. Podľa Helénskej republiky skutočnosť, že Všeobecný súd takto zamietol výhradu, ktorou napadla analogické uplatnenie článku 63 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014 na základe uvedených úvah, by sa mala považovať za chýbajúce odôvodnenie napadnutého rozsudku v tomto bode.
Komisia navrhuje, aby bola prvá časť tohto odvolacieho dôvodu zamietnutá v celom rozsahu a zamietnutá ako nedôvodná. V odpovedi na druhú časť tohto odvolacieho dôvodu sa v prvom rade domnieva, že táto časť musí byť zamietnutá, pretože spočíva na neúčinnej argumentácii, a subsidiárne, že túto argumentáciu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o prvú výhradu uvedenú na podporu prvej časti šiesteho odvolacieho dôvodu, treba uviesť, že článok 73 nariadenia č. 817/2004 vyžaduje, aby členské štáty zaviedli systém sankcií uplatniteľných na porušenia ustanovení tohto nariadenia a aby tieto sankcie boli účinné, primerané a odrádzajúce.
Z toho vyplýva, že hoci tento článok presne neidentifikuje režim sankcií, ktorý musí zaviesť členský štát, vyžaduje od neho, aby stanovil súbor opatrení, ktoré sú dostatočne účinné, primerané a odrádzajúce na to, aby sa predišlo akémukoľvek porušeniu ustanovení tohto nariadenia.
Všeobecný súd sa však nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 207 a 208 napadnutého rozsudku konštatoval, že kontroly oprávnenosti žiadostí o platby a výdavkov, netolerovanie v prípade prekročenia oprávnených výdavkov, požadované vrátenie prípadných zistených nezrovnalostí alebo aj vrátenie neoprávnene vyplatených súm nie sú sankciami, ale nevyhnutným postupom preskúmania podmienok oprávnenosti projektov na poskytnutie podpory. Takéto opatrenia totiž nemajú odradzujúci charakter, ale obmedzujú sa na zabezpečenie zákonnosti žiadosti o financovanie a vylúčenie časti alebo úplne neoprávnených výdavkov z podpory z EPFRV, teda inými slovami na predchádzanie akejkoľvek neoprávnenej výhode.
Na základe svojej analýzy opatrení, o ktorých sa Helénska republika domnieva, že predstavujú systém sankcií v zmysle článku 73 nariadenia č. 817/2004, Všeobecný súd v bode 209 napadnutého rozsudku identifikoval len opatrenie vylúčenia z celkovej podpory z EPFRV na dva roky ako opatrenie, ktoré sa podobá skutočnej sankcii.
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 207 až 214 napadnutého rozsudku rozhodol, že panel opatrení stanovených gréckou právnou úpravou nemôže predstavovať režim účinných, primeraných a odrádzajúcich sankcií v zmysle článku 73 nariadenia č. 817/2004. Hoci totiž takéto opatrenie dočasného vylúčenia možno považovať za sankciu vzhľadom na jeho primeranú sankčnú a odrádzajúcu povahu, samo osebe nepostačuje na konštatovanie existencie režimu sankcií v súlade s článkom 73 nariadenia č. 817/2004.
Prvá výhrada uvádzaná na podporu prvej časti šiesteho odvolacieho dôvodu musí byť preto odmietnutá ako nedôvodná.
Pokiaľ ide o druhú výhradu tejto časti, stačí uviesť, že argumentácia Helénskej republiky vychádza z nesprávneho výkladu bodu 208 napadnutého rozsudku.
V tomto bode napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd nevyžadoval, aby sa nezrovnalosť nevyhnutne týkala podmienky týkajúcej sa oprávnenosti, ale len odpovedal na argumentáciu Helénskej republiky založenú na tom, že príslušné orgány tohto členského štátu prijali opatrenia na vylúčenie na účely sankcionovania projektov, ktoré nespĺňajú podmienky oprávnenosti.
Druhá výhrada vznesená na podporu tejto časti musí byť preto zamietnutá.
Pokiaľ ide o tretiu výhradu založenú na údajnom skreslení súhrnnej správy, zdá sa byť pravda, že Všeobecný súd v bode 206 napadnutého rozsudku uviedol dva prípady zníženia pomoci, ktoré nie sú uvedené v tejto správe. Tieto prípady sú však v tomto bode napadnutého rozsudku uvedené len ako príklad na ilustráciu uskutočňovania „sankčnej politiky“ Helénskej republiky bez toho, aby to mohlo spochybniť posúdenie vykonané Komisiou, podľa ktorého tento štát pristúpil len k zníženiu pomoci bez uloženia sankcie.
Pokiaľ ide o druhú časť šiesteho odvolacieho dôvodu, ktorá je v podstate založená na retroaktívnom a analogickom uplatnení článku 63 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014 a týka sa bodov 224 až 229 napadnutého rozsudku, treba konštatovať, že v bodoch 216 až 221 tohto rozsudku Všeobecný súd najprv rozhodol, že v súlade s dokumentom č. VI/5330/97 sa neexistencia sankcie v rámci opatrenia 121 musí posudzovať obdobne ako nedostatočnosť týkajúca sa kľúčovej kontroly, čo odôvodňuje uplatnenie paušálnej opravy aspoň vo výške 5 %.
Ďalej v bode 222 napadnutého rozsudku, ktorý Helénska republika navyše nespochybnila, Všeobecný súd výslovne spresnil, že právnym základom tejto opravy bol článok 52 nariadenia č. 1306/2013, ktorý nahradil článok 31 nariadenia č. 1290/2005.
Napokon až v bodoch 223 až 229 napadnutého rozsudku Všeobecný súd schválil analogické uplatnenie článku 63 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, keďže toto neskoršie ustanovenie, ktoré bolo pre Helénsku republiku priaznivejšie, viedlo Komisiu k zníženiu výšky uvedenej opravy.
Argumentácia Helénskej republiky preto vychádza z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku. Na rozdiel od toho, čo tvrdí tento členský štát, totiž Všeobecný súd v bodoch 224 až 229 napadnutého rozsudku nezaložil svoje odôvodnenie na právnom základe, ktorý sa v prejednávanej veci neuplatňuje.
Okrem toho sa nemožno domnievať, že Všeobecný súd tým, že na jednej strane v bode 225 napadnutého rozsudku uviedol zásadu spätnej účinnosti najmiernejšieho trestu a na druhej strane v bode 226 tohto rozsudku nariadenia č. 2988/95, nahradil túto zásadu alebo toto nariadenie článkom 52 nariadenia č. 1306/2013 ako právny základ finančnej opravy. Naopak, tieto odkazy sú súčasťou judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej sa uvedená zásada ako všeobecná zásada práva Únie uplatňuje na miernejšie správne sankcie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2004, Gerken,
C‑295/02
,
EU:C:2004:400
, body
a
; z 8. marca 2007, Campina,
C‑45/06
,
EU:C:2007:154
, body
,
a
, ako aj z 11. marca 2008, Jager,
C‑420/06
,
EU:C:2008:152
, body
a
).
V dôsledku toho na rozdiel od toho, čo tvrdí Helénska republika, odôvodnenie, ktoré uviedol Všeobecný súd v bodoch 224 až 229 napadnutého rozsudku, nie je ani nedostatočné, ani nesprávne.
Šiesty odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť v celom rozsahu ako nedôvodný.
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že keďže prvému a druhému odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť, treba jednak zrušiť bod 1 výroku napadnutého rozsudku v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu Helénskej republiky týkajúcu sa paušálnych opráv vo výške 25 % a 10 % uplatnených na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovej opravy vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013, ktoré boli uložené sporným rozhodnutím z dôvodu nedostatkov v definícii a kontrole oprávnených trvalých pasienkov, a jednak zamietnuť odvolanie vo zvyšnej časti.
O žalobe na Všeobecnom súde
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie Súdny dvor môže v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecnému súdu alebo vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
V prejednávanej veci je namieste, aby Súdny dvor vydal konečný rozsudok, keďže to stav konania dovoľuje.
Ako vyplýva z bodu 63 tohto rozsudku, na účely určenia, či sa má dotknutá plocha kvalifikovať ako „trvalé pasienky“ v zmysle článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, rozhodujúcim kritériom, ktoré treba zohľadniť, nie je druh vegetácie, ktorý pokrýva túto plochu, ale skutočné využívanie tejto plochy na poľnohospodársku činnosť, ktorá je typická pre „trvalé pasienky“.
Treba však konštatovať, že pokiaľ ide o podporu na plochu za rok žiadosti 2012, Komisia v súhrnnej správe odôvodnila uplatnenie sadzby paušálnej opravy vo výške 25 % vzhľadom na všetky nezrovnalosti týkajúce sa definície a kontroly trvalých pasienkov, ktoré jej ako celok umožnili dospieť k záveru, že zavedenie systému kontroly, ktorý mal zaručiť presnosť výdavkov, bolo značne nedostatočné a pravdepodobne spôsobilo mimoriadne vysoké straty pre EPZF.
Na jednej strane vzhľadom na to, že paušálna oprava vo výške 25 % bola založená na celkovom posúdení nezrovnalostí, z ktorých jedna však vychádza z nesprávneho výkladu článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, a na druhej strane to, že tento nesprávny výklad mohol mať vplyv na posúdenie vykonané Komisiou týkajúce sa ostatných ňou zistených nedostatkov, prináleží v tomto kontexte tejto inštitúcii, aby vykonala nové celkové posúdenie s cieľom overiť, že táto sadzba je naďalej odôvodnená.
Pokiaľ ide o podporu na plochu za rok žiadosti 2013, Komisia v súhrnnej správe poskytla odôvodnenie jednak pre uplatnenie jednorazovej opravy vo výške 37163161,78 eura v súvislosti s celkovým posúdením nezrovnalostí, medzi ktorými boli uvedené nedostatky týkajúce sa definície trvalých pasienkov, a jednak pre uplatnenie sadzby paušálnej opravy vo výške 10 % z dôvodu všetkých podobných nezrovnalostí, medzi ktorými sa nachádzala aj definícia trvalých pasienkov. Pokiaľ však ide o túto poslednú paušálnu opravu, Komisia sa domnievala, že sadzba 10 % bola primeraná vzhľadom na nezrovnalosti zistené pre rok žiadosti 2013, ako aj na úsilie vynaložené Helénskou republikou v priebehu tohto roku na zlepšenie situácie.
Treba tiež konštatovať, že vzhľadom na to, že na jednej strane sa opravy týkajúce sa roku žiadosti 2013 zakladali na celku nezrovnalostí, z ktorých jedna vychádza z nesprávneho výkladu článku 2 prvého odseku bodu 2 nariadenia č. 796/2004 a článku 2 písm. c) nariadenia č. 1120/2009, a na druhej strane, že tento nesprávny výklad mohol mať vplyv na posúdenie vykonané Komisiou týkajúce sa ostatných nedostatkov konštatovaných Komisiou, tejto inštitúcii prináleží v tomto kontexte vykonať nové celkové posúdenie s cieľom overiť, že jednorazová oprava, ako aj sadzba paušálnej opravy 10 % sú stále odôvodnené.
Z toho vyplýva, že treba vyhovieť prvému žalobnému dôvodu, ktorý uplatnila Helénska republika v konaní na Všeobecnom súde, a v dôsledku toho zrušiť sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom ukladá paušálne opravy vo výške 25 % a 10 % uplatnené na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovú opravu vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013, ktoré boli uložené z dôvodu nedostatkov v definícii a kontrole oprávnených trvalých pasienkov.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 3 tohto poriadku, ktorý sa uplatní na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 uvedeného poriadku, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania, každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Keďže tak Helénska republika, ako aj Komisia nemali úspech v častiach svojich výhrad, znášajú svoje vlastné trovy konania týkajúce sa tak prvostupňového konania, ako aj konania o odvolaní.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:

1.
Bod 1 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. októbra 2018, Grécko/Komisia (
T‑272/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:651
), sa zrušuje v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu Helénskej republiky týkajúcu sa paušálnych opráv 25 % a 10 % uplatnených na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovej opravy vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013, ktoré boli uložené vykonávacím rozhodnutím Komisie (EÚ) 2016/417 zo 17. marca 2016, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) z dôvodu nedostatkov v definícii a kontrole oprávnených trvalých pasienkov.

2.
Bod 2 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 4. októbra 2018, Grécko/Komisia (
T‑272/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:651
), sa zrušuje v rozsahu, v akom sa v ňom rozhodlo o trovách konania.

3.
V zostávajúcej časti sa odvolanie zamieta.

4.
Vykonávacie rozhodnutie 2016/417 sa zrušuje v rozsahu, v akom ukladá Helénskej republike paušálne opravy vo výške 25 % a 10 % uplatnené na podporu na plochu pre pasienky za roky podania žiadosti 2012 a 2013, ako aj jednorazovú opravu vo výške 37163161,78 eura za rok podania žiadosti 2013 z dôvodu nedostatkov v definícii a kontrole oprávnených trvalých pasienkov.

5.
Helénska republika a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania týkajúce sa prvostupňového konania a konania o odvolaní.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: gréčtina.