CELEX: 62015CJ0656
Обжалване
Държавни помощи
Член 107, параграф 1 ДФЕС
Обществена услуга по разпространение на радио- и телевизионни програми
Мерки, взети от датските органи за датския радио- и телевизионен оператор TV2/Danmark
Понятие за помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка

С жалбата си Европейската комисия иска частична отмяна на решението на Общия съд на Европейския съюз от 24 септември 2015 г., TV2/Danmark/Комисия (T‑674/11, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2015:684
), с което същият, от една страна, отменя Решение 2011/839/ЕС на Комисията от 20 април 2011 година относно мерките, приведени в действие от Дания (C 2/03) за TV2/Danmark (
ОВ L 340, 2011 г., стр. 1
, наричано по-нататък „спорното решение“), в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи, и от друга страна, отхвърля в останалата ѝ част жалбата на TV2/Danmark A/S за частична отмяна на последното решение.
Фактическа обстановка
TV2/Danmark е датско дружество за разпространение на радио- и телевизионни програми, създадено през 1986 г. Учредено във формата на самостоятелно държавно предприятие, то е преобразувано в акционерно дружество с действие в счетоводен и данъчен план, считано от 1 януари 2003 г. TV2/Danmark е втората обществена телевизия в Дания, като първата е Danmarks Radio.
Задачата на TV2/Danmark е да създава и разпространява национални и регионални телевизионни програми. Разпространението може да се осъществява по-специално чрез радиооборудване, чрез сателитни или кабелни системи. Министърът на културата определя задълженията за обществена услуга на TV2/Danmark.
Освен обществените радио- и телевизионни оператори, на датския национален телевизионен пазар извършват дейност и търговски оператори. Това са по-специално Viasat Broadcasting UK Ltd (наричано по-нататък „Viasat“), от една страна, и обединението, създадено от SBS TV A/S и SBS Danish Television Ltd (наричано „SBS“), от друга страна.
TV2/Danmark е създадено първоначално с помощта на държавен лихвен заем и подобно на Danmarks Radio дейността му трябва да се финансира от приходи от лицензионната такса, плащана от всички телевизионни зрители в Дания. Законодателят обаче решава, че за разлика от Danmarks Radio, TV2/Danmark ще има възможност да получава и приходи от рекламна дейност.
В резултат на жалба, подадена на 5 април 2000 г. от SBS Broadcasting SA/Tv Danmark, системата за финансиране на TV2/Danmark е анализирана от Комисията с Решение 2006/217/ЕО от 19 май 2004 година относно мерките, взети от Дания в полза на TV2/Danmark (
OВ L 85, 2006 г., стр. 1
и поправка в
OВ L 368, 2006 г., стр. 112
, наричано по-нататък „решение TV2 I“). Това решение обхваща периода от 1995 г. до 2002 г. и се отнася до следните мерки: средствата, получени от лицензионната такса, прехвърлянията от фондовете, натоварени с финансирането на TV2/Danmark (фондове TV2 и Radiofonden), суми, предоставени ad hoc, освобождаването от корпоративен данък, освобождаването от лихви и от връщане на главницата на заемите, предоставени на TV2/Danmark при учредяването му, държавната гаранция за оперативните заеми, както и благоприятните условия за плащане на таксата, дължима от TV2/Danmark, за използването на честота с национално покритие (наричани по-нататък общо „разглежданите мерки“). Накрая, разследването на Комисията обхваща и предоставеното на TV2/Danmark разрешение да излъчва на честоти с локално покритие, както и задължението на всички собственици на общински станции да излъчват програмите, свързани с предоставяната от TV2 обществена услуга, чрез своите съоръжения.
След анализа на разглежданите мерки Комисията приема, че те представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като схемата за финансиране на TV2/Danmark, чиято цел е да компенсира разходите за предоставяната от това предприятие обществена услуга, не отговаря на второто и четвъртото от четирите условия, установени от Съда в решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, наричани по-нататък „условията Altmark“).
Освен това Комисията решава, че горепосочените помощи, предоставени от Кралство Дания на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г., са съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 106, параграф 2 ДФЕС, с изключение на сумата от 628,2 милиона датски крони (DKK) (около 85 милиона евро), която тя квалифицира като „свръхкомпенсация“. Така тя разпорежда на Кралство Дания да събере тази сума заедно с лихвите от TV2/Danmark.
Срещу решение TV2 I са подадени четири жалби за отмяна, от една страна, от TV2/Danmark (дело T‑309/04) и от Кралство Дания (дело T‑317/04), и от друга страна, от конкурентите на TV2/Danmark, а именно Viasat (дело T‑329/04) и SBS (дело T‑336/04).
С решение от 22 октомври 2008 г., TV2/Danmark и др./Комисия (
T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 и T‑336/04
,
EU:T:2008:457
), Общият съд отменя посоченото решение. В решението си Общият съд приема, че Комисията основателно е стигнала до извода, че задачата за обществена услуга, поверена на TV2/Danmark, съответства на определението за услуги по разпространение на радио- и телевизионни програми от общ икономически интерес. Той обаче констатира и наличието на редица нарушения, които опорочават решение TV2 I.
Така, първо, като анализира въпроса дали мерките, посочени в решение TV2 I, са финансирани с държавни ресурси, Общият съд констатира, че с оглед на възможното квалифициране като ресурси на държава членка Комисията не е мотивирала преценката си относно вземането предвид de facto на приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. Второ, Общият съд е констатирал, че анализът на Комисията относно това дали са изпълнени второто и четвъртото условие Altmark не се основава на сериозен анализ на конкретните юридически и икономически условия, с оглед на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark. Ето защо решение TV2 I било опорочено от липсата на мотиви по този въпрос. Трето, Общият съд е констатирал, че преценката на Комисията относно съвместимостта на помощта от гледна точка на член 106, параграф 2 ДФЕС, и по-специално относно наличието на свръхкомпенсация, също е опорочена от липсата на мотиви. Според Общия съд тази липса на мотиви произтича от липсата на сериозен анализ по време на разследването на конкретните юридически и икономически условия, въз основа на които е определена сумата от лицензионната такса, която се полага на TV2/Danmark.
След отмяната на решение TV2 I Комисията преразглежда въпросните мерки. По този повод тя провежда консултации с Кралство Дания и с TV2/Danmark, а също така получава становища от трети лица.
След приключване на този анализ Комисията приема спорното решение.
Това решение се отнася до мерките, приведени в действие спрямо TV2/Danmark между 1995 г. и 2002 г. В анализа си обаче Комисията взема предвид и мерките за рекапитализация, приети през 2004 г. в резултат на решение TV2 I.
В спорното решение Комисията запазва позицията си относно квалификацията на разглежданите мерки като „държавни помощи“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. На първо място, тя приема, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. представляват ресурси на държавата, и на второ място, проверявайки наличието на селективно предимство, тя заключава, че разглежданите мерки не отговарят на второто и четвъртото условие Altmark. За разлика от това, докато в решение TV2 I Комисията приема, че сумата от 628,2 милиона датски крони (около 85 милиона евро) представлява свръхкомпенсация, несъвместима с член 106, параграф 2 ДФЕС, в спорното решение тя приема, че тази сума представлява подходящ резерв от собствени средства за TV2/Danmark. В разпоредителната част на това решение тя посочва следното:
„Член 1
Мерките, приведени в действие от Дания в полза на TV2/Danmark в периода между 1995 г. и 2002 г. под формата на ресурси от лицензионни такси и другите мерки, разгледани в настоящото решение, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 [ДФЕС]“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 30 декември 2011 г. TV2/Danmark подава в секретариата на Общия съд жалба за частична отмяна на спорното решение.
Като главно искане TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че разглежданите мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
При условията на евентуалност TV2/Danmark иска от Общия съд да отмени спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че:
–
всички разглеждани мерки представляват нови помощи,
–
приходите от лицензионна такса, които за периода от 1997 г. до 2002 г. са преведени на TV2/Danmark и впоследствие прехвърлени на регионалните станции на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark,
–
приходите от реклама, които през 1995 г. и 1996 г. и при закриването на фонд TV2 през 1997 г. са били преведени от последния на TV2/Danmark, представляват държавни помощи за TV2/Danmark.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи, и отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
Производството пред Съда и исканията на страните
С молба, подадена в секретариата на Съда на 12 февруари 2016 г., Надзорният орган на ЕАСТ е поискал на основание член 40, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз да бъде допуснат да встъпи в настоящото производство в подкрепа на исканията на Комисията. С решение от 11 март 2016 г. председателят на Съда уважава това искане.
С жалбата си Комисията иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която е отменено спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи,
–
да отхвърли по същество третото искане, направено при условията на евентуалност от TV2/Danmark в първоинстанционното производство, и
–
да осъди TV2/Danmark да заплати съдебните разноски.
TV2/Danmark иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която е отменено спорното решение, с мотива че в него е прието, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г. представляват държавни помощи, и
–
да отхвърли по същество третото искане, направено при условията на евентуалност от TV2/Danmark в първоинстанционното производство.
Viasat иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която е констатирано, че приходите от реклама, преведени за 1995 г. и 1996 г. на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват мярка за помощ,
–
да отхвърли по същество третата част от исканията, направени при условията на евентуалност от TV2/Danmark в първоинстанционното производство, и
–
да осъди TV2/Danmark да заплати съдебните разноски.
Кралство Дания иска от Съда да отхвърли жалбата.
По жалбата
Доводи на страните
В подкрепа на жалбата си пред Съда Комисията изтъква едно-единствено основание, с което поддържа по същество, че като е приел, че тя неправилно е квалифицирала като „държавна помощ“ приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., преведени от TV2 Reklame A/S на TV2/Danmark чрез фонд TV2, са държавна помощ, Общият съд е тълкувал неправилно понятието „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
В това отношение Комисията поддържа, че тъй като TV2 Reklame е публично дружество, чийто единствен акционер е датската държава, това дружество е изцяло под контрола и на разположение на последната, така че средствата му е трябвало да се считат за ресурси на държава членка по смисъла на тази разпоредба.
По-конкретно Комисията твърди, че произходът на съответните ресурси не е релевантен за такава квалификация и че първоначално частният характер на тези ресурси не отнема характера им на ресурси на държава членка.
Впрочем, като приел в точки 208, 211 и 212 от обжалваното съдебно решение, че средствата, които произхождат от трети лица, каквито са публичните дружества, трябва да се считат за ресурси на държава членка само ако собствениците им доброволно са ги предоставили на разположение на държавата, или не са били потърсени от последните и са управлявани от държавата, Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото.
Комисията счита и че е излишно да се проверява дали държавата упражнява контрол върху съответните средства, тъй като контролът, упражняван от държава по отношение на публично дружество, предполага упражняване на контрол върху неговите средства.
Така Комисията смята, че в точки 212, 214 и 215 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е тълкувал твърде стеснително понятието за контрол, когато е разгледал въпроса дали чрез фонд TV2 датската държава е упражнявала контрол върху ресурсите, преведени от TV2 Reklame на TV2/Danmark.
В този контекст Комисията поддържа, че определящият фактор се съдържа не във въпроса дали датските органи, в случая министърът на културата, действително са разполагали с тези средства и са вземали решения относно тяхното разпределяне, а във факта, че са имали такава възможност. Така обстоятелството, че за 1995 г. и 1996 г. министърът на културата е взел решение за цялостното прехвърляне на печалбата на TV2 Reklame във фонд TV2, било ирелевантно по отношение на въпроса дали посочените средства са контролирани от държавата, тъй като тя е имала възможността да реши те да послужат за цел, различна от такова прехвърляне.
От друга страна, според Комисията в точки 209 и 213 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал неправилно решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), и е направил неуместно сравнение между това решение и настоящото дело.
Подобно на Комисията, Надзорният орган на ЕАСТ и Viasat считат, че като е приел, че съответните приходи от реклама не представляват „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, поради което не са и държавна помощ по смисъла на тази разпоредба, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
TV2/Danmark и Кралство Дания оспорват доводите на Комисията.
Те твърдят по-специално че контролът на датската държава върху приходите от реклама, платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2 за 1995 г. и 1996 г., бил теоретичен, тъй като възможността да се разполага с тези средства зависела от условието първо да бъде удовлетворена нуждата от финансиране на TV2/Danmark и фактически тези средства били преведени изцяло на TV2/Danmark.
TV2/Danmark и Кралство Дания считат, че съображенията на Комисията почиват на неправилно тълкуване на датското право.
Освен това TV2/Danmark и Кралство Дания смятат, че Общият съд изобщо не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е съпоставил обстоятелствата по настоящото дело с положението, разгледано в решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
).
Накрая Кралство Дания счита, че направеното от Общия съд разграничение между приходите от реклама, преведени от TV2 Reklame A/S на TV2/Danmark чрез фонд TV2, и приходите от лицензионната такса, преведени от фонд TV2 на TV2/Danmark, се обосновава с факта, че първите произтичат от плащания, извършени от частни рекламодатели спрямо TV2 Reklame, докато вторите са постъпления от такса, събирана от държавата, за да се осигури финансирането на датската обществена услуга по разпространение на радио- и телевизионни програми.
Съображения на Съда
Съгласно постоянната практика на Съда, за да бъде квалифицирана дадена мярка като „помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, трябва да са изпълнени всички посочени в тази разпоредба условия (вж. решение от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и цитираната съдебна практика).
Посочената разпоредба предвижда четири условия. Първо, трябва да става въпрос за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата. Второ, тази намеса трябва да може да засегне търговията между държавите членки. Трето, тя трябва да предоставя предимство на ползващия се от нея. Четвърто, тя трябва да нарушава или да създава опасност от нарушаване на конкуренцията (вж. решения от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg,
C‑280/00
,
EU:C:2003:415
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
В случая има спор само по първото от тези условия.
Относно това условие, а именно предимството да бъде пряко или непряко предоставено посредством държавни ресурси, следва да се припомни, че понятието за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС може да се отнася до мерки, които не включват прехвърлянето на държавни ресурси (вж. по-специално решения от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Така понятието за намеса „чрез държавни ресурси“ по смисъла на тази разпоредба цели да включи, освен предоставените пряко от държавата предимства, и тези, които са предоставени посредством публична или частна организация, определена или учредена от държавата, за да прилага схемата за помощи (вж. решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Всъщност правото на Съюза не може да допусне правилата в областта на държавните помощи да бъдат заобикаляни единствено със създаването на самостоятелни институции, отговарящи за разпределянето на помощите (вж. решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
).
Освен това следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда член 107, параграф 1 ДФЕС обхваща всички имуществени средства, които публичните органи могат ефективно да използват, за да подкрепят предприятия, като е без значение дали тези средства спадат постоянно или не към патримониума на държавата. Ето защо, макар съответстващите на разглежданата мярка суми да не се притежават постоянно от държавата, обстоятелството, че те остават непрекъснато под публичен контрол и следователно на разположение на компетентните национални власти, е достатъчно, за да бъдат квалифицирани като „държавни ресурси“ (вж. решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
, от 30 май 2013 г., Doux Élevage и Coopérative agricole UKL-ARREE,
C‑677/11
,
EU:C:2013:348
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Следователно, при положение че ресурсите на публичните предприятия попадат под контрола на държавата, така че са на нейно разположение, тези ресурси се обхващат от понятието „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Всъщност посредством упражняването на своето доминиращо влияние върху тези предприятия държавата е напълно в състояние да насочи използването на техните средства, за да финансира евентуално специфични предимства в полза на други предприятия (вж. в този смисъл решение от 16 май 2002 г., Франция/Комисия,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
, т.
).
В това отношение е без значение обстоятелството, че съответните средства са управлявани от различни от публичния орган субекти или че са с частен произход (вж. в този смисъл решения от 2 юли 1974 г., Италия/Комисия,
173/73
,
EU:C:1974:71
, т.
и от 8 май 2003 г., Italie и SIM 2 Multimedia/Комисия,
C‑328/99 и C‑399/00
,
EU:C:2003:252
, т.
).
Както посочва Общият съд в точка 176 от обжалваното съдебно решение, през 1995 г. и 1996 г. рекламните блокове на TV2/Danmark са били продавани не от самото TV2/Danmark, а от трето дружество, TV2 Reklame, и доходът от тези продажби е бил преведен на TV2/Danmark посредством фонд TV2.
В това отношение няма спор, че подобно на TV2/Danmark, TV2 Reklame и фонд TV2 са публични предприятия, притежавани от датската държава, и че им е било възложено да управляват превеждането на TV2/Danmark на приходите от продажбата на посочените рекламни блокове.
По този начин целият „канал“, по който преминават тези приходи до превеждането им на TV2/Danmark, се урежда от датското законодателство, съгласно което специално упълномощени от държавата публични предприятия имат задачата да управляват посочените приходи.
Вследствие на това въпросните приходи се намират под публичен контрол и на разположение на държавата, която може да взема решения относно тяхното разпределяне.
При това положение съгласно припомнената в точки 43—48 от настоящото решение практика на Съда, разглежданите приходи представляват „ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
Следователно, като е приел в точка 220 от обжалваното съдебно решение, че приходите за 1995 г. и 1996 г., които произтичат от продажбата от TV2 Reklame на рекламните блокове на TV2/Danmark и са преведени на последното посредством фонд TV2, не представляват ресурси на държава членка, поради което Комисията неправилно ги е квалифицирала като „държавна помощ“, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
Както вече бе припомнено в точка 48 от настоящото решение и противно на това, което следва от точка 211 от обжалваното съдебно решение, фактът, че тези приходи от рекламодатели са с частен произход, е без значение в това отношение и е ирелевантен, що се отнася до въпроса дали те са контролирани от датските органи.
Освен това в точки 208 и 212 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че когато произхождат от трети лица, управляваните от публични предприятия средства могат да представляват ресурси на държава членка само ако собствениците им доброволно са ги предоставили на разположение на държавата или не са ги потърсили и държавата е поела управлението им.
Всъщност, противно на посоченото от Общия съд, подобно съображение не намира никаква подкрепа в практиката на Съда.
Това се отнася и за съображенията по точки 214, 215 и 217 от обжалваното съдебно решение, според които само частта от приходите, която с решение на министъра на културата не е преведена на TV2/Danmark, може да представлява ресурси на държава членка и липсата на задължение посочените приходи да се превеждат от фонд TV2 на TV2/Danmark не може да доведе до различен извод.
Всъщност, както бе констатирано в точки 49—52 от настоящото решение, наличието на публичен контрол върху разглежданите приходи от реклама произтича от това, че те са управлявани от публични предприятия, притежавани от датската държава. Безспорно е впрочем, че по силата на датското законодателство министърът на културата има възможността да вземе решение дали тези приходи ще бъдат разпределени за цел, различна от прехвърляне във фонд TV2.
Накрая, разглежданият в настоящото дело случай не е съпоставим с този по делото, по което е постановено решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), в което Съдът е приел, че задължението на частните предприятия за електроснабдяване да изкупуват на фиксирани минимални цени електроенергията, произведена от възстановими енергийни източници, не води до никакво пряко или непряко прехвърляне на държавни средства на предприятията, производители на този вид електроенергия (вж. решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, т.
, от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
).
Всъщност последното дело се отнася до частни предприятия, които не са упълномощени от държавата членка да управляват държавни ресурси, а са обвързани от задължение за изкупуване със свои собствени финансови средства (вж. решения от 17 юли 2008 г., Essent Netwerk Noord и др.,
C‑206/06
,
EU:C:2008:413
, т.
и от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
и определение от 22 октомври 2014 г., Elcogás,
C‑275/13
, непубликувано,
EU:C:2014:2314
, т.
).
Освен това разглежданите в посоченото дело фондове не могат да се считат за ресурси на държава членка, тъй като в нито един момент не са били под публичен контрол (вж. решение от 19 декември 2013 г., Association Vent De Colère! и др.,
C‑262/12
,
EU:C:2013:851
, т.
и определение от 22 октомври 2014 г., Elcogás,
C‑275/13
, непубликувано,
EU:C:2014:2314
, т.
).
Впрочем, както вече бе отбелязано, настоящото дело се отнася до публични предприятия, в случая TV2 Reklame и фонд TV2, създадени, притежавани и упълномощени от датската държава, за да управляват приходите от продажбата на рекламните блокове на друго публично предприятие, а именно TV2/Danmark, така че тези приходи се намират под контрола и на разположение на датската държава.
Следователно, като е приел в точка 213 от обжалваното съдебно решение, че разглежданият в настоящото дело случай е аналогичен на този по делото, по което е постановено решение от 13 март 2001 г., PreussenElektra (
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
), Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
При тези обстоятелства следва да се уважи единственото основание, изтъкнато от Комисията в подкрепа на жалбата ѝ, и да се отмени обжалваното съдебно решение в частта му, в която е отменено спорното решение в частта, в която Комисията е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи.
По жалбата пред Общия съд
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато жалбата е основателна, Съдът отменя решението на Общия съд. Той може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
В настоящия случай Съдът счита, че следва да постанови окончателно решение по подадената от TV2/Danmark жалба за отмяна на спорното решение.
В това отношение е достатъчно да се отбележи, че по мотивите, изложени в точки 43—64 от настоящото решение, повдигнатото от TV2/Danmark четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на направеното при условията на евентуалност трето искане, трябва да бъде отхвърлено.
Следователно жалбата на TV2/Danmark трябва да се отхвърли.
По съдебните разноски
В съответствие с член 184, първа алинея от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като Комисията и Viasat са поискали TV2/Danmark да бъде осъдено да понесе съдебните разноски и исканията на последното са отхвърлени, то следва да бъде осъдено да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и всички съдебни разноски, направени от Комисията и Viasat както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, приложим по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, предвижда, че държавите членки и институциите, които са встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Кралство Дания, което има качеството на встъпила страна в първоинстанционното производство, понася направените от него съдебни разноски.
Съгласно член 140, параграф 2 от Процедурния правилник, който също се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, Надзорният орган на ЕАСТ понася направените от него съдебни разноски, когато е встъпил по делото.
Ето защо в качеството си на встъпила страна в настоящото производство по обжалване Надзорният орган на ЕАСТ понася направените от него съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 24 септември 2015 г., TV2/Danmark/Комисия (
T‑674/11
,
EU:T:2015:684
), в частта му, в която е отменено Решение 2011/839/ЕС на Комисията от 20 април 2011 година относно мерките, приведени в действие от Дания (C 2/03) за TV2/Danmark, в частта, в която Европейската комисия е приела, че приходите от реклама за 1995 г. и 1996 г., платени на TV2/Danmark чрез фонд TV2, представляват държавни помощи.

2)
Отхвърля жалбата за отмяна, подадена от TV2/Danmark A/S срещу Решение 2011/839.

3)
TV2/Danmark A/S понася, наред с направените от него съдебни разноски, и всички съдебни разноски, направени от Европейската комисия и Viasat Broadcasting UK Ltd както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.

4)
Кралство Дания и Надзорният орган на ЕАСТ понасят направените от тях съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: датски.