CELEX: 62017CJ0554
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās
Eiropas procedūra maza apmēra prasībām
Regula (EK) Nr. 861/2007
16. pants
“Lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs”
Tiesvedības izmaksas
Sadale
19. pants
Dalībvalstu procesuālās tiesības

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām (
OV 2007, L 199, 1. lpp.
), 16. panta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
R. Jonsson
, Zviedrijas valstspiederīgo, un Francijā reģistrēto
Société du Journal L’Est Républicain
(turpmāk tekstā – “
L`Est Républicain
”) saistībā ar lūgumu atlīdzināt tiesvedības izmaksas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 861/2007 29. apsvērums ir formulēts šādi:
“Zaudētāja pusei būtu jāsedz tiesvedības izmaksas. Tiesvedības izmaksas būtu jānosaka saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Ņemot vērā tādus mērķus kā vienkāršība un izmaksu rentabilitāte, tiesai būtu jānosaka, ka zaudējušās puses pienākums ir samaksāt tikai tiesvedības izmaksas, tostarp, piemēram, izmaksas, kas izriet no tā, ka otru pusi pārstāv advokāts vai cits jurists, vai izmaksas par dokumentu izdošanu vai tulkošanu, kas ir samērīgas prasības summai vai arī ir radušās pamatoti.”
Šīs regulas 1. pantā ir noteikts:
“Ar šo regulu ir izveidota Eiropas procedūra maza apmēra prasībām (turpmāk – “Eiropas procedūra maza apmēra prasībām”), kas paredzēta, lai pārrobežu lietās vienkāršotu un paātrinātu maza apmēra prasību tiesvedību, kā arī mazinātu izmaksas. [..]”
Minētās regulas 2. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Šī regula attiecas uz pārrobežu civillietām un komerclietām neatkarīgi no tā, kāda tiesa tās izskata, ja prasības summa tad, kad prasības pieteikuma veidlapa ir saņemta tiesā, kurai ir jurisdikcija, nav lielāka par EUR 2000, neņemot vērā procentus, izdevumus un izmaksātas summas. [..]”
Tās pašas regulas 16. pantā ir paredzēts:
“Zaudējusī puse sedz tiesvedības izmaksas. Tomēr tiesa pusei, kuras labā pieņemts spriedums, nepiespriež izmaksas, kas radušās bez vajadzības vai ir nesamērīgas salīdzinājumā ar prasību.”
Regulas Nr. 861/2007 19. pantā “Piemērojamās procesuālās tiesības” ir noteikts:
“Saskaņā ar šo regulu Eiropas procedūras maza apmēra prasībām pamatā ir tās dalībvalsts procesuālās tiesības, kurā notiek procedūra.”
Zviedrijas tiesības
Rättegångsbalken
(Tiesvedības kodekss) 18. nodaļas 1. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Ja vien nav noteikts citādi, lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz tiesāšanās izdevumus, kas radušies otram lietas dalībniekam.”
Šī kodeksa 4. pantā ir paredzēts:
“Ja lietā ir vairāki prasītāji un lietas dalībniekiem spriedums attiecīgi ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanas izdevumus sedz pats vai visi lietas dalībnieki tiesāšanās izdevumus sedz vienādās daļās. Ja tiesāšanās izdevumi atsevišķās lietas daļās atšķiras, tādā gadījumā arī atbilstoši tiek noteikts pienākums segt tiesāšanās izdevumus. Ja lietas dalībniekam spriedums ir nelabvēlīgs tikai mazā prasījumu daļā, tā tiesāšanās izdevumi tomēr var tikt atlīdzināti pilnā apmērā.
Iepriekšminētais attiecas arī uz pretēju gadījumu, kurā lietas dalībnieka prasījumi ir apmierināti tikai mazā to daļā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2012. gada sākumā
R. Jonsson
nofilmēja personu, kura, lecot no tilta ar elastīgu trosi un tai pārtrūkstot, iekrita ūdenī.
R
.
Jonsson
filma, kā arī tās kadrs bija aplūkojami
L`Est Républicain
interneta vietnē.
Uzskatīdama, ka šādi ir aizskartas viņas ekskluzīvās tiesības rīkoties ar filmu un šo kadru,
R. Jonsson
cēla prasību
Attunda Tingsrätt
(Atundas pirmās instances tiesa, Zviedrija), prasot piespriest
L`Est Républicain
tai samaksāt kompensāciju kopā 1950 EUR apmērā, kurā ietilpst taisnīga atlīdzība par filmas un kadra redakcionālu izmantošanu internetā (379 EUR par filmu un 211 EUR par kadru), atlīdzība par to, ka filmas un kadra publicēšanā viņa nav tikusi minētā kā autore (542 EUR par filmu un 317 EUR par kadru), kā arī zaudējumu atlīdzība par autortiesību pārkāpumu, filmas un kadra apstrādi un manipulācijām ar tiem (284 EUR par filmu un 217 EUR par kadru). Viņa arī prasīja atlīdzināt radušos tiesāšanās izdevumus kopā 15652,50 SEK apmērā (aptuveni 1530 EUR).
L`Est Républicain
šos prasījumus pilnībā noraidīja un prasīja piespriest
R. Jonsson
atlīdzināt šai sabiedrībai radušos izdevumus, t.i., ar tulkošanu saistītās izmaksas kopā 2040 EUR apmērā.
Pirmās instances tiesa daļēji apmierināja
R. Jonsson
prasījumus 1101 EUR apmērā, no kuriem –379 EUR kā taisnīgu atlīdzību par filmas izmantošanu un 211 EUR par kadra izmantošanu, 211 EUR kā atlīdzību par viņas vārda neminēšanu saistībā ar kadru, kā arī 200 EUR kā atlīdzību par zaudējumiem, kas radušies filmas patvaļīgas vai nevērīgas izmantošanas dēļ, un 100 EUR par šādu izmantošanu saistībā ar kadru.
Tāpat šī tiesa nosprieda, ka katrs lietas dalībnieks sedz savu tiesāšanās izdevumus pats.
Uzskatīdama, ka viņai spriedums ir nelabvēlīgs tikai maznozīmīgā daļā,
R
.
Jonsson
šo spriedumu pārsūdzēja iesniedzējtiesā, savus prasījumus izvirzot tikai attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem. Šādi viņa pieprasīja, lai
L`Est Républicain
tiktu piespriests atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas viņai radušies pirmajā instancē.
Šī tiesa uzskata, ka Regulā Nr. 861/2007 nav ietverti precizējumi par tiesāšanās izdevumu sadali tādā lietā kā tās izskatīšanā esošā.
Šādos apstākļos
Svea hovrätt
(Sveas apelācijas tiesa Stokholmā, Zviedrija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai ar [Regulas Nr. 861/2007] 16. pantu netiek pieļauts piemērot valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru tiesāšanās izdevumi starp lietas dalībniekiem tiek noteikti vienādi vai pielāgoti atkarībā no tā, vai tiem spriedums ir labvēlīgs vai nelabvēlīgs, ja lietā ir vairāki prasītāji vai ja prasība tiek apmierināta daļēji?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kā būtu jāinterpretē [Regulas Nr. 861/2007] 16. pantā ietvertais jēdziens “zaudējusī puse”?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Uzdodot savus prejudiciālos jautājumus, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 861/2007 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja lietas dalībniekam spriedums ir labvēlīgs tikai daļēji, valsts tiesa var piespriest katram lietas dalībniekam tiesvedībā segt savas tiesāšanās izmaksas vai šīs izmaksas sadalīt starp dalībniekiem.
Saskaņā ar šī panta pirmo teikumu “zaudējusī puse sedz tiesvedības izmaksas”.
Lai noteiktu, vai tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā, kurā lietas dalībniekam spriedums ir labvēlīgs tikai daļēji, ietilpst minētā panta tvērumā, ir jāizvērtē, vai jēdziens “zaudējusī puse” attiecas tikai uz gadījumu, kurā ir noraidīti visi lietas dalībnieka prasījumi, vai tomēr šis jēdziens arī attiecas uz gadījumu, kurā lietas dalībniekam spriedums ir daļēji labvēlīgs.
No Regulas Nr. 861/2007 16. panta formulējuma kā tāda izriet, ka tajā nav nevienas norādes par otro minēto gadījumu.
Šai sakarā jākonstatē – tā kā vienam no lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji nelabvēlīgs, arī otram lietas dalībniekam tas ir daļēji nelabvēlīgs. Taču, ja šis pants būtu jāinterpretē kā tāds, kurš attiecas uz situācijām, kurās lietas dalībniekam spriedums ir nelabvēlīgs tikai attiecībā uz daļu no prasījumiem, tādā gadījumā šādas interpretācijas rezultātā minētajam pantam zustu lietderīgā iedarbība, jo ar to valsts tiesai būtu liegts noteikt to lietas dalībnieku, kurš segs tiesvedības izmaksas.
Tāpat, ja Savienības likumdevējs būtu uzskatījis, ka gadījumi, kur lietas dalībniekam spriedums ir daļēji labvēlīgs, arī ietilpst Regulas Nr. 861/2007 16. panta tvērumā, šāds precizējums būtu šajā regulā bijis iekļauts vēl jo vairāk tādēļ, ka ar minēto regulu tiek saskaņota tikai daļa no procesuālajām normām, kas ir piemērojamas maza apmēra prasībām.
No tā izriet, ka šīs regulas 16. panta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz gadījumiem, kuros lietas dalībnieka prasījumi ir noraidīti pilnībā.
Tālāk jānorāda, ka atbilstoši Regulas Nr. 861/2007 19. pantam saskaņā ar šo regulu Eiropas procedūras maza apmēra prasībām reglamentē tās dalībvalsts procesuālās tiesības, kurā notiek procedūra. Tāpat minētās regulas 29. apsvērumā ir norādīts, ka zaudētājai pusei būtu jāsedz tiesvedības izmaksas, kuras būtu jānosaka saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.
Tādējādi saskaņā ar tās pašas regulas 19. pantu, to lasot kopā ar tās 29. apsvērumu, tādā kā pamatlietā aplūkojamā situācijā, kurā lietas dalībniekam spriedums ir daļēji labvēlīgs, procesuālos jautājumus saistībā ar tiesāšanās izmaksu sadali starp lietas dalībniekiem vēl joprojām regulē dalībvalstu tiesības.
Šajā ziņā ir jāuzsver – tā kā valstu tiesībās paredzētie neapstrīdētu prasījumu piedziņas mehānismi nav saskaņoti, procesuālā kārtība tiesas izdevumu summas aprēķināšanai, ievērojot Regulā Nr. 861/2007 paredzētos nosacījumus, ir nosakāma dalībvalstu iekšējā tiesību sistēmā saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu. Tomēr tā nedrīkst būt mazāk labvēlīga par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas valsts tiesībām pakļautas situācijas (līdzvērtības princips), nedz arī padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību īstenošanu, kas piešķirtas Savienības tiesībās (efektivitātes princips) (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 13. decembris, Szyrocka,
C‑215/11
,
EU:C:2012:794
,
34.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet – ja lietas dalībniekam spriedums ir labvēlīgs, valsts tiesa principā var brīvi noteikt tiesāšanās izmaksu sadali saskaņā ar valsts tiesībās noteikto kārtību, ar nosacījumu, ka valsts procesuālās normas pārrobežu strīdos nav mazāk labvēlīgas salīdzinājumā ar procesuālajām normām, kas regulē līdzīgas situācijas, uz kurām savukārt attiecas iekšējās tiesības, un ka šīs ar tiesvedības izmaksām saistītās procesuālās prasības nenoved pie tā, ka ieinteresētās personas atsakās izmantot šo Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, jo paredz prasītājam – ja viņam spriedums ir daļēji labvēlīgs – tik un tā segt tiesvedības izmaksas pilnībā vai būtisku to daļu.
Ņemot vērā visus iepriekšminētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 861/2007 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja lietas dalībniekam spriedums ir labvēlīgs tikai daļēji, valsts tiesa var piespriest katram lietas dalībniekam tiesvedībā segt savas tiesāšanās izmaksas vai šīs izmaksas sadalīt starp dalībniekiem. Šādā gadījumā valsts tiesa tomēr var brīvi sadalīt minētās izmaksas ar nosacījumu, ka valsts procesuālās normas pārrobežu strīdos nav mazāk labvēlīgas salīdzinājumā ar procesuālajām normām, kas regulē līdzīgas situācijas, uz kurām savukārt attiecas iekšējās tiesības, un ka šīs ar tiesvedības izmaksām saistītās procesuālās prasības nenoved pie tā, ka ieinteresētās personas atsakās izmantot šo Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, jo paredz prasītājam – ja viņam spriedums ir daļēji labvēlīgs – tik un tā segt tiesvedības izmaksas pilnībā vai būtisku to daļu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja lietas dalībniekam spriedums ir labvēlīgs tikai daļēji, valsts tiesa var piespriest katram lietas dalībniekam tiesvedībā segt savas tiesāšanās izmaksas vai šīs izmaksas sadalīt starp dalībniekiem. Šādā gadījumā valsts tiesa tomēr var brīvi sadalīt minētās izmaksas ar nosacījumu, ka valsts procesuālās normas pārrobežu strīdos nav mazāk labvēlīgas salīdzinājumā ar procesuālajām normām, kas regulē līdzīgas situācijas, uz kurām savukārt attiecas iekšējās tiesības, un ka šīs ar tiesvedības izmaksām saistītās procesuālās prasības nenoved pie tā, ka ieinteresētās personas atsakās izmantot šo Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, jo paredz prasītājam – ja viņam spriedums ir daļēji labvēlīgs – tik un tā segt tiesvedības izmaksas pilnībā vai būtisku to daļu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – zviedru.