CELEX: 62017CJ0670
Apellatsioonkaebus
Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfond (EAGGF)
Arendusrahastu
Rahalise abi vähendamine
Määrus (EÜ) nr 1260/1999
Rakenduskava
Finantskorrektsioonid
Artikkel 39
Õiguslik alus
Üleminekusätted

Kreeka Vabariik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 19. septembri 2017. aasta otsus Kreeka
vs
. komisjon (T‑327/15, ei avaldata, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“,
EU:T:2017:631
), millega Üldkohus jättis rahuldamata Kreeka hagi nõudega tühistada komisjoni25. märtsi 2015. aasta rakendusotsus C(2015) 1936 final, millega kohaldatakse finantskorrektsiooni abile, mis on EAGGFi arendusrahastust antud rakenduskavale CCI 2000GR061RO021 (Kreeka – Eesmärk 1 – Maaelu ümberkorraldamine) (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 1260/1999
Nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1260/1999, millega nähakse ette üldsätted struktuurifondide kohta (
EÜT 1999, L 161, lk 1
; ELT eriväljaanne 14/01, lk 31) sätestab artiklis 39 „Finantskorrektsioonid“:
„1.   Eeskirjade eiramise uurimise eest, meetmete võtmise eest abi laadi või selle rakendamise ja kontrollimise tingimusi puudutavate suuremate muudatuste avastamise korral ning nõutavate finantskorrektsioonide tegemise eest vastutavad eelkõige liikmesriigid.
Liikmesriik teeb üksiku või süstemaatilise eeskirjade eiramisega seoses nõutavad finantskorrektsioonid. Liikmesriigi tehtavad korrektsioonid sisaldavad ühenduse toetuse täielikku või osalist tühistamist. Sel viisil vabanenud ühenduse vahendeid võivad liikmesriigid asjassepuutuva abi raames uuesti kasutada vastavalt artikli 53 lõikes 2 määratletud menetlusele.
2.   Kui komisjon otsustab pärast vajalikku kontrolli, et:
a)
liikmesriik ei ole täitnud talle lõikega 1 pandud kohustusi
või
b)
fondide osalus tervikuna või osa sellest ei ole kogu või osa tegevuse puhul õigustatud või
või
c)
juhtimis- või kontrollisüsteemis on tõsiseid puudusi, mis võivad põhjustada süstemaatilist eeskirjade eiramist,
peatab komisjon kõik kõnesolevad vahemaksed ja, esitades oma põhjendused, nõuab, et liikmesriik esitaks oma seletused ja teeks vajaduse korral tähtaja jooksul korrektsioonid.
Kui liikmesriik vaidlustab komisjoni märkused, kutsub komisjon liikmesriigi ärakuulamisele, kus pooled püüavad partnerlusel põhinevas koostöös jõuda kokkuleppele märkuste ja nendest tehtavate järelduste suhtes.
3.   Kui komisjoni määratud tähtaja lõpuks ei ole kokkuleppele jõutud ja liikmesriik ei ole korrektsioone teinud, võib komisjon, võttes arvesse liikmesriigi seletusi, otsustada kolme kuu jooksul:
a)
vähendada artikli 32 lõikes 2 nimetatud ettemakset
või
b)
teha nõutavad finantskorrektsioonid, tühistades asjaomase abi raames antava fondide toetuse täielikult või osaliselt.
Korrektsiooni ulatuse üle otsustades võtab komisjon proportsionaalsuse põhimõtet järgides arvesse eeskirjade eiramise või muudatuse liiki ning liikmesriikide juhtimis- ja kontrollisüsteemides leitud puuduste ulatust ja finantsmõju.
Kui otsust tegutseda vastavalt punktile a või b ei ole tehtud, lõpeb vahemaksete peatamine viivitamata.
4.   Iga alusetult makstud summa makstakse komisjonile tagasi koos viivisega.
5.   Käesolevat artiklit kohaldatakse, ilma et see piiraks artikli 32 kohaldamist.“
Määrus (EÜ) nr 1290/2005
Nõukogu 21. juuni 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
ELT 2005, L 209, lk 1
) artikkel 40 „[Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF)] arendusrahastu kulud“ sätestab:
„1.   EAGGF arendusrahastu poolt maaelu arengumeetmete rahastamiseks eraldatud summade osas, mille kohta komisjon on otsuse teinud ajavahemikul 1. jaanuarist 2000 kuni 31. detsembrini 2006 ja mille kohta ei ole komisjonile lõpparuande esitamise tähtajaks esitatud rahastamise lõpetamiseks vajalikke dokumente, teostatakse automaatne kohustustest vabastamine komisjoni poolt hiljemalt 31. detsembril 2010 ning liikmesriigid peavad põhjendamatult saadud summad tagasi maksma. Toetuste lõpetamiseks vajalikud dokumendid on lõppmakset käsitlev kuludeklaratsioon, toetuse rakendamise lõpparuanne ning […] määruse […] nr 1260/1999 […] artikli 38 lõike 1 punktis f sätestatud deklaratsioon.
2.   Lõikes 1 ettenähtud automaatse kohustustest vabastamise summast on välja arvatud summad, mis on seotud tegevuste või programmidega, mille kohta on riigi õigusaktide kohaldamise tulemusel algatatud edasilükkava mõjuga kohtu- või haldusmenetlus.“
Määrus (EÜ) nr 1083/2006
Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999 (
ELT 2006, L 210, lk 25
) artikli 1 „Eesmärk“ esimeses lõigus on sätestatud:
„Käesoleva määrusega nähakse ette Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF), Euroopa Sotsiaalfondi (ESF) (edaspidi „struktuurifondid“) ja Ühtekuuluvusfondi reguleerivad üldeeskirjad, ilma et sellega piirataks [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta] määruses (EÜ) nr 1080/2006 [, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1783/1999 (
ELT 2006, L 210, lk 1
)], [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta] määruses (EÜ) nr 1081/2006 [, mis käsitleb Euroopa Sotsiaalfondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1784/1999 (
ELT 2006, L 210, lk 12
)] ja [nõukogu 11. juuli 2006. aasta] määruses (EÜ) nr 1084/2006 [, millega asutatakse Ühtekuuluvusfond ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1164/94 (
ELT 2006, L 210, lk 79
)] ette nähtud erisätteid.“
Määruse nr 1083/2006 artikkel 105 „Üleminekusätted“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesolev määrus ei mõjuta komisjoni poolt [nõukogu 24. juuni 1988. aasta] määruse (EMÜ) nr 2052/88 [struktuurifondide ülesannete ja tõhususe kohta ning nende tegevuse kooskõlastamise kohta teiste struktuurifondide ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (
EÜT 1988, L 185, lk 9
], [nõukogu 19. detsembri 1988. aasta] määruse (EMÜ) nr 4253/88 [, millega nähakse ette sätted määruse (EMÜ) nr 2052/88 rakendamiseks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (
EÜT 1988, L 374, lk 1
)], [nõukogu 16. mai 1994. aasta] määruse (EÜ) nr 1164/94 [, millega asutatakse ühtekuuluvusfond (
EÜT 1994, L 130, lk 1
)] ja määruse nr 1260/1999 või mis tahes muude 31. detsembril 2006 ja pärast seda kuni abi või projektide lõpetamiseni kõnesoleva abi suhtes kehtivate õigusaktide alusel heaks kiidetud ja struktuurifondidest kaasrahastatava abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatava projekti jätkamist ega muutmist, sealhulgas nimetatud abi või projekti täielikku või osalist tühistamist.
2.   Komisjon võtab rakenduskavade kohta otsuste tegemisel arvesse struktuurifondidest kaasrahastatavat abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatavaid projekte, mille nõukogu või komisjon on enne käesoleva määruse jõustumist heaks kiitnud ja millel on finantsmõju nimetatud rakenduskavadega hõlmatud ajavahemikul.
3.   Erandina [määruse nr 1260/1999] artikli 31 lõikest 2, artikli 32 lõikest 4 ja artikli 37 lõikest 1 vabastab komisjon ajavahemikul 1. jaanuarist 2000 kuni 31. detsembrini 2006 komisjoni poolt heaks kiidetud ning ERFist või ESFist kaasrahastatavatele toetustele määratud summade osad, mille kohta ei ole komisjonile viieteistkümne kuu jooksul pärast fondide toetust käsitlevas otsuses sätestatud kulude abikõlblikkuse viimasest kuupäevast saadetud tegelikult tehtud kulutuste tõendatud aruannet, rakendamise lõpparuannet ega eespool nimetatud määruse artikli 38 lõike 1 punktis f osutatud avaldust, automaatselt kohustustest hiljemalt kuus kuud pärast nimetatud tähtaega ning põhjendamatult makstud summad tuleb tagasi maksta.
Kohtumenetluste või peatava toimega halduskaebuste tõttu peatatud toimingute või kavadega seotud summasid ei võeta automaatselt vabastatud kulukohustuste summa arvutamisel arvesse.“
Määruse nr 1083/2006 artiklis 107 „Kehtetuks tunnistamine“ on ette nähtud:
„Käesolevaga tunnistatakse [määrus nr 1260/1999] kehtetuks alates 1. jaanuarist 2007, ilma et sellega piirataks käesoleva määruse artikli 105 lõike 1 sätete kohaldamist.
Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele tõlgendatakse viidetena käesolevale määrusele.“
Määrus (EL) nr 1303/2013
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1083/2006 (
ELT 2013, L 347, lk 320
), artiklis 152 „Üleminekusätted“ on ette nähtud:
„1.   Käesolev määrus ei mõjuta sellise abi jätkamist või muutmist, sealhulgas täielikku või osalist tühistamist, mille komisjon on kiitnud heaks [määruse nr 1083/2006] alusel või mis tahes muude õigusaktide alusel, mida kohaldatakse sellise abi suhtes 31. detsembri 2013. aasta seisuga. Kõnealust määrust või muid õigusakte kohaldatakse pärast 31. detsembrit 2013 sellise abi või asjaomaste tegevuste suhtes kuni nende lõpetamiseni. Käesoleva lõike kohaldamisel hõlmab abi rakenduskavasid ja suurprojekte.
2.   [Määruse nr 1083/2006] alusel esitatud või heaks kiidetud abitaotlused jäävad jõusse.
3.   Kui liikmesriik kasutab artikli 123 lõikes 3 sätestatud võimalust, võib ta esitada komisjonile taotluse, et korraldusasutus saaks erandina [määruse nr 1083/2006] artikli 59 lõike 1 punktist b täita sertifitseerimisasutuse ülesandeid [määruse nr 1083/2006] alusel rakendatud asjaomaste rakenduskavade puhul. Taotlusele tuleb lisada auditeerimisasutuse hinnang. Kui komisjon on talle auditeerimisasutuse poolt kättesaadavaks tehtud teabe ja tema enda auditite põhjal veendunud, et kõnealuste rakenduskavade juhtimis- ja kontrollisüsteemid toimivad tõhusalt ning sertifitseerimisasutuse ülesannete täitmine korraldusasutuse poolt ei mõjuta nende süsteemide toimimist, teavitab ta liikmesriiki oma nõusolekust kahe kuu jooksul alates taotluse saamise kuupäevast.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–15 ja selle võib käesoleva menetluse vajadustest lähtudes kokku võtta järgmiselt.
Kreeka ametiasutused esitasid 31. märtsi 2011. aasta kirjas vastavalt määruse nr 1260/1999 artikli 38 lõike 1 punktile f komisjonile ajavahemikku 2000–2006 hõlmava rakenduskava CCI 2000GR061PO021 (Kreeka – Eesmärk 1 – Maaelu ümberkorraldamine) (edaspidi „asjaomane rakenduskava“) lõpetamise avalduse. Selles avalduses esitatud seisukoha järgi on Kreeka Vabariigil õigus saada Euroopa Liidu vahenditest abi ning sellele oli muu hulgas lisatud asjaomase rakenduskava määruse nr 1260/1999 artiklis 37 osutatud rakendamise lõpparuanne.
Komisjon palus 2. augusti 2011. aasta kirjas Kreeka ametiasutustelt esitada talle kümne päeva jooksul lisateave asjaomase rakenduskava lõpetamise avalduse kohta ja teavitas neid sellest, et ta võib pärast selle avalduse sisu hindamist algatada määruse nr 1260/1999 artiklis 39 sätestatud menetluse. Nimetatud ametiasutused esitasid taotletud teabe 5. augusti 2011. aasta kirjas.
Euroopa Komisjon teavitas 24. mai 2012. aasta kirjas Kreeka ametiasutusi, et asjaomase rakenduskava rakendamise lõpparuanne võeti vastu.
Komisjon palus 3. jaanuaril 2013 Kreeka ametiasutustel anda kahe kuu jooksul teada, kas nad nõustuvad finantskorrektsiooniga kogusummas 94465089,65 eurot, mis vastab erinevusele EAGGFi raames tehtud maksete ja maksmisele kuuluva summa vahel. Nimetatud institutsioon lisas, et kui ettenähtud tähtajaks kokkuleppele ei jõuta, jätkab ta Kreeka ametiasutuste tuvastatud kulutuste abikõlblikkuse kontrolli ja võib kohaldada finantskorrektsioone, mis asjaomaste ametiasutuste esitatud kõigi andmete põhjal arvutatuna võivad ulatuda Kreeka ametiasutuste poolt juba otsustatud parandusi arvestamata 211582686,65 euroni.
Kreeka ametiasutused andsid 5. märtsi 2013. aasta kirjas komisjonile teada, et nad ei nõustu eelmises punktis osutatud summaga, sest nad on juba teostanud kontrolli ja kohaldanud asjakohaseid parandusmeetmeid, mistõttu täiendav rahaline korrigeerimine tooks kaasa kahekordse korrektsiooni. Nad märkisid ka, et nende kohaldatud finantskorrektsioonide kogusumma rakenduskavale tervikuna on 143206588,48 eurot, mis vastab ELi abile summas 108308798,38 eurot.
Kreeka ametiasutused kordasid 8. märtsi 2013. aasta kirjas, et nad on võtnud asjakohased parandusmeetmed kõigis valdkondades, kus on tuvastatud eeskirjade eiramisi.
Komisjon hindas uuesti, mis summas tuleb EAGGFi rahastust asjaomast rakenduskava toetada ja palus 17. juulil 2013 Kreeka ametiasutustelt anda kahe kuu jooksul teada, kas nad nõustuvad finantskorrektsiooniga kogusummas 30472624,09 eurot, mis vastab erinevusele EAGGFi raames tehtud maksete ja maksmisele kuuluva summa vahel. Ta lisas ka, et kui Kreeka ametiasutused selleks tähtajaks oma nõusolekut ei esita, jätkab ta ametiasutuste tuvastatud kulutuste abikõlblikkuse kontrolli ja võib kohaldada finantskorrektsioone, mis asjaomaste ametiasutuste esitatud kõigi andmete põhjal arvutatuna võivad ulatuda Kreeka ametiasutuste poolt juba otsustatud parandusi arvestamata 116487848,75 euroni.
Kreeka ametiasutused vaidlustasid 19. septembri 2013. aasta kirjas need summad taaskord. Lisaks esitasid nad 13. ja 14. jaanuaril 2014 komisjonile täiendava teabe, mida komisjon oli 13. septembril 2013 neilt palunud edastada.
Komisjoni ruumides toimus 27. mail 2014 koosolek ja Kreeka ametiasutused esitasid 20. juunil 2014 täiendava teabe.
Komisjon saatis 11. juuli 2014. aasta kirjas Kreeka ametiasutustele 27. mai 2014. aasta koosoleku protokolli ning palus kahe kuu jooksul esitada täiendav teave. Komisjon pikendas seda tähtaega 5. septembril 2014. Kreeka ametiasutused esitasid nõutud teabe 26. septembril 2014.
Komisjon teatas 13. veebruari 2015. aasta kirjas Kreeka ametiasutustele oma lõpliku seisukoha rahaliste tagajärgede kohta, mis nende ametiasutuste esitatud dokumentide kontrollist tulenevad, nimelt tuleb jätta EAGGFi raames liidu rahastamisest välja summa 72105592,41 eurot.
Komisjon otsustas vaidlusaluses otsuses, et Euroopa Liidu rahastamine ei kata teatavaid EAGGFi arendusrahastu raames Kreeka Vabariigi poolt ajavahemikus 2000–2006 tehtud kulutusi summas 72105592,41 eurot.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Kreeka Vabariik esitas vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 2. juunil 2015 ning mida ta põhjendas nelja väitega, millest esimese kohaselt puudub vaidlusalusel otsusel õiguslik alus, teise kohaselt puudus komisjonil ajaline pädevus võtta vastav otsus vastu ning see väide käsitleb oluliste menetlusnormide rikkumist, õiguse olla ära kuulatud ja kaitseõiguste rikkumist, kolmanda väite kohaselt on rikutud õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid ja neljandaks on rikutud
ne bis in idem
põhimõtet ja proportsionaalsuse põhimõtet.
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsusega need väited tagasi ja jättis seetõttu Kreeka Vabariigi hagi tervikuna rahuldamata.
Mis puutub konkreetselt esimese väite esimesse ossa, mille kohaselt puudub vaidlusalusel otsusel õiguslik alus, kuna määruse nr 1260/1999 artikkel 39 tunnistati enne selle otsuse vastuvõtmist kehtetuks, siis märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse eelkõige punktides 23–34 järgmist:
„23   Määruse nr 1083/2006 artikli 107 lõikes 1 tunnistati määrus nr 1260/1999 alates 1. jaanuarist 2007 kehtetuks. Vastavalt määruse nr 1083/2006 artikli 1 lõikele 1 kohaldatakse seda määrust [ERF], [ESF] ja Ühtekuuluvusfondi suhtes. Nagu aga nähtub määruse põhjendusest 6, tuleks maaelu arengu toetused, nimelt Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfond (EAFRD), mis asendas EAGGFi arendusrahastut, ja kalandussektori toetused, nimelt Euroopa Kalandusfond siiski kaasata ühise põllumajanduspoliitika ja ühise kalanduspoliitika vahenditesse ning viia kooskõlla ühtekuuluvuspoliitika vahenditega. Sellega seoses asutati määrusega nr 1290/2005, nagu nähtub selle põhjendusest 1 ja artiklist 1, kaks Euroopa põllumajandusfondi: esiteks Euroopa Põllumajanduse Tagatisfond (EAGF), millest rahastatakse turukorralduslikke ja muid meetmeid, ning teiseks EAFRD, mis on mõeldud maaelu arengu programmide rahastamiseks.
24   Siiski on määruse nr 1083/2006 artikli 105 „Üleminekusätted“ lõikes 1 sätestatud, et see määrus ei mõjuta komisjoni poolt määruse […] nr 1260/1999 või mis tahes muude 31. detsembril 2006 ja pärast seda kuni abi või projektide lõpetamiseni kõnesoleva abi suhtes kehtivate õigusaktide alusel heaks kiidetud ja struktuurifondidest kaasrahastatava abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatava projekti jätkamist ega muutmist, sealhulgas nimetatud abi või projekti täielikku või osalist tühistamist“.
25   Lisaks on määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 2 nähtud ette, et „[k]omisjon võtab rakenduskavade kohta otsuste tegemisel arvesse struktuurifondidest kaasrahastatavat abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatavaid projekte, mille nõukogu või komisjon on enne käesoleva määruse jõustumist heaks kiitnud ja millel on finantsmõju nimetatud rakenduskavadega hõlmatud ajavahemikul“.
26   Sellest järeldub, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 2 eesmärk on kehtestada üleminekukord struktuurifondidele, mis on heaks kiidetud kuni 31. detsembrini 2006 kehtinud liidu õigusnormide alusel, mis on jõus pärast seda kuupäeva ning mille lõpetamine toimub hiljem (21. septembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania,
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
, punkt
).
27   Teisisõnu tunnistati määrus nr 1260/1999 määrusega nr 1083/2006 kehtetuks, kuid vastavalt määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikele 1 ja artikli 107 lõikele 1 kohaldatakse varasematele rakenduskavadele jätkuvalt määrust nr 1260/1999 (22. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas Hispaania vs. komisjon,
T‑67/10
, ei avaldata,
EU:T:2011:518
, punkt
).
28   Määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 2 ette nähtud üleminekukord puudutab varasemate rakenduskavade suhtes kohaldatavaid sisulisi eeskirju, nagu nähtub ka mõiste „abi“ ja „projekt“ kasutamisest selles artiklis ning lõigete 2 ja 3 sisust. Seevastu ei puuduta kõnealune üleminekukord menetluseeskirju tulenevalt põhimõttest, mille kohaselt on menetlusnormid viivitamatult kohaldatavad (21. septembri 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania,
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
, punktid
ja
).
[…]
34   Sellest järeldub, et määrusega nr 1083/2006 jäeti selle artikli 105 lõike 1 alusel jõusse määruse nr 1260/1999 artiklis 39 ette nähtud sisulised sätteid, see tähendab need, millega määratletakse liikmesriigi ja komisjoni ülesanded ning vastastikused õigused ja kohustused menetluses, mida kohaldatakse EAGGF rahastuse finantskontrolli raames tuvastatud eeskirjade eiramise korral.“
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
Kreeka Vabariik palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune otsus vastavalt esimeses kohtuastmes esitatud nõuetele ja
–
mõista esimese kohtuastme ja apellatsioonimenetluse kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
Kreeka Vabariik põhjendab apellatsioonkaebust viie väitega: esiteks on ebaõigesti tõlgendatud ja kohaldatud määruste nr 1083/2006 ja nr 1303/2013 üleminekusätteid koosmõjus määruse nr 1290/2005 sätetega, rikutud õigusnormi ning vaidlustatud kohtuotsust ebapiisavalt ja ekslikult põhjendatud, teiseks on ebaõigesti tõlgendatud ja kohaldatud määruse nr 1260/1999 artiklit 39 ning vaidlustatud kohtuotsuse põhjendused on vasturääkivad ja ebapiisavad, kolmandas väites viidatakse määruse nr 1303/2013 artiklite 144 ja 145 ebaõigele tõlgendamisele ja kohaldamisele ning vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduste vasturääkivusele ja ebapiisavusele, neljandaks õiguskindluse põhimõtte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte ebaõigele tõlgendamisele ja kohaldamisele ning viiendaks sellele, et Üldkohus on ebapiisavalt põhjendanud finantskorrektsiooni ebaproportsionaalsuse kohta esitatud etteheidete tagasilükkamist.
Esimene väide
Poolte argumendid
Kreeka Vabariik heidab Üldkohtule ette seisukohta, et vaidlusaluse otsuse õiguslik alus oli õigesti määruse nr 1260/1999 artikkel 39. Sellega seoses väidab ta sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25–28 ja 34, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 1 ette nähtud erand hõlmab EAGGFi rakenduskavade arendusrahastut. Vastupidi sellele, mida leiti vaidlustatud kohtuotsuses, loodi üleminekukord struktuurifondidele, nagu need on määratletud määruse nr 1083/2006 artikli 1 esimeses lõigus, üksnes selle määruse artikli 105 lõikega 1, mitte aga artikli 105 lõike 2 alusel. Üldkohus eksis, kui tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25 ja 28 selle määruse artikli 105 lõikele 2 ning kohaldas seda nimetatud kohtuotsuse punktides 26 ja 27, tehes konkreetseid järeldusi EAGGFi arendusrahastu rakenduskavade suhtes. Nimetatud fond, mis kuulub määruse nr 1290/2005 kohaldamisalasse, on jäetud määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 kohaldamisalast välja. Kõnealuse määruse artiklis 107 sätestatud erandit tuleb tõlgendada kitsalt ning see hõlmab üksnes määruse artikli 105 lõike 1, mitte sama määruse artikli 105 lõike 2 sätteid. Sellega seoses on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 26, milles viidatakse määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikele 2, muudetud 21. septembri 2016. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Hispaania (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) punktis 94 esitatud käsitlust, milles osutatakse määruse artikli 105 lõikele 1.
Kuna määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 3 sätestatud meede on EAGGFi arendusrahastu kulude osas konkreetselt sätestatud määruse nr 1290/2005 artiklis 40, siis tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 28 ekslikult järelduse määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 3 põhjal.
Kuna liidu seadusandja reguleeris põllumajandussektori fondidega seotud konkreetsed küsimused määruses nr 1290/2005, tunnistas ta määruse nr 1260/1999 täielikult kehtetuks, nagu nähtub määruse nr 1083/2006 pealkirjast. Seega eksis Üldkohus, kui ta tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 23 ja 34 vastupidise järelduse.
Komisjoni sõnul ei ole esimene väide põhjendatud.
Üldkohus tuvastas õigesti, et EAGGF kuulus rakendusperioodil 2000–2006 struktuurifondide alla. Seepärast on EAGGFi arendusrahastul sama olemus ja ta kuulub samasse perekonda kui struktuurifondid. Määrust nr 1083/2006 aga kohaldatakse üksnes ERF, ESF ja Ühtekuuluvusfondi suhtes, samas kui EAFRD, millega asendati EAGGFi arendusrahastu, liideti ühise põllumajanduspoliitika rahastamismehhanismidega.
Seega järeldas Üldkohus määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 otsesest sõnastusest õigesti, et kuigi määrus nr 1260/1999 tunnistati määrusega nr 1083/2006 kehtetuks kohaldatakse esimesena nimetatut määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 alusel varasemate rakenduskavade suhtes jätkuvalt edasi.
Euroopa Kohtu hinnang
Apellatsioonkaebuse esimeses väites märgib Kreeka Vabariik sisuliselt, et Üldkohus eksis, kui nõustus, et määruse nr 1260/1999 artikkel 39 on vaidlusaluse otsuse õiguslik alus.
Määruse nr 1083/2006 artikli 107 lõike 1 kohaselt tunnistati määrus nr 1260/1999 alates 1. jaanuarist 2007 kehtetuks. Seega sai vaidlusaluse otsuse vastu võtmise ajal selle otsuse aluseks olla määruse nr 1260/1999 artikkel 39 ainult juhul, kui erisätted pikendasid selle artikli kohaldamist.
Selles osas selgitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, et määruse nr 1260/1999 artikkel 39 jäeti määruse nr 1083/2006 alusel kuni 31. detsembrini 2013 jõusse ajavahemiku 2000–2006 hõlmavate rakenduskavade suhtes ning see hakkas määruse nr 1303/2013 alusel samade kavade suhtes uuesti kehtima 1. jaanuarist 2014.
Kuna määrus nr 1083/2006, mille artikli 105 lõikes 1 nähti ette määruse nr 1260/1999 kohaldamise pikendamise, on omakorda tunnistatud kehtetuks alates 1. jaanuarist 2014, põhineb võimalus tugineda vaidlusaluse otsuse alusena määruse nr 1260/1999 artiklile 39 määruse nr 1303/2013 artikli 152 lõikel 1, milles seati määruse nr 1083/2006 kohaldamise pikendamise tingimuseks, et „komisjon on kiitnud [abi] heaks [määruse nr 1083/2006] alusel või mis tahes muude õigusaktide alusel, mida kohaldatakse sellise abi suhtes 31. detsembri 2013. aasta seisuga“.
Tuleb siiski märkida, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 1 on nähtud ette määruse nr 1260/1999 kohaldamise pikendamine üksnes „struktuurifondidest kaasrahastatava abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatava projekti“ suhtes.
Sellega seoses tuleb märkida, et EAGGFi arendusrahastu ei kuulu ei struktuurifondide, milleks on määruse nr 1083/2006 artikli 1 kohaselt ERF ja Euroopa Sotsiaalfond, ega Ühtekuuluvusfondi alla.
Üldkohus leidis siiski, et nimetatud määruse artikli 105 lõige 1 on kohaldatav EAGGFi arendusrahastust ajavahemikul 2000–2006 rahastatavate rakenduskavade suhtes.
Siiski ei tulene määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 kohaldatavus EAGGFi arendusrahastust ajavahemikul 2000–2006 kaasrahastatavatele tegevusprogrammidele ei selle sätte ega nimetatud määruse artikli 105 lõike 2 sõnastusest, samuti mitte 21. septembri 2016. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Hispaania (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
).
Esiteks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 36, ei saa vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25 ja 26 esitatud Üldkohtu põhjendus määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 2 kohta seada küsimärgi alla struktuurifondide määratlust määruse nr 1083/2006 artiklis 1 ja sellest tulenevat sama määruse artikli 105 lõike 1 selget kohaldamisala piiritlust.
Teiseks on määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 2 reguleeritud „struktuurifonde“ ja „Ühtekuuluvusfondi“, muutmata seejuures määruse nr 1083/2006 artiklis 1 sätestatud vastavat määratlust.
Kolmandaks on 21. septembri 2016. aasta kohtuotsust Hispaania vs. komisjon (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) puudutavas osas selge, et see käsitles üksnes Ühtekuuluvusfondi, mis erinevalt EAGGFi arendusrahastust kuulub selgelt määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 kohaldamisalasse.
Seega rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta kohaldas määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõiget 1 laiendavalt EAGGFi arendusrahastust kaasrahastatavate rakenduskavade suhtes ning leidis sellest tulenevalt, et komisjonil oli õigus vaidlusaluses otsuses tugineda ajavahemiku 2000–2006 suhtes määruse nr 1260/1999 artiklile 39.
Seega tuleb esimese väitega nõustuda ja vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et apellatsioonkaebuse teisi väiteid oleks vaja analüüsida.
Hagimenetlus Üldkohtus
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab.
Nii on see käesolevas kohtuasjas. Seega tuleb analüüsida vaidlusaluse otsuse tühistamise nõudes esitatud Kreeka Vabariigi hagi.
Poolte argumendid
Üldkohtu menetluses esitatud esimese väite esimeses osas väidab Kreeka Vabariik sisuliselt, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõige 1 ei ole kohaldatav EAGGFi arendusrahastust rahastamisele ajavahemikul 2000–2006. Seega ei saanud vaidlusaluses otsuses määruse nr 1260/1999 artiklile 39 tugineda ja vaidlusalusel otsusel puudub õiguslik alus ning seetõttu tuleb see tühistada.
Komisjon väidab sisuliselt vastu, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõige 1 näeb sõnaselgelt ette, et määruse nr 1260/1999 alusel heaks kiidetud rahastamist – sh selle „tühistamist“ – ei mõjuta määrus nr 1083/2006 kuni rahastamise „lõpetamiseni“. See säte puudutab seega kogu rahastamist, mis on antud määruse nr 1260/1999 alusel.
Kuna see säte viitab pealegi määruse nr 1260/1999 alusel kohaldatavale korrale, siis peab see tingimata hõlmama kõiki kavasid, mis on selle kava alusel heaks kiidetud, jättes muutmata nende õigusliku aluse ja õigusliku raamistiku kuni nende lõpetamiseni. Seetõttu oleks EAGGFi arendusrahastu pidanud oma algse õigusliku raamistiku säilitamiseks kuuluma „nii süstemaatilisest kui ka teleoloogilisest vaatepunktist“ struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondiga ühte rühma.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu kõigepealt meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikas on märgitud, et kuigi õiguslikku olukorda, mis tekkis ja kujunes lõplikult välja varasema õigusnormi kehtivuse ajal, reguleerib põhimõtteliselt see norm, võib seadusandja sätestada teisti, muu hulgas üleminekueeskirjade abil (vt selle kohta 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gemeinde Altrip jt.,
C‑72/12
,
EU:C:2013:712
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Üleminekueeskirju tuleb siiski tõlgendada kitsalt (2. septembri 2010. aasta kohtuotsus Kirin Amgen,
C‑66/09
,
EU:C:2010:484
, punkt
).
Käesoleval juhul tühistatakse määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõike 1 sõnastuse kohaselt struktuurifondidest kaasfinantseeritav abi või Ühtekuuluvusfondist kaasrahastatav projekt. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 38, ei hõlma need fondid EAGGFi arendusrahastut.
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale nõuab õiguskindluse põhimõte, et õigusnorm peab võimaldama asjassepuutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, eriti siis, kui õigusnorm võib tekitada rahalisi kohustusi (6. septembri 2018. aasta otsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon,
C‑4/17 P
,
EU:C:2018:678
, punkt
).
Komisjoni väited, mille kohaselt ei tule määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõikes 1 kasutatud mõistet „struktuurifondid“ määratleda mitte selle määruse artikli 1 alusel, vaid määruse nr 1260/1999 sätete alusel, mis tähendaks seda, et see mõiste hõlmab ka EAGGFi arendusrahastut, tooks asjaomasele liikmesriigile koos finantskorrektsiooniga kaasa rahalised tagajärjed, mida määruse nr 1083/2006 sõnastusest ei nähtu.
Kuna liidu õiguse autonoomseid mõisteid tuleb tõlgendada lähtudes selle õigusakti kontekstist, kus neid mõisteid on kasutatud ning arvestades selle aktiga taotletavaid eesmärke (15. novembri 2018. aasta kohtuotsus BTA Baltic Insurance Company,
C‑648/17
,
EU:C:2018:917
, punkt
), tuleb asuda seisukohale, et kuna määruse nr 1083/2006 artiklis 105 puudub sõnaselge viide mõiste „struktuurifondid“ määrusest nr 1260/1999 tulenevale määratlusele, mis on laiem kui määruses nr 1083/2006 esitatud määratlus, siis ei johtu pelgalt asjaolust, et nimetatud sättes on kehtestatud „üleminekusätted“, nagu nähtub selle pealkirjast, et selles kasutatud mõisted eraldatakse määruses nr 1083/2006 antud määratlusest, kuhu need kuuluvad.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et määruse nr 1083/2006 artikli 105 lõige 1 ei ole kohaldatav EAGGFi arendusrahastust ajavahemikus 2000–2006 rahastamisele. Kuna vaidlusalune otsus ei saanud põhineda määruse nr 1260/1999 artiklil 39, puudub sellel õiguslik alus ja see tuleb seega tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida esimese väite teist osa ja muid väiteid, mille Kreeka Vabariik esitas Üldkohtus.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
Kodukorra artikli 138 lõike1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna käesolevas asjas on Kreeka Vabariik apellatsioonkaebuse raames kohtuasja võitnud ning kuna Üldkohtule esitatud hagi on rahuldatud, tuleb vastavalt Kreeka Vabariigi nõuetele mõista tema kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes välja komisjonilt, kes kannab ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 19. septembri 2017. aasta kohtuotsus Kreeka vs. komisjon (
T‑327/15
, ei avaldata,
EU:T:2017:631
).

2.
Tühistada komisjoni 25. märtsi 2015. aasta rakendusotsus C(2015) 1936 final, millega kohaldatakse finantskorrektsiooni abile, mis on EAGGFi arendusrahastust antud rakenduskavale CCI 2000GR061RO021 (Kreeka – Eesmärk 1 – Maaelu ümberkorraldamine).

3.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Kreeka Vabariigi kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.