CELEX: 62019CJ0130
SESV 286 straipsnio 6 dalis
Su Europos Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimas
Teisės į pensiją atėmimas
Teisė į veiksmingą teisminę gynybą
Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) tyrimo teisėtumas
Audito Rūmų vidaus procedūra
Veikla, nesuderinama su Audito Rūmų nario pareigomis
Komandiruočių išlaidos ir dienpinigiai
Reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos
Tarnybinio automobilio naudojimas
Naudojimasis vairuotojo paslaugomis
Interesų konfliktas
Sankcijos proporcingumas

Savo ieškinyje Europos Audito Rūmai prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad Karel Pinxten nevykdė su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų ir atitinkamai skirti SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytą sankciją.
I.

Teisinis pagrindas
A.

Sąjungos teisė
1.

SESV
SESV 285 straipsnyje nustatyta:
„Audito Rūmai atlieka [Europos] Sąjungos auditą.
Audito Rūmus sudaro po vieną pilietį iš kiekvienos valstybės narės. Eidami savo pareigas, jų nariai yra visiškai nepriklausomi ir veikia Sąjungos bendrojo intereso labui.“
SESV 286 straipsnio 1, 3, 4 ir 6 dalys suformuluotos taip:
„1.   Audito Rūmų nariai parenkami iš asmenų, savo valstybėse priklausančių ar priklausiusių nepriklausomo audito įstaigoms arba turinčių šioms pareigoms ypač tinkamą kvalifikaciją. Jų nepriklausomumas neturi kelti abejonių.
<…>
3.   Eidami šias pareigas, Audito Rūmų nariai nesiekia gauti ir nepriima jokios vyriausybės ar kurios kitos organizacijos nurodymų. Jie susilaiko nuo bet kokios su pareigomis nesuderinamos veiklos.
4.   Per savo kadenciją Audito Rūmų nariai negali turėti jokio kito mokamo ar nemokamo darbo. Pradėdami eiti savo pareigas jie iškilmingai pasižada per savo kadenciją ir jai pasibaigus gerbti su savo pareigomis susijusius įsipareigojimus, ypač savo pareigą sąžiningai ir apdairiai elgtis nustoję eiti šias pareigas, sutikdami eiti tam tikras skiriamąsias pareigas ar gauti tam tikrą naudą.
<…>
6.   Audito Rūmų narys gali būti atleistas iš pareigų arba netekti teisės į pensiją ar kitas vietoj jos mokamas išmokas tiktai tuo atveju, kai Teisingumo Teismas Audito Rūmų prašymu pripažįsta, kad jis nebeatitinka keliamų reikalavimų ar nevykdo su šiomis pareigomis susijusių įsipareigojimų.“
SESV 287 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Audito Rūmai tikrina, ar visos pajamos buvo gautos ir visos išlaidos padarytos teisėtai bei tvarkingai, taip pat ar finansų valdymas yra patikimas. Atlikdami šį darbą, jie visų pirma praneša apie neatitikimus.
<…>“
2.

Pareigūnų tarnybos nuostatai
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų, iš dalies pakeistų 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, (
OL L 124, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 130, toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai), 11 straipsnio antroje pastraipoje numatyta:
„Negavęs paskyrimų tarnybos leidimo, pareigūnas nepriima jokios vyriausybės ar jokio kito institucijai, kurioje jis dirba, nepriklausančio šaltinio garbės ženklo, apdovanojimo, suvenyro, paslaugos, dovanos ar bet kokio kito atlygio, išskyrus už paslaugas, teiktas prieš jį paskiriant arba jam išėjus specialių atostogų karinės ar kitos nacionalinės tarnybos tikslu ir susijusias su tokia tarnyba.“
Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 2 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Išlaikomas vaikas“ – pareigūno faktiškai išlaikomas jo ar jo sutuoktinio santuokinis ar nesantuokinis vaikas arba įvaikis.“
Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnyje numatyta:
„Jeigu pareigūnas už tuos pačius veiksmus yra patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, galutinis sprendimas priimamas tik po to, kai savo galutinį sprendimą paskelbia bylą nagrinėjantis teismas.“
3.

Reglamentas Nr. 2290/77
1977 m. spalio 18 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 2290/77, nustatančio Audito Rūmų narių tarnybines pajamas (
OL L 268, 1977, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 87), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 30 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1293/2004 (
OL L 243, 2004, p. 26
) (toliau – Reglamentas Nr. 2290/77), 7 straipsnyje buvo nustatyta:
„Jei Audito Rūmų narys eidamas savo pareigas turi išvykti iš tos vietos, kur yra laikinoji Rūmų būstinė, jis turi teisę gauti:
a)
kelionės išlaidų kompensaciją;
b)
gyvenimo viešbutyje išlaidų (tiktai kambario, aptarnavimo ir mokesčių) kompensaciją;
c)
komandiruotpinigi[us], sudaran[čius], už kiekvieną visą išvykoje praleistą dieną, 105 % komandiruotpinigių dydžio, kaip nustatyta [Pareigūnų tarnybos nuostatuose].“
4.

Direktyva 2008/118/EB
2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12/EEB (
OL L 9, 2009, p. 12
), 12 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Akcizais apmokestinamoms prekėms akcizai netaikomi tais atvejais, kai jos skirtos naudoti:
a)
diplomatinių ar konsulinių santykių kontekste;
b)
tarptautinėms organizacijoms, kurias tokiomis pripažįsta priimančiosios valstybės narės valdžios institucijos, ir tokių organizacijų nariams, laikantis apribojimų ir sąlygų, nustatytų tokias organizacijas įsteigiančiomis tarptautinėmis konvencijomis arba susitarimais dėl pagrindinių būstinių;
<…>
2.   Atleidimui nuo akcizų taikomos priimančiosios valstybės narės nustatytos sąlygos ir apribojimai. Valstybės narės gali atleisti nuo akcizų jų grąžinimo forma [juos grąžindamos].“
5.

Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 883/2013
2013 m. rugsėjo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 883/2013 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų ir kuriuo panaikinami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1073/1999 ir Tarybos reglamentas (Euratomas) Nr. 1074/1999 (
OL L 248, 2013, p. 1
), 1 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Siekiant suintensyvinti kovą su Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos <…> finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, korupcija ir kita neteisėta veikla, <…> Europos kovos su sukčiavimu tarnyba [OLAF] vykdo tyrimo įgaliojimus, [Europos] Komisijai suteiktus:
<…>“
Reglamento Nr. 883/2013 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   1 straipsnyje nurodytose srityse [OLAF] atlieka administracinius tyrimus institucijose, įstaigose, organuose ir agentūrose <…>
Tie vidaus tyrimai atliekami laikantis šiame reglamente ir atitinkamos institucijos, įstaigos, organo ar agentūros priimtuose sprendimuose nustatytų sąlygų.
2.   Su sąlyga, kad laikomasi 1 dalies nuostatų:
a)
Tarnyba turi teisę tiesiogiai ir iš anksto nepranešusi susipažinti su visa institucijų, įstaigų, organų ir agentūrų turima susijusia informacija, įskaitant duomenų bazėse laikomą informaciją, ir patekti į jų patalpas. <…> [OLAF] gali pasidaryti institucijų, įstaigų, organų ir agentūrų turimų dokumentų ar duomenų laikmenų turinio kopijas bei gauti jų išrašus <…>
<…>“
Šio reglamento 5 straipsnio 1–3 dalyse nustatyta:
„1.   Generalinis direktorius gali pradėti tyrimą, kai yra pakankamai įtarimų, kurie, be kita ko, gali būti grindžiami trečiosios šalies pateikta informacija arba anonimine informacija, kad buvo įvykdytas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas, korupcija ar kita neteisėta veikla. <…>
2.   <…>
Sprendimą pradėti vidaus tyrimą priima generalinis direktorius savo iniciatyva arba institucijos, įstaigos, organo ar agentūros, kurioje turi būti atliekamas tyrimas, arba valstybės narės prašymu.
3.   Tol, kol generalinis direktorius svarsto, ar pradėti vidaus tyrimą atsižvelgiant į 2 dalyje nurodytą prašymą, ir (arba) tol, kol [OLAF] atlieka vidaus tyrimą, atitinkamos institucijos, įstaigos, organai ar agentūros nepradeda lygiagretaus tyrimo dėl tų pačių aplinkybių, išskyrus atvejus, kai su [OLAF] susitariama kitaip.“
Minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„[OLAF] darbuotojai savo užduotis atlieka pateikę raštišką įgaliojimą, kuriame nurodyta jų tapatybė ir kompetencija [pareigos]. Generalinis direktorius išduoda tokį įgaliojimą, jame nurodydamas tyrimo dalyką ir tikslą, tyrimo teisinius pagrindus ir iš jų kylančius tyrimo įgaliojimus.“
To paties reglamento 9 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Nedarant poveikio 4 straipsnio 6 daliai ir 7 straipsnio 6 daliai, užbaigus tyrimą ir prieš parengiant išvadas, kuriose įvardijamas susijęs asmuo, tam asmeniui suteikiama galimybė pateikti pastabas dėl su juo susijusių aplinkybių.
<…>“
Reglamento Nr. 883/2013 11 straipsnio 4 dalis suformuluota taip:
„Po vidaus tyrimo parengtos ataskaitos bei rekomendacijos ir visi svarbūs susiję dokumentai perduodami atitinkamai institucijai, įstaigai, organui ar agentūrai. Ta institucija, įstaiga, organas ar agentūra imasi tokių veiksmų, visų pirma drausminio arba teisinio pobūdžio veiksmų, kokių būtina atsižvelgiant į vidaus tyrimo rezultatus, ir praneša [OLAF] apie tai per rekomendacijose, teikiamose kartu su ataskaita, nustatytą terminą ir, papildomai, [OLAF] prašymu.“
6.

Audito Rūmų priimtos vidaus taisyklės
a)

Darbo tvarkos taisyklės
Audito Rūmų darbo tvarkos taisyklių (toliau – Darbo tvarkos taisyklės) 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Jei Audito Rūmai savo narių daugumos sprendimu mano, kad jiems pateikta informacija leidžia tvirtinti, jog narys nebeatitinka keliamų reikalavimų arba nebetinkamai vykdo jam patikėtas pareigas ([SESV] 286 straipsnio 6 dalis), jie paveda <…> pirmininkui <…> parengti preliminarią ataskaitą.
2.   Preliminari ataskaita ir su ja susiję dokumentai pateikiami visiems Audito Rūmų nariams, įskaitant ir aptariamąjį narį, kuris per pirmininko, o jei aptariamasis narys yra pirmininkas, nario, kuris pagal vyresnumo tvarką yra pirmas po pirmininko, nustatytą terminą pateikia pastabas raštu.
3.   Aptariamasis narys taip pat kviečiamas pasiaiškinti Audito Rūmams žodžiu.
4.   Sprendimą perduoti klausimą svarstyti Teisingumo Teismui siekiant, kad aptariamasis narys būtų atleistas iš pareigų ir (arba) jam būtų atimta teisė į pensiją ar atitinkamas išmokas, Audito Rūmai priima slaptu balsavimu keturiomis penktosiomis visų narių balsų. Aptariamasis narys balsavime nedalyvauja.“
Darbo tvarkos taisyklių 23 straipsnis suformuluotas taip:
„Protokoluojami visi Audito Rūmų posėdžiai.“
Darbo tvarkos taisyklių 25 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Nepažeidžiant 4 straipsnio 4 dalies ir 7 straipsnio 2 dalies, kiti sprendimai priimami posėdyje dalyvaujančių Audito Rūmų narių balsų dauguma. Tačiau Audito Rūmai nario pasiūlymu ir posėdyje dalyvaujančių narių balsų dauguma gali nuspręsti, kad sprendimas dėl tam tikro Audito Rūmams pateikto nagrinėti klausimo turi būti priimtas visų Audito Rūmų narių balsų dauguma.“
b)

Sprendimas Nr. 1-2003
Klostantis šiame ieškinyje nurodytoms faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos 2003 m. sausio 16 d. Audito Rūmų sprendimo Nr. 1‑2003 dėl Audito Rūmų narių komandiruočių išlaidų (toliau – Sprendimas Nr. 1‑2003) 1 straipsnyje buvo nurodyta:
„Teisiškai įpareigojančių dokumentų (t. y. komandiruočių formų), susijusių su komandiruotės išlaidomis, reikia prašyti kuo anksčiau. Leidimus suteikiantis pareigūnas, tvirtinantis narių komandiruočių išlaidas, yra Audito Rūmų pirmininkas <…>“
Šio sprendimo 3 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„Vykdami į komandiruotes, nariai gali kelionei naudoti tarnybinį automobilį, skristi lėktuvu, važiuoti traukiniu arba plaukti laivu.“
Minėto sprendimo 5 straipsnyje buvo nustatyta:
„Prašymą kompensuoti komandiruotės išlaidas narys turi pateikti kuo anksčiau po grįžimo. Gali būti kompensuojamos viešbučio (išskyrus maitinimą) išlaidos.“
To paties sprendimo 6 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„Jeigu komandiruotė trunka trumpiau nei dvylika valandų tą pačią dieną, mokama pusė su juo susijusių dienpinigių. Visais kitais atvejais išmokama visa dienpinigių suma.“
c)

Sprendimas Nr. 7‑2004
Klostantis šiame ieškinyje nurodytoms faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos 2004 m. balandžio 22 d. Audito Rūmų sprendimo Nr. 7‑2004 dėl Audito Rūmų narių reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų (toliau – Sprendimas Nr. 7‑2004) 2 straipsnyje buvo nurodyta:
„Kiekvienų finansinių metų pradžioje ir pasikonsultavus su nariais asignavimai paskirstomi į dvi dalis:
<…>
–
Antrąją (B) dalį, skirtą bendrosioms reprezentacinėms ir svečių priėmimo išlaidoms, kurias nariai patiria kaip institucijos nariai. Šios išlaidos kompensuojamos kiekvieno ketvirčio pabaigoje pagal su jomis susijusias deklaracijas, prie kurių pridedami kvitai arba lygiaverčiais pripažinti kiti rašytiniai patvirtinamieji dokumentai, kuriuose nurodoma kvietimo data, pakviestų asmenų skaičius ir pagrindinio svečio pareigos <…>“
Minėto sprendimo 6 straipsnyje buvo numatyta:
„Jei priimama į namus, Audito Rūmai kompensuoja išlaidas, patirtas pagal pateiktus patvirtinamuosius dokumentus.“
Prie minėto sprendimo buvo pridėtas 2004 m. balandžio 22 d. Audito Rūmų nariams skirtas raštas, kuriame pateikti „siūlymai dėl reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų“ (toliau – 2004 m. balandžio 22 d. raštas). Šiame rašte buvo nurodyta:
„<…>
Reprezentacinės išlaidos iš esmės skirtos Audito Rūmų išorės santykiams puoselėti.
Nariai reprezentuoja Audito Rūmus, be kita ko, kai Audito Rūmų interesais palaiko profesinius santykius su asmenimis, einančiais pareigas Sąjungoje <…>, valstybėse narėse ar kitose šalyse.
<…>
Išlaidos, susijusios su kiekvienu renginiu, turi atitikti jo svarbą ir dalyvių statusą.
Jeigu nariai reprezentuoja Audito Rūmus, renginyje taip pat gali reikėti dalyvauti ir nario sutuoktiniui arba partneriui. Pakviesti svečiai taip pat gali atvykti su palyda.
Draugai arba asmenys, su kuriais palaikomi asmeniniai santykiai, turi būti kviečiami privačiai.
<…>
Šios srities gairės pateikiamos 1 priede.
Išlaidos turi būti deklaruotos aiškiai ir glaustai, naudojant 2 priede pateiktą formą.“
Minėto rašto 1 priede buvo patikslinta, kad „reprezentavimas ir (arba) svečių priėmimas už Audito Rūmų ribų paprastai turi būti susijęs su asmenimis, užimančiais aukštas pareigas Sąjungoje <…>, valstybėse narėse ar kitose šalyse“ ir kad išlaidos, susijusios su reprezentacinėmis ar svečių priėmimo išlaidomis nario privačioje rezidencijoje „neturi viršyti to, kas yra būtina šiuo tikslu, įskaitant gėlių kompozicijas“.
Tame priede taip pat buvo nurodyta, kad „jeigu į pakviestų asmenų sąrašą, greta institucijoje nedirbančių asmenų, įtraukti ir Audito Rūmų tarnautojai, turi būti išlaikyta tinkama abiejų kategorijų pusiausvyra“ ir kad „asmeniniai draugai ir šeimos nariai (išskyrus sutuoktinius arba partnerius) turi būti kviečiami privačiai ir narys pats padengia su tuo susijusias išlaidas“.
d)

Sprendimas Nr. 33‑2004
Klostantis šiame ieškinyje nurodytoms faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos 2004 m. birželio 15 d. Audito Rūmų sprendimo Nr. 33‑2004 dėl Europos Audito Rūmų automobilių parko valdymo ir naudojimo, galiojusio iki įsigaliojant 2009 m. balandžio 20 d. Audito Rūmų sprendimui Nr. 19‑2009 dėl Europos Audito Rūmų automobilių parko valdymo ir naudojimo (toliau – Sprendimas Nr. 33‑2004), 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„Audito Rūmų nariai ir Generalinis sekretorius gali nuolat naudoti tarnybinius automobilius kelionėms, susijusioms su jų pareigų vykdymu.“
Minėto sprendimo 4 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„[Audito Rūmai], be nuomos išlaidų, padengia narių ir Generalinio sekretoriaus išlaidas, patirtas jiems naudojant transporto priemonę savo pareigoms vykdyti.
Kelionėmis vykdant pareigas laikoma:
–
kelionės pagal siuntimą į komandiruotę;
–
kitos kelionės, susijusios su pareigų vykdymu, kai atstumas neviršija 15000 km per metus.“
Minėto sprendimo 5 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„Jeigu nariai arba Generalinis sekretorius naudoja tarnybinį automobilį kitoms kelionėms nei nurodytosios 4 straipsnyje, atitinkamas išlaidas (kelių mokesčiai, kuro išlaidos ir papildomos galimos nuomos išlaidos, susijusios su bendrojoje sutartyje numatyto bendro metinio 45000 km limito viršijimu) jie padengia patys.“
To paties sprendimo 6 straipsnyje buvo numatyta:
„Vairuotojams komandiruotės išlaidos kompensuojamos <…> kai jie veža narius arba Generalinį sekretorių į keliones, susijusias su pareigų vykdymu.“
Prie Sprendimo Nr. 33‑2004 buvo pridėtas dokumentas „Pastabos, susijusios su Sprendimu Nr. 33‑2004 dėl Audito Rūmų automobilių parko valdymo ir naudojimo (toliau – Pastabos dėl Sprendimo Nr. 33‑2004).
Pastabose dėl Sprendimo Nr. 33‑2004, susijusiose su šio sprendimo 4 straipsniu, nurodyta:
„„Kitos kelionės, susijusios su pareigų vykdymu“ yra:
–
kelionės iš gyvenamosios vietos
(paskyrimo vietoje)
į darbo vietą ir atgal;
–
kelionės iš paskyrimo vietos (gyvenamosios vietos) į oro uostą ir atgal;
–
su protokolu susiję įsipareigojimai, vykdomi ribotoje teritorijoje, neįtraukti į siuntimą į komandiruotę;
–
force majeure
atvejai (liga, medicininiai patikrinimai, negalėjimas vairuoti ir kt.).“
e)

2004 m. Elgesio kodeksas
Audito Rūmų nariams taikomo elgesio kodekso, kurį ši institucija priėmė 2004 m. gruodžio 16 d. (toliau – 2004 m. Elgesio kodeksas), 4 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Audito Rūmų nariai privalo visiškai atsidėti savo pareigų vykdymui. Jie negali eiti jokių politinių pareigų. Jie negali vykdyti jokios išorinės profesinės veiklos, taip pat jokios kitos išorinės veiklos, kuri yra nesuderinama su pareiga būti žinioje einant savo pareigas.
<…>
3.   Nariai turi deklaruoti išorės veiklą <…>“
f)

Sprendimas Nr. 19‑2009
Sprendimo Nr. 19-2009 1 ir 4–6 straipsnių tekste pakartotas atitinkamų Sprendimo Nr. 33‑2004 straipsnių tekstas.
Sprendimo Nr. 19‑2009 7 straipsnyje buvo nustatyta:
„Šiuo sprendimu panaikinamas ir pakeičiamas Sprendimas Nr. 33‑2004. Jis įsigalioja tą pačią dieną kaip ir nauja bendroji tarpinstitucinė sutartis, kuria reglamentuojamos nuomojamos transporto priemonės.“
Prie Sprendimo Nr. 19‑2009 buvo pridėtas dokumentas „Sprendimo Nr. 19‑2009 dėl Audito Rūmų automobilių parko valdymo ir naudojimo komentarai“ (toliau – Sprendimo Nr. 19‑2009 komentarai).
Sprendimo Nr. 19-2009 komentarų dėl šio sprendimo 4 straipsnio tekstas atitiko Sprendimo Nr. 33‑2004 komentarų dėl šio sprendimo 4 straipsnio tekstą.
g)

Sprendimas Nr. 66‑2011
2011 m. spalio 26 d. Audito Rūmų sprendimo Nr. 66‑2011, kuriuo nustatomos Europos Audito Rūmų etikos gairės, 1 straipsnyje nustatyta:
„Prie šio sprendimo pridedamos etikos gairės taikomos Audito Rūmams <…>“.
Prie minėto sprendimo pridedamose etikos gairėse (toliau – Etikos gairės) numatyta:
„<…>
2.2. Audito Rūmų išteklius privalome valdyti teisėtai, tvarkingai ir laikydamiesi patikimo finansų valdymo principų. Audito Rūmai turėtų būti pavyzdžiu finansų valdymo srityje: jų ištekliai privalo būti valdomi visapusiškai laikantis Finansinio reglamento ir visų kitų taikomų taisyklių, jų tikslai privalo būti pasiekti laikantis ekonomiškumo, efektyvumo ir veiksmingumo principų.
<…>
3.3. Turime vengti bet kokio, tikro ar numanomo, interesų konflikto. Jis gali kilti, pavyzdžiui, priklausant politinėms organizacijoms, būnant partijos ar bendrovės valdybos nariu arba turint finansinių interesų audituojamuose subjektuose. Turime būti ypač budrūs šiose situacijose ir atkreipti dėmesį į tai, kaip jas gali vertinti trečiosios šalys.
3.4. Neturime su audituojamu subjektu palaikyti jokių santykių, kurie galėtų pakenkti mūsų nepriklausomumui. Jį galėtų paveikti, be kita ko, šeiminiai ir (arba) asmeniniai santykiai su audituojamo subjekto darbuotojais, nes tokie santykiai galėtų paveikti mūsų darbo rezultatus. Prieš pradėdami audito užduotį, turime įvertinti galimą tokių santykių poveikį ir informuoti savo vadovą; Audito Rūmai šiuo tikslu yra nustatę metinę patvirtinimo procedūrą.
<…>
3.7. Išorine veikla galime užsiimti tik tiek, kiek tai nustatyta Pareigūnų tarnybos nuostatose, ir turime visada laikytis lojalumo Audito Rūmams pareigos. Turime susilaikyti nuo bet kokios veiklos, galinčios pakenkti Audito Rūmų reputacijai, sukelti abejonių mūsų nešališkumu arba trukdyti mūsų darbui.
<…>“.
h)

2012 m. Elgesio kodeksas
Audito Rūmų nariams taikomo elgesio kodekso, kurį 2012 m. vasario 8 d. priėmė ši institucija (toliau – 2012 m. Elgesio kodeksas), 2 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys buvo suformuluotos taip:
„1.   Nariai vengia bet kokios situacijos, dėl kurios gali kilti interesų konfliktas. Jie neturi kištis į klausimus, kuriais yra asmeniškai suinteresuoti, be kita ko, turi šeiminį arba finansinį interesą, kuris galėtų pakenkti jų nešališkumui. <…>
2.   Audito Rūmų nariai deklaruoja visus finansinius interesus ir turtą, dėl kurio jiems vykdant pareigas gali kilti interesų konfliktas, nesvarbu, ar tai būtų asmeninis turtas įmonės kapitale, visų pirma akcijos, ar bet koks kitas turtas, pavyzdžiui, konvertuojamosios obligacijos ar investicijų sertifikatai. <…> Privalo būti deklaruojamas bet koks tiesiogiai ar per nekilnojamojo turto įmonę priklausantis nekilnojamasis turtas, išskyrus būstą, skirtą naudoti išimtinai jo savininkui ir jo šeimai.
<…>
4.   Pradėdami eiti pareigas nariai pateikia Audito Rūmų pirmininkui pirmesniuose šio straipsnio punktuose nurodytą deklaraciją naudodami priede pateiktą formą. <…> Reikšmingų pasikeitimų atveju deklaracija turi būti peržiūrėta. Tokiu atveju turi būti pateikta nauja deklaracija. <…>“
2012 m. Elgesio kodekso 4 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Audito Rūmų nariai atsideda savo įgaliojimų vykdymui. Jie negali eiti jokių politinių pareigų.
2.   Nariai susilaiko nuo bet kokios išorinės profesinės veiklos ir nuo visos kitos išorinės veiklos, nesuderinamos su jų pareigų vykdymu.
<…>
6.   Nariai savo išorės veiklą, išskyrus šio straipsnio 4 dalyje nurodytą veiklą, nurodo 2 straipsnyje numatytoje interesų deklaracijoje.“
i)

Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklės
Per abi K. Pinxten kaip Audito Rūmų nario kadencijas Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklės buvo paeiliui nustatytos 2004 m. gruodžio 8 d. Audito Rūmų sprendimu Nr. 92‑2004, 2010 m. kovo 11 d. Audito Rūmų sprendimu Nr. 26‑2010 ir 2016 m. birželio 2 d. Audito Rūmų sprendimu Nr. 38‑2016 (toliau – Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklės). Kiekvienas iš šių sprendimų prieš panaikinimą buvo iš dalies pakeistas.
Šiai bylai reikšmingos nuostatos per minėtą laikotarpį nebuvo iš esmės pakeistos.
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 5 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„1.   Nariai susilaiko nuo bet kokios išorinės profesinės veiklos, taip pat nuo bet kokios kitos išorės veiklos, nesuderinamos su nepriklausomumo ir parengties principais, susijusiais su jų pareigų vykdymu, kaip nurodyta SESV 286 straipsnio 3 ir 4 dalyse <…>.
2.   Todėl visa vykdoma ar numatoma vykdyti papildoma veikla turi būti vertinama pagal šiuos bendruosius kriterijus:
a)
veikla nekenkia Audito Rūmų įvaizdžiui, kiek tai susiję su jų nešališkumu;
b)
nėra interesų konflikto;
c)
vykdant veiklą neperkraunama darbotvarkė;
d)
jos vykdymas nesuteikia finansinės naudos“.
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse buvo numatyta:
„1.   Ne vėliau kaip per 30 darbo dienų nuo pareigų vykdymo pradžios, kiekvienas narys praneša Audito Rūmų pirmininkui apie savo išorės veiklą, apibūdindamas ją kaip įmanoma tiksliau pagal kiekvieną iš keturių bendrųjų kriterijų, įvardytų šių taisyklių 5 straipsnio 2 dalyje.
2.   Norint užsiimti nauja išorės veikla, išskyrus pirmiau 1 dalyje nurodytą veiklą <…> būtina nedelsiant pateikti naują deklaraciją Audito Rūmų pirmininkui <…>.“
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 8 straipsnio pirmoje pastraipoje buvo nustatyta:
„Posėdžiai, kurie vyksta pagal Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnį, yra uždari, kaip tai suprantama pagal šių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnį.“
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 39 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta:
„Generalinis sekretorius, kaip asmuo, atsakingas už Audito Rūmų sekretoriatą, be kita ko, rengia Audito Rūmų posėdžių protokolų projektus <…>. Jis padeda pirmininkui rengiant Audito Rūmų posėdžius, užtikrinant nustatytos tvarkos laikymąsi ir tinkamą visos sudėties Audito Rūmų sprendimų vykdymą.“
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnio 3 dalyje buvo nustatyta:
„Uždari posėdžiai vyksta be vertėjų ar Audito Rūmų darbuotojų, išskyrus jei savo ankstesniame posėdyje Audito Rūmai ar kolegija nusprendžia kitaip“.
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 50 straipsnio 1 dalis buvo suformuluota taip:
„Audito Rūmų posėdžių protokolų projektus rengia Generalinis sekretorius ar bet kuris kitas šiam darbui paskirtas asmuo. Šie projektai pateikiami nariams kaip galima anksčiau ir yra Audito Rūmų tvirtinami vėlesniame Audito Rūmų posėdyje.“
B.

Liuksemburgo teisė
Règlement ministériel du 18 mars 2010, portant publication de la loi belge du 22 décembre 2009 relative au régime général d’accise transposant la directive 2008/118 et abrogeant la directive 92/12/CEE en la matière
(2010 m. kovo 18 d. Ministro įsakymas dėl 2009 m. gruodžio 22 d. Belgijos įstatymo dėl bendrosios akcizų tvarkos, kuriuo į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2008/118, panaikinanti Direktyvą 92/12/EEB, paskelbimo (toliau – 2010 m. kovo 18 d. ministro įsakymas) 1 straipsnyje nurodyta:
„2009 m. gruodžio 22 d. Belgijos įstatymas dėl bendrosios akcizų tvarkos skelbiamas
Mémorial
ir turi būti vykdomas Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje.“
2009 m. gruodžio 22 d. Belgijos įstatymo dėl bendrosios akcizų tvarkos, taikomo Liuksemburge pagal 2010 m. kovo 18 d. ministro įsakymo 1 straipsnį, 13 straipsnis suformuluotas taip:
„1977 m. liepos 18 d. Bendrojo muitų ir akcizų įstatymo 20 straipsnio [7–12 punktuose] nurodyti diplomatai, konsuliniai pareigūnai, ginkluotosios pajėgos ir įstaigos pagal joms taikomą atleidimo nuo akcizo procedūrą turi teisę gauti iš kitų valstybių narių atvežtas akcizais apmokestinamas prekes, kurioms akcizų taikymas laikinai atidėtas<…>“
Loi générale belge du 18 juillet 1977, sur les douanes et accises
(1977 m. liepos 18 d. Belgijos Bendrasis muitų ir akcizų įstatymas) 20 straipsnio 7 punkte numatyta:
„Atleidimas nuo akcizų taikomas atsižvelgiant į galimas sąlygas ir apribojimus, įskaitant pagrįstą kiekį, kurį nustato Karalius, nebent tarptautinėje sutartyje ar susitarime dėl būstinės nustatyta kitaip:
<…>
7°
pagrįstam kiekiui prekių, skirtų šalyje pareigas einančių diplomatinių ir konsulinių karjeros pareigūnų, diplomatinių misijų administracinio ir techninio personalo ir konsulinių darbuotojų asmeniniam naudojimui – įskaitant jų šeimos narių, priklausančių jų namų ūkiui, naudojimą, – jeigu suinteresuotieji asmenys nėra Belgijos piliečiai ar nuolatiniai gyventojai ir nevykdo jokios profesinės ar komercinės veiklos siekdami asmeninės naudos.“
Règlement grand-ducal du 7 février 2013, concernant les franchises et exonérations de la taxe sur la valeur ajoutée accordées aux missions diplomatiques et aux postes consulaires, ainsi qu’aux agents diplomatiques, aux fonctionnaires consulaires et aux agents de chancellerie
(2013 m. vasario 7 d. Didžiosios Hercogystės nutarimas dėl diplomatinių atstovybių ir konsulinių įstaigų, taip pat diplomatų, konsulinių pareigūnų ir kanceliarijos tarnautojų atleidimo nuo pridėtinės vertės mokesčio ir neapmokestinimo pridėtinės vertės mokesčiu; toliau – 2013 m. vasario 7 d. Didžiosios Hercogystės nutarimas) 1 straipsnio c ir f punktai suformuluoti taip:
„Šiame reglamente:
<…>
c)
diplomatai: diplomatinių atstovybių vadovai, vyriausieji patarėjai, patarėjai, sekretoriai ir atašė, jeigu suinteresuotieji asmenys nėra Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės piliečiai ar nuolatiniai gyventojai ir nevykdo joje jokios privačios pelningos veiklos;
<…>
f)
diplomatų, konsulinių pareigūnų ir kanceliarijos tarnautojų asmeninis naudojimas – tiesioginis, faktinis ir išimtinis naudojimas šalies viduje šių asmenų, taip pat jų šeimos narių, sudarančių jų šeimos ūkį, asmeniniams ir privatiems poreikiams tenkinti, jeigu šie asmenys nėra Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės piliečiai ar nuolatiniai gyventojai ir nevykdo joje jokios privačios pelningos veiklos“.
Šio Didžiosios Hercogystės nutarimo 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Nuo pridėtinės vertės mokesčio atleidžiamas prekių tiekimas ir paslaugų teikimas, jei jo vertė be mokesčių kiekvienu atveju yra ne mažiau kaip 240 EUR, įskaitant prekių tiekimą ir paslaugų teikimą kitoje valstybėje narėje, skirtą diplomatams, konsuliniams pareigūnams ir kanceliarijos tarnautojams, kuriems Liuksemburgo Didžioji Hercogystė yra priimančioji šalis <…>“.
II.

Faktinės bylos aplinkybės
Nuo 2006 m. kovo 1 d. iki 2018 m. balandžio 30 d. K. Pinxten buvo Audito Rūmų narys, ėjęs pareigas dvi kadencijas.
Minėtu laikotarpiu jis buvo paskirtas dirbti šios institucijos III kolegijoje, atsakingoje už Sąjungos išorės santykių, plėtros ir humanitarinės pagalbos išlaidų auditą. Nuo 2011 m. balandžio 4 d. iki paskutinės kadencijos pabaigos K. Pinxten ėjo tos pačios III kolegijos seniūno pareigas.
Gavus palankią komiteto, atsakingo už Audito Rūmų narių išorės veiklos vertinimą, nuomonę, 2015 m. balandžio 30 d. sprendimu K. Pinxten buvo leista pirmininkauti
Stichting Behoud Natuur en Leefmilieu Vlaanderen
(Flandrijos gamtos ir aplinkos išsaugojimo fondas, Belgija) (toliau – SBNL‑V).
Per abi kadencijas K. Pinxten buvo skirtas tarnybinis automobilis ir kuro kortelė, kurią naudojant Audito Rūmams galėjo būti išrašomos sąskaitos faktūros už šiam automobiliui skirtą kurą. K. Pinxten prašymu jam taip pat buvo išduotos dar dvi kuro kortelės.
Nuo 2006 m. iki 2014 m. kovo mėn. K. Pinxten galėjo naudotis Audito Rūmų samdomo vairuotojo paslaugomis. Nuo 2014 m. balandžio mėn. K. Pinxten galėjo prašyti skirti jam vairuotoją, priskirtą prie „vairuotojų grupės“, už kurią buvo atsakingas Audito Rūmų finansų direktorius.
Per K. Pinxten kadencijas jam taip pat buvo kompensuojamos reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos, įvairios išlaidos, patirtos vykstant į komandiruotes, kurias K. Pinxten prašymu patvirtino Audito Rūmų pirmininkas, be to, jam buvo mokami su šiomis komandiruotėmis susiję dienpinigiai.
III.

Pradėti tyrimai ir procedūros
A.

Preliminarios priemonės, kurių ėmėsi Audito Rūmai
Audito Rūmai nurodo, kad 2016 m. gavo informacijos apie kelis šiurkščius pažeidimus, kuriais buvo kaltinamas K. Pinxten. 2016 m. liepos 18 d. šios institucijos Generalinis sekretorius žodžiu pranešė K. Pinxten apie dėl jo pateiktą informaciją.
2016 m. vasarą Audito Rūmų tarnybos išanalizavo K. Pinxten ir šios institucijos vairuotojų, kuriems jis išdavė komandiruočių formas, komandiruotes, siekdami nustatyti galimus pažeidimus. Vėliau šios tarnybos susirašinėjo su K. Pinxten dėl nurodomo kai kurių jo ar jo vairuotojų komandiruočių neteisėtumo. Po šio susirašinėjimo K. Pinxten negrąžino Audito Rūmų reikalaujamų sumų.
2016 m. liepos 26 d. Audito Rūmai buvo informuoti, kad 2011 m. K. Pinxten sukčiavo draudimo srityje, kai susidūrė jo tarnybinis ir asmeninis automobiliai. 2016 m. rugsėjo 1 d. šios institucijos Generalinis sekretorius žodžiu pranešė K. Pinxten apie šiuos įtarimus. Tos pačios dienos rašte K. Pinxten nurodė, kad nagrinėjamas eismo įvykis įvyko susidūrus jo tarnybiniam automobiliui, kurį vairavo jo kabinetui skirtas vairuotojas, ir privačiam K. Pinxten automobiliui, vairuojamam jo sūnaus.
B.

OLAF tyrimas
2016 m. spalio 14 d. Audito Rūmų Generalinis sekretorius šios institucijos pirmininko nurodymu persiuntė OLAF bylos medžiagą, susijusią su K. Pinxten veiksmais, dėl kurių iš Sąjungos biudžeto galėjo būti patirta nepagrįstų išlaidų.
2017 m. kovo 31 d. OLAF generalinis direktorius oficialiai pranešė Audito Rūmų pirmininkui apie tai, kad yra pradėtas tyrimas dėl galimų Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių pažeidimų, susijusių su K. Pinxten, padarytų jam naudojant Audito Rūmų turtą ir per komandiruotes, į kurias buvo vykstama arba kurios buvo patvirtintos pažeidžiant taikytinas taisykles.
2017 m. rugsėjo 22 d. OLAF informavo K. Pinxten apie tai, kad yra pradėtas minėtas tyrimas ir jame K. Pinxten suteiktas „susijusio asmens“ statusas.
2017 m. lapkričio 20 d. OLAF atliko patikrinimą K. Pinxten kabinete ir paėmė įvairių dokumentų. Atlikusi pirminę jų analizę OLAF 2017 m. gruodžio 15 d. informavo K. Pinxten, kad tyrimo aprėptis buvo išplėsta, apimant, be kita ko, galimus interesų konfliktus ir kitus SESV 285 ir 286 straipsnių bei 2012 m. Elgesio kodekso nuostatų pažeidimus.
2017 m. gruodžio 22 d. OLAF tyrėjai žodžiu apklausė K. Pinxten. Po to, kai OLAF pateikė užbaigus tyrimą nustatytų aplinkybių santrauką, 2018 m. gegužės 15 d. K. Pinxten pateikė OLAF rašytines pastabas.
2018 m. liepos 2 d. Audito Rūmai gavo galutinę OLAF ataskaitą, kuria užbaigiamas tyrimas (toliau – OLAF ataskaita). Šioje ataskaitoje buvo padaryta išvada, kad K. Pinxten netinkamai naudojo Audito Rūmų išteklius, vykdydamas veiklą, nesusijusią su jo pareigomis, netinkamai naudojo kuro korteles, nesąžiningai pasinaudojo tarnybinio automobilio draudimo sutartimi, keletą kartų neatvyko į darbą be pateisinamos priežasties, nedeklaravo tam tikros išorės veiklos, perdavė konfidencialią informaciją ir buvo nustatyta interesų konflikto atvejų.
Atsižvelgdama į minėtoje ataskaitoje padarytas išvadas, OLAF rekomendavo Audito Rūmams pradėti drausminę procedūrą K. Pinxten, imtis tinkamų priemonių siekiant užtikrinti, kad būtų susigrąžinta 472869,09 EUR suma, atitinkanti Audito Rūmų nepagrįstai patirtas išlaidas, ir apsvarstyti galimybę susigrąžinti 97954,52 EUR sumą, atitinkančią darbo užmokestį, išmokėtą už laikotarpius, kai K. Pinxten neatvyko į darbą be pateisinamos priežasties.
Be to, manydama, kad kai kurios atliekant tyrimą atskleistos faktinės aplinkybės galėjo būti nusikalstamos veikos, OLAF persiuntė turimą informaciją ir savo rekomendacijas Liuksemburgo teisėsaugos institucijoms.
C.

Šios procedūros pradėjimas Audito Rūmuose
2018 m. liepos 3 d. Audito Rūmų pirmininkas šios institucijos nariams persiuntė OLAF ataskaitos ir šios įstaigos pateiktų rekomendacijų kopiją.
2018 m. spalio 5 d. Audito Rūmų pirmininkas išsiuntė preliminarią ataskaitą šios institucijos nariams. Šioje ataskaitoje Audito Rūmams buvo rekomenduojama prašyti Teisingumo Teismo „išnagrinėti nustatytas faktines aplinkybes ir nuspręsti, ar K. Pinxten nevykdė su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų“. Tą pačią dieną apie minėtą ataskaitą ir OLAF ataskaitą pranešta K. Pinxten. Be to, 2018 m. spalio 17 d. jam buvo persiųsti OLAF ataskaitos priedai.
2018 m. lapkričio 19 d. K. Pinxten pateikė Audito Rūmams rašytines pastabas. 2018 m. lapkričio 26 d. jis buvo išklausytas uždarame šios institucijos narių posėdyje.
2018 m. lapkričio 29 d. uždarame posėdyje Audito Rūmai nusprendė perduoti klausimą dėl K. Pinxten spręsti Teisingumo Teismui pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
D.

Liuksemburgo valdžios institucijų iškelta baudžiamoji byla
Atsižvelgdamas į OLAF perduotą informaciją,
procureur d’État près le tribunal d’arrondissement de Luxembourg
(valstybės prokuroras prie Liuksemburgo apygardos teismo, Liuksemburgas) 2018 m. spalio 1 d. rašte paprašė Audito Rūmų panaikinti K. Pinxten imunitetą nuo jurisdikcijos. 2018 m. lapkričio 15 d. ši institucija patenkino šį prašymą.
IV.

Šalių reikalavimai
Audito Rūmai Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti K. Pinxten prašymą, kad Teisingumo Teismas sustabdytų bylos nagrinėjimą,
–
pripažinti, kad K. Pinxten nevykdė su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų, kylančių iš SESV 285 ir 286 straipsnių ir pagal juos priimtų taisyklių,
–
dėl to Audito Rūmai prašo skirti SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytą sankciją, patikėdami Teisingumo Teismui nustatyti jos dydį,
–
pripažinti K. Pinxten reikalavimus atlyginti žalą nepriimtinais ir
–
priteisti iš K. Pinxten bylinėjimosi išlaidas.
K. Pinxten Teisingumo Teismo prašo:
–
nurodyti Audito Rūmams pateikti Audito Rūmų narių komandiruočių ir visų šių narių tarnybinių automobilių naudojimo išlaidų vidaus audito ataskaitą už 2012–2018 m. laikotarpį, nurodyti priemones, kurių imtasi po šios ataskaitos, ir pateikti visus raštus, susijusius su vidaus auditoriui darytu spaudimu,
–
atmesti Audito Rūmų reikalavimą,
–
priteisti iš Audito Rūmų 50000 EUR jo patirtai neturtinei žalai atlyginti ir
–
priteisti iš Audito Rūmų bylinėjimosi išlaidas.
V.

Dėl prašymo sustabdyti šios bylos nagrinėjimą
A.

Šalių argumentai
K. Pinxten pabrėžia, kad Liuksemburge šiuo metu nagrinėjama baudžiamoji byla. Šiomis aplinkybėmis pagal principą „baudžiamoji byla sustabdo drausminę procedūrą“ arba bent pagal gero administravimo principą Teisingumo Teismas neturėtų priimti sprendimo anksčiau už Liuksemburgo teisėsaugos institucijas.
Šios bylos nagrinėjimo sustabdymas leistų nepakenkti K. Pinxten padėčiai Liuksemburge iškeltoje baudžiamojoje byloje ir užtikrinti, kad bus atsižvelgta į Liuksemburgo baudžiamųjų institucijų, kurios turi daugiau įgaliojimų atlikti tyrimą nei Teisingumo Teismas, nustatytas faktines aplinkybes.
Audito Rūmai prieštarauja tokiam prašymui.
B.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, kad jokioje Sąjungos teisės nuostatoje nenumatyta, kad procesas, pradėtas Teisingumo Teisme pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį, turi būti sustabdytas, jei dėl tų pačių faktinių aplinkybių (visų arba jų dalies) yra iškelta baudžiamoji byla.
Žinoma, Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnyje nustatyta: jeigu pareigūnas už tuos pačius veiksmus yra patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, galutinis sprendimas dėl jo drausmės priimamas tik po to, kai savo galutinį sprendimą paskelbia bylą nagrinėjantis teismas.
Vis dėlto procedūroms, susijusioms su tuo, kad Audito Rūmų narys pažeidė su jo pareigomis susijusius įsipareigojimus, taikomas savarankiškas teisinis reguliavimas, numatytas SESV 286 straipsnio 6 dalyje, todėl joms netaikomos Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtintos taisyklės, susijusios su drausmine procedūra (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Be to, reikia pabrėžti, kad, kaip savo išvados 78 punkte pažymėjo generalinis advokatas, SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatyta procedūra turi savo funkciją, nes ja siekiama užtikrinti tinkamą Europos institucijų veikimą, tad ji skiriasi nuo nacionalinio baudžiamojo proceso funkcijos.
Galiausiai iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad per šioje nuostatoje numatytą procedūrą Teisingumo Teismas nėra saistomas teisiniu faktų kvalifikavimu baudžiamojoje byloje ir turi teisę, naudodamasis visa savo diskrecija, tirti, ar faktai, dėl kurių priekaištaujama Audito Rūmų nariui, sudaro su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimą (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Taigi galimas šios bylos nagrinėjimo sustabdymas, kol bus baigta nagrinėti Liuksemburge iškelta baudžiamoji byla, nėra būtinas, nes bet kuriuo atveju šios bylos baigtis neriboja vertinimų, kuriuos Teisingumo Teismas turi atlikti priimdamas sprendimą dėl šio ieškinio, apimties.
Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti K. Pinxten pateiktą prašymą sustabdyti šios bylos nagrinėjimą.
VI.

Dėl prašymo įpareigoti pateikti tam tikrus dokumentus
A.

Šalių argumentai
K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmai atliko išsamų šios institucijos narių 2012–2018 m. patirtų komandiruočių išlaidų ir jų tarnybinių automobilių naudojimo išlaidų vidaus auditą.
Triplike jis prašo Teisingumo Teismo, taikant pasirengimo nagrinėti bylą priemonę, įpareigoti Audito Rūmus pateikti po šio vidaus audito parengtą ataskaitą ir apibūdinti priemones, kurių buvo imtasi po šios ataskaitos. Kaip teigia K. Pinxten, tokia tyrimo priemonė suteiktų Teisingumo Teismui informacijos apie tai, kaip Audito Rūmų vidaus audito tarnyba įvertino jo padėtį, apie kitų šios institucijos narių padarytų pažeidimų buvimą ir tai, kaip Audito Rūmai vertina tokius pažeidimus.
Be to, K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmų Generalinis sekretorius sukėlė grėsmę vidaus auditoriaus nepriklausomumui ir kad Teisingumo Teismui būtų naudinga gauti visus su šia situacija susijusius raštus, kad būtų galima nustatyti, kaip turėtų būti vertinami dėl K. Pinxten pareikšti prieštaravimai.
B.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad tik Teisingumo Teismas yra kompetentingas įvertinti prašymo pateikti dokumentus svarbą bylos dalykui ir prašomų dokumentų reikalingumą sprendimui minėtoje byloje priimti (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 3 d. Sprendimo Komisija / Lenkija,
C‑791/19 R
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2020:147
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad Teisingumo Teismas, priimdamas sprendimą dėl šio ieškinio, turi nustatyti su Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų apimtį ir, remdamasis šalių pateiktais įrodymais, įvertinti, ar K. Pinxten padarytas šių įsipareigojimų pažeidimas turi būti laikomas įrodytu.
Šiomis aplinkybėmis, net darant prielaidą, kad K. Pinxten nurodytoje vidaus audito ataskaitoje iš tikrųjų pateiktas jo elgesio tinkamumo vertinimas, vis dėlto Audito Rūmų vidaus organo pozicija šiuo klausimu negali būti lemiamas veiksnys priimant sprendimą dėl šios institucijos ieškinio.
Antra, reikia priminti, kad šis procesas išimtinai susijęs su pažeidimais, dėl kurių Audito Rūmai priekaištauja K. Pinxten.
Aplinkybė, kad panašius ar sunkesnius pažeidimus padarė kiti šios institucijos nariai, darant prielaidą, kad ji įrodyta, nereiškia, kad K. Pinxten elgesys buvo teisėtas ar kad toks elgesys galėtų būti laikomas atitinkančiu su jo pareigomis susijusius įsipareigojimus, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
Trečia, atsižvelgiant į Teisingumo Teismui šiame procese tenkančias funkcijas, kurios matyti iš šio sprendimo 94 punkto, galimas konfliktas Audito Rūmuose dėl vidaus audito atlikimo pasibaigus antrajai K. Pinxten kaip šios institucijos nario kadencijai, neturi reikšmės šios institucijos ieškinio nagrinėjimui.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad K. Pinxten grindžiant prašymą pateikti dokumentus nurodyti motyvai neįrodo, kad šie dokumentai galėtų būti svarbūs šiai bylai, todėl šis prašymas turi būti atmestas.
VII.

Dėl prašymo išimti dokumentą iš bylos medžiagos
A.

Šalių argumentai
Audito Rūmai prašo išimti iš bylos medžiagos šios institucijos pirmininko elektroninį laišką, 2019 m. vasario 13 d. išsiųstą kitiems Audito Rūmų nariams ir Generaliniam sekretoriui, kurį savo atsiliepimo į ieškinį B.10 priede pateikė K. Pinxten (toliau – 2019 m. vasario 13 d. e. laiškas).
Audito Rūmai teigia, kad tai yra griežtai konfidencialus e. laiškas, skirtas tik Audito Rūmų nariams, išsiųstas jau pasibaigus antrajai K. Pinxten, kaip šios institucijos nario, kadencijai. Iš to minėta institucija daro išvadą, kad šis dokumentas turėjo būti gautas neteisėtai, ir dėl to yra pažeista, be kita ko, Audito Rūmų teisė į pranešimų konfidencialumą.
K. Pinxten teigia, kad šis prašymas išimti 2019 m. vasario 13 d. e. laišką iš bylos medžiagos turi būti atmestas.
Šiuo klausimu K. Pinxten visų pirma nurodo, kad negavo šio e. laiško neteisėtai. Be to, jis mano, kad šis e. laiškas iš tikrųjų nebuvo konfidencialus, nes pagal Audito Rūmų elgesio taisykles konfidencialios informacijos neleidžiama siųsti elektroniniu paštu ir kad tokį elektroninį laišką gauna visi adresatų kabineto nariai. Galiausiai dokumento konfidencialumas ar aplinkybė, kad jis gautas neteisėtai, nepateisina jo išėmimo iš bylos medžiagos, jeigu jis būtinas tam, kad Teisingumo Teismas priimtų sprendimą, kaip yra nagrinėjamu atveju.
B.

Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad Sąjungos teisėje galioja laisvo įrodymų vertinimo principas, pagal kurį laiku pateikto įrodymo priimtinumas Sąjungos teismuose gali būti ginčijamas remiantis tik tuo, kad jis buvo gautas neteisėtai (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Infineon Technologies / Komisija,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs išimti dokumentą iš bylos medžiagos motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad kilo abejonių dėl to, ar šalis, kuri rėmėsi šiuo dokumentu, gavo jį teisėtomis priemonėmis (šiuo klausimu žr. 1981 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Ludwigshafener Walzmühle Erling ir kt. / Taryba ir Komisija,
197/80–200/80, 243/80, 245/80 ir 247/80
,
EU:C:1981:311
,
punktą).
Tas pats buvo nuspręsta dėl teisinės nuomonės, kurią vidaus naudojimui parengė nacionalinė administracija, kuri nebuvo pateikusi jos šaliai, kuri rėmėsi šia nuomone, ir nebuvo leidusi pateikti šios nuomonės šiai šaliai (2007 m. kovo 23 d. Sprendimo Stadtgemeinde Frohnleiten ir Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:185
,
–
punktai).
Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad institucijos teisės tarnybos pateikta teisinė nuomonė, kurios šalis, kuri remiasi šia nuomone, teisėtai negavo iš šios tarnybos, turi būti išimta iš bylos medžiagos, nebent tos šalies įvykdytas šios teisinės nuomonės pateikimas pateisinamas viršesniu viešuoju interesu (šiuo klausimu žr. 2009 m. sausio 29 d. Nutarties Donnici / Parlamentas,
C‑9/08
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2009:40
,
–
punktus).
Nors nagrinėjamu atveju K. Pinxten formaliai ginčija Audito Rūmų teiginį, kad 2019 m. vasario 13 d. e. laišką jis turėjo gauti neteisėtai, jis nepateikė jokių paaiškinimų dėl to, kaip jis gavo šį e. laišką, ir tik pabrėžia, kad šis e. laiškas buvo prieinamas daugeliui Audito Rūmų tarnautojų.
Vis dėlto 2019 m. vasario 13 d. e. laiškas priskirtinas prie Audito Rūmų nariams skirtos vidinės komunikacijos, kuri, akivaizdu, yra griežtai konfidenciali.
Be to, neginčijama, kad šis e. laiškas nebuvo išsiųstas K. Pinxten, nes nuo 2018 m. balandžio 30 d. jis jau nebebuvo Audito Rūmų narys.
Todėl reikia konstatuoti, kad kyla abejonių dėl to, ar K. Pinxten minėtą e. laišką gavo teisėtai.
Be to, K. Pinxten remiasi 2019 m. vasario 13 d. e. laišku siekdamas įrodyti, kad kiti Audito Rūmų nariai buvo vertinami palankiau nei jis.
Vis dėlto, darant prielaidą, kad kiti šios institucijos nariai iš tikrųjų buvo vertinami palankiau nei K. Pinxten, kiek tai susiję su jų einant pareigas neva padarytais pažeidimais, ši aplinkybė bet kuriuo atveju negali įrodyti, kad jis nepažeidė su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
Be to, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją vienodo požiūrio principas turi derėti su teisėtumo laikymusi, o tai reiškia, kad niekas negali savo naudai remtis kito asmens naudai padarytu neteisėtumu (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo The Rank Group,
C‑259/10 ir C‑260/10
,
EU:C:2011:719
,
punktas ir 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Pappalardo ir kt. / Komisija,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
,
punktas).
Vadinasi, K. Pinxten neįrodė, jog esama viršesnio viešojo intereso, kuris galėtų pateisinti nagrinėjamo dokumento pateikimą.
Todėl reikia patenkinti Audito Rūmų prašymą išimti iš bylos 2019 m. vasario 13 d. e. laišką, pateiktą atsiliepimo į ieškinį B.10 priede.
VIII.

Dėl ieškinio
A.

Dėl ieškinio priimtinumo
K. Pinxten pirmiausia pateikė keturis argumentus, kuriais ginčijo šio ieškinio priimtinumą, susijusius atitinkamai su SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytos procedūros nesuderinamumu su teise į veiksmingą teisminę gynybą, OLAF tyrimo neteisėtumu, Audito Rūmų vykdytos procedūros, skirtos šiam ieškiniui pareikšti, neteisėtumu ir pernelyg pavėluotu šio ieškinio pareiškimu.
1.

Dėl nurodomo šios procedūros nesuderinamumo su teise į veiksmingą teisminę gynybą
a)

Šalių argumentai
Pirmuoju argumentu dėl nepriimtinumo K. Pinxten teigia, kad per šią procedūrą nebus paisoma jo teisės kreiptis į teismą ir kad jis negalės pasinaudoti dvipakope teismų sistema, todėl būtų pažeistas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnis ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) Protokolo Nr. 7 2 straipsnis.
Nors Teisingumo Teismas 2006 m. liepos 11 d. Sprendime Komisija / Cresson (
C–432/04
,
EU:C:2006:455
) jau atmetė argumentą, susijusį su negalėjimu pasinaudoti dvipakope teismų sistema, jis nenurodė, kad šiuo atveju jis veikia kaip drausminė institucija, o ne kaip teismas.
Taigi, jeigu Audito Rūmų ieškinys turėtų būti nagrinėjamas, kaip nustatyta SESV 286 straipsnio 6 dalyje, K. Pinxten netektų bet kokios teisminės apsaugos, o tai reikštų, kad Audito Rūmų ieškinys negalėtų būti grindžiamas šia nuostata.
Audito Rūmai mano, kad šis pagrindas nepriimtinas, nes juo Teisingumo Teismo iš tikrųjų prašoma pripažinti pirminės teisės nuostatos negaliojimą. Bet kuriuo atveju minėtas pagrindas jau buvo atmestas 2006 m. liepos 11 d. Sprendime Komisija / Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia, kiek tai susiję su dvipakopės teismų sistemos nebuvimu, pakanka priminti, kad negalėjimas pateikti apeliacijos dėl Teisingumo Teismo sprendimo pagal SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytą procedūrą nėra trūkumas, galintis pažeisti atitinkamo Audito Rūmų nario ar buvusio nario teisę į veiksmingą teisminę gynybą, užtikrinamą Chartijos 47 straipsnyje (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
ir
punktus).
Be to, kadangi K. Pinxten teigia, kad jo argumentas skiriasi nuo argumento, kurį Teisingumo Teismas nagrinėjo 2006 m. liepos 11 d. Sprendime Komisija / Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
), nes juo nurodomas visiškas teisminės gynybos nebuvimas, o ne teisės į dvipakopę teismų sistemą pažeidimas, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas, išklausęs K. Pinxten, priima sprendimą šioje byloje kaip pagal ESS ir SESV įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas, o ne kaip sprendimą drausmės byloje priimanti administracinė institucija.
Todėl to, kad Teisingumo Teismas, kaip pirmoji ir paskutinė instancija, išnagrinės prieštaravimus, susijusius su tuo, kad K. Pinxten, kaip nurodoma, pažeidė su Audito Rūmų nario pareigomis susijusius įsipareigojimus, pakanka, kad jam būtų užtikrinta veiksminga teisminė gynyba.
2.

Dėl OLAF tyrimo nurodomo neteisėtumo
a)

Šalių argumentai
Antruoju argumentu dėl nepriimtinumo K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmų ieškinys grindžiamas OLAF ataskaita ir kad ši ataskaita buvo parengta atlikus neteisėtą procedūrą.
Pirma, OLAF neteisėtai išplėtė savo tyrimo aprėptį.
Iš Reglamento Nr. 883/2013 7 straipsnio 2 dalies matyti, kad patikrinimas institucijos patalpose turi būti atliekamas pagal raštišką įgaliojimą, kuriame turi būti nurodyta, be kita ko, leidžiami tyrimo veiksmai, kurių apimtis apibrėžta sprendime pradėti tyrimą.
Taigi OLAF negali atlikti patikrinimo, kurio tikslas arba rezultatas yra atskleisti galimus pažeidimus, apie kuriuos ji nežinojo ir kurie nepatenka į atliekamo tyrimo sritį. Taigi nagrinėjamu atveju OLAF negalėjo pagrįstai išplėsti savo tyrimo apimties remdamasi per patikrinimą K. Pinxten kabinete surinktų duomenų analize.
Antra, OLAF pažeidė K. Pinxten teisę į privatų gyvenimą. Pirma, ši tarnyba nepatvirtino, kad nepaėmė K. Pinxten ir jo gynėjo susirašinėjimo, kuriam taikoma profesinės paslapties apsauga. Antra, OLAF paėmė privačius dokumentus, kurie buvo aiškiai pateikiami kaip privatūs ir visų pirma buvo susiję su suinteresuotojo asmens dalyvavimu medžioklėje bei buto, kurio savininkas jis yra, nuoma.
Trečia, OLAF nepaisė K. Pinxten teisės į gynybą.
Pirma, faktinių aplinkybių, nurodytų K. Pinxten prieš priimant OLAF ataskaitą, santrauka buvo labai glausta, prie jos pridėtos lentelės buvo menkai suprantamos ir su ja susiję patvirtinamieji dokumentai nebuvo pateikti laiku.
Antra, ši ataskaita grindžiama įvairiomis faktinėmis aplinkybėmis ir pokalbiais, apie kuriuos K. Pinxten nebuvo informuotas, kai jį apklausė OLAF.
Trečia, jo teisės į gynybą įgyvendinimas buvo visiškai formalus, nes pateikti gynybiniai argumentai, išskyrus retas išimtis, nebuvo aptariami, o tik pakartoti ataskaitos pabaigoje.
Ketvirta, po K. Pinxten apklausos buvusi jo padėjėja negavo apklausos protokolo, nors OLAF privalėjo jai pateikti šio protokolo kopiją, o tai patvirtina, kad OLAF neištyrė nei jo kaltę patvirtinančių, nei ją paneigiančių įrodymų.
Audito Rūmai mano, kad pagrindas, susijęs su OLAF tyrimo neteisėtumu, yra nereikšmingas, nes šios tarnybos ataskaita nėra lemiamas veiksnys, kuriuo grindžiamas kreipimasis į Teisingumo Teismą.
Papildomai nurodoma, kad šis pagrindas yra nepagrįstas.
Visų pirma, Audito Rūmai teigia, kad niekas nedraudžia OLAF išplėsti tyrimo apimties ir kad ši tarnyba turi turėti galimybę išplėsti tokio tyrimo aprėptį, kai patikrinus institucijos patalpas kyla rimtų įtarimų. Be to, nagrinėjamas tyrimas apėmė įtarimus, glaudžiai susijusius su pirmine jo aprėptimi.
Visų antra, K. Pinxten teisės į privatų gyvenimą buvo paisoma. Pirma, jokia jo pateikta informacija neįrodo, kad OLAF rėmėsi dokumentu, kuriam taikoma advokato ir jo kliento santykių konfidencialumo apsauga. Antra, pagal Reglamento Nr. 883/2013 4 straipsnio 2 dalį OLAF leidžiama nedelsiant susipažinti su visa institucijų turima informacija ir paimti visų institucijų turimų dokumentų kopijas. Taigi ši tarnyba turi diskreciją ir jos įgaliojimai negali būti ribojami todėl, kad tam tikri dokumentai pateikiami kaip „privatūs“.
Visų trečia, K. Pinxten turi įrodyti, kad nagrinėjamos procedūros baigtis galėjo būti kitokia, jei nebūtų padarytas nurodomas jo teisės į gynybą pažeidimas, tačiau jis to nepadarė. Bet kuriuo atveju šioje byloje OLAF įvykdė savo pareigas pateikdama pakankamą faktinių aplinkybių santrauką, kad K. Pinxten galėtų pateikti savo pastabas, o tai, beje, jis ir padarė. Be to, jis taip pat turėjo galimybę pateikti savo gynybos argumentus vykstant Audito Rūmų vidaus procedūrai, remdamasis visa OLAF ataskaita. OLAF taip pat neprivalėjo pateikti buvusiai K. Pinxten padėjėjai protokolo, nes ji buvo apklausta kaip liudytoja.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia išnagrinėti Audito Rūmų argumentą, kad nebūtina vertinti OLAF tyrimo teisėtumo, nes OLAF ataskaita nėra lemiamas veiksnys, kuriuo grindžiamas kreipimasis į Teisingumo Teismą pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad penkiuose prieštaravimuose, kuriuos Audito Rūmai pateikė savo ieškiniui pagrįsti, pakartojamos OLAF ataskaitoje padarytos išvados.
Siekdami įrodyti šių prieštaravimų pagrįstumą, Audito Rūmai pateikia įrodymų, kuriuos daugiausia sudaro dokumentai, OLAF paimti atliekant tyrimą ir įtraukti į OLAF ataskaitos priedą. Be to, ieškinio A.37 priedas, į kurį Audito Rūmai daro labai daug nuorodų savo procesiniuose dokumentuose, taip pat aiškiai pristatomas kaip sudarytas iš „OLAF ataskaitos, 2018 m. liepos 2 d. perduotos Audito Rūmų pirmininkui, priedų“.
Be to, atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus, kodėl Audito Rūmai pakeitė savo pirminį vertinimą dėl K. Pinxten komandiruočių, reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų ir K. Pinxten išmokėtų dienpinigių pagrįstumo, ši institucija nurodė, kad jos naujas vertinimas buvo pagrįstas įrodymais, kuriuos OLAF surinko per tyrimą.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šio ieškinio priimtinumas nepriklauso nuo OLAF tyrimo teisėtumo.
Atsižvelgiant į tai, galimas šio tyrimo neteisėtumas galėtų reikšti, kad visi ar dalis Audito Rūmų grindžiant ieškinį pateiktų įrodymų buvo surinkti pažeidžiant taikytinas teisės normas, todėl Teisingumo Teismas turėtų nustatyti, ar šis pažeidimas sukelia pasekmių šių įrodymų priimtinumui šioje byloje.
Taigi prieš priimant sprendimą dėl Audito Rūmų pateiktų prieštaravimų reikia įvertinti K. Pinxten argumentų, susijusių su OLAF tyrimo neteisėtumu, pagrįstumą.
Pirma, kalbant apie tariamai neteisėtą OLAF tyrimo aprėpties išplėtimą, reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 883/2013 4 straipsnio 2 dalies a punktą OLAF gali susipažinti su visa Sąjungos institucijų turima aktualia informacija ir patekti į jų patalpas.
Pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalis šiais įgaliojimais galima naudotis tik atliekant vidaus tyrimą ir laikantis šiame reglamente nustatytų sąlygų.
Pagal to paties reglamento 5 straipsnio 1 dalį OLAF generalinis direktorius gali pradėti tyrimą, jeigu yra pakankamai įtarimų, leidžiančių daryti prielaidą, kad buvo įvykdytas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas, korupcija ar bet kuri kita neteisėta veika.
Be to, Reglamento Nr. 883/2013 7 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad OLAF darbuotojai atlieka patikrinimą institucijos patalpose prieš tai pateikę raštišką įgaliojimą, kuriame nurodomas, be kita ko, tyrimo dalykas ir tikslas, tyrimo teisiniai pagrindai ir iš jų kylantys tyrimo įgaliojimai.
Vadinasi, pirma, OLAF atliktas institucijos patalpų patikrinimas, prieš tai jai negavus informacijos, kuri leistų pagrįstai įtarti esant jos kompetencijai priskiriamą neteisėtą veiklą, yra neteisėtas ir, antra, tokio patikrinimo tikslas turi būti surinkti įrodymus, susijusius su įtariama neteisėta veikla (pagal analogiją žr. 2014 m. birželio 25 d. Sprendimo Nexans ir Nexans France / Komisija,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
,
punktą).
Vis dėlto iš Reglamento Nr. 883/2013 4, 5 ir 7 straipsnių negalima daryti išvados, kad OLAF draudžiama atsižvelgti į atsitiktinai per teisėtą institucijos patalpų patikrinimą aptiktą informaciją, atskleidžiančią esant jos kompetencijai priklausančią neteisėtą veiklą, apie kurią jai nebuvo žinoma iki šio patikrinimo ir kuri skiriasi nuo neteisėtos veiklos, dėl kurios iš pradžių buvo atliekamas tyrimas, kurio pagrindu šis patikrinimas buvo atliktas.
Be to, K. Pinxten siūlomas OLAF veiklą reglamentuojančių taisyklių aiškinimas praktiškai užtikrintų nebaudžiamumą asmenims, padariusiems neteisėtas veikas, atskleistas OLAF atliekant tyrimą, nors tokia pasekmė nėra būtina siekiant išvengti piktnaudžiavimo šiai tarnybai suteiktais tyrimo įgaliojimais arba užtikrinti atitinkamo asmens teisę į gynybą, o dėl to kiltų pavojus nepasiekti Reglamento Nr. 883/2013 1 straipsnio 1 dalyje nurodyto tikslo stiprinti kovą su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, korupcija ir bet kokia kita neteisėta veikla.
Taigi, jeigu per OLAF atliekamą teisėtą institucijos patalpų patikrinimą atsitiktinai atskleidžiama informacija, galinti sukelti pakankamų įtarimų, kurie leidžia daryti prielaidą, kad padaryti OLAF kompetencijai priskiriami neteisėti veiksmai, kurie skiriasi nuo veiksmų, su kuriais iš pradžių buvo siejamas tyrimas, kurio pagrindu buvo atliekamas toks patikrinimas, OLAF, jei ji šiuo tikslu ketina atlikti tyrimą, siekdama patikrinti per šį patikrinimą atsitiktinai atskleistos informacijos tikslumą arba ją papildyti, turi pradėti naują tyrimą (pagal analogiją žr. 1989 m. spalio 17 d. Sprendimo Dow Benelux / Komisija,
85/87
,
EU:C:1989:379
,
punktą ir 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
,
punktą) arba prireikus išplėsti pradinį tyrimo dalyką, jeigu atsitiktinai atskleisti neteisėti veiksmai yra pakankamai susiję su neteisėtais veiksmais, dėl kurių buvo pradėtas pirminis tyrimas, todėl pateisinama įtraukti šiuos veiksmus į tą pačią tyrimo procedūrą.
Nagrinėjamu atveju K. Pinxten neginčija nei sprendimo pradėti vidaus tyrimą, kurį OLAF generalinis direktorius priėmė po to, kai Audito Rūmai perdavė informaciją, teisėtumo, nei 2017 m. lapkričio 20 d. OLAF vykdant šį tyrimą atlikto šios institucijos patalpų patikrinimo teisėtumo.
Be to, jis neteigia, kad per šį patikrinimą OLAF rasti duomenys negalėjo sukelti pakankamų įtarimų, kurie leistų daryti prielaidą, kad padaryti OLAF kompetencijai priklausantys neteisėti veiksmai.
Todėl aplinkybė, kad OLAF sprendimas tyrimą, iš pradžių pradėtą dėl galimų pažeidimų, su kuriais siejamas K. Pinxten ir kurie turi poveikį Sąjungos finansiniams interesams, susijusių su Audito Rūmų turto naudojimu ir komandiruotėmis, įvykusiomis arba patvirtintomis pažeidžiant taikytinas taisykles, išplėsti įtraukiant galimus interesų konfliktus ir kitus SESV 285 ir 286 straipsnių, taip pat 2012 m. Elgesio kodekso nuostatų pažeidimus, grindžiamas per 2017 m. lapkričio 20 d. atliktą patikrinimą rasta informacija, negali lemti šio sprendimo neteisėtumo.
Antra, dėl argumentų, susijusių su K. Pinxten teisės į privatų gyvenimą pažeidimu, reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į šios procedūros dalyką, šioje byloje Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą ne dėl bet kokio šios teisės pažeidimo, kurį OLAF galėjo padaryti atlikdama tyrimą, o tik dėl nurodomų minėtos teisės pažeidimų, susijusių su Audito Rūmų šiam ieškiniui pagrįsti pateiktų įrodymų rinkimu. Iš tikrųjų OLAF galimai padaryti procedūriniai pažeidimai renkant įrodymus bet kuriuo atveju gali turėti įtakos šio ieškinio nagrinėjimui tik tiek, kiek jis grindžiamas OLAF neteisėtai gautais įrodymais.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia konstatuoti, kad tarp Audito Rūmų pateiktų įrodymų K. Pinxten nenurodo jokio dokumento, kuriam būtų taikomas advokato ir jo kliento santykių konfidencialumo principas.
Todėl tai, kad OLAF nepatvirtino, jog nepaėmė jokio K. Pinxten ir jo advokato tarpusavio susirašinėjimo, darant prielaidą, kad tai įrodyta, šioje byloje neturi reikšmės.
Dėl įrodymų, susijusių su K. Pinxten dalyvavimu medžioklėse, pažymėtina, kad Audito Rūmai pateikė Teisingumo Teismui dokumentus dėl šios veiklos, tiesiogiai susijusius su keliomis komandiruotėmis, į kurias K. Pinxten vyko kaip Audito Rūmų narys.
Vis dėlto, nors šie dokumentai buvo saugomi aplanke, aiškiai pažymėtame „privatu“, jie dėl savo ryšio su tokiomis komandiruotėmis negali būti laikomi susijusiais su veikla, kurią K. Pinxten vykdė išimtinai kaip privatus asmuo.
Be to, iš to, kas buvo konstatuota šio sprendimo 158 punkte, matyti, kad šioje byloje nebūtina priimti sprendimo dėl K. Pinxten teiginio, kad OLAF taip pat paėmė arba nukopijavo įvairius dokumentus, susijusius su medžioklėmis, neįtrauktomis į komandiruočių formas.
Galiausiai iš tiesų reikia konstatuoti, kad 2014 m. lapkričio 20 d. K. Pinxten raštas Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai, kuriame jai buvo siūloma išsinuomoti butą Briuselyje (Belgija), buvo susijęs su K. Pinxten privataus turto valdymu ir kad todėl šio rašto kopijos pridėjimas prie OLAF bylos medžiagos yra jo teisės į privataus gyvenimo gerbimą, užtikrinamos pagal Chartijos 7 straipsnį, apribojimas.
Vis dėlto tai, kaip OLAF gali naudoti šį raštą, yra apribota ir reglamentuojama įstatymu, nes jis gali būti naudojamas tik OLAF atliekant tyrimą ir pagal šį tyrimą vykdomas procedūras.
Taigi K. Pinxten pateikti argumentai šioje byloje neįrodo, kad OLAF neteisėtai pažeidė jo teisę į privataus gyvenimo gerbimą.
Trečia, dėl nurodomo K. Pinxten teisės į gynybą pažeidimo primintina, kad Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte nustatyta, jog teisė į gerą administravimą apima, be kita ko, kiekvieno asmens teisę būti išklausytam prieš taikant individualią jam nepalankią priemonę.
Šis principas įgyvendinamas Reglamento Nr. 883/2013 9 straipsnio 4 dalyje, kurioje numatyta, kad užbaigus tyrimą ir prieš padarant išvadas, konkrečiai susijusias su atitinkamu asmeniu, OLAF iš esmės turi suteikti šiam asmeniui galimybę pateikti pastabas dėl su juo susijusių faktinių aplinkybių.
Be to, Teisingumo Teismas per procedūrą, analogišką numatytajai SESV 286 straipsnio 6 dalyje, taikomą dėl Komisijos nario, nusprendė, kad reikia patikrinti, ar atitinkama Komisijos narė buvo laiku informuota apie jai pareikštus prieštaravimus ir ar ji turėjo galimybę būti išklausyta (2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktas). Be to, tokia pareiga taip pat numatyta Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 2 ir 3 dalyse.
Šiomis aplinkybėmis, nors ir OLAF, ir Audito Rūmai turi laikytis jiems atitinkamai tenkančių įpareigojimų, tai, ar atitinkamo šios institucijos nario ar buvusio nario teisė būti išklausytam buvo užtikrinta per SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytą procedūrą, turi būti vertinama bendrai, nes negalima atmesti, kad Audito Rūmai galėjo šiam nariui ar buvusiam nariui suteikti pakankamą galimybę būti išklausytam dėl aplinkybių, dėl kurių jis faktiškai negalėjo pateikti pastabų prieš OLAF priimant ataskaitą.
Šioje byloje neginčijama, kad 2017 m. gruodžio 22 d. OLAF žodžiu išklausė K. Pinxten, kad OLAF ir K. Pinxten advokatas susirašinėjo ir kad po to, kai buvo pateikta užbaigus tyrimą nustatytų faktinių aplinkybių santrauka, K. Pinxten advokatas turėjo galimybę nusiųsti OLAF rašytinį dokumentą, skirtą šioje santraukoje išdėstytiems teiginiams paneigti.
Vėliau, 2018 m. spalio 5 d., K. Pinxten gavo pranešimą apie OLAF ataskaitą ir Audito Rūmų nariams skirtą šios institucijos pirmininko preliminarią ataskaitą. Jis galėjo pareikšti poziciją dėl šių ataskaitų, pateikdamas rašytines pastabas ir apklausiamas šioje institucijoje.
Tokiomis aplinkybėmis, nors K. Pinxten teigia, kad per OLAF tyrimą buvo padaryti keturi atskiri pažeidimai, apie kuriuos kalbama šio sprendimo 131–134 punktuose ir dėl kurių jis faktiškai negalėjo būti išklausytas OLAF, jis nepateikia jokių argumentų, kurie įrodytų, kad prieš priimant OLAF ataskaitą jis Audito Rūmuose negalėjo pakankamai pareikšti savo pozicijos dėl tam tikrų įrodymų, kuriais prieš jį remtasi.
Šiomis aplinkybėmis matyti, jog K. Pinxten šioje byloje pateikti argumentai negali įrodyti, kad buvo pažeista jo teisė į gynybą.
Darytina išvada, kad visi K. Pinxten argumentai, susiję su OLAF tyrimo neteisėtumu, turi būti atmesti, todėl priimant sprendimą dėl šio ieškinio nebūtina nustatyti, ar per SESV 286 straipsnio 6 dalyje numatytą procedūrą galima remtis neteisėtai gautais įrodymais.
3.

Dėl Audito Rūmų vykdytos procedūros, skirtos šiam ieškiniui pareikšti, nurodomo neteisėtumo
a)

Šalių argumentai
Trečiuoju argumentu dėl nepriimtinumo K. Pinxten teigia, pirma, kad jo apklausa Audito Rūmuose, nepaisant jo prieštaravimų, buvo surengta dalyvaujant šios institucijos Generaliniam sekretoriui ir Teisės tarnybos vadovui, nors pagal Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnio 3 dalį reikalaujama, kad, kai prieš pareiškiant ieškinį pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį yra apklausiamas šios institucijos narys, ši apklausa turi būti vykdoma nedalyvaujant nei vertėjams, nei šios institucijos tarnautojams.
Aptariamų tarnautojų dalyvavimas galėjo turėti įtakos diskusijoms, be kita ko, dėl Audito Rūmų Generalinio sekretoriaus atsakomybės, susijusios su šios institucijos vykdomos kontrolės nepakankamumu ir jos Teisės tarnybos vadovo „keistu“ vaidmeniu atliekant tyrimą.
Antra, K. Pinxten mano, kad už šio ieškinio pareiškimą balsavo nepakankamai Audito Rūmų narių.
Iš tiesų Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalyje buvo reikalaujama keturių penktadalių Audito Rūmų narių, t. y. dvidešimt trijų narių balsų daugumos, tam, kad būtų leidžiama pareikšti ieškinį pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį. Vis dėlto už šio ieškinio pareiškimą balsavo tik dvidešimt du iš minėtų narių.
Nors du Audito Rūmų nariai nusišalino, ši aplinkybė neturi reikšmės. Kadangi Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalyje nustatyta balsų dauguma buvo apskaičiuojama atsižvelgiant į visą šių narių skaičių, nusišalinusių Audito Rūmų narių situacija būtų panaši į susilaikiusių šios institucijos narių situaciją.
Audito Rūmai kelia klausimą, ar reikšmingi K. Pinxten argumentai, susiję su sprendimu pareikšti šį ieškinį Teisingumo Teisme, nes šis sprendimas negali būti prilygintas kreipimosi į Teisingumo Teismą aktui, kaip nurodyta 2005 m. rugsėjo 9 d. Nutartyje Komisija / Cresson (
C‑432/04
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2005:539
).
Bet kuriuo atveju pagal Darbo tvarkos taisyklių 23 straipsnį ir Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 39 straipsnį Audito Rūmų Generalinis sekretorius dalyvauja visuose šios institucijos posėdžiuose, kad parengtų protokolą. Be to, pagal šių įgyvendinimo taisyklių 50 straipsnio 1 dalį Audito Rūmai galėjo paskirti asmenį, atsakingą už protokolo projekto parengimą. 2015 m. vasario 12 d. šia kompetencija buvo pasinaudota siekiant pavesti šią užduotį Audito Rūmų Teisės tarnybos vadovui.
Be to, dauguma, kurios reikalaujama ieškiniui pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį pareikšti, turėtų būti apskaičiuojama remiantis visu Audito Rūmų narių skaičiumi, neįtraukiant atitinkamo nario ir tų, kurie nusprendė nusišalinti. Žinoma, darbo tvarkos taisyklėse nenumatytas šios institucijos narių, atsidūrusių interesų konflikto situacijoje, atvejis. Vis dėlto, jei šie nariai būtų laikomi susilaikiusiais, jie
de facto
dalyvautų sprendimų priėmimo procese, į kurį jie neturėtų būti įtraukti.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas, gavęs nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su taisyklių, kuriomis reglamentuojamas Audito Rūmų sprendimo pareikšti ieškinį pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį priėmimas, pažeidimu, turi priimti sprendimą dėl šio prieštaravimo, o paskui prireikus išnagrinėti šio ieškinio pagrįstumą.
Tokio nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo negalima atmesti remiantis 2005 m. rugsėjo 9 d. Nutarties Komisija / Cresson (
C‑432/04
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2005:539
)
punkte padaryta išvada, kad nagrinėjant EB 213 straipsnio 2 dalimi grindžiamą ieškinį Komisijos sprendimas kreiptis į Teisingumo Teismą negali būti prilygintas kreipimosi į Teisingumo Teismą aktui.
Iš tiesų ši išvada, kuria buvo siekiama įrodyti tik tai, kad į Teisingumo Teismą kreiptasi tik dėl tame ieškinyje nurodytų aplinkybių, todėl jis neprivalėjo atsižvelgti į motyvus, dėl kurių Komisija manė esant tinkama kreiptis į Teisingumo Teismą, visiškai nereiškia, kad galimas sprendimo pareikšti minėtą ieškinį neteisėtumas neturi poveikio ieškinio priimtinumui.
Todėl reikia išnagrinėti K. Pinxten argumentus, susijusius su nurodomu Audito Rūmų vykdytos procedūros, skirtos leisti pareikšti šį ieškinį, neteisėtumu.
Pirma, kalbant apie K. Pinxten apklausos Audito Rūmuose eigą, reikia pažymėti, kad iš Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 1, 3 ir 4 dalių matyti, jog jeigu ši institucija mano, kad jai pateikta informacija gali įrodyti, jog vienas iš jos narių nebeatitinka keliamų reikalavimų arba nevykdo su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų, jis gali žodžiu pateikti paaiškinimus šiai institucijai prieš jai priimant sprendimą, ar kreiptis į Teisingumo Teismą, kad toks narys būtų atstatydintas iš pareigų, iš jo būtų atimta teisė į pensiją arba kitas ją pakeičiančias išmokas.
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 8 straipsnyje buvo patikslinta, kad posėdžiai, rengiami pagal Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnyje numatytą procedūrą, yra uždari, kaip tai suprantama pagal šių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnį.
Tokie posėdžiai pagal minėtų įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnio 3 dalį turėjo būti rengiami nedalyvaujant jokiam Audito Rūmų vertėjui ar darbuotojui, išskyrus atvejus, kai ankstesniame šios institucijos posėdyje buvo priimtas priešingas sprendimas.
Iš minėtų nuostatų matyti, kad K. Pinxten turėjo būti išklausytas dalyvaujant tik Audito Rūmų nariams.
Šios išvados negali paneigti Audito Rūmų argumentas, kad šios institucijos Generalinio sekretoriaus dalyvavimas šioje apklausoje vis dėlto buvo pateisinamas, nes jis turėjo parengti uždaro posėdžio, per kurį surengta minėta apklausa, protokolą ir padėti šios institucijos pirmininkui.
Žinoma, Darbo tvarkos taisyklių 23 straipsnyje nustatyta, kad turi būti rengiamas kiekvieno Audito Rūmų posėdžio protokolas. Be to, Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 39 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta, kad Audito Rūmų Generalinis sekretorius, be kita ko, yra atsakingas už šios institucijos posėdžių protokolų projektų parengimą ir pagalbą šios institucijos pirmininkui, kiek tai susiję su pasirengimu šios institucijos posėdžiams ir procedūrų laikymusi. Šių įgyvendinimo taisyklių 50 straipsnio 1 dalyje taip pat buvo patikslinta, kad kiekvieno Audito Rūmų posėdžio protokolo projektą parengia šios institucijos Generalinis sekretorius arba bet kuris kitas šiuo tikslu paskirtas asmuo.
Vis dėlto iš pirmesniame punkte minėtų nuostatų negalima daryti išvados, kad Audito Rūmų Generalinis sekretorius būtinai turėjo dalyvauti uždarame šios institucijos posėdyje, per kurį buvo apklaustas K. Pinxten, kad parengtų šio posėdžio protokolą, nes pagal šių įgyvendinimo taisyklių 50 straipsnio 1 dalį šio posėdžio protokolui parengti prireikus buvo galima paskirti Audito Rūmų narį.
Be to, reikia pabrėžti, kad Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnio 3 dalis buvo specialioji norma, kuria nukrypstama nuo įprastos Audito Rūmų posėdžių organizavimo tvarkos, siekiant, be kita ko, užtikrinti visiškai laisvus pasitarimus tarp šios institucijos narių.
Todėl taisyklėmis, kuriomis Audito Rūmų Generaliniam sekretoriui pavedama atlikti bendrą funkciją padėti šios institucijos pirmininkui, negalima pateisinti šio Generalinio sekretoriaus dalyvavimo uždarame šios institucijos posėdyje, juo labiau kad Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 49 straipsnio 3 dalyje buvo numatyta speciali procedūra, pagal kurią uždarame posėdyje galima leisti dalyvauti tos pačios institucijos tarnautojui – nenurodoma, kad šioje byloje nagrinėjamu atveju Audito Rūmai pasinaudojo tokia procedūra.
Šiomis aplinkybėmis Audito Rūmų Teisės tarnybos vadovo dalyvavimas aptariamame uždarame posėdyje taip pat negalėjo būti pateisintas Audito Rūmų posėdžio protokolų projektų rengimo funkcija, kuri, šios institucijos teigimu, jam buvo pavesta 2015 m. vasario 12 d. sprendimu, priimtu remiantis Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 50 straipsnio 1 dalimi.
Be to, iš minėto uždaro posėdžio stenogramos matyti, kad Audito Rūmų pirmininkas šios institucijos Teisės tarnybos vadovo dalyvavimą teisino ne šia funkcija, o jo, kaip patarėjo, vaidmeniu.
Nors iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Audito Rūmų Generalinio sekretoriaus ir Teisės tarnybos vadovo dalyvavimas uždarame šios institucijos posėdyje, per kurį apklaustas K. Pinxten, buvo neteisėtas, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją toks pažeidimas galėtų būti lemiamas tik jeigu K. Pinxten įrodytų, kad, jei šis pažeidimas nebūtų buvęs padarytas, Audito Rūmuose vykusi procedūra galėjo pasibaigti kitaip (pagal analogiją žr. 2019 m. balandžio 4 d. Sprendimo OZ / EIB,
C‑558/17 P
,
EU:C:2019:289
,
punktą ir 2020 m. birželio 4 d. Sprendimo C. F. (Mokestinis patikrinimas),
C‑430/19
,
EU:C:2020:429
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vis dėlto K. Pinxten neįrodė, kaip šių Audito Rūmų tarnautojų, kurie, kaip matyti iš šio uždaro posėdžio stenogramos, per šį posėdį nepareiškė savo nuomonės, dalyvavimas galėjo paveikti šio posėdžio eigą ar juo labiau šios institucijos galiausiai priimtą sprendimą.
Konkrečiai kalbant, nors K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmų Generalinis sekretorius galėtų būti pripažintas atsakingu už šios institucijos išlaidų kontrolės, kurią jis turėjo užtikrinti, trūkumus, reikia konstatuoti, kad vienintelis nagrinėjamo uždaro posėdžio tikslas buvo leisti K. Pinxten pareikšti savo poziciją dėl faktinių aplinkybių, dėl kurių jam priekaištaujama.
Be to, išreikšta kritika dėl Audito Rūmų Teisės tarnybos vadovo požiūrio vykstant tyrimui iš esmės grindžiama rašto, kurį tariamai padiktavo K. Pinxten vairuotojas ir parašė K. Pinxten, projektu, tačiau neginčijama, kad šis vairuotojas nepasirašė šio rašto. Taigi K. Pinxten pakankamai teisiškai neįrodė, kad Audito Rūmų Teisės tarnybos vadovo dalyvavimas aptariamame uždarame posėdyje galėjo paveikti šio posėdžio eigą dėl šio tarnautojo požiūrio.
Antra, dėl Audito Rūmuose vykusio balsavimo priimant sprendimą, ar pareikšti šį ieškinį, pažymėtina, jog Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad šis sprendimas turėjo būti priimtas slaptu balsavimu keturių penktųjų visų šios institucijos narių balsų dauguma.
Nors minėtoje nuostatoje taip pat numatyta, kad atitinkamas Audito Rūmų narys nedalyvauja balsuojant, ši taisyklė nagrinėjamu atveju neturi reikšmės, nes minėtas sprendimas buvo priimtas tą dieną, kai K. Pinxten jau nebebuvo šios institucijos narys.
Taigi, kaip savo išvados 90 punkte pažymėjo generalinis advokatas, atitinkamai Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalies ir jų 25 straipsnio 3 dalies formuluočių palyginimas rodo, kad tokiam sprendimui priimti reikalinga dauguma turėjo būti apskaičiuojama remiantis visų Audito Rūmų narių skaičiumi, o ne šios institucijos narių, dalyvavusių atitinkamame šios institucijos posėdyje, skaičiumi.
Chartijos 41 straipsnio 1 dalyje, be kita ko, nustatyta, kad kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai.
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją institucijos, įstaigos ir organai turi laikytis nešališkumo reikalavimo, apimančio du elementus: pirma, subjektyvų nešališkumą, reiškiantį, kad nė vienas atitinkamos institucijos pareigūnas neturi reikšti išankstinio nusistatymo ar asmeninio palankumo, ir, antra, objektyvų nešališkumą, reiškiantį, kad institucija turi suteikti pakankamai garantijų, kad neliktų jokių pagrįstų abejonių dėl galimo neobjektyvumo (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 27 d. Sprendimo August Wolff ir Remedia / Komisija,
C‑680/16 P
,
EU:C:2019:257
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Siekdami užtikrinti šio reikalavimo laikymąsi Audito Rūmų nariai, kurie negali nešališkai dalyvauti procedūroje, susijusiose su kreipimusi į Teisingumo Teismą dėl vieno iš esamų ar buvusių šios institucijos narių, be kita ko, dėl asmeninių ryšių su atitinkamu esamu ar buvusiu nariu, turi turėti galimybę užtikrinti, kad jie nedarys jokios įtakos šios procedūros baigčiai, ir šiuo tikslu turi turėti galimybę nusišalinti.
Jeigu Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalis būtų aiškinama taip, kad pagal šią nuostatą reikalaujama balsų dauguma apskaičiuojama, iš viso Audito Rūmų narių skaičiaus neatimant nusišalinusių jų narių skaičiaus, jų sprendimas nusišalinti faktiškai turėtų galimai lemiamą įtaką minėtoje nuostatoje numatytos procedūros baigčiai.
Be to, atsižvelgiant į toje pačioje nuostatoje reikalaujamą daugumą, dėl tokio jos aiškinimo praktiškai būtų labai sunku ar net neįmanoma pradėti šią procedūrą, jeigu tam tikras šios institucijos narių skaičius nuspręstų nusišalinti.
Taigi Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalį, atsižvelgiant į Chartijos 41 straipsnio 1 dalį, reikia aiškinti taip, kad šioje Darbo tvarkos taisyklių nuostatoje numatyta keturių penktadalių Audito Rūmų narių dauguma turi būti apskaičiuojama remiantis visu šios institucijos narių, galėjusių teisėtai dalyvauti aptariamame balsavime nepažeidžiant nešališkumo reikalavimo, skaičiumi.
Šioje byloje neginčijama, kad, siekdami užtikrinti šio reikalavimo laikymąsi, du Audito Rūmų nariai nusišalino dėl priežasčių, kurios nebuvo ginčijamos.
Todėl 22 Audito Rūmų narių balsų už šio ieškinio pareiškimą pakako Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalyje reikalaujamai balsų daugumai pasiekti.
Darytina išvada, kad K. Pinxten argumentai, susiję su Audito Rūmuose vykusios procedūros, taikytos siekiant leisti pareikšti šį ieškinį, neteisėtumu, turi būti atmesti.
4.

Dėl nurodomo vėlavimo pareikšti Audito Rūmų ieškinį
a)

Šalių argumentai
Ketvirtuoju argumentu dėl nepriimtinumo K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmai pažeidė Chartijos 41 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą protingo termino laikymosi principą, kai ginčijo nuo 2006 m. pateiktų mokėjimo prašymų teisėtumą, nors ši institucija nuo pat šių prašymų pateikimo turėjo visą naudingą informaciją, kad įsitikintų, jog minėti prašymai yra teisėti, arba nuspręstų prašyti paaiškinimų.
Teisinio saugumo principas, pagal analogiją su Sąjungos finansų teisės aktuose numatytomis taisyklėmis ir su jomis susijusia Teisingumo Teismo jurisprudencija, reikalauja, kad institucija pateiktų debeto avizą per terminą, kuris paprastai neturi būti ilgesnis nei penkeri metai, skaičiuojamą nuo tada, kai ši institucija galėjo pareikšti savo reikalavimą, tačiau šis terminas, atsižvelgiant į aplinkybes, gali būti sutrumpintas arba pratęstas.
Be to, šiuo atveju nebūtina įrodyti protingo termino viršijimo poveikio Sąjungos akto turiniui, nes šiuo ieškiniu nesiekiama panaikinti tokio akto. Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Audito Rūmai nebeturi teisės pareikšti visų prieštaravimų, kurie yra senesni nei trejų metų arba bent penkerių metų, skaičiuojant nuo 2018 m. spalio 5 d., t. y. šios institucijos pirmininko preliminarios ataskaitos pateikimo jos nariams dienos.
Audito Rūmų teigimu, į Teisingumo Teismą kreiptasi per protingą terminą. Iš tiesų Audito Rūmai galėjo pradėti šią procedūrą tik gavę OLAF ataskaitą, t. y. 2018 m. liepos 2 d. Atsižvelgiant į nurodomų pažeidimų apimtį, aštuonių mėnesių terminas nuo šios datos nėra per ilgas. Be to, taisyklės, susijusios su senatimi skolų išieškojimo srityje, negali būti pritaikytos šioje byloje.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją Audito Rūmai turi stengtis nevilkinti neribotai ieškinio pareiškimo pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį, kad užtikrintų pagrindinio teisinio saugumo reikalavimo laikymąsi, nepažeistų atitinkamo asmens teisės į gynybą ir nepadidintų šio asmens patiriamų sunkumų ginčijant šiame ieškinyje pateiktus argumentus (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Vis dėlto, kadangi šioje nuostatoje nenustatytas tikslus terminas, termino, kurio turi laikytis Audito Rūmai, protingumas negali būti nustatytas remiantis abstrakčiai apibrėžta, tikslia viršutine riba, bet turi būti vertinamas kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, visų pirma į bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir dalyvaujančių šalių elgesį (šiuo klausimu žr. 2013 m. vasario 28 d. Sprendimo Réexamen Arango Jaramillo ir kt. / EIB,
C‑334/12 RX–II
,
EU:C:2013:134
,
ir
punktus).
Be to, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 104 punkte, šioje byloje negali būti taikoma K. Pinxten nurodoma nuginčijama prezumpcija, kurią Teisingumo Teismas įtvirtino 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Marchiani / Parlamentas (
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
)
punkte ir pagal kurią ilgesnis nei penkerių metų terminas nuo nagrinėjamų faktinių aplinkybių susiklostymo dienos yra neprotingas.
Iš tiesų ši prezumpcija kilo iš taisyklių, susijusių su Sąjungai mokėtinų skolų susigrąžinimu (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Marchiani / Parlamentas,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
,
–
punktus).
Net jei ieškinys pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį iš dalies grindžiamas prieštaravimu, susijusiu su piktnaudžiavimu Audito Rūmų ištekliais, vis dėlto tokiu ieškiniu nesiekiama susigrąžinti atitinkamam šios institucijos nariui įvykdytų mokėjimų, kurie, šios institucijos manymu, buvo atlikti nepagrįstai.
Taigi reikia nustatyti, ar Audito Rūmų ieškinys buvo pareikštas per protingą terminą, atsižvelgiant į šio sprendimo 220 punkte primintą Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
Žinoma, šioje byloje nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad seniausios faktinės aplinkybės, dėl kurių priekaištaujama K. Pinxten, susiklostė 2006 m., t. y. daugiau nei dvylika metų iki šio ieškinio pareiškimo.
Be to, nors iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad griežtesnė Audito Rūmų narių pateiktų mokėjimo prašymų kontrolė būtų leidusi šiai institucijai anksčiau nustatyti bent didelę dalį pažeidimų, kuriais kaltinamas K. Pinxten, vis dėlto pagrindą sistemiškai peržiūrėti jo situaciją suteikė OLAF atliekant tyrimą aptikti įrodymai.
Audito Rūmų ieškinys pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį grindžiamas visos informacijos, kurią ši institucija turėjo atlikusi šią sisteminę peržiūrą, deriniu. Todėl neįrodyta, kad Audito Rūmai būtų galėję priimti sprendimą pareikšti šį ieškinį, neturėdami OLAF surinktos informacijos.
Be to, 2016 m. gavę informaciją, kuria remiantis apkaltintas K. Pinxten, Audito Rūmai tais pačiais metais atliko vidaus tyrimą. Nuo tada, kai 2016 m. spalio 27 d. Audito Rūmai gavo OLAF direktoriaus pateiktą informaciją, kuria remdamiesi jie svarstė galimybę pradėti tyrimą, ir iki OLAF ataskaitos perdavimo Audito Rūmams 2018 m. liepos 2 d., ši institucija pagal Reglamento Nr. 883/2013 5 straipsnio 3 dalį negalėjo atlikti savo tyrimų, nebent būtų kitaip sutarusi su OLAF. Gavę šią ataskaitą, Audito Rūmai pradėjo kelių etapų procedūrą, numatytą Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnyje; ši procedūra buvo vykdoma 2018 m. liepos 12 d.–lapkričio 29 d.
Darytina išvada, kad Audito Rūmai greitai sureagavo, gavę informacijos apie K. Pinxten tariamai padarytus pažeidimus, ir vėliau gana sparčiai vykdė procedūras, priskiriamas jų įgaliojimams, nors SESV 286 straipsnio 6 dalis iki tol dar niekada nebuvo taikoma ir OLAF ataskaitoje buvo nurodyta labai daug K. Pinxten padarytų pažeidimų.
Taigi, nors Teisingumo Teismas prireikus turės atsižvelgti į laikotarpį, praėjusį nuo tam tikrų nagrinėjamų faktinių aplinkybių susiklostymo iki Audito Rūmų tikslių prieštaravimų suformulavimo, kad įvertintų, kiek galima tikėtis, kad K. Pinxten pateiks papildomų paaiškinimų ar įrodymų dėl šių faktinių aplinkybių, negalima konstatuoti, kad apskritai šis ieškinys pareikštas pasibaigus protingam terminui ar kad Audito Rūmai šioje byloje nebegali remtis tam tikrais šiame ieškinyje nurodytais pažeidimais.
Todėl reikia atmesti K. Pinxten argumentus, susijusius su vėlavimu pareikšti šį ieškinį.
Kadangi nė vienas iš keturių argumentų, susijusių su ieškinio priimtinumu, nebuvo pripažintas pagrįstu, reikia konstatuoti, kad šis ieškinys yra priimtinas.
B.

Dėl prieštaravimų
Grįsdami savo ieškinį, Audito Rūmai nurodo penkis prieštaravimus, susijusius, pirma, su piktnaudžiavimu šios institucijos ištekliais, antra, su piktnaudžiavimu ir neteisėtu naudojimusi mokestinėmis privilegijomis ir, trečia, melagingais pareiškimais draudimo bendrovei dėl draudžiamojo įvykio, ketvirta, su nedeklaruotu ir neteisėtu tam tikros veiklos vykdymu ir, penkta, su interesų konflikto sukėlimu.
Siekiant išnagrinėti šiuos prieštaravimus, reikia pažymėti, kad pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį Audito Rūmai gali prašyti Teisingumo Teismo atleisti šios institucijos narius iš pareigų arba atimti iš jų teisę į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas, kai šie nariai nebeatitinka keliamų reikalavimų ar nevykdo su jų pareigomis susijusių įpareigojimų.
Šių pareigų pobūdis, be kita ko, nurodytas SESV 285 ir 286 straipsniuose.
Taigi pagal SESV 285 straipsnį šie nariai, eidami savo pareigas, turi būti visiškai nepriklausomi ir veikti Sąjungos bendrojo intereso labui.
Be to, iš SESV 286 straipsnio 3 dalies matyti, kad Audito Rūmų nariai turi, be kita ko, susilaikyti nuo bet kokios su jų pareigomis nesuderinamos veiklos.
Pagal SESV 286 straipsnio 4 dalį šiems nariams per jų kadenciją neleidžiama vykdyti jokios kitos mokamos ar nemokamos profesinės veiklos, siekiant, be kita ko, užtikrinti, kad šie nariai, eidami savo pareigas, būtų institucijos žinioje. Šioje nuostatoje taip pat patikslinama, kad šie nariai turi iškilmingai pasižadėti per savo kadenciją ir jai pasibaigus gerbti su savo pareigomis susijusius įsipareigojimus, ypač savo pareigą sąžiningai ir apdairiai elgtis nustojus eiti šias pareigas, sutinkant eiti tam tikras pareigas ar gauti tam tikrą naudą.
Kadangi tokios prievolės nurodytos tik kaip pavyzdžiai, „su šiomis pareigomis susijusių įsipareigojimų“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį, turi būti aiškinama plačiai. Atsižvelgiant į Audito Rūmų nariams patikėtas svarbias užduotis, reikia, kad jie laikytųsi griežčiausių elgesio normų ir visada teiktų pirmenybę Sąjungos bendram interesui ne tik nacionalinių interesų, bet ir asmeninių interesų atžvilgiu (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
ir
punktus).
Šiuo požiūriu pirminėje teisėje įtvirtintos Audito Rūmų narių pareigos pakartojamos ir sukonkretinamos šios institucijos priimtose normose, kurių šie nariai privalo griežtai laikytis.
Konkrečiai kalbant, Audito Rūmų nariai turi griežtai laikytis minėtose normose numatytų deklaravimo įpareigojimų, kad būtų užtikrintas SESV 286 straipsnio 3 ir 4 dalių laikymasis, ir taip užtikrinti, kad ši institucija būtų išsamiai informuota, kiek tai susiję su prašymais skirti šios institucijos išteklių, be kita ko, komandiruočių, reprezentacinėms ir svečių priėmimo išlaidoms.
Kilus abejonių dėl tikslios su jų pareigomis susijusių įsipareigojimų apimties, Audito Rūmų nariai, siekdami išsklaidyti šias abejones, turi kreiptis į šios institucijos kompetentingas tarnybas.
Vis dėlto, nors Audito Rūmų nariai privalo stengtis elgtis nepriekaištingai, tai nereiškia, kad pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį gali būti baudžiama už mažiausią nukrypimą nuo jiems taikomų normų. Šiuo tikslu reikalaujama tam tikro sunkumo pažeidimo (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Taigi nagrinėjant penkis Audito Rūmų pateiktus prieštaravimus reikia nustatyti, ar Teisingumo Teismo turima bylos medžiaga leidžia K. Pinxten atveju nustatyti su šios institucijos nario pareigomis susijusių įsipareigojimų, kaip jie apibrėžti pirminėje teisėje ir patikslinti šios institucijos priimtose normose, tam tikro sunkumo pažeidimą.
Šiuo tikslu Teisingumo Teismas turi išnagrinėti visus įrodymus, kuriuos jam pateikė ir Audito Rūmai, kurie turi įrodyti K. Pinxten priskiriamą įsipareigojimų neįvykdymą, ir K. Pinxten. Teisingumo Teismas turi, be kita ko, įvertinti šių įrodymų faktinį teisingumą ir patikimumą, kad nustatytų, ar jų pakanka, kad būtų konstatuotas tam tikro sunkumo pažeidimas, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
1.

Dėl ketvirtojo prieštaravimo, susijusio su nedeklaruotos ir neteisėtos politinės veiklos ir vadovavimo nekilnojamojo turto bendrovei veiklos vykdymu
Ketvirtajame prieštaravime Audito Rūmai teigia, kad K. Pinxten neįvykdė nesuinteresuotumo, nepriklausomumo, nešališkumo, pasižadėjimo, sąžiningumo, atsakingumo, pavyzdingumo ir skaidrumo įpareigojimų, nes per savo kadencijas neteisėtai vykdė dviejų rūšių išorinę veiklą.
Kadangi netinkamas Audito Rūmų išteklių naudojimas, nurodomas pirmajame prieštaravime, iš dalies susijęs su šios institucijos įsipareigojimais dėl išteklių, kuriuos ji pateikia kaip susijusius su šia išorės veikla, pirmiausia reikia išnagrinėti ketvirtąjį prieštaravimą.
Šiuo klausimu, kaip jau buvo priminta šio sprendimo 238 punkte, pagal SESV 286 straipsnio 4 dalį Audito Rūmų nariai, kol trunka jų kadencija, neturi vykdyti mokamos arba nemokamos profesinės veiklos.
Be to, pagal SESV 285 straipsnį siekiant užtikrinti šių narių nepriklausomumą ir pagal SESV 286 straipsnio 3 dalį užtikrinti, kad šie nariai susilaikytų nuo bet kokios su pareigomis nesuderinamos veiklos, Audito Rūmų priimtose taisyklėse, kurių tie patys nariai, kaip pažymėta šio sprendimo 241 punkte, turi kruopščiai laikytis, patikslinta, kokiomis sąlygomis jie per savo kadenciją gali vykdyti išorinę veiklą.
Etikos gairių 3.7 punkte numatyta, kad Audito Rūmų nariai neturi vykdyti jokios išorės veiklos, kuri nenustatyta Pareigūnų tarnybos nuostatuose, ir turi susilaikyti nuo bet kokios veiklos, kuri galėtų pakenkti šios institucijos reputacijai, sukelti abejonių šių narių nešališkumu arba sutrukdyti jų darbą.
2004 m. Elgesio kodekso 4 straipsnio 1 dalyje ir 2012 m. Elgesio kodekso 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse buvo nurodyta, kad Audito Rūmų nariai atsideda savo įgaliojimų vykdymui, kad jie negali eiti jokių politinių pareigų ir susilaiko nuo bet kokios išorinės profesinės ar bet kurios kitos su jų pareigų vykdymu nesusijusios veiklos.
Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 5 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta, kad Audito Rūmų nariai susilaiko nuo bet kokios su Audito Rūmų veikla nesusijusios profesinės veiklos, taip pat nuo bet kokios kitos išorės veiklos, nesuderinamos su nepriklausomumo ir buvimo institucijos žinioje vykdant pareigas principais.
Šių įgyvendinimo taisyklių 5 straipsnio 2 dalyje buvo patikslinta, kad bet kokia faktinė ar numatoma vykdyti papildoma veikla turi būti vertinama pagal keturis bendruosius kriterijus, susijusius atitinkamai su žalos Audito Rūmų įvaizdžiui, kiek tai susiję su jų nešališkumu, interesų konfliktų, darbotvarkės perkrovimo vykdant veiklą ir finansinės naudos nebuvimu.
Be to, procedūriniu požiūriu 2004 m. Elgesio kodekso 4 straipsnio 3 dalyje, 2012 m. Elgesio kodekso 4 straipsnio 6 dalyje ir Darbo tvarkos taisyklių įgyvendinimo taisyklių 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta Audito Rūmų nario pareiga pranešti Audito Rūmų pirmininkui apie bet kokią išorės veiklą ne tik pradėjus eiti šios institucijos nario pareigas, bet ir likusį kadencijos laikotarpį.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad siekiant priimti sprendimą dėl ketvirtojo prieštaravimo reikia įvertinti, ar K. Pinxten įvykdė pareigą deklaruoti visą išorės veiklą ir susilaikyti nuo išorės veiklos, nesuderinamos su jo pareigomis, kiek tai susiję su dviem šio prieštaravimo pirmoje ir antroje dalyse nurodytomis išorės veiklos rūšimis.
a)

Dėl ketvirtojo prieštaravimo pirmos dalies, susijusios su nedeklaruotu ir neteisėtu politinės veiklos vykdymu
1)

Šalių argumentai
Ketvirtojo prieštaravimo pirmoje dalyje Audito Rūmai tvirtina, kad K. Pinxten, būdamas šios institucijos narys, vykdė aktyvią politinę veiklą. Jis dalyvavo daugelyje politinės partijos
Open VLD
valdybos (toliau – aptariama politinė partija) posėdžių, be to, iki 2008 m. – kaip balso teisę turintis narys.
Ši veikla nebuvo deklaruota Audito Rūmams, ši institucija nesuteikė dėl jos leidimo ir bet kuriuo atveju veikla buvo nesuderinama su šios institucijos nario pareigomis.
K. Pinxten neigia, kad būdamas Audito Rūmų narys jis vykdė kokią nors politinę veiklą. Nors jis dalyvavo kai kuriuose aptariamos politinės partijos posėdžiuose, tai buvo šios partijos „išplėstinės“ valdybos posėdžiai, kuriuose taip pat dalyvavo šios partijos parlamentarai ir per kuriuos K. Pinxten neturėjo teisės balsuoti, nes nebuvo išrinktas šios valdybos narys. Jo dalyvavimo šiuose posėdžiuose tikslas buvo propaguoti Audito Rūmų veiklą ir palaikyti profesinius santykius su šalies politikos formuotojais.
2)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, reikia pažymėti, jog Audito Rūmų teiginys, kad K. Pinxten iki 2008 m. dalyvavo aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose kaip narys, turintis teisę balsuoti, negali būti laikomas įrodytu, nes Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra jokių šį teiginį patvirtinančių įrodymų.
Antra, kiek tai susiję su K. Pinxten dalyvavimu aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose neturint teisės balsuoti nuo 2008 m., Audito Rūmai pateikia, be kita ko, 2008 m. lapkričio 24 d. už šios partijos politikos vadovo išsiųstą elektroninį laišką, kuriame K. Pinxten buvo patikintas, kad bus nuolat kviečiamas į minėtos partijos valdybos posėdžius, ir šių posėdžių protokolus, rodančius, kad nuo 2009 m. kovo 9 d. iki 2010 m. balandžio 26 d. K. Pinxten dalyvavo bent 30 minėtų posėdžių.
Kaip savo išvados 182 punkte pažymėjo generalinis advokatas, iš šių protokolų taip pat matyti, kad aptariamos politinės partijos valdybos posėdžių, kuriuose dalyvavo K. Pinxten, tikslas buvo aptarti įvairius klausimus, susijusius su Belgijos ir Europos politika.
Be to, nors aptariamos politinės partijos valdybos posėdžių, vykusių po 2010 m. balandžio 26 d., protokolų nėra Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje, iš joje esančios informacijos matyti, kad K. Pinxten dalyvavo šiuose posėdžiuose ir po šios datos.
Konkrečiai kalbant, iš 2012 m. gegužės mėn. elektroninio susirašinėjimo matyti, kad K. Pinxten buvo susirūpinęs, kodėl nebegauna kvietimų dalyvauti aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose, ir jam buvo atsakyta, kad tai techninė problema. K. Pinxten suinteresuotumą šiais posėdžiais taip pat rodo 2016 m. sausio mėn. susirašinėjimas elektroniniais laiškais, kuriuose jis skundėsi, kad kvietimus į minėtus posėdžius jis gavo pernelyg vėlai, kad galėtų pasiruošti juose dalyvauti.
Be to, 2014 m. rugsėjo mėn., taip pat 2015 m. rugsėjo ir spalio mėn. išsiųsti elektroniniai laiškai patvirtina, kad K. Pinxten dalyvavo kai kuriuose aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose.
Keli vėlesni 2016 ir 2017 m. elektroniniai laiškai įrodo, kad K. Pinxten ir toliau buvo siunčiami kvietimai į tokius posėdžius, o keli dokumentai, susiję su tam tikromis jo komandiruotėmis, rodo, kad per šiuos dvejus metus jis dalyvavo mažiausiai keturiuose iš šių posėdžių.
Be to, per apklausą Audito Rūmuose ir vėliau per teismo posėdį K. Pinxten pripažino reguliariai dalyvavęs aptariamos politinės partijos „išplėstinės“ valdybos posėdžiuose (vidutiniškai maždaug nuo aštuonių iki dešimties posėdžių per metus).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad K. Pinxten per abi savo kaip Audito Rūmų nario kadencijas didžiąją laiko dalį vykdė aktyvią politinę veiklą, kuri pasireiškė, be kita ko, tiesioginiu ir reguliariu dalyvavimu nacionalinės politinės partijos valdymo organe.
K. Pinxten argumentas, kad jis, kaip ir atitinkamos partijos parlamentarai, dalyvavo minėtuose posėdžiuose kaip kviestinis narys arba kaip stebėtojas, nebūdamas išrinktas šiuo tikslu ir neturėdamas teisės balsuoti, neleidžia suabejoti šiuo vertinimu.
Iš tikrųjų reguliarus dalyvavimas politinės partijos vadovybės posėdžiuose, net ir be balsavimo teisės, suteikia realią galimybę, be kita ko, dalyvaujant tokiu būdu organizuojamose diskusijose, daryti įtaką šios partijos politinei veiklai. Be to, atitinkamos partijos parlamentarų ir K. Pinxten statuso panašumas, kiek tai susiję su dalyvavimu aptariamuose posėdžiuose, kuriuo jis remiasi, patvirtina šio dalyvavimo ryšį su politine veikla.
Vis dėlto, be to, kad K. Pinxten niekada nedeklaravo šios veiklos, dar reikia konstatuoti, kad tokia veikla yra aiškiai nesuderinama su Audito Rūmų nario pareigomis.
Iš tiesų atitinkamam nariui reikia laiko darbo dienomis atvykti į politinės partijos posėdžius ir juose dalyvauti, nors šis narys privalo būti institucijos žinioje, be to, tokio pobūdžio veikla kelia grėsmę jo nepriklausomumui ir, jei ji yra žinoma, gali pakenkti Audito Rūmų nešališkumo įvaizdžiui visuomenėje.
Taigi tokia veikla yra nesuderinama su pirminėje teisėje įtvirtintais įpareigojimais ir prieštarauja Audito Rūmų priimtoms normoms, nurodytoms šio sprendimo 250–253 punktuose. Eiti politines pareigas aiškiai draudžiama, be kita ko, 2004 m. ir 2012 m. elgesio kodeksuose, o Etikos gairių 3.3 punkte nurodoma būtinybė vengti bet kokio interesų konflikto, kuris galėtų kilti būnant politinės partijos valdybos nariu.
Svarbu pabrėžti, kad tai, jog Audito Rūmų narys didžiąją savo kadencijos laiko dalį toliau vykdė politinę veiklą, yra ypač sunkus elementarių su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimas.
Šių įsipareigojimų pažeidimo sunkumą šiuo atveju dar padidina tai, kad K. Pinxten negalėjo nežinoti, jog jo elgesys yra neteisėtas, nes komitetas, atsakingas už Audito Rūmų narių išorės veiklos vertinimą, K. Pinxten pradėjus eiti pareigas atmetė jo prašymą išsaugoti Overpelto (Belgija) savivaldybės mero statusą, remdamasis, be kita ko, 2006 m. gegužės 10 d. Audito Rūmų Teisės tarnybos raštu, kuriame pažymima, kad Audito Rūmų nariai negali eiti jokių politinių pareigų.
Todėl ketvirtojo prieštaravimo pirma dalis yra pagrįsta.
b)

Dėl ketvirtojo prieštaravimo antros dalies, susijusios su nedeklaruota ir neteisėta vadovavimo nekilnojamojo turto bendrovei veikla
1)

Šalių argumentai
Ketvirtojo prieštaravimo antroje dalyje Audito Rūmai teigia, kad 2016 m. K. Pinxten įsteigė privačią bendrovę, iš kurios gavo pajamų, skirtą Kot d‘Ore (Prancūzija) esančiam vynuogynui eksploatuoti.
Ši veikla nebuvo deklaruota Audito Rūmams ir ši institucija nedavė jai leidimo, bet kuriuo atveju ji nesuderinama su šios institucijos nario pareigomis, nes tai yra pelninga profesinė veikla.
K. Pinxten teigimu, Audito Rūmų nurodyta bendrovė yra
société civile immobilière
(civilinės teisės reglamentuojama nekilnojamojo turto bendrovė), kuri nevykdo komercinės veiklos ir tik gauna nuomos mokestį už turtą, kuris buvo įtrauktas į K. Pinxten interesų deklaraciją. Taigi tai yra tiesiog visiškai skaidri nekilnojamojo turto nuosavybės forma.
2)

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad K. Pinxten faktiškai ėjo šios civilinės teisės reglamentuojamos nekilnojamojo turto bendrovės vadovo pareigas nuo šios bendrovės įsteigimo 2016 m. iki savo antrosios kadencijos pabaigos.
K. Pinxten ir jo sutuoktinei priklausė 97 % minėtos nekilnojamojo turto bendrovės akcijų, o likę 3 % – jų trims vaikams.
Be to, iš Audito Rūmų pateiktų notarinių aktų ir elektroninių laiškų matyti, kad 2016 m. rugsėjo 12 d. ta pati nekilnojamojo turto bendrovė įsigijo kelis žemės sklypus, kurie nedelsiant buvo išnuomoti žemės ūkio veiklai, kad juos naudotų trečiasis asmuo.
Dėl tokios K. Pinxten vykdytos funkcijos suderinamumo su jo pareigomis reikia konstatuoti, kad nė pagal vieną Audito Rūmų narių statusą reglamentuojantį principą nedraudžiama tiesiogiai ar netiesiogiai turėti nekilnojamojo turto ar gauti pajamų iš šio turto nuomos.
Be to, iš 2012 m. Elgesio kodekso 2 straipsnio 2 dalies, kurioje nustatyta tokia pati deklaravimo tvarka, taikoma „bet kokiam tiesiogiai ar per nekilnojamojo turto įmonę priklausančiam nekilnojamajam turtui“, matyti, kad Audito Rūmų vidaus normose buvo aiškiai numatyta šios institucijos narių galimybė tiesiogiai ar netiesiogiai nuosavybės teise turėti nekilnojamojo turto.
Kadangi nebuvo teigiama ar juo labiau įrodyta, kad nagrinėjama civilinės teisės reglamentuojama nekilnojamojo turto bendrovė vykdė ne vien šio sprendimo 281 punkte minėtą žemės ūkio paskirties sklypų valdymo veiklą, K. Pinxten kaip šios bendrovės vadovui buvo pavesta administruoti minėtus žemės sklypus, kurių ši bendrovė tiesiogiai neeksploatavo, kaip ir tuo atveju, jei šie sklypai būtų jam priklausę tiesiogiai.
Šiomis aplinkybėmis, nesant kitos informacijos, galinčios patvirtinti Audito Rūmų šiuo klausimu K. Pinxten pateikto priekaišto pagrįstumą, jo vykdyta civilinės teisės reglamentuojamos šeimos nekilnojamojo turto bendrovės administracinio vadovo veikla negalėjo pažeisti nepriklausomumo ir nešališkumo principų, sumažinti jo pasiekiamumo ar atnešti jam didesnių pajamų nei tos, kurias jis būtų galėjęs gauti kaip šiai bendrovei priklausančio turto savininkas.
Darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia Audito Rūmai, ši veikla negali būti laikoma su Audito Rūmų nario pareigomis nesuderinama veikla.
Dėl klausimo, ar K. Pinxten įvykdė savo pareigą deklaruoti tokią veiklą, iš 2012 m. Elgesio kodekso 2 straipsnio 2 ir 4 dalių matyti, kad Audito Rūmų narys, kuris savo kadencijos metu per nekilnojamojo turto bendrovę įsigijo nekilnojamojo turto, kuris nėra išimtinai jo asmeniniam naudojimui skirtas būstas, turėjo pateikti naują savo finansinių interesų ir turto deklaraciją, įtraukdamas į ją šį turtą.
Kadangi yra tokia speciali deklaravimo pareiga, susijusi su nekilnojamojo turto turėjimu, ir kadangi šiame kontekste 2012 m. Elgesio kodekse nurodomos nekilnojamojo turto bendrovės, reikia konstatuoti, kad Audito Rūmų nario finansinių interesų ir turto deklaracijos, kurioje nurodytas per nekilnojamojo turto bendrovę turimas turtas, pakako tam, kad šis Audito Rūmų narys, eidamas šios bendrovės vadovo pareigas, įvykdytų savo deklaravimo prievoles šiai institucijai.
Taigi, pirma, kadangi civilinės teisės reglamentuojamos nekilnojamojo turto bendrovės vadovo pareigos nėra savaime nesuderinamos su Audito Rūmų nario pareigomis ir, antra, kadangi galimą interesų konfliktą, susijusį su šiomis pareigomis, paprastai lemia nagrinėjamo turto turėjimas, o ne pačių šių pareigų užėmimas, papildomai deklaruoti šią veiklą kaip išorės veiklą pagal šio sprendimo 254 punkte nurodytą procedūrą nėra būtina, kad Audito Rūmai galėtų patikrinti, ar jų nariai laikosi su jų pareigomis susijusių įsipareigojimų.
Šioje byloje nagrinėjamu atveju neginčijama, kad aptariamai civilinės teisės reglamentuojamai nekilnojamojo turto bendrovei priklausę žemės ūkio paskirties sklypai iš tikrųjų buvo nurodyti naujoje finansinių interesų ir turto deklaracijoje, kurią K. Pinxten pateikė po to, kai įsigijo šiuos žemės sklypus.
Todėl ketvirtojo prieštaravimo antra dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl šios priežasties šį prieštaravimą reikia pripažinti iš dalies pagrįstu.
2.

Dėl pirmojo prieštaravimo, susijusio su netinkamu Audito Rūmų išteklių naudojimu siekiant finansuoti su šios institucijos nario pareigomis nesusijusią arba su jomis nesuderinamą veiklą
a)

Dėl pirmojo prieštaravimo priimtinumo
K. Pinxten pateikė du argumentus, ginčydamas pirmojo prieštaravimo priimtinumą, atitinkamai susijusius su tuo, kad Audito Rūmai nepasinaudojo savo diskrecija, ir su formaliais ieškinio pareiškimo trūkumais, taip pat su dubliko priede pateiktos lentelės nepriimtinumu.
1)

Dėl Audito Rūmų naudojimosi savo diskrecija
i)

Šalių argumentai
K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmai tik nurodė OLAF ataskaitą, jos neišanalizavę, ir, be kita ko, tiksliai nenurodę, kodėl visos kritikuojamos išlaidos neatitinka reikalavimų. Taigi ši institucija nepasinaudojo jai pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį suteikta diskrecija. Šį aplaidumą dar pasunkina tai, kad Audito Rūmai galiausiai reikalauja iš K. Pinxten tik apie 27 % OLAF nurodytos sumos, nepaaiškindami, kodėl vis dėlto perėmė visus OLAF ataskaitoje K. Pinxten pateiktus priekaištus.
Audito Rūmai mano, kad turėjo išanalizuoti OLAF ataskaitą ir ja remtis. Vis dėlto ši institucija pati atliko nagrinėjamų faktinių aplinkybių analizę, kaip, beje, matyti iš preliminarios ataskaitos ir ieškinio.
ii)

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš SESV 286 straipsnio 6 dalies matyti, kad tik Audito Rūmai gali pradėti šioje nuostatoje numatytą procedūrą.
Taigi ši institucija turi įvertinti, ar jos turimos informacijos apie atitinkamo šios institucijos nario ar buvusio nario elgesį pakanka šios procedūros pradėjimui pateisinti. Be to, Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnyje numatyta vidaus procedūra, skirta tam, kad būtų galima priimti informacija pagrįstą tos pačios institucijos sprendimą šiuo klausimu.
Be to, OLAF ataskaitos, susijusios su esamo ar buvusio atitinkamo Audito Rūmų nario elgesiu, buvimas negali riboti šios institucijos šiuo klausimu turimos diskrecijos, nes iš Reglamento Nr. 883/2013 11 straipsnio 4 dalies matyti, kad institucija, kuriai persiunčiama tokia ataskaita, turi nuspręsti, kokių veiksmų toliau imtis dėl šios ataskaitos ir joje pateiktų rekomendacijų.
Šioje byloje nagrinėjamu atveju, kaip matyti, be kita ko, iš šio sprendimo 188–214 punktų, Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnyje numatyta procedūra buvo įgyvendinta ir tai leido Audito Rūmams nuspręsti pareikšti šį ieškinį atsižvelgiant į visą jų turimą informaciją, įskaitant OLAF ataskaitą.
Šiomis aplinkybėmis tai, kad ieškinys didžiąja dalimi grindžiamas OLAF ataskaitoje padarytomis išvadomis, negali paneigti pirmojo prieštaravimo priimtinumo, nes Audito Rūmai visai neprivalėjo nukrypti nuo šių išvadų.
Be to, Audito Rūmai savo ieškinyje nepakartojo visų OLAF ataskaitoje pateiktų priekaištų. Audito Rūmai konkrečiai nesuformulavo prieštaravimų, susijusių su K. Pinxten neatvykimu į darbą be pateisinamos priežasties, ir, be kita ko, atmetė OLAF analizę, susijusią su kai kurių K. Pinxten komandiruočių neatitikimu reikalavimams.
Darytina išvada, kad K. Pinxten argumentas, susijęs su tuo, kad Audito Rūmai nepasinaudojo savo diskrecija, turi būti atmestas.
2)

Dėl ieškinio pateikimo ir dubliko priede pateiktos lentelės priimtinumo
i)

Šalių argumentai
K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmai neįvykdė savo, kaip persekiojimą vykdančios institucijos, pareigos įrodyti faktines aplinkybes ir tai, kad visos pirmajame prieštaravime kritikuojamos išlaidos iš tikrųjų neatitinka reikalavimų.
Toks įrodymas negali būti pateiktas remiantis principine ir automatiška nuoroda į OLAF ataskaitą ir į daug jos priedų, nes tokia nuoroda yra nepriimtina. Be to, ši institucija negali pagrįstai patvirtinti savo argumentų pateikdama nuorodą į dubliko C.1 priede esančią lentelę, juo labiau, kad ši lentelė buvo sudaryta vėliau nei Audito Rūmai nusprendė kreiptis į Teisingumo Teismą.
Audito Rūmų teigimu, ieškinys yra pakankamai motyvuotas. Audito Rūmai pateikė įsipareigojimų nevykdymo atvejų, dėl kurių priekaištaujama K. Pinxten, pavyzdžių, išdėstydami kiekvieną prieštaravimą ir priede pateikdami išsamesnę lentelę. Gavę 2019 m. vasario 4 d. K. Pinxten pastabas, Audito Rūmai, be kita ko, iš naujo išnagrinėjo visas išlaidas ir parengė lentelę, kuri pridėta prie 2019 m. balandžio 11 d. sprendimo dėl skolinio reikalavimo ir susigrąžinimo.
ii)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, jog K. Pinxten teiginys, kad Audito Rūmai neįrodė faktinių aplinkybių, kuriomis grindžia pirmąjį prieštaravimą, turi būti vertinamas nagrinėjant šio prieštaravimo pagrįstumą, o ne jo priimtinumą.
Dėl kitų teiginių pažymėtina, kad, kalbant, pirma, apie ieškinio pateikimą, reikia priminti, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir jo Procedūros reglamento 120 straipsnio c punktą ieškinyje, be kita ko, turi būti nurodytas ginčo dalykas, ieškovo reikalavimai ir pagrindai bei argumentai, kuriais remiamasi.
Laikantis šios pareigos atsakovas turi galėti pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti kontrolę. Darytina išvada, kad esminės faktinės aplinkybės ir teisiniai pagrindai, kuriais grindžiamas toks ieškinys, turi būti nuosekliai ir suprantamai išdėstyti paties ieškinio tekste ir kad jame pateikiamus reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismas nepriimtų sprendimo
ultra petita
arba nepaliktų neišsakytos pozicijos dėl kurio nors prieštaravimo.
Taigi pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį pareikštame ieškinyje Audito Rūmai turi pateikti nuoseklius ir tikslius prieštaravimus, kad Audito Rūmų narys ar buvęs narys galėtų tiksliai suvokti su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimo, dėl kurio jam priekaištaujama, pobūdį, nes tai būtina, kad šis narys arba buvęs narys galėtų veiksmingai pasinaudoti savo gynybos priemonėmis ir kad Teisingumo Teismas galėtų patikrinti nurodyto pažeidimo buvimą.
Nors šiuo tikslu ieškinio turinys konkrečiais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendra nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų, kurie turi būti pateikti pačiame ieškinyje, nebuvimo (pagal analogiją žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo MasterCard ir kt. / Komisija,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi Teisingumo Teismas neprivalo prieduose ieškoti ir nustatyti prieštaravimų ir argumentų, kuriuos galėtų pripažinti pagrindžiančiais ieškinį (pagal analogiją žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo MasterCard ir kt. / Komisija,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju Audito Rūmų ieškinyje pirmasis prieštaravimas išdėstytas bendrai, be kita ko, nurodant kategorijas situacijų, kai K. Pinxten, kaip teigia ši institucija, netinkamai naudojo jos išteklius.
Šis bendras išdėstymas papildytas labai didelės apimties priedais, į kuriuos ieškinyje daromos kartotinės nuorodos.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nuorodų į minėtus priedus pateikimo tvarka ieškinyje kritikuotina, nes Audito Rūmai savo argumentus dažnai grindžia nepakankamai tikslia nuoroda į ieškinio A.37 priedą, kurį sudaro daugybė dokumentų, dažnai pateiktų netvarkingai, ir keli tūkstančiai puslapių.
Nors ši praktika neleidžia Teisingumo Teismui turėti tikslios ir išsamios analizės, vis dėlto iš ieškinio galima suprasti Audito Rūmų pateikto pirmojo prieštaravimo pobūdį ir argumentus, kuriais ši institucija ketina remtis, kad įrodytų K. Pinxten elgesio neteisėtumą.
Todėl reikia manyti, kad svarbiausios faktinės aplinkybės ir teisiniai pagrindai, kuriais grindžiamas šis ieškinys, pakankamai aiškūs iš ieškinio teksto, ir kad daugybe nuorodų į ieškinio priedus nesiekiama kompensuoti ieškinio trūkumo šiuo klausimu.
Konkrečiau kalbant apie Audito Rūmų pateiktą ieškinio A.47 priede esančią lentelę, reikia pažymėti, kad ši lentelė leidžia šiai institucijai pagrįsti ir papildyti ieškinį, išsamiai ir tiksliai aprašant konkrečias situacijas, kai buvo padaryti nurodomi pažeidimai, kurie ieškinyje paminėti pirmajame prieštaravime.
Be to, ši lentelė leidžia užtikrinti tęstinumą su išankstine administracine procedūra, per kurią tiek Audito Rūmai, tiek K. Pinxten naudojo tas pačias nuorodas nagrinėjamoms situacijoms identifikuoti.
Atsižvelgiant į tai, kad pirmame prieštaravime nurodyta daug konkrečių situacijų, faktiškai buvo sunku tikėtis, kad jos bus išsamiai apibūdintos ieškinio tekste.
Vis dėlto tokia su forma susijusi kliūtis negali priversti Audito Rūmų atsisakyti Teisingumo Teismui pateikti visų faktinių aplinkybių, kurios, Audito Rūmų nuomone, padeda įrodyti, kad K. Pinxten pažeidė su jo pareigomis susijusius įsipareigojimus.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pirmojo prieštaravimo pateikimas ieškinyje leidžia K. Pinxten įgyvendinti savo teisę į gynybą, kaip jis, beje, išsamiai padarė per procesą Teisingumo Teisme, o Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl šio prieštaravimo pagrįstumo.
Darytina išvada, kad su forma susiję ieškinio pateikimo trūkumai neleidžia spręsti, kad pirmasis prieštaravimas yra visiškai ar iš dalies nepriimtinas.
Antra, kalbant apie teiginį, kad dubliko C.1 priede pateikta lentelė yra nepriimtina, nes buvo parengta po ieškinio pareiškimo ir pateikta dubliko stadijoje, reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 127 straipsnį vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie grindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Be to, šio reglamento 128 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad dublike šalys gali papildomai pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų, kad pagrįstų savo argumentus, ir nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė juos pateikti.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad dubliko C.1 priede pateikta lentelė yra atnaujinta ieškinio A.47 priede esanti lentelė, skirta, kad būtų lengviau identifikuoti įrodymus, susijusius su kiekviena šioje lentelėje nurodyta situacija, ir būtų atsižvelgta į K. Pinxten atsiliepime į ieškinį pateiktus argumentus.
Kadangi neįrodyta, kad dubliko C.1 priede pateiktoje lentelėje yra naujų prieštaravimų arba kad joje daroma nuoroda į įrodymus, kurie nebuvo pateikti ieškinio priede, remiantis Procedūros reglamento 127 ar 128 straipsniais, jos negalima laikyti visiškai ar iš dalies nepriimtina.
b)

Dėl pirmojo prieštaravimo pagrįstumo
1)

Šalių argumentai
Pirmuoju prieštaravimu Audito Rūmai nurodo, kad netinkamai naudodamas šios institucijos išteklius, K. Pinxten neįvykdė jam taikomų nesuinteresuotumo, nepriklausomumo, nešališkumo, pasižadėjimo, sąžiningumo, atsakomybės, pavyzdingumo ir skaidrumo įpareigojimų.
Pirma, Audito Rūmai priekaištauja K. Pinxten, kad jis prašė atlyginti komandiruočių išlaidas ir sumokėti dienpinigius už veiklą, nesusijusią su jo pareigomis.
Audito Rūmai šiuo klausimu pažymi, jog pagal Reglamento Nr. 2290/77 7 straipsnį ir Sprendimą Nr. 1‑2003 šis išlaidų kompensavimas ir mokėjimas buvo galimas tik kalbant apie tas užduotis, kurias asmeniui paveda atlikti institucija, ir kurios susijusios su jo pareigų vykdymu.
Tačiau, pirma, K. Pinxten prašė atlyginti komandiruočių išlaidas ir sumokėti dienpinigius už pramoginę veiklą, t. y. poilsio veiklą, kaip antai gyvenimą Crans Montana (Šveicarija) kalnų kurorte, laisvalaikio veiklą, visų pirma medžiokles, turistines keliones, pavyzdžiui, kelionę į Kubą, arba jo draugų priėmimus ir vestuves.
Antra, K. Pinxten prašė kompensuoti sumas ir sumokėti dienpinigius už veiklą, susijusią su jo turtiniais interesais, be kita ko, įsigyjant vynuogyną.
Trečia, K. Pinxten vyko į komandiruotes dėl su jo pareigomis nesuderinamos veiklos, pavyzdžiui, veiklos aptariamoje politinėje partijoje; šios veiklos realumą įrodo tiek susitikimų su šios partijos nariais dažnumas, tiek OLAF surinkti duomenys.
Ketvirta, K. Pinxten deklaravo „komandiruotes be išmokų“, skirtas veiklai, kuri, kaip jis pripažįsta, neturėjo ryšio su jo pareigomis, siekdamas užtikrinti, kad su jo komandiruotėmis susijęs tarnybinio automobilio kilometražas nebūtų įskaičiuotas į metinę 15000 km ribą, kurią viršijus jis turi pats apmokėti išlaidas.
Nors daugelį komandiruočių K. Pinxten teisina tuo, kad gavo oficialų kvietimą į juos, šio pateisinimo negalima pripažinti pagrįstu, nes, pirma, šis formalus pobūdis, be kita ko, tai, kad kvietime nurodyta, jog jo gavėjas yra Audito Rūmų narys, galėtų būti mandagumo išraiška, neįrodanti ryšio su jo kaip Audito Rūmų nario pareigomis ir, antra, įrodyta, jog tam tikrais atvejais aptariamo kvietimo paprašė pats K. Pinxten. Be to, komandiruotės metu sutiktų asmenų pareigos ar statusas negalėtų būti pagrįstas motyvas, nes jų nepakaktų oficialiam renginio pobūdžiui įrodyti. Beje, už šios institucijos reprezentavimą išorės santykiuose yra atsakingas Audito Rūmų pirmininkas, nuo 2016 m. padedamas narių, atsakingų už institucinius santykius ir audito kokybės kontrolę.
Antra, Audito Rūmai nurodo, kad reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų ketvirčio ataskaitose K. Pinxten nurodė išlaidas, kurios buvo privataus pobūdžio arba nesuderinamos su jo pareigomis.
Vis dėlto pagal Sprendimo Nr. 7‑2004 2 straipsnį kompensuojamos tik tos reprezentacinės išlaidos, kurias Audito Rūmų nariai patiria eidami šias pareigas, ir kad draugai arba asmeniškai pažįstami asmenys turi būti kviečiami privačiai.
Audito Rūmai visų pirma pabrėžia, kad K. Pinxten savo namuose surengė kelias vakarienes, kurių ryšys su šios institucijos nario pareigomis nėra nustatytas ir kurių tikruoju tikslu, atsižvelgiant į 2015 m. balandžio 28 d. Belgijos Karalystės Ministrui Pirmininkui adresuoto rašto, kuriame jis kviečiamas į tokią vakarienę (toliau – 2015 m. balandžio 28 d. raštas), tekstą, reikėtų laikyti siekį sukviesti K. Pinxten draugus.
Trečia, K. Pinxten naudojo savo tarnybinį automobilį ir naudojosi Audito Rūmų vairuotojų paslaugomis su jo pareigomis nesusijusiai ar nesuderinamai veiklai, įskaitant tuos atvejus, kai jis nebuvo išvykęs į komandiruotę.
Vis dėlto iš Sprendimo Nr. 33‑2004 1 ir 4 straipsnių darytina išvada, kad Audito Rūmai turi padengti naudojant tarnybinį automobilį patirtas išlaidas tik jei jis buvo naudojamas vykdant šios institucijos nario pareigas. Pagal šias nuostatas taip būtų tuo atveju, jei aptariamos kelionės būtų nurodytos siuntime į komandiruotę, arba, jei neviršyta metinė 15000 km kilometražo riba, tam tikrų konkrečių kelionių, kurios laikomos susijusiomis su pareigų vykdymu, atveju. Be to, Audito Rūmų nariai galėjo naudotis vairuotojo paslaugomis tik toms kelionėms, kurios buvo skirtos jų pareigoms vykdyti.
K. Pinxten sveikatos būklė negalėjo pateisinti naudojimosi Audito Rūmų vairuotojų paslaugomis privačioms kelionėms. Be to, medicininė pažyma, kurioje nurodyta, kad K. Pinxten nerekomenduojama vairuoti ilgų atstumų, buvo išduota tik 2016 m. spalio 31 d.
Audito Rūmų teigimu, per visą ginčijamą laikotarpį taikytinos teisės aktų nuostatos buvo aiškios, tikslios, nuspėjamos ir puikiai žinomos K. Pinxten. Pagal jas niekada nebuvo galimi jokie mokėjimai, susiję su privačia veikla arba veikla, nesuderinama su Audito Rūmų nario pareigomis. Šiomis aplinkybėmis K. Pinxten negali atsakomybės už savo paties pažeidimus perkelti Audito Rūmams, kurie turėjo tinkamus vidaus kontrolės mechanizmus.
Šiuo atveju negalima konstatuoti jokio teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo, nes administracijos nereagavimo ar nepagrįstų mokėjimų nereikėtų laikyti tiksliomis, besąlyginėmis ir neprieštaringomis garantijomis.
Bet kuriuo atveju neteisėta praktika negali sukelti teisėtų lūkesčių. Audito Rūmų pirmininkas patvirtino K. Pinxten pateiktus siuntimus į komandiruotę, remdamasis informacija, iš kurios nebuvo galima suprasti, kad šios komandiruotės nėra dėl užduočių, susijusių su jo pareigų vykdymu. Taigi šio pirmininko sutikimas buvo duotas K. Pinxten sąmoningai ar tyčia nepateikiant informacijos.
K. Pinxten prašo atmesti pirmąjį prieštaravimą.
Pirmiausia jis remiasi teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais.
Šiuo klausimu K. Pinxten teigia, kad iki 2018 m. taikytose Audito Rūmų normose nebuvo apibrėžtos komandiruotės, pareigų vykdymo ar Audito Rūmų intereso sąvokos. Vienintelis reikšmingas to meto dokumentas buvo Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnio komentarai, iš kurių buvo matyti, kad pareigų vykdymą reikia suprasti plačiai.
Be to, K. Pinxten nuolat teikė Audito Rūmų pirmininkui informaciją, kurios buvo reikalaujama pagal Sprendimą Nr. 1‑2003. K. Pinxten taip pat informavo Audito Rūmus, kad naudojosi vairuotojo paslaugomis dėl sveikatos priežasčių, ir tai buvo patikslinta „komandiruočių be išmokų“ deklaracijoje. Be to, jis atsakė į visus klausimus, kuriuos jam pateikė Audito Rūmų tarnybos. Atsižvelgiant į skaidrią praktiką, kurios laikėsi, K. Pinxten negali būti laikomas atsakingu už šių tarnybų kontrolės trūkumus, neleidusius jam nustatyti galimų klaidų.
Šiomis aplinkybėmis K. Pinxten dėl Audito Rūmų suteiktų patvirtinimų ir šios institucijos praktikos ilgiau kaip dešimt metų iš patikimų šaltinių gavo tikslias, besąlygines ir neprieštaringas garantijas, dėl kurių atsirado teisėtas lūkestis, kad atlikti mokėjimai yra teisėti. Taigi Audito Rūmų ieškiniu pažeidžiamas teisėtų lūkesčių apsaugos principas.
Antra, Audito Rūmų pirmajame prieštaravime pateiktuose vertinimuose yra akivaizdžių klaidų.
Audito Rūmai, kaip ir OLAF, suabejojo įvairių komandiruočių tikslu ir rėmėsi tuo, ką jie laikė šių komandiruočių „tikruoju tikslu“, tačiau nepateikė paaiškinimų dėl tokį jų požiūrį pagrindžiančių dokumentų.
Konkrečiai kalbant, K. Pinxten teigia, kad per abi savo kaip Audito Rūmų nario kadencijas jis niekada nevykdė politinės veiklos. Jis susitiko su aptariamos politinės partijos nariais kaip Audito Rūmų narys ir, be kita ko, siekdamas užtikrinti šios institucijos darbo propagavimą. Be to, funkcijos, kurias jis atliko SBNL‑V, padėjo didinti suinteresuotųjų subjektų informuotumą apie Audito Rūmų darbą.
Dėl medžioklių K. Pinxten nurodo, kad į komandiruotes Šamboro pilyje (Prancūzija) vyko per Europos dienas, kuriose dalyvavo svarbias pareigas Europoje užimantys asmenys. Apskritai aplinkybė, kad po oficialaus susirinkimo rengiami ir mažiau formalūs susitikimai, negali leisti suabejoti jo ryšiu su Audito Rūmų nario pareigomis.
Audito Rūmų pirmininkas patvirtino komandiruotę į Crans-Montana, nereikalaudamas jokios papildomos informacijos. Tai leido K. Pinxten dalyvauti „Crans-Montana forume“, kuriame į bendro pobūdžio diskusijas susirinkdavo svarbias pareigas užimantys asmenys. Be to, atsakovas apie šio forumo egzistavimą sužinojo iš Audito Rūmų pirmininko.
Kelionė į Kubą, gavus Audito Rūmų pirmininko sutikimą, taip pat buvo pateisinama ketinimu susitikti su vietos subjektais, žinant, kad dėl Kubos režimo pobūdžio ryšius reikėjo užmegzti jau būnant vietoje. Be to, kelionės organizavimą apsunkino Sąjungos delegacijos Kuboje bendradarbiavimo stoka.
Apsilankymai pas gydytoją, už kuriuos jis negavo jokios kompensacijos, buvo priskiriami prie Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnyje nurodytų atvejų, kai yra leidžiama pasinaudoti vairuotojo paslaugomis.
Be to, K. Pinxten pateikia išsamių paaiškinimų dėl kelių komandiruočių, kurių tikslas ieškinyje buvo apibūdintas neteisingai arba dėl kurių Audito Rūmai suformulavo neteisingus faktinius teiginius.
Dėl reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų K. Pinxten, remdamasis Sprendimu Nr. 7‑2004 ir Audito Rūmų pranešimais, pažymi, jog ši institucija buvo suinteresuota tuo, kad jos nariai palaikytų ryšius su aukštas pareigas užimančiais asmenimis. Jokia taisyklė nedraudžia, kad reprezentacinė veikla būtų nukreipta į jau žinomus asmenis, nes tik asmeniniai draugai ir šeimos nariai turėjo būti kviečiami privačiai.
Šiuo klausimu jis prieštarauja Audito Rūmų ginamam požiūriui, kad reprezentacinę veiklą priklauso vykdyti tik šios institucijos pirmininkui. Toks požiūris neatitinka šios institucijos praktikos ar strateginių tikslų ir nėra suderinamas su tuo, kad jos nariams leidžiama patirti reprezentacinių išlaidų.
Komandiruotės, į kurias K. Pinxten nurodė vykti vairuotojams, buvo susijusios arba su jo paties komandiruotėmis, arba pateisinamos pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnį ir Sprendimo Nr. 19‑2009 4 straipsnį. Be to, Audito Rūmų administracija buvo puikiai informuota apie atitinkamų vairuotojų veiklą.
2)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pažymėti, kad pirmasis prieštaravimas susijęs su keliais šimtais atskirų priekaištų, susijusių su faktinėmis aplinkybėmis, kai, kaip teigia Audito Rūmai, K. Pinxten prašymu buvo netinkamai panaudoti šios institucijos ištekliai.
Šiomis aplinkybėmis, kad būtų galima išsamiai išnagrinėti šiuos priekaištus šalims suprantamu būdu, jie bus nurodomi remiantis numeracija, kurią Audito Rūmai parengė susigrąžinimo tikslais ir kuri pritaikyta ieškinio A.47 priede esančioje lentelėje bei perimta dubliko C.1 priede esančioje lentelėje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas, remdamasis jam pateiktais įrodymais ir SESV 286 straipsnio 6 dalyje nustatytais kriterijais, turi priimti sprendimą dėl pirmojo prieštaravimo, kad nustatytų, ar nurodyti pažeidimai gali būti laikomi su Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų neįvykdymu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Taigi, nors Audito Rūmai 2019 m. balandžio 11 d. nusiuntė K. Pinxten sprendimą dėl skolinio reikalavimo ir susigrąžinimo, susijusį su pirmajame prieštaravime nurodomais pažeidimais, Teisingumo Teismo pozicija dėl šio prieštaravimo šioje byloje nesusijusi su sumų, kurias K. Pinxten galimai turėtų sumokėti, nustatymu, todėl neturi įtakos vertinimui, kuris turi būti pateiktas dėl šio sprendimo nagrinėjant K. Pinxten Europos Sąjungos Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį dėl jo panaikinimo.
Prieš paeiliui nagrinėjant Audito Rūmų priekaištus, susijusius, pirma, su komandiruočių išlaidomis ir dienpinigiais, antra, su reprezentacinėmis ir svečių priėmimo išlaidomis bei, trečia, su tarnybinio automobilio naudojimu ir naudojimusi vairuotojo paslaugomis, reikia įvertinti K. Pinxten argumentą, kad pirmuoju prieštaravimu pažeidžiamas teisėtų lūkesčių apsaugos principas.
i)

Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo
Reikia pabrėžti, kad nors K. Pinxten formaliai remiasi tiek teisinio saugumo, tiek teisėtų lūkesčių apsaugos principais, jo argumentai iš tikrųjų susiję tik su antruoju iš šių principų, kaip, beje, tai patvirtina šio argumento performulavimas triplike.
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu suponuoja, kad Sąjungos institucijų kompetentingos tarnybos, remdamosi leistinais ir patikimais šaltiniais, suinteresuotajam asmeniui suteikė tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų (2020 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija ir Taryba / Carreras Sequeros ir kt.,
C‑119/19 P ir C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš karto reikia atmesti šio principo taikymą, kiek tai susiję su Audito Rūmų ištekliais, panaudotais kaip reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos, taip pat su tarnybinio automobilio naudojimu ir naudojimusi vairuotojo paslaugomis.
Pirma, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją mokėjimai, kaip antai reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos, nesant jokių kitų svarbių aplinkybių ir jeigu nuo šių mokėjimų pervedimo iki jų teisėtumo ginčijimo praėjo ilgas laikotarpis, negali jų gavėjui sukelti teisėtų lūkesčių, kad šių mokėjimų jau nebebus galima kvestionuoti (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Marchiani / Parlamentas,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
,
punktą).
Audito Rūmų praktikos kompensuoti reprezentacines ir svečių priėmimo išlaidas remiantis K. Pinxten pateiktais duomenimis, neprašant papildomos informacijos ir neginčijant jo prašymų atlyginti išlaidas pagrįstumo, negali pakakti siekiant konstatuoti, kad ši institucija pateikė jam tikslių, besąlyginių ir neprieštaringų garantijų dėl šių prašymų tinkamumo.
Kita vertus, Audito Rūmai nepriėmė jokio aiškaus sprendimo dėl K. Pinxten tarnybinio automobilio naudojimo ar naudojimosi vairuotojo paslaugomis ir Teisingumo Teisme nebuvo nurodyta jokios kitos konkrečios Audito Rūmų pozicijos dėl to, kokios praktikos šiuo klausimu turėjo laikytis K. Pinxten.
Taigi net darant prielaidą, kad Audito Rūmai, kaip teigia K. Pinxten, leido šioje srityje tęstis praktikai, apie kurios buvimą ši institucija negalėjo nežinoti, šios aplinkybės bet kuriuo atveju nepakanka įrodyti, kad ši institucija pateikė K. Pinxten tikslias, besąlygines ir neprieštaringas garantijas šiuo klausimu.
Vis dėlto siuntimai į komandiruotes, kuriuos K. Pinxten prašymu aiškiai išdavė Audito Rūmų pirmininkas, yra pakankamos garantijos, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 365 punkte nurodytą jurisprudenciją, kuriomis jis iš esmės gali grįsti teisėtą lūkestį, kad atitinkamos komandiruotės atitinka reikalavimus.
Atsižvelgiant į tai, pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją teisės subjektas negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu siekdamas, kad išliktų situacija, kurią galima apibūdinti kaip sukčiavimą (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 14 d. Sprendimo Santogal M-Comércio e Reparação de Automóveis,
C‑26/16
,
EU:C:2017:453
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, atsižvelgiant į Audito Rūmų nariams tenkančią pareigą, kaip matyti iš šio sprendimo 241 punkto, griežtai laikytis Audito Rūmų priimtose normose nustatytų deklaravimo įpareigojimų siekiant užtikrinti išsamų šios institucijos informavimą, kiek tai susiję su prašymais leisti panaudoti šios institucijos išteklius, siuntimas į komandiruotę, išduotas pagal prašymą, kuriame nepateikiama esminės informacijos, kuri leistų šios institucijos pirmininkui įvertinti aptariamos komandiruotės atitiktį reikalavimams, net ir nesant sukčiavimo, negali suteikti pagrindo atsirasti teisėtam atitinkamo nario lūkesčiui dėl tokios atitikties reikalavimams.
Galiausiai teisėtų lūkesčių apsaugos principu negali remtis asmuo, pripažintas kaltu dėl akivaizdaus galiojančių teisės aktų pažeidimo (1991 m. gegužės 16 d. Sprendimo Komisija / Nyderlandai,
C-96/89
,
EU:C:1991:213
,
punktas ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo ThyssenKrupp / Komisija,
C‑65/02 P ir C‑73/02 P
,
EU:C:2005:454
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Darytina išvada, pirma, kad K. Pinxten negali remtis teisėtais lūkesčiais, kurie grindžiami siuntimais į komandiruotes, gautais sukčiaujant arba, net nesant nustatyto ketinimo sukčiauti, siuntimais į komandiruotes, kuriuos Audito Rūmų pirmininkas išdavė pagal prašymą, kuriame nebuvo pateikta esminės informacijos, kuria remdamasis jis būtų galėjęs įvertinti atitinkamos komandiruotės atitiktį reikalavimams.
Vis dėlto, priešingai nei teigia Audito Rūmai, negalima manyti, kad K. Pinxten suteikti leidimai, ginčijami pirmajame prieštaravime, buvo dažnai suteikiami remiantis tokia informacija. Atvirkščiai, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad daugelyje prašymų leisti vykti į komandiruotes buvo aiškiai ir skaidriai nurodytas komandiruotės tikslas, kurį Audito Rūmai dabar laiko neatitinkančiu reikalavimų.
Antra, tais atvejais, kai K. Pinxten prašymu Audito Rūmų pirmininko išduotas siuntimas į komandiruotę akivaizdžiai neatitinka reikalavimų, nors ir nebuvo gautas sukčiaujant arba remiantis prašymu, kuriame pateikta neišsami informacija, negalima pagal teisėtų lūkesčių apsaugos principą atmesti Teisingumo Teismo galimybės konstatuoti, kad K. Pinxten, prašydamas šio leidimo ir vėliau juo remdamasis, kad gautų mokėjimą, pažeidė su jo pareigomis susijusius įsipareigojimus.
Tokią poziciją taip pat patvirtina šio sprendimo 239 punkte priminta Audito Rūmų narių pareiga laikytis griežčiausių elgesio normų.
Jeigu komandiruotė akivaizdžiai neatitinka reikalavimų, K. Pinxten logiškai negalėjo apie tai nežinoti. Tokiomis aplinkybėmis jis negalėjo prašyti leidimo arba juo remtis, faktiškai nesiekdamas pasinaudoti esamu netinkamos praktikos toleravimu ar Audito Rūmuose atliekamos kontrolės trūkumais.
Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Audito Rūmai šioje byloje negali pagrįstai priekaištauti K. Pinxten dėl to, kad komandiruotės išlaidos jam buvo apmokėtos ar dienpinigiai išmokėti pagal Audito Rūmų pirmininko patvirtintą komandiruotę, remiantis prašymu, kuris nebuvo pateiktas sukčiaujant, kuriame nebuvo nepateikta esminės informacijos ir kurio neatitiktis reikalavimams nėra akivaizdi.
Šiomis aplinkybėmis klausimas, ar K. Pinxten prašymu Audito Rūmų pirmininko išduoti siuntimai į komandiruotes galėjo suteikti pagrindą atsirasti suinteresuotojo asmens teisėtiems lūkesčiams dėl atitinkamų komandiruočių atitikties reikalavimams, turi būti vertinamas atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, be kita ko, remiantis prašyme dėl patvirtinimo nurodyto motyvo ir tikrojo komandiruotės tikslo, kuris matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų įrodymų, palyginimu. Šis vertinimas sutampa su Audito Rūmų pateikto pirmojo prieštaravimo nagrinėjimu iš esmės.
Be to, nors K. Pinxten taip pat remiasi Audito Rūmų nariams taikytinų taisyklių netikslumu, šis argumentas negali suteikti pagrindo atmesti visą pirmąjį prieštaravimą.
Žinoma, reikia konstatuoti, kad taisyklėms, taikytinoms pirmajame prieštaravime nurodytoms situacijoms, būdingas tam tikras neapibrėžtumas, be kita ko, susijęs su tuo, kad tiksliai nenurodytos situacijos, kai komandiruotė gali būti patvirtinta, dokumentai, kurie turi būti pateikti pagrindžiant prašymą leisti vykti į komandiruotę, arba sąlygos, kuriomis trečiajam asmeniui skirtas kvietimas gali būti susietas su Audito Rūmų nario pareigomis, visų pirma kiek tai susiję su leistinais reprezentavimo motyvais ir įrodymais, kurie turi būti pateikti nurodomo motyvo realumui pagrįsti.
Šis neapibrėžtumas reiškia, kad kompetentingi Audito Rūmų organai turėjo didelę diskreciją nustatyti, ar komandiruotės išlaidų, dienpinigių arba reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų apmokėjimas yra pateisinamas.
Taigi Teisingumo Teismas, vertindamas K. Pinxten elgesio teisėtumą arba juo labiau akivaizdžiai neteisėtą tokio elgesio pobūdį, kiekvienu konkrečiu atveju turės atsižvelgti į tokią diskreciją.
Vis dėlto santykinio reikšmingų taisyklių neapibrėžtumo nepakanka bendrai įrodyti, kad Audito Rūmų teiginiai, susiję su tuo, kad K. Pinxten nesąžiningai naudojo šios institucijos išteklius, yra nepagrįsti.
ii)

Dėl komandiruočių išlaidų ir dienpinigių
Tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, dėl kurių pareikštas šis ieškinys, komandiruočių išlaidų ir dienpinigių mokėjimo tvarka, laikantis SESV 285–287 straipsniuose apibrėžtos sistemos, buvo numatyta Reglamento Nr. 2290/77 7 straipsnyje, kuriame buvo numatytas šių išlaidų kompensavimas ir šių dienpinigių mokėjimas, kai atitinkamas Audito Rūmų narys, vykdydamas savo pareigas, turi išvykti iš šios institucijos darbo vietos.
Kalbant apie Audito Rūmų nariams tenkančias pareigas, reikia priminti, kad pagal SESV 285 straipsnį pagrindinė šios institucijos užduotis – atlikti Sąjungos sąskaitų auditą. Šiuo tikslu Audito Rūmai pagal SESV 287 straipsnio 1 ir 2 dalis tikrina visų Sąjungos pajamų ir išlaidų teisėtumą ir tvarkingumą ir užtikrina patikimą finansų valdymą.
Komandiruočių išlaidoms ir dienpinigiams taikoma tvarka buvo konkretizuota Sprendime Nr. 1/2003.
Minėto sprendimo 1 straipsnyje buvo nurodyta, pirma, kad siuntimų į komandiruotes turi būti prašoma kuo anksčiau ir, antra, kad leidimus suteikiantis pareigūnas, kompetentingas narių komandiruočių išlaidų klausimais, yra šios institucijos pirmininkas.
Pagal minėto sprendimo 3 straipsnį į komandiruotes buvo leidžiama vykti tarnybiniu automobiliu, o to paties sprendimo 5 ir 6 straipsniuose buvo atitinkamai numatytas komandiruočių išlaidų kompensavimas ir dienpinigių mokėjimas.
Taigi prašymas kompensuoti komandiruotės išlaidas arba sumokėti dienpinigius turi būti laikomas neatitinkančiu reikalavimų, jei įrodoma, kad veikla, faktiškai vykdyta prisidengiant aptariamu siuntimu į komandiruotę, negali būti siejama su K. Pinxten pareigų vykdymu. Atsižvelgiant į šio sprendimo 371–381 punktuose išdėstytus motyvus, šioje byloje į tokį neatitikimą galėtų būti atsižvelgta, jeigu siuntimas į komandiruotę buvo gautas sukčiaujant ar remiantis prašymu, kuriame nepateikta esminė informacija, arba jeigu tarp tokios veiklos ir tokių pareigų akivaizdžiai nėra ryšio.
Prieš išsamiai vertinant kiekvienos pirmajame prieštaravime nurodomos komandiruotės atitiktį reikalavimams, dar reikia išnagrinėti Audito Rūmų argumentą, kad per apklausą OLAF K. Pinxten pripažino, jog visos komandiruotės, kurios jo prašymuose dėl siuntimų į komandiruotes buvo aiškiai įvardytos kaip „komandiruotės be išmokų“, neturėjo jokio ryšio su jo pareigomis.
Iš minėtos apklausos protokolo matyti, kad K. Pinxten pareiškė tik tiek, kad tokius prašymus teikė siekdamas skaidrumo, kai komandiruotės „tikslas buvo susijęs ne tik su [jo] pareigomis, bet ir su privačiu aspektu“, arba kai jam kilo „abejonė dėl [komandiruotės] tinkamumo“, atsižvelgiant į aptariamos veiklos tikslą ir svarbą.
Kadangi ši pozicija buvo pakartota Teisingumo Teisme, komandiruotes, kurias K. Pinxten aiškiai pateikė kaip „komandiruotes be išmokų“, reikia nagrinėti taip pat kaip ir kitas pirmajame prieštaravime nurodomus komandiruotes.
–
Dėl gyvenimo Crans-Montana
Neginčijama, kad 2013 m. rugpjūčio 22–25 d. K. Pinxten kartu su savo sutuoktine buvo apsistojęs Crans-Montana kalnų kurorte, siekdamas dalyvauti „Crans‑Montana forumo“ vasaros sesijose, būdamas išvykęs eilutėje Nr. 252 nurodytą komandiruotę.
Pagal šią komandiruotę buvo kompensuotos registracijos ir viešbučio išlaidos, taip pat išmokėti dienpinigiai, tačiau Audito Rūmai neapmokėjo K. Pinxten sutuoktinės pragyvenimo išlaidų.
Prašyme patvirtinti minėtą komandiruotę buvo nurodyta, kad jos tikslas – dalyvauti Šveicarijos nevyriausybinės organizacijos „Crans‑Montana Forum“ vasaros sesijose. Prie šio prašymo buvo pridėtas trumpas K. Pinxten pasirašytas vidaus raštas, kuriame buvo patikslinta, kad dalyvaujant šiose sesijose būtų proga aptarti aktualius tarptautinės politikos klausimus su iš viso pasaulio atvykusiais vadovais. Siuntimas į komandiruotę buvo išduotas remiantis šia informacija, neprašant papildomos informacijos, susijusios, pavyzdžiui, su šio renginio programa.
Žinoma, šiuo klausimu reikia pažymėti, jog aplinkybė, kad komandiruotė sudaro sąlygas Audito Rūmų nariui dalyvauti renginyje, papildomai apimančiame veiklą, kuri gali būti priskiriama turizmui ar laisvalaikiui, nebūtinai reiškia, kad ši komandiruotė neturi ryšio su šio nario pareigomis, jeigu šis renginys vis dėlto yra daugiausia susijęs su profesine veikla.
Vis dėlto Audito Rūmų pateiktame prospekte nagrinėjamą renginį jo organizatoriai apibūdino kaip skirtą išimtinai ryšiams, draugystei, maloniems pasivaikščiojimams ir neformaliems susitikimams. Tokį apibūdinimą patvirtina išsami šio renginio programa, apimanti tik laisvalaikio veiklą, visų pirma pasivaikščiojimus ir vakaro programą.
2013 m. gegužės 29 d. šio renginio organizatorių elektroniniame laiške taip pat nurodyta, kad „Crans‑Montana forumo“ vasaros sesijos yra neformalaus pobūdžio, todėl skiriasi nuo kitų šio forumo sesijų.
Be to, nors K. Pinxten Teisingumo Teisme teigia, kad šios vasaros sesijos iš tikrųjų turėjo profesinį aspektą, jis nepateikia įrodymų, kuriais būtų galima pagrįsti šį teiginį.
Vadinasi, vien tai, kad dalyvavimas minėtose vasaros sesijose galbūt galėtų sudaryti palankias sąlygas susitikimams ir diskusijoms su tarptautiniais atsakingais asmenimis (o tai, beje, nebuvo įrodyta), neįrodo realaus ryšio tarp nagrinėjamos komandiruotės ir K. Pinxten pareigų.
Todėl šis komandiruotė turi būti laikoma akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų.
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad Audito Rūmų pirmininkas šios institucijos nariams persiuntė informaciją apie „Crans‑Montana forumą“, ir ši institucija to neginčija, neturi reikšmės, nes ši aplinkybė gali rodyti nebent tai, kad Audito Rūmai patvirtino šią komandiruotę žinodami visas aplinkybes, o pagal šio sprendimo 374 punkte primintą jurisprudenciją to negali pakakti siekiant pagrįsti K. Pinxten teisėtą lūkestį, kuriam galėtų prieštarauti atsižvelgimas į akivaizdžią tokios komandiruotės neatitiktį reikalavimams šioje byloje.
–
Dėl gyvenimo Kuboje
Neginčijama, kad 2015 m. kovo 30 d.–balandžio 14 d. K. Pinxten kartu su sutuoktine buvo apsistoję Kuboje, ir šiuo pagrindu, pagal eilutėje Nr. 343 nurodytą komandiruotę, jam buvo kompensuotos, be kita ko, transporto ir apgyvendinimo išlaidos, taip pat išmokėti dienpinigiai, o K. Pinxten sutuoktinės pragyvenimo išlaidų Audito Rūmai neapmokėjo.
Audito Rūmai patvirtino šią komandiruotę po to, kai K. Pinxten perdavė šios institucijos pirmininko paprašytą papildomą informaciją, iš kurios buvo matyti, kad šios komandiruotės tikslas buvo surinkti informaciją apie Sąjungos ir Kubos santykius, bendraujant su vietos pilietine visuomene ir lankantis Sąjungos finansuojamų projektų vietose.
Reikia nustatyti, ar Teisingumo Teismo turimi įrodymai leidžia patvirtinti Audito Rūmų teiginio, kad K. Pinxten buvo apsistojęs Kuboje iš esmės privačiais tikslais, pagrįstumą.
Šiuo klausimu iš K. Pinxten kabineto parengtos programos, kurią paėmė OLAF, matyti, kad nagrinėjama kelionė buvo beveik išimtinai skirta turizmo veiklai.
Vienintelės šios programos dalys, kurios galbūt galėtų būti susietos su K. Pinxten vykdytomis pareigomis, buvo 2015 m. kovo 31 d. susitikimas su Sąjungos ambasadoriumi Kuboje, 2015 m. balandžio 2 d. pietūs su šiuo ambasadoriumi dalyvaujant Jungtinių Tautų vystymosi programos (toliau – UNDP) vadovui ir Belgijos Karalystės ambasadoriui Kuboje, taip pat 2015 m. balandžio 3 d. susitikimas su šiuo ambasadoriumi.
Vis dėlto informacija, kurią Sąjungos ambasadorius Kuboje pateikė OLAF, rodo, kad 2015 m. balandžio 2 d. pietūs buvo surengti vien iš mandagumo ir tai nebuvo darbiniai pietūs. Šis ambasadorius taip pat patikslino, kad bet kuriuo atveju K. Pinxten buvimo Kuboje nebuvo galima laikyti profesinio pobūdžio kelione, nes Kuboje neleidžiama svečiuotis tokiu tikslu turint turistinę vizą.
Pastarąją aplinkybę OLAF patvirtino kitas Sąjungos delegacijos Kuboje narys, kuris dar patikslino, kad K. Pinxten neatsižvelgė į gautus patarimus dėl netinkamo jo buvimo šalyje laikotarpio ir kad su juo vykusios diskusijos nebuvo techninio pobūdžio.
Reikia konstatuoti, kad K. Pinxten tinkamai neginčija Audito Rūmų pateiktų įrodymų, kuriais siekiama patvirtinti, kad jo buvimas Kuboje beveik išimtinai buvo skirtas vykdyti turizmo veiklą ir juo labiau nepateikė Teisingumo Teismui kitų dokumentų, kurie galėtų pagrįsti K. Pinxten poziciją, kad jo buvimo Kuboje tikslas iš tikrųjų buvo susijęs su jo pareigomis.
Nors K. Pinxten konkrečiai nurodo įvairių atsakingų asmenų, su kuriais galėjo bendrauti būdamas Kuboje, statusą, matyti, kad su dauguma šių asmenų jis susitiko per pietus Sąjungos ambasadoje Kuboje, kurie, kaip matyti iš šio sprendimo 411 punkto, nebuvo darbiniai.
Be to, šiuo klausimu K. Pinxten pateiktos informacijos patikimumą dar labiau sumažina tai, kad tarp nurodytų asmenų yra „verslininkas“, kuris iš tikrųjų yra būsto, kurį K. Pinxten nuomojosi būdamas Kuboje, savininkas.
Kalbant apie aplinkybę, kurią K. Pinxten nurodė po komandiruotės Audito Rūmų pirmininkui pateiktame rašte, kad kai kurie vizitai turėjo būti atšaukti paskutinę minutę, pažymėtina, kad šis teiginys negali paaiškinti, kodėl jo buvimas Kuboje iš tikrųjų nebuvo susijęs su profesine sritimi.
Pirma, iš bylos medžiagos, susijusios su pasirengimu šiam buvimui šalyje, matyti, kad iš pradžių ji buvo numatytas kaip išimtinai turistinis.
Šiuo klausimu, be kita ko, reikia paminėti 2015 m. sausio 28 ir 29 d. K. Pinxten padėjėjos siųstus elektroninius laiškus Sąjungos ambasadoriui Kuboje, kuriuose ji patikslino, kad K. Pinxten norėtų gauti informacijos dėl privačios kelionės į šią šalį, kurioje dar niekada nesilankė, ir nenurodė jokio profesinio numatomo buvimo šalyje tikslo.
Antra, veiksmai, kurių prieš kelionę į Kubą imtasi organizuojant veiklą, kuri galėtų būti susijusi su K. Pinxten pareigomis Audito Rūmuose, negali paneigti privataus jo buvimo šioje šalyje pobūdžio.
Visų pirma atrodo, kad šie veiksmai buvo atlikti labai vėlai, o tai sunkiai suderinama su tiriamosios komandiruotės organizavimu trečiojoje šalyje, kaip antai Kuboje, į kurią suinteresuotasis asmuo ketino vykti pirmą kartą. Iš Teisingumo Teismo turimų elektroninių laiškų matyti, kad su UNDP buvo susisiekta tik 2015 m. kovo 18 d. ir kad 2015 m. kovo 19 d., t. y. likus mažiau nei dviem savaitėms iki K. Pinxten išvykimo į Kubą, nebuvo jokios oficialios programos.
Be to, tiek Sąjungos, tiek Belgijos Karalystės ambasadoriai Kuboje, tiek UNDP tarnautojai šioje šalyje aiškiai nurodė K. Pinxten Audito Rūmų pateiktuose elektroniniuose laiškuose, kad šioje šalyje sunkiai įmanoma suderinti profesinę ir turistinę veiklą, kad apie visus oficialius vizitus turėjo būti iš anksto pranešta Kubos valdžios institucijoms ir jie turi būti vykdomi turint atitinkamą vizą, ir kad labai mažai tikėtina, jog su atsakingais Kubos asmenimis būtų galima susitikti neformaliai.
Taigi K. Pinxten negali pagrįstai teigti, jog išvykdamas į Kubą nežinojo, kad būdamas šioje trečiojoje šalyje iš tikrųjų negalės vykdyti veiklos, susijusios su jo, kaip Audito Rūmų nario, pareigomis.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, nors tikrai verta pažymėti komandiruotės, kuriai naudojamos didelės lėšos, papildomos
ex ante
ir
ex post
kontrolės nebuvimą, negalima paneigti, kad informacija, kuri buvo pateikta Audito Rūmams prieš eilutėje Nr. 343 nurodytą komandiruotę ir po jos, susijusi su tikruoju K. Pinxten buvimo Kuboje tikslu, daugiausia buvo klaidinanti, ir kad šią komandiruotę reikia laikyti neatitinkančia reikalavimų, nes ji neturėjo ryšio su K. Pinxten pareigomis.
Vadinasi, eilutėje Nr. 341 nurodyta komandiruotė, kurios tikslas buvo susitikti su įvairiais asmenimis siekiant pasirengti kelionei į Kubą, taip pat turi būti pripažinta netinkama.
–
Dėl santykių su politikos formuotojais ir politiniais judėjimais
Daug K. Pinxten komandiruočių, kurių išlaidos buvo atlygintos arba už kurias buvo išmokėti dienpinigiai ir kurias Audito Rūmai pirmajame prieštaravime nurodė kaip neatitinkančias reikalavimų, buvo susijusios su susitikimais su politikos formuotojais.
Siekiant priimti sprendimą dėl tokių komandiruočių būtina nustatyti, ar tokie susitikimai iš esmės galėjo būti Audito Rūmų narių komandiruočių tikslas.
Šiuo klausimu, kaip matyti iš šio sprendimo 387 punkto, šiame ieškinyje nurodytų faktinių aplinkybių klostymosi metu galiojusiuose Sąjungos teisės aktuose buvo numatyta, kad Audito Rūmų narių komandiruotės turi būti susijusios su kelionėmis, skirtomis šių narių „pareigų vykdymui“.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, kaip teigia K. Pinxten, Audito Rūmų nario pareigų vykdymas gali apimti su protokolu susijusią veiklą, kuria, be kita ko, siekiama supažindinti su šios institucijos darbu ir jį propaguoti, bei palaikyti santykius su svarbiais atsakingais asmenimis, atsižvelgiant į institucijos interesus.
Tokia protokolo veikla dažniau gali būti susijusi su atsakingais asmenimis iš tos pačios valstybės narės kaip ir atitinkamas Audito Rūmų narys, visų pirma dėl galimų ryšių iki Audito Rūmų nariui pradedant eiti pareigas, praktinių, be kita ko, kalbinių aspektų, arba geresnio nacionalinių reikalų išmanymo, kuris gali turėti įtakos nuomonei apie Audito Rūmų darbą.
Audito Rūmai turėjo tam tikrą diskreciją nustatyti, kiek ir kokiomis sąlygomis jų narių komandiruotės, susijusios su susitikimais su politikos formuotojais, galėjo būti leidžiamos siekiant užtikrinti, kad būtų vykdoma tokia protokolo veikla, jeigu tikrasis tokių komandiruočių tikslas nebuvo vykdyti politinę veiklą, kuri, kaip matyti iš šio sprendimo 272 punkto, yra nesuderinama su Audito Rūmų nario pareigomis.
Nors iš šio sprendimo 383 punkto matyti, kad Audito Rūmų vidaus taisyklėse, susijusiose su jų narių komandiruotėmis, nebuvo aiškaus šios institucijos sprendimo šiuo klausimu, naudingos informacijos apie praktiką, kurios laikytasi šioje institucijoje, gali suteikti taisyklės, susijusios su reprezentacinėmis ir svečių priėmimo išlaidomis.
Iš tiesų svarbą, kurią Audito Rūmai teikė savo narių santykiams su politikos formuotojais, parodo 2004 m. balandžio 22 d. raštas, kuriame buvo patikslinta, kad „nariai reprezentuoja Audito Rūmus, ypač tais atvejais, kai jie Audito Rūmų interesais palaiko profesinius santykius su asmenimis, einančiais pareigas Sąjungoje <…>, valstybėse narėse ar kitose šalyse“.
Be to, tiek Audito Rūmų 2013–2017 m. strategija, tiek 2013 m. gruodžio 12 d. patvirtinta šios institucijos komunikacijos ir santykių su suinteresuotaisiais subjektais strategija rodo, kad Audito Rūmams būtina užtikrinti santykius su įvairiais subjektais, tarp kurių yra nacionalinės ir Europos politinės valdžios institucijos, atsakingos už Sąjungos lėšų naudojimo kontrolę. Be to, antrajame iš šių dokumentų buvo nurodyta, kad santykius su nacionaliniais parlamentais turi užtikrinti nariai ir jų kabinetas.
Praktika, kurios Audito Rūmai laikėsi, kiek tai susiję su K. Pinxten komandiruotėmis, patvirtina, kad ši institucija naudojosi savo diskrecija, iš esmės pripažindama ryšį tarp komandiruočių, skirtų susitikti su šalies politikos formuotojais, ir jos narių pareigų.
Visų pirma per abi K. Pinxten kadencijas buvo patvirtintos kelios dešimtys jo komandiruočių, nors vienintelis jų tikslas buvo susitikti su Belgijos politiku.
Be to, per pirmąją K. Pinxten komandiruočių peržiūrą, kurią Audito Rūmų tarnybos atliko prieš OLAF tyrimą, šios komandiruotės nelaikytos galinčiomis sukelti problemų, dėl kurių jas reikėtų kaip nors papildomai pateisinti.
Galiausiai iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad, be komandiruočių, kurios pirmajame prieštaravime nurodytos kaip neatitinkančios reikalavimų, kitos K. Pinxten komandiruotės, kurių tikslas buvo susitikti su Belgijos politikais, Audito Rūmų požiūriu, atitinka reikalavimus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, skaidriai patvirtintos komandiruotės, kurių tikslas buvo susitikti su politikais, apskritai, atsižvelgiant į jų tikslą, negali būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
Šio vertinimo negali paneigti Audito Rūmų argumentas, kad šios institucijos reprezentavimą užtikrino jos pirmininkas ir nariai, atsakingi už institucinius santykius ir audito kokybės kontrolę.
Pirma, tokį argumentą tiesiogiai paneigia šios institucijos dokumentai, minėti šio sprendimo 433 punkte. Antra, šis argumentas taip pat nesuderinamas su tuo, kad Sprendime Nr. 7‑2004 buvo numatyta, jog visiems šios institucijos nariams gali būti kompensuotos reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos, kai jie jas patyrė veikdami kaip nariai.
Taigi reikia įvertinti, ar Audito Rūmų pateikti paaiškinimai ir įrodymai, kalbant apie kiekvieną komandiruotę, kurios dalykas buvo susitikimas su politiku, suteikia pagrindą manyti, kad nagrinėjamos komandiruotės tikslas nebuvo teisėtas ir susijęs su protokolu.
Atsižvelgiant į tai, visų pirma atrodo, kad kelios komandiruotės, kurias K. Pinxten pristatė kaip komandiruotes, kurių dalykas buvo susitikimai su Belgijos politikos formuotojais, gali būti tiesiogiai susietos su jo politine veikla, nesuderinama su jo pareigomis (šios veiklos realumas buvo konstatuotas nagrinėjant ketvirtąjį prieštaravimą), nes tikrasis jų tikslas buvo leisti jam dalyvauti aptariamos politinės partijos valdybos posėdyje.
Tokios komandiruotės, patvirtintos remiantis prašymais, kuriuose nebuvo pateikta esminė informacija ir kurie iš tikrųjų buvo susiję su veikla, nesuderinama su Audito Rūmų nario pareigomis, negali būti laikomos atitinkančiomis reikalavimus.
Tai galima konstatuoti dėl komandiruočių, nurodytų eilutėse Nr. 54, 60, 61, 70, 81, 84, 85, 88 ir 94, nes Audito Rūmai pateikė protokolus, patvirtinančius, kad šių komandiruočių metu K. Pinxten dalyvavo aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose, nors šie posėdžiai nebuvo nurodyti jo prašymuose patvirtinti komandiruotes.
Aplinkybė, kad eilutėje Nr. 94 nurodytos komandiruotės tikslas buvo ne tik susitikti su Belgijos politikais, bet ir dalyvauti Europos Parlamente vykusiame posėdyje, negali įrodyti šio komandiruotės atitikties reikalavimams, nes atitinkamai aptariamos politinės partijos ir Europos Parlamento parengti protokolai įrodo, kad K. Pinxten dalyvavo tik šios partijos surengtame posėdyje.
Eilutėse Nr. 95, 396, 410, 413 ir 414 nurodytų komandiruočių tikruoju tikslu taip pat reikėtų laikyti galimybę K. Pinxten dalyvauti aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose, atsižvelgiant į K. Pinxten darbotvarkėje ir elektroniniuose laiškuose, kuriuose jis susirašinėjo su šios partijos atsakingais asmenimis, esančią informaciją. Tas pats pasakytina apie eilutėse Nr. 299 ir 369 nurodytas komandiruotes, remiantis vien šioje darbotvarkėje esančia aiškia informacija.
Nors skelbiamas jų tikslas nebuvo susitikti su Belgijos politiku, pagal analogiją čia reikėtų paminėti ir keletą kitų komandiruočių, nes per jas K. Pinxten galėjo dalyvauti aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose, todėl reikia jas pripažinti iš dalies neatitinkančiomis reikalavimų.
Taip yra kalbant apie eilutėse Nr. 39, 45 ir 86 nurodytas komandiruotes. Nors nurodomas visų šių trijų komandiruočių tikslas buvo susitikti su privačiais ekonominės veiklos vykdytojais arba asociacijų vadovais, Teisingumo Teismas turi aptariamos politinės partijos valdybos posėdžių protokolus, kuriuose nurodyta, kad K. Pinxten dalyvavo šiuose posėdžiuose, kurių datos atitiko minėtų komandiruočių datas.
Be to, nors eilutėje Nr. 68 nurodyta komandiruotė taip pat buvo susijusi su reprezentacine veikla, kurios tinkamumas neginčijamas, šią komandiruotę reikia laikyti iš dalies neatitinkančia reikalavimų, nes per šiai komandiruotei skirtą laiką K. Pinxten dalyvavo aptariamos politinės partijos valdybos posėdyje, kaip tai patvirtina šio posėdžio protokolas.
Antra, kelių kitų K. Pinxten komandiruočių tikslas buvo dalyvauti ne aptariamos politinės partijos valdybos posėdžiuose, bet kitoje šios partijos organizuotoje veikloje arba priėmimuose.
Atsižvelgiant į K. Pinxten gautus kvietimus ir jo darbotvarkėje nurodytą informaciją atrodo, kad, prisidengiant oficialiais motyvais dėl susitikimų su Belgijos politikais, eilutėse Nr. 120, 175, 221 ir 365 nurodytų komandiruočių tikslas buvo dalyvauti aptariamos politinės partijos parlamento dienose, eilutėse Nr. 207, 298 ir 381 ir iš dalies – eilutėje Nr. 229 nurodytų komandiruočių tikslas buvo dalyvauti šios partijos Naujųjų Metų priėmimuose, eilutėje Nr. 258 nurodytos komandiruotės tikslas buvo vykti į šios partijos nariams skirtą išvyką į miestą, o eilutėse Nr. 260 ir 289 nurodytų komandiruočių tikslas buvo dalyvauti atitinkamai tos pačios partijos seminare ir kongrese.
Be to, kartais panašaus pobūdžio veikla buvo vykdoma remiantis kitais motyvais nei susitikimas su Belgijos politikais.
Kaip pirmiausia matyti iš K. Pinxten darbotvarkės, komandiruotė Nr. 69, kurios tikslas buvo pristatytas kaip dalyvavimas „kongrese“, buvo susijęs su aptariamos politinės partijos kongresu.
Be to, nors eilutėje Nr. 275 nurodyta komandiruotė buvo pateisinta asmens, kurio pareigos nenurodytos, kvietimu, Audito Rūmų pateikta sąskaita faktūra ir šioje darbotvarkėje esanti informacija rodo, kad tikrasis komandiruotės tikslas buvo dalyvauti šios politinės partijos surengtoje „politinėje kavinėje“.
Galiausiai, remiantis minėta darbotvarke ir 2017 m. liepos 25 d. K. Pinxten padėjėjos elektroniniu laišku, reikia konstatuoti, kad, prisidengiant Europos Parlamento ALDE frakcijos kvietimu, eilutėse Nr. 308 ir 416 nurodytų komandiruočių tikslas buvo dalyvauti aptariamos politinės partijos parlamentinėse dienose.
Eilutėje Nr. 269 nurodytą komandiruotę, kurios oficialus dalykas buvo „Oficialus kvietimas, valstybės ministras, Herman de Croo Centrum“, taip pat reikia sieti su K. Pinxten politine veikla, nes ši komandiruotė buvo susijusi su apsilankymu institucijoje, kuri prisistato kaip sukurta siekiant išreikšti pagarbą buvusiam aptariamos politinės partijos pirmininkui.
Šio sprendimo 451–456 punktuose nurodytas komandiruotes reikia laikyti neatsiejamomis nuo K. Pinxten politinės veiklos, nurodomos ketvirtojo prieštaravimo pirmoje dalyje, ir dėl to pripažinti jas akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
Aplinkybė, kad aptariamos politinės partijos surengtuose renginiuose, kurie buvo kai kurių iš šių komandiruočių tikslas,
a priori
buvo siekiama ne aptarti šios partijos politinę liniją, o veikiau atšvęsti, negali leisti suabejoti šiuo vertinimu, nes dėl šių renginių ryšio su politiniu judėjimu, kuriame K. Pinxten vykdė su savo pareigomis nesuderinamą veiklą, jis negalėjo juose dalyvauti nepažeisdamas jam taikomos nepriklausomumo pareigos.
Todėl aplinkybė, kad kai kurios iš minėtų komandiruočių buvo patvirtintos remiantis prašymu, kuriame buvo pakankamai skaidriai apibūdintas jų tikslas, neturi reikšmės nagrinėjant šią bylą.
Vis dėlto kalbant apie eilutėje Nr. 34 nurodytą komandiruotę, tai, kad K. Pinxten darbotvarkėje nurodyta, jog 2009 m. sausio 19 d. jis turėjo dalyvauti aptariamos politinės partijos Naujųjų Metų priėmime, neįrodo, kad jo atvykimą į Briuselį tą dieną, nors šio komandiruotės tikslas buvo dalyvauti Europos Parlamento posėdyje kitos dienos rytą, buvo galima akivaizdžiai atsieti nuo nurodomo minėtos komandiruotės tikslo, nes tokį pasirinkimą buvo galima pateisinti praktinėmis priežastimis.
Be to, nors Audito Rūmai dėl eilutėje Nr. 74 nurodytos komandiruotės mini K. Pinxten dalyvavimą aptariamos politinės partijos valdybos posėdyje, iš siuntimo į komandiruotę matyti, kad ši komandiruotė prasidėjo praėjus tik kelioms valandoms po šio posėdžio.
Trečia, kitos komandiruotės, kurių nurodomas tikslas buvo susitikti su Belgijos politikos formuotojais, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimą bylos medžiagą, negali būti susietos su aptariamos politinės partijos posėdžiais ar kita jos organizuota veikla.
Žinoma, daugeliu atvejų siuntimuose į šias komandiruotes paminėti politikos formuotojai Audito Rūmų įtikinamai pristatomi kaip priklausantys šiai politinei partijai.
Vis dėlto nustatytų glaudžių K. Pinxten ryšių su aptariama politine partija šioje byloje negali pakakti siekiant nustatyti prezumpciją, leidžiančią sistemiškai spręsti, kad komandiruotė, kurios tikslas – susitikti su politiku, akivaizdžiai neatitiko reikalavimų remiantis vien ta aplinkybe, kad toks asmuo yra šios politinės partijos narys.
Iš tiesų, atsižvelgiant, be kita ko, į svarbų minėtos partijos vaidmenį Belgijos politiniame gyvenime ir santykius, kuriuos K. Pinxten galėjo teisėtai palaikyti šioje partijoje dėl savo ankstesnės veiklos, vykdytos prieš pradedant eiti pareigas, tam tikrų protokolinių komandiruočių, susijusių su tai pačiai partijai priklausančiais politikos formuotojais, organizavimo negalima laikyti neįtikimu.
Nors Audito Rūmai Teisingumo Teisme teigė prieš OLAF atliekant tyrimą nežinoję apie šių politikos formuotojų priklausymą partijai, šio argumento nepakanka įrodyti, kad K. Pinxten prašymai buvo pateikti sukčiaujant arba kad juose nebuvo nurodyta esminė informacija, juo labiau, kad nagrinėjamos komandiruotės dažniausiai buvo susijusios su nedideliu skaičiumi asmenų, kurių politinė priklausomybė buvo viešai žinoma, ir kad kelių iš šių komandiruočių tikslas buvo susitikti su politikos formuotojais, kurie, kaip buvo aiškiai nurodyta, ėjo, be kita ko, „partijos pirmininko“ pareigas.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Audito Rūmai neįvykdė jiems tenkančios įrodinėjimo pareigos tais atvejais, kai siūlė Teisingumo Teismui konstatuoti komandiruotės neatitiktį reikalavimams remdamiesi vien tuo, kad siuntime į tą komandiruotę nurodytas politikas buvo aptariamos politinės partijos narys, nepateikdami jokių įrodymų, kurie leistų patvirtinti, kad ši komandiruotė neatitiko kriterijų, bylai reikšmingu laikotarpiu taikytų Audito Rūmuose pripažįstant protokolinės komandiruotės atitiktį reikalavimams.
Tokia situacija konstatuotina kalbant apie patvirtintas komandiruotes, per kurias K. Pinxten leista susitikti su politiku, einančiu aukštas pareigas, ar tai būtų Europos Parlamento narys (eilutėse Nr. 19, 301, 330, 355 ir 402 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėje Nr. 296 nurodyta komandiruotė), ar Belgijos vyriausybės narys (eilutėse Nr. 43, 66, 92, 97, 169, 211, 215, 248, 303, 352 ir 395 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėse Nr. 118, 326 ir 339 nurodytos komandiruotės), ar Belgijos parlamento narys (eilutėse Nr. 41, 59, 171, 203, 204, 208, 211, 238, 313, 331, 334, 336, 346, 354 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėje Nr. 326 nurodyta komandiruotė).
Tą patį reikėtų nuspręsti dėl eilutėse Nr. 1 ir 7 nurodytų komandiruočių, kurių tikslas buvo susitikti su ministrų kabineto nariu.
Kalbant apie eilutėse Nr. 319 ir 320 nurodytas komandiruotes, siuntime į komandiruotę nurodytas ministrų kabineto narys nėra Audito Rūmų apibūdintas kaip priklausantis aptariamai politinei partijai. Vis dėlto Audito Rūmai mano, kad šios komandiruotės turėtų būti susietos su politine ar privačia veikla dėl jų ryšio su transporto sritimi. Vis dėlto šios aplinkybės nepakanka, kad būtų nustatyta akivaizdi šių komandiruočių neatitiktis reikalavimams.
Ketvirta, logika, kuria vadovautasi dėl komandiruočių, kurių tikslas buvo susitikti su politikos formuotojais, užimančiais svarbias pareigas, negali būti pritaikyta komandiruotėms, kurių tikslas – susitikti su tokias pareigas ėjusiais asmenimis, kurie aptariamos komandiruotės dieną jau nebeužėmė šių pareigų, nes, išskyrus ypatingas aplinkybes, turėtų būti pripažįstama, kad dėl tokio susitikimo Audito Rūmai akivaizdžiai neturi su protokolu susijusio intereso.
Be to, susitikimas su vietos politiku, išskyrus ypatingas aplinkybes, turi būti laikomas akivaizdžiai neturinčiu ryšio su Audito Rūmų nario pareigų vykdymu.
Remiantis šiais kriterijais ir kadangi K. Pinxten nepateikė duomenų, kurie įrodytų ypatingų aplinkybių buvimą, eilutėse Nr. 15 ir 253 nurodytos komandiruotės turi būti laikomos akivaizdžiai netinkamomis, nes iš paties šių komandiruočių tikslo, kurį deklaravo K. Pinxten, matyti, kad jų tikslas buvo susitikti atitinkamai su buvusiu ministru ir buvusiu Belgijos parlamento nariu.
Kalbant apie eilutėje Nr. 232 nurodytą komandiruotę, reikia konstatuoti, kad „valstybės ministro“ statusas, suteiktas asmeniui, su kuriuo buvo planuojama susitikti per šią komandiruotę, yra garbės vardas, kuris nereiškia, kad šis asmuo faktiškai eina svarbias politines pareigas. Taigi tokios komandiruotės tikslas atrodo klaidinantis ir šią komandiruotę bet kuriuo atveju reikėtų laikyti akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų.
Dalyvavimas Overpelto savivaldybės surengtame priėmime, kuris iš dalies buvo eilutėje Nr. 378 nurodytos komandiruotės tikslas, taip pat turi būti laikomas akivaizdžiai neturinčiu ryšio su Audito Rūmų nario pareigomis.
–
Dėl santykių su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais
Kelios komandiruotės, pagal kurias buvo kompensuotos komandiruotės išlaidos arba išmokėti dienpinigiai ir kurios yra pirmojo prieštaravimo dalykas, buvo susijusios su K. Pinxten santykiais su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais.
Audito Rūmų narių komandiruočių, kurių tikslas – susitikti su tokiais vadovais, teisinį reglamentavimą reikia skirti nuo teisinio reglamentavimo, taikomo komandiruotėms, susijusioms su santykiais su politikos formuotojais.
Kadangi pagal SESV 285 straipsnį Audito Rūmų funkcija yra atlikti Sąjungos sąskaitų auditą, ryšiai su privačiais ekonominės veiklos vykdytojais gali būti mažiau svarbūs šiai institucijai nei ryšiai su atsakingais viešaisiais asmenimis.
Šią išvadą patvirtina tai, kad 2004 m. balandžio 22 d. rašte nėra siūlymo reguliariai naudoti Audito Rūmų narių reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų lėšas privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovams skirtiems kvietimams.
Šio sprendimo 433 punkte nurodyti dokumentai, skirti nustatyti Audito Rūmų komunikacijos strategiją, taip pat nenurodo, kad tokie vadovai būtų suinteresuotieji subjektai, į kuriuos ši institucija norėtų kreiptis siekdama užtikrinti savo darbo propagavimą.
K. Pinxten argumentas, kad komandiruotės, kurių tikslas buvo susitikti su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais, buvo pateisinamos būtinybe keistis idėjomis su ekonominio pasaulio dalyviais ir taip suteikti peno diskusijoms Audito Rūmuose, šiomis aplinkybėmis negali įrodyti pakankamo ryšio su šios institucijos nario pareigomis, kad būtų galima pateisinti šios institucijos išteklių naudojimą.
Taigi, nors Audito Rūmai patvirtino daugumą komandiruočių, kurių tikslas buvo susitikti su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais, remdamiesi visiškai skaidriais K. Pinxten prašymais, jis negalėjo nežinoti, kad, išskyrus ypatingas aplinkybes, galinčias įrodyti konkretų ryšį tarp atitinkamos privataus subjekto ir šios institucijos veiklos, toks motyvas akivaizdžiai negalėjo parodyti pakankamo ryšio su jo, kaip šios institucijos nario, pareigų vykdymu.
Šiomis aplinkybėmis, pirma, reikia pripažinti, kad komandiruotės, kurios buvo teisinamos tarptautiniu mastu veikiančio privataus ekonominės veiklos vykdytojo vadovo kvietimu, akivaizdžiai neatitinka reikalavimų.
Tokia išvada darytina visų pirma dėl eilutėse Nr. 33 ir 104 nurodytų komandiruočių, kurios buvo susijusios su pramonės įmonių grupių vadovų kvietimais, eilutėje Nr. 45 nurodytos komandiruotės, kurios tikslas buvo pietūs su asmeniu, kurį K. Pinxten apibūdino kaip įvairių valdybų narį, ir eilutėje Nr. 325 nurodytos komandiruotės, kurios tikslas buvo susitikti su komercinio banko vadovu.
Be to, nors Audito Rūmų teiginiai, susiję su tikruoju eilutėse Nr. 257 ir 259 nurodytų komandiruočių tikslu, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimą bylos medžiagą, neatrodo įrodyti, vis dėlto jas reikia laikyti akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes jomis buvo siekiama atsakyti į kvietimus, kuriuos atitinkamai išsiuntė tarptautinė advokatų kontora ir elektros energijos operatorius.
Taip yra kalbant ir apie eilutėje Nr. 74 nurodytą komandiruotę, kuri buvo grindžiama draudimo įmonių grupės vadovo kvietimu ir kurios tikslas, atsižvelgiant į K. Pinxten darbotvarkėje esančią informaciją, buvo dalyvauti koncerte.
Eilutėse Nr. 75 ir 307 nurodytas komandiruotes ir – iš dalies – eilutėje Nr. 86 nurodytą komandiruotę taip pat reikia laikyti akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes jų tikslas buvo susitikti su pašto įmonių grupės vadovu, juo labiau, kad Audito Rūmų pateikti elektroniniai laiškai leidžia įrodyti, kad K. Pinxten tarpininkavo šiam vadovui valstybės pagalbos byloje.
Antra, akivaizdi neatitiktis reikalavimams, iš esmės priskiriama komandiruotėms, kurių tikslas buvo susitikti su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais,
a fortiori
priskirtina prie komandiruočių, susijusių su privačiais vietos ekonominės veiklos vykdytojais.
Tai visų pirma pasakytina apie eilutėse Nr. 73, 76, 251 ir 295 nurodytas komandiruotes, kurių tikslas buvo susitikti su regiono, iš kurio kilęs K. Pinxten, apskaitos ekspertų įmonių vadovais, ir eilutėje Nr. 130 nurodytą komandiruotę, skirtą susitikti su įvairių šio regiono įmonių vadovu.
Eilutėje Nr. 82 nurodytą komandiruotę ir iš dalies – eilutėse Nr. 121 ir 310 nurodytas komandiruotes taip pat reikia laikyti akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes kartotiniai susitikimai su nekilnojamojo turto vystytoju, veikiančiu regione, iš kurio kilęs K. Pinxten, neturėjo jokio ryšio su jo pareigomis Audito Rūmuose.
Šiuo klausimu nesvarbu, kad ši institucija neįrodė teiginio, jog K. Pinxten susitiko su šiuo nekilnojamojo turto vystytoju dėl savo suinteresuotumo konkrečiu nekilnojamojo turto projektu, pagrįstumo.
Be to, privačių ekonominės veiklos vykdytojų organizuotos vietos šventės, kaip antai Antverpeno uosto bendrovės jubiliejus, kuris buvo eilutėje Nr. 363 nurodytos komandiruotės tikslas, arba naujos išpilstymo linijos atidarymas gamykloje, kuriuo buvo grindžiama eilutėje Nr. 390 nurodyta komandiruotė, akivaizdžiai negali būti laikomi susijusiais su K. Pinxten pareigomis Audito Rūmuose.
Galiausiai eilutėse Nr. 100, 239, 283, 287, 359 ir 406 nurodytos komandiruotės taip pat turi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų dėl tos pačios priežasties, nes jų tikslas buvo susitikti su Belgijos verslininku, kurį K. Pinxten per apklausą OLAF apibūdino kaip įmonių grupės, kurios akcininkas jis yra, administratorių ir „ilgametį draugą“. Audito Rūmų išteklių panaudojimas tokioms komandiruotėms finansuoti įrodo šios institucijos ir privačių K. Pinxten interesų supainiojimą, juo labiau, kad iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad K. Pinxten konsultavo šį verslininką jo santykių su Komisija klausimais.
Vis dėlto, trečia, negalima teigti, kad komandiruotės, skirtos bendrauti su tarptautinių audito įmonių vadovais, akivaizdžiai neatitinka reikalavimų.
Iš tiesų, kadangi konkrečios minėtų įmonių užduotys yra iš dalies panašios į Audito Rūmų nariams ir tarnautojams paskirtas užduotis ir kadangi ši institucija bendradarbiauja su minėtomis įmonėmis, negalima atmesti, kad Audito Rūmų nariai gali vykti į komandiruotes, kuriomis siekiama palaikyti profesinius santykius su tokiomis įmonėmis.
Be to, Audito Rūmai šioje byloje pripažino, kad šios institucijos tarnautojai palaiko reguliarius ryšius su šių tarptautinių audito įmonių darbuotojais.
Nors Audito Rūmai tvirtina, kad tokie ryšiai turi būti reglamentuojami viešųjų pirkimų arba palaikomi vykdant mokymų veiklą, reikia konstatuoti, kad tokie principai nenumatyti tos pačios institucijos nurodytose vidaus taisyklėse ir neatitinka jos praktikos, kurią rodo K. Pinxten siuntimai į komandiruotes.
Vadinasi, eilutėse Nr. 47, 103, 161, 210 ir 277 nurodytos komandiruotės, kuriomis buvo skaidriai siekiama, kad K. Pinxten galėtų dalyvauti tarptautinės audito įmonės renginyje, skirtame atsakingiems Europos institucijų asmenims, negali būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
Tas pats taikoma eilutėje Nr. 237 nurodytai komandiruotei ir iš dalies – eilutėse Nr. 373 ir 374 nurodytoms komandiruotėms, nes jų tikslas buvo susitikti su tarptautinių audito įmonių vadovais. Tos aplinkybės, kad eilutėje Nr. 157 nurodyta komandiruotė ir iš dalies – eilutėje Nr. 339 nurodyta komandiruotė, kurių tikslai buvo panašūs, buvo surengtos atitinkamai siaurame rate ir didelės įmonės būstinėje, nesant papildomos informacijos, negali pakakti, kad dėl šių komandiruočių būtų pagrįsta daryti kitokią išvadą.
Dėl eilutėje Nr. 199 nurodytos komandiruotės, kurios tikslas taip pat buvo susitikti su tarptautinės audito įmonės vadovu, Audito Rūmai teigia, kad tikrasis šios komandiruotės tikslas buvo aptarti darbo pasiūlymą, kuris galėjo būti įdomus K. Pinxten vaikui.
Vis dėlto Audito Rūmų pateikti dokumentai neleidžia pakankamai teisiškai įrodyti, kad minėtas susitikimas buvo surengtas tokiu tikslu ar kad jis daugiausia buvo susijęs su K. Pinxten šeimos interesais, taigi ir įrodyti akivaizdžios šios komandiruotės neatitikties reikalavimams. Žinoma, iš Audito Rūmų pateiktų elektroninių laiškų matyti, kad asmuo, su kuriuo buvo susitikta per šį komandiruotę, po pokalbio su K. Pinxten gavo vieno iš jo vaikų gyvenimo aprašymą ir pasidalino informacija apie potencialias šio vaiko įdarbinimo galimybes. Vis dėlto neatrodo, kad K. Pinxten pateiktas pateisinimas, pagal kurį per darbinius pietus gali vykti ir neformalūs pokalbiai, susiję, pavyzdžiui, su svečių šeimine padėtimi, galintys paaiškinti šiuos elektroninius laiškus, yra neįtikinamas.
–
Dėl santykių su atstovaujamosiomis organizacijomis ir asociacijomis
Keturiasdešimt komandiruočių, pagal kurias buvo kompensuotos komandiruočių išlaidos ir išmokėti dienpinigiai ir kurias Audito Rūmai pirmajame prieštaravime nurodė kaip neatitinkančias reikalavimų, buvo susijusios su K. Pinxten veikla, susijusia su atstovaujamosiomis organizacijomis arba asociacijomis.
Tokios komandiruotės vertintinos kaip tarpinės, palyginti su komandiruotėmis, susijusiomis su politikos formuotojais, ir komandiruotėmis, susijusiomis su santykiais su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais.
Taigi, nors pilietinei visuomenei atstovaujančios organizacijos nebuvo paminėtos Audito Rūmų taisyklėse, kuriose reglamentuojamos reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos, arba Teisingumo Teismo turimuose dokumentuose, kuriuose apibrėžiama šios institucijos komunikacijos strategija, šios organizacijos vis dėlto gali išreikšti pozicijas, susijusias su institucijų veikimu, ir Audito Rūmai gali atsižvelgti į jas rengdami su institucijų veikimu susijusias ataskaitas.
Tokiomis aplinkybėmis negalima visiškai atmesti, jog Audito Rūmai konkrečiais atvejais gali pagrįstai manyti, kad su tokiomis organizacijomis susijusios komandiruotės turi būti siejamos su šios institucijos narių pareigų vykdymu.
Vis dėlto išnagrinėjus praktiką, kurios laikėsi K. Pinxten ir kuri buvo aiški iš atitinkamų siuntimų į komandiruotes, galima daryti išvadą, kad, nepaisant to, jog Audito Rūmai, dažniausiai remdamiesi skaidriu pagrindu, ne kartą patvirtino komandiruotes, K. Pinxten negalėjo nežinoti, kad ši institucija akivaizdžiai nebuvo realiai suinteresuota jo komandiruotėmis, susijusiomis su atstovaujamosiomis organizacijomis arba asociacijomis.
Visų pirma, kaip matyti iš šio sprendimo 502 punkto, K. Pinxten per savo kadencijas buvo išvykęs į kelias dešimtis tokio pobūdžio komandiruočių.
Be to, atrodo, kad šios komandiruotės buvo beveik reguliariai rengiamos į vietos organizacijas, kurių veikla apėmė tik Limburgą arba Flandriją (Belgija).
Galiausiai į minėtas komandiruotes iš tikrųjų buvo vykstama pas labai ribotą skaičių subjektų, kuriuos K. Pinxten lankė ne kartą.
Kadangi netiesioginis ryšys tarp Audito Rūmų veiklos ir atstovaujamųjų organizacijų arba asociacijų leidžia manyti apie tokių komandiruočių atitiktį reikalavimams tik ypatingais atvejais, akivaizdžiai negali būti pripažinta, kad Audito Rūmai buvo suinteresuoti kartotinai užtikrinti savo darbo propagavimą vietos subjektams arba apsikeitimą nuomonėmis su tokiais subjektais.
Tuo remiantis, eilutėse Nr. 48, 132, 170, 192, 209, 217, 224, 228, 242, 256, 271, 292, 304, 305, 318, 328, 353, 361, 380 ir 398 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėje Nr. 155 nurodyta komandiruotė turi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes jų tikslas buvo palaikyti ryšius su
Vlaams netwerk van ondernemingen Limburg
(Limburgo prekybos ir pramonės rūmai, Belgija), organizuojant susitikimus su jų vadovais arba dalyvaujant metiniuose susitikimuose, Naujųjų Metų priėmimuose, vasaros šventėse ir kitoje šios organizacijos organizuotoje visuomeninėje veikloje.
Ta pati išvada darytina ir dėl eilutėse Nr. 83, 174, 219 ir 311 nurodytų komandiruočių ir iš dalies – dėl eilutėje Nr. 118 nurodytos komandiruotės, kurios buvo susijusios su Limburgo darbdavių federacijos kvietimu, taip pat dėl eilutėse Nr. 131, 227, 261 ir iš dalies – dėl eilutėse Nr. 326 ir 378 nurodytų komandiruočių, kurių tikslas buvo dalyvauti Overpelte veikiančių pramonės sektoriaus įmonių grupės susirinkimuose.
Nors eilutėje Nr. 93 nurodyta komandiruotė ir iš dalies – eilutėje Nr. 310 nurodyta komandiruotė buvo susijusios su Limburgo organizacijomis, kurios buvo vienos komandiruotės tikslas, t. y. su profesinės integracijos organizacija ir neformalia vietos vadovų grupe, šio sprendimo 506–509 punktuose nurodytos aplinkybės taip pat leidžia jas pripažinti akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
Ši analizė turi būti pritaikyta eilutėse Nr. 154 ir 230 nurodytoms komandiruotėms, susijusioms su organizacija, kurios tikslas – propaguoti flamandų interesus Briuselyje, ir eilutėse Nr. 134 ir 135 nurodytoms komandiruotėms, kurių tikslas buvo dalyvauti Flandrijos regiono investicinio fondo Naujųjų Metų priėmime.
Vis dėlto nacionalinio masto įmonių federacijoms pripažintas svarbus vaidmuo reiškia, kad eilutėse Nr. 137 ir 143 nurodytos komandiruotės, kurių tikslas buvo susitikti su Belgijos įmonių federacijos pirmininku, ir eilutėje Nr. 290 nurodyta komandiruotė bei iš dalies – eilutėje Nr. 155 nurodyta komandiruotė, susijusios su dalyvavimu šios federacijos surengtuose forumuose, neturi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
–
Dėl patvirtintos išorės veiklos vykdymo
Kaip matyti iš šio sprendimo 58 punkto, 2015 m. balandžio 30 d. sprendimu Audito Rūmai leido K. Pinxten vykdyti su jo kaip šios institucijos nario pareigomis suderinamą išorės veiklą – užimti SBNL‑V vadovo pareigas.
Šis fondas prašyme, dėl kurio buvo priimtas minėtas sprendimas, buvo apibūdintas kaip pelno nesiekianti organizacija, kurios tikslas – skatinti žemės savininkų indėlį į biologinę įvairovę ir gerą ekologinį valdymą Belgijoje.
Kadangi išorės veikla iš esmės skiriasi nuo Audito Rūmų nario šioje institucijoje vykdomų pareigų, Audito Rūmų narys negali vykti į komandiruotes tokios veiklos tikslais.
Be to, komandiruočių, tiesiogiai susijusių su leidžiama išorės veikla, neatitiktis reikalavimams turi būti laikoma akivaizdžia, jeigu tai lemia pats šios veiklos pobūdis.
Remiantis šiomis aplinkybėmis reikia nustatyti, ar kai kurios Audito Rūmų patvirtintos komandiruotės iš tikrųjų priskirtinos prie K. Pinxten vykdytos išorės veiklos.
Taigi, nors eilutėje Nr. 368 nurodytą komandiruotę ir iš dalies – eilutėje Nr. 392 nurodytą komandiruotę Audito Rūmai patvirtino remdamiesi visiškai skaidriu prašymu, reikia jas pripažinti akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes jų tikslas buvo atsiliepti į SBNL‑V kvietimą, nurodytą atitinkamame siuntime į komandiruotę.
Be šių dviejų komandiruočių, eilutėse Nr. 323, 360, 385 ir 405 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėje Nr. 392 nurodyta komandiruotė gali būti susietos su patvirtinta K. Pinxten išorės veikla – pirmininkavimu šiam fondui.
Iš tiesų eilutėje Nr. 405 nurodyta komandiruotė ir iš dalies – eilutėje Nr. 385 nurodyta komandiruotė buvo skirtos susitikti su fondo, užtikrinusio kiekvienais metais SBNL‑V skiriamo pagrindinio prizo finansavimą, vadovu.
Kalbant apie eilutėse Nr. 323 ir 360 nurodytas komandiruotes ir iš dalies – eilutėse Nr. 385 ir 392 nurodytas komandiruotes, jos buvo susijusios su
European Landowners Organisation
(Europos žemės savininkų asociacija, toliau – ELO) organizuojama veikla arba su susitikimu su šios organizacijos vadovu tuo laikotarpiu, kai K. Pinxten pirmininkavo SBNL‑V.
Nors K. Pinxten tiksliai nepaaiškino ELO ryšio su jo, kaip Audito Rūmų nario, pareigomis, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad ši organizacija yra glaudžiai susijusi su SBNL‑V.
Taigi, pirmiausia, iš šio sprendimo 517 punkte paminėto SBNL‑V tikslo apibūdinimo matyti, kad ir šio fondo, ir ELO tikslas buvo ginti žemės savininkų interesus.
Be to, ELO vadovas, su kuriuo K. Pinxten susitiko išvykęs į Audito Rūmų patvirtintas komandiruotes, kaip SBNL‑V Generalinis sekretorius pasirašė K. Pinxten šiai institucijai pateiktą dokumentą, kad jam būtų leista eiti šio fondo vadovo pareigas. Iš Audito Rūmų pateikto protokolo taip pat matyti, kad šis ELO vadovas dalyvavo SBNL‑V visuotiniame susirinkime.
Galiausiai Teisingumo Teismo bylos medžiagoje esantys elektroniniai laiškai įrodo, kad SBNL‑V ir ELO siejo kiti ryšiai, pavyzdžiui, ELO dalyvavimas minėtos išorės veiklos patvirtinimo procedūroje arba ruošiantis SBNL‑V kasmet skiriamo pagrindinio prizo įteikimui.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 524 punkte nurodytos komandiruotės akivaizdžiai neatitinka reikalavimų.
Toks vertinimas turi būti taikomas ir eilutėje Nr. 296 nurodytai komandiruotei, nes jos tikslas iš dalies buvo sudaryti galimybę K. Pinxten susitikti su ELO ir SBNL‑V vadovais prieš pat paskiriant jį šio fondo vadovu.
Be to, nors, kalbant apie eilutėje Nr. 393 nurodytą komandiruotę, dalyvavimas Tarptautinės medžiotojų tarybos visuotiniame susirinkime Briuselyje buvo aiškiai nurodytas siuntime į komandiruotę, reikia pažymėti, kad K. Pinxten šio visuotinio susirinkimo programoje buvo pristatytas ne tik kaip Audito Rūmų narys, bet ir kaip SBNL‑V pirmininkas ir kad šioje programoje buvo nurodyta, kad jis tars sveikinamąjį žodį „Belgijos vardu“.
Be to, iš elektroninio susirašinėjimo prieš minėtą komandiruotę matyti, kad iš pradžių K. Pinxten turėjo sakyti bendrą kalbą su Belgijos ministru ir kad jo dalyvavimą minėtame visuotiniame susirinkime rengė, be kita ko, ELO.
Taigi reikia konstatuoti, kad K. Pinxten dalyvavimas Tarptautinės medžiotojų tarybos visuotiniame susirinkime turi būti siejamas su jo kaip SBNL-V pirmininko, o ne Audito Rūmų nario pareigomis, ir tai reiškia, kad eilutėje Nr. 393 nurodyta komandiruotė turi būti laikoma akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų.
Vis dėlto, nors eilutėje Nr. 128 nurodyta komandiruotė aiškiai susijusi su ELO, jos negalima laikyti akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų vien dėl šios aplinkybės, nes ji įvyko prieš kelerius metus iki suteikiant K. Pinxten leidimą tapti SBNL‑V pirmininku.
Šiomis aplinkybėmis negalima K. Pinxten priekaištauti dėl dalyvavimo Europos Parlamento surengtoje konferencijoje, susijusioje su Europos masto atstovaujamąja organizacija, remiantis skaidriu siuntimu į komandiruotę.
Tas pats pasakytina apie eilutėse Nr. 411 ir 412 nurodytas komandiruotes, susijusias su renginiais, kuriuos atitinkamai organizavo asociacija „Friends of the Countryside“ (kaimo draugai) ir
Fondation wallonne pour la conservation des habitats
(Valonijos buveinių išsaugojimo fondas), nes Audito Rūmai savo priekaištus grindžia tariamais šių organizacijų ir SBNL‑V ryšiais, kurių Teisingumo Teismui pateikta informacija nepatvirtina.
–
Dėl dalyvavimo medžioklėse
Pirmajame prieštaravime nurodytų vienuolikos komandiruočių, pagal kurias buvo kompensuotos komandiruočių išlaidos ar išmokėti dienpinigiai, tikrasis tikslas, kaip teigia Audito Rūmai, buvo leisti K. Pinxten dalyvauti medžioklėse.
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad šių įvairių komandiruočių metu K. Pinxten faktiškai medžiojo.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad visos minėtos komandiruotės buvo patvirtintos remiantis K. Pinxten pateiktais prašymais, kuriuose nurodytas gautas kvietimas arba numatoma veikla, nenurodant jokios medžioklės.
Kadangi tai, kad komandiruotė apima dalyvavimą medžioklėje, yra esminė informacija vertinant jos atitiktį reikalavimams, K. Pinxten, atsižvelgiant į šio sprendimo 372 ir 374 punktuose nurodytus motyvus, negali pagrįstai remtis teisėtu lūkesčiu, kad tokios komandiruotės išliks patvirtintos, todėl negalima Audito Rūmų reikalauti įrodyti akivaizdžią tokių komandiruočių neatitiktį reikalavimams.
Tokiomis aplinkybėmis, nors akivaizdu, kad pats dalyvavimas medžioklėje neturi jokio ryšio su Audito Rūmų nario pareigų vykdymu, reikia priminti, jog iš šio sprendimo 399 ir 428 punktų matyti, kad, pirma, šios institucijos nario komandiruotė gali pagrįstai apimti jo dalyvavimą iš esmės profesinio pobūdžio renginyje, kuris taip pat apima papildomą laisvalaikio veiklą ir, antra, kad tokio nario komandiruotę galima pateisinti su protokolu susijusiu tikslu.
Taigi siekiant įvertinti K. Pinxten komandiruočių, apėmusių jo dalyvavimą medžioklėje, atitiktį reikalavimams, reikia nustatyti, ar šios komandiruotės iš tikrųjų buvo susijusios su iš esmės profesinio pobūdžio renginiu arba jų tikslas iš tiesų buvo susijęs su protokolu.
Pirma, tokia komandiruotė negali būti laikoma atitinkančia reikalavimus, kai jos oficialus tikslas yra tiesiog atsiliepti į asmens, kurio pareigos nėra glaudžiai susiję su Audito Rūmų veikla, kvietimą.
Taigi eilutėse Nr. 309, 327 ir 366 nurodytos komandiruotės turi būti laikomos neatitinkančiomis reikalavimų, nes vienintelis joms pateisinti nurodytas motyvas susijęs su asmens, kurio statusas nėra aiškus iš siuntimo į komandiruotę ir nebuvo patikslintas nagrinėjant šią bylą, kvietimu.
Tas pats pasakytina apie eilutėse Nr. 329 ir 377 nurodytas komandiruotes, nes į jas buvo vykstama pagal ELO vadovo kvietimą, todėl jos buvo susijusios nebent su patvirtinta K. Pinxten išorės veikla.
Be to, galimo Audito Rūmų suinteresuotumo profesiniais santykiais su tarptautinėmis audito įmonėmis negali pakakti siekiant pateisinti eilutėje Nr. 321 nurodytą komandiruotę, kurios nurodytas tikslas buvo atsiliepti į tokios įmonės vadovo kvietimą, nes iš Audito Rūmų pateiktų dokumentų matyti, kad vienintelis šios komandiruotės tikslas buvo dalyvauti šio vadovo surengtoje medžioklėje.
Antra, eilutėse Nr. 337 ir 386 ir iš dalies – eilutėje Nr. 229 nurodytos komandiruotės skiriasi nuo kitų komandiruočių, susijusių su medžioklėmis, nes jos buvo pateikiamos kaip komandiruotės, kurių tikslas – dalyvauti Šamboro pilyje rengiamose „Europos institucijų dienose“.
Remiantis Šamboro nacionalinio paveldo įstaigos direktoriaus parengta pažyma ir OLAF gauta informacija, visų pirma 2012 m. sausio 13 d. elektroniniu laišku, kuriame kalbama apie „europietišką medžioklę“ (pranc. „battue européenne“) ir vieno iš nagrinėjamų renginių dalyvių sąrašą, reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia Audito Rūmai, matyti, jog renginiai, kuriuose dalyvavo atsakingas pareigas Europos institucijose užimantys asmenys, iš tiesų buvo organizuojami Šamboro pilyje šių komandiruočių datomis.
Vis dėlto, nė vienas iš OLAF gautų ar K. Pinxten pateiktų dokumentų neįrodo, kad šie renginiai turėjo kokį nors profesinį aspektą. Atvirkščiai, OLAF paimtose programose numatyta tik organizuoti „persekiojimus“, maitinimą ir „laimikio pagerbimą“.
Be to, nei prašyme patvirtinti aptariamas komandiruotes, nei kituose Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose nėra duomenų, kurie rodytų, kad šiuos renginius organizavo subjektas, su kuriuo Audito Rūmai būtų suinteresuoti palaikyti santykius, arba tokio subjekto vadovas. Vis dėlto, nesant tokių duomenų ar, be kita ko, K. Pinxten teiginių šiuo klausimu, šie renginiai negali pateisinti komandiruočių organizavimo protokolo tikslais.
Vadinasi, eilutėse Nr. 337 ir 386 ir iš dalies – eilutėje Nr. 229 nurodytas komandiruotes reikia laikyti neatitinkančiomis reikalavimų.
Trečia, eilutėse Nr. 315 ir 371 nurodytų komandiruočių motyvas buvo susijęs su kvietimais, kuriuos atitinkamai pateikė Belgijos karališkosios tarnybos ir Belgijos karališkosios šeimos narys.
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad Belgijos karališkoji šeima iš tiesų pakvietė K. Pinxten dalyvauti „karališkoje medžioklėje“ Ciergnon (Belgija).
Vis dėlto Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nesant įrodymų, galinčių patvirtinti K. Pinxten teiginio, kad ši medžioklė Belgijos Karalystėje turi didelę protokolinę reikšmę, pagrįstumą, vienintelę aplinkybę, kad kvietimus išsiuntė Belgijos karališkoji šeima, reikia laikyti nepakankama tam, kad būtų nustatytas ryšys su Audito Rūmų nario pareigų vykdymu.
Darytina išvada, kad eilutėse Nr. 315 ir 371 nurodytų komandiruočių neatitiktis reikalavimams turi būti laikoma įrodyta.
–
Dėl kitų Audito Rūmų nurodytų komandiruočių
Kelios pirmajame prieštaravime nurodytos komandiruotės, pagal kurias buvo kompensuotos komandiruočių išlaidos ir išmokėti dienpinigiai, nepriskiriamos prie jau nagrinėtų komandiruočių kategorijų, todėl jų atitiktį reikalavimams reikia įvertinti atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį.
Audito Rūmų priekaištus, susijusius su keturiolika iš šių komandiruočių, reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Pirma, kadangi Audito Rūmai visiškai nepaaiškino nurodomos neatitikties reikalavimams motyvo, eilutėje Nr. 310 nurodytos komandiruotės negalima laikyti akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų, tiek, kiek ji buvo iš dalies susijęs su apsilankymu universitete.
Be to, kalbant apie eilutėje Nr. 347 nurodytą komandiruotę, susitikimo su Belgijos nacionalinio banko vadovu ir Belgijos parlamentaru bei advokatu, taip pat ėjusiu pareigas šiame banke, negalima pripažinti akivaizdžiai neatitinkančiu reikalavimų remiantis vien Audito Rūmų teiginiu, kad ši komandiruotė „neturėjo ryšio su K. Pinxten pareigomis“, ir aplinkybe, kad šis parlamentaras buvo aptariamos politinės partijos narys.
Antra, daugeliu atvejų Audito Rūmų pateiktų įrodymų nepakanka šios institucijos nurodytam pažeidimui įrodyti.
Visų pirma kalbant apie eilutėse Nr. 57 ir 391 nurodytas komandiruotes, kurių tikslas buvo susitikti su Komisijos nariu, neginčijama, kad toks susitikimas iš esmės galėjo būti siejamas su Audito Rūmų nario pareigų vykdymu.
Vis dėlto, pirma, Audito Rūmų teiginio, kad eilutėje Nr. 57 nurodytos komandiruotės tikrasis tikslas buvo susijęs su muzikos festivalio, kuriuo K. Pinxten buvo privačiai suinteresuotas, organizavimu, pagrįstumas nėra įrodytas.
Iš tiesų ši komandiruotė įvyko 2009 m. liepos 13 d., o Audito Rūmų pateiktuose elektroniniuose laiškuose dėl šio festivalio buvo minima 2011 m. subsidija; jie parašyti 2011 m. rugsėjo ir spalio mėn. Be to, ryšys tarp minėtos komandiruotės ir šios subsidijos dar mažiau įtikimas, nes atitinkamas Komisijos narys buvo atsakingas už kultūrą tik nuo 2010 m. vasario 10 d.
Antra, Audito Rūmai nepateikia jokio konkretaus dokumento, kuris patvirtintų teiginį, kad eilutėje Nr. 391 nurodyta komandiruotė buvo susijusi su „privačiais pietumis“.
Be to, aplinkybė, kuri, beje, nėra įrodyta, kad atitinkamas Komisijos narys buvo K. Pinxten medžioklės partneris, savaime neleidžia įrodyti privataus minėtų pietų pobūdžio. Tai, kad ELO vadovas taip pat tariamai dalyvavo tokiuose pietuose, taip pat negali įrodyti Audito Rūmų pozicijos pagrįstumo, juo labiau kad neginčijama, jog ne K. Pinxten sudarė Komisijos būstinėje surengtų pietų svečių sąrašą.
Nors Audito Rūmai neginčija K. Pinxten dalyvavimo
Collège d’Europe
(Europos koledžas) mokslo metų pradžios ceremonijoje Briugėje (Belgija), kuris buvo eilutėje Nr. 63 nurodytos komandiruotės tikslas, pateisinimo, ši institucija teigia, kad K. Pinxten nedalyvavo šioje ceremonijoje.
Vis dėlto šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Audito Rūmų pateiktos interneto svetainės ištraukos nepakanka, kad būtų įrodytas K. Pinxten nedalyvavimas minėtoje ceremonijoje, atsižvelgiant tiek į šio dokumento pobūdį, kuris negali būti prilygintas protokolui, kuriame pateikiamas dalyvių sąrašas, tiek į minėto dokumento tekstą, kuris rodo, kad jame paminėta tik dalis toje ceremonijoje dalyvavusių asmenų.
Taip pat, nors nustatyta, kad minėtos komandiruotės dieną K. Pinxten pietavo Briuselyje, Audito Rūmų pateikti įrodymai neleidžia nustatyti šių pietų laiko.
Galiausiai penkios komandiruotės dėl susitikimų su diplomatais, kurias iš esmės būtų galima susieti su Audito Rūmų nario, paskirto į kolegiją, atsakingą už Sąjungos išorės santykius, pareigomis, yra apibūdinamos kaip privatūs susitikimai, tačiau šis teiginys nėra pakankamai teisiškai įrodytas.
Dėl eilutėje Nr. 56 nurodytos komandiruotės Audito Rūmai nurodo, kad pietūs su Rusijos Federacijos konsulu buvo susiję su tarpininkavimu belgų porai, norinčiai įsivaikinti vaiką šioje šalyje.
Vis dėlto šiuo klausimu Audito Rūmų pateikti dokumentai, kurie datuojami keliais mėnesiais vėliau nei įvyko ši komandiruotė ir kuriuose nenurodyti nei minėti pietūs, nei kokia nors anksčiau įvykusi aplinkybė, neleidžia užtikrintai nustatyti, kad jos tikslas nebuvo susijęs su K. Pinxten pareigomis.
Eilutėse Nr. 138, 196 ir 382 nurodytos komandiruotės (kalbant apie du pastaruosius – visiškai skaidriai) buvo siejamos su K. Pinxten dalyvavimu „diplomatinėje vakarienėje“, kuri kasmet rengiama Briuselyje.
Kadangi neginčijama, kad į šią vakarienę susirenka daug Belgijos diplomatų, ji iš esmės gali būti proga keistis nuomonėmis klausimais, kurie yra svarbūs Audito Rūmams, taip pat supažindinti su jų darbu ir propaguoti jį svarbiems nacionaliniams pareigūnams.
Šiomis aplinkybėmis vien to, kad minėtą vakarienę rengė organizacija, kurios tikslas – propaguoti Flandrijos interesus Briuselyje, nepakanka siekiant patvirtinti Audito Rūmų teiginio, kad tos vakarienės tikslas buvo „leisti Flandrijos verslininkams susitikti su užsienyje dirbančiais Belgijos diplomatais“, pagrįstumą. Todėl nagrinėjamos komandiruotės negali būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų.
Kalbant apie pietus su Belgijos Karalystės ambasadoriumi Prancūzijoje, kurie buvo eilutėje Nr. 284 nurodytos komandiruotės tikslas, nors Audito Rūmai, remdamiesi draugiškais šio ambasadoriaus santykiais su K. Pinxten ir kitų pakviestų svečių tapatybe, teigia, kad šie pietūs buvo privataus pobūdžio, reikia konstatuoti, kad šis pobūdis nėra įrodytas, nes nėra jokių įrodymų, kuriais remdamasis Teisingumo Teismas galėtų nuspręsti dėl minėtų pietų tikslo, o vien tokių santykių buvimo bet kuriuo atveju nepakanka siekiant atmesti, kad tokie pietūs galėjo turėti profesinį aspektą.
Trečia, dalyvavimas K. Pinxten padėjėjos tėvo laidotuvėse, kuris buvo eilutėje Nr. 335 nurodytos komandiruotės, kurią Audito Rūmų pirmininkas patvirtino remdamasis skaidriai pateikta informacija, tikslas, gali būti susietas su šios institucijos nario pareigų vykdymu, nes tokiu atveju galima pagrįstai tikėtis, kad K. Pinxten išreikš asmeninį palaikymą vienai iš artimiausių savo bendradarbių šioje institucijoje.
Galiausiai, ketvirta, priekaištai, susiję su eilutėse Nr. 102, 293 ir 294 nurodytomis komandiruotėmis, turi būti atmesti, nes pažeidimai, dėl kurių Audito Rūmai priekaištauja K. Pinxten, gali būti laikomi atleistinomis jo klaidomis.
Taigi eilutėje Nr. 102 nurodytos komandiruotės neatitiktis reikalavimams susijusi su maždaug 30 eurų vertės valgio nedeklaravimu, nors jokia aplinkybė neleidžia spręsti, kad toks pavienis įvykis nėra tiesiog paprastas užsimiršimas.
Kalbant apie eilutėse Nr. 293 ir 294 nurodytas komandiruotes, Audito Rūmų teiginys, kad šios komandiruotės nebuvo atšauktos, nors susitikimas, kuriuo jos grįstos, buvo atšauktas, atrodo pagrįstas atsižvelgiant į K. Pinxten darbotvarkėje nurodytą aplinkybę, tačiau sukčiavimas šiuo klausimu nebuvo įrodytas, nes iš pradžių numatytu šių komandiruočių laiku vyko Audito Rūmams deklaruoti pietūs.
Tačiau dėl šio sprendimo 556 punkte nurodytos 31 komandiruotės K. Pinxten galima visiškai arba iš dalies pagrįstai priekaištauti šioje byloje.
Pirma, apsilankymo vietos medicinos centre išvykus į eilutėje Nr. 286 nurodytą komandiruotę, siekiant dalyvauti šio centro įsteigimo dvidešimtmečio šventėje, akivaizdžiai negalima susieti su Audito Rūmų nario pareigomis.
Antra, kelių pirmajame prieštaravime nurodytų komandiruočių tikslas buvo susitikti su asmeniu, kurio statusas nenurodytas siuntime į komandiruotę ir nagrinėjant šią bylą K. Pinxten jo nepatikslino.
Nors siuntimo į komandiruotę išdavimas ir vėliau komandiruotės išlaidų kompensavimas ar dienpinigių išmokėjimas tokiais atvejais rodo didelę Audito Rūmų kontrolės stoką, vis dėlto komandiruotė, kurios tikslas – susitikti su asmeniu, kurio ryšio su šia institucija negalima nustatyti, turi būti laikoma akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų.
Taigi, kalbant apie eilutėje Nr. 49 nurodytą komandiruotę, jeigu Audito Rūmai neįrodo jų nurodomo ryšio tarp siuntime į aptariamą komandiruotę nurodyto asmens ir muzikos festivalio organizavimo, reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismo bylos medžiagoje esanti informacija neleidžia nustatyti pareigų, kurias ėjo šis asmuo.
Eilutėse Nr. 39, 234, 235, 297, 348 ir 389 nurodytos komandiruotės taip pat turi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes jų tikslas buvo susitikti su asmenimis, kurių statusas nepatikslintas, kaip ir eilutėje Nr. 79 nurodyta komandiruotės kuri buvo pateisinta vien „oficialiu kvietimu“.
Ta pati išvada darytina dėl eilutėje Nr. 306 nurodytos komandiruotės, nesant reikalo priimti sprendimo dėl Audito Rūmų teiginio, kad asmuo, su kuriuo susijusi ši komandiruotė, buvo notaras, ir iš dalies – dėl eilutėje Nr. 347 nurodytos komandiruotės, neatsižvelgiant į šios institucijos argumento, kuriuo ši komandiruotė siejama su vestuvių priėmimu, pagrįstumą.
Be to, eilutėse Nr. 40, 44, 262 ir 351 nurodytos komandiruotės ir iš dalies – eilutėje Nr. 86 nurodyta komandiruotė turi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, nes buvo skirtos susitikti su asmenimis, kurie atitinkamai įvardyti tiesiog kaip „direktorius“, „baronas“, „teisininkas ir auditorius“, „magistratas“ ir „advokatas“.
Trečia, tam tikros komandiruotės, kurių tikslas – susitikti su asmeniu, kurio statusas galbūt galėtų būti pakankamai susijęs su Audito Rūmais, vis dėlto turi būti laikomos patvirtintomis pagal prašymą, kuriame nepateikta esminės informacijos, ir todėl neatitinkančiomis reikalavimų, nes ši institucija pateikia įrodymų, leidžiančių nustatyti, kad aptariamo susitikimo tikslas buvo privatus.
Taip yra kalbant apie eilutėje Nr. 108 nurodytą komandiruotę, kuri buvo skirta susitikti su Komisijos nariu, nes iš elektroninių laiškų, kuriais susirašinėta siekiant pasirengti šiam susitikimui, matyti, kad jis buvo susijęs su gairėmis, kurių atstovaujamoji organizacija norėjo prašyti Komisijos.
Eilutėje Nr. 122 nurodyta komandiruotė glaudžiai susijusi su eilutėje Nr. 108 nurodyta komandiruote, nes jos tikslas buvo susitikti su šios atstovaujamosios organizacijos vadovu ir elektroninis laiškas, gautas kitą dieną po šio susitikimo, rodo, kad jos tikslas buvo toks pat kaip ir antrosios komandiruotės.
Vakarienės su admirolu, kuri buvo eilutėje Nr. 280 nurodytos komandiruotės tikslas, negalima aiškiai susieti su K. Pinxten pareigomis Audito Rūmuose, nes OLAF paimti elektroniniai laiškai rodo, kad šią vakarienę surengė privatus ekonominės veiklos vykdytojas, siekdamas, be kita ko, atsidėkoti K. Pinxten už pagalbą, kurią šis suteikė jam pasirašant sutartį gynybos srityje.
Kalbant apie eilutėje Nr. 404 nurodytą komandiruotę, nors surengtų pietų su Belgijos vyriausybės nariu tikslas nėra žinomas, tai, kad 2016 m. gegužės 10 d. elektroniniame laiške nurodyta, kad jį pakvietė K. Pinxten ir jo sūnaus žmona, leidžia įrodyti privatų tokių pietų pobūdį.
Ketvirta, komandiruotės, susijusios su laisvalaikio veikla arba santykiais su draugais, atsižvelgiant į šio sprendimo 399 punkte nurodytus motyvus, turi būti laikomos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, jeigu neturi ryšio su renginiu, kuris orientuotas į profesinę veiklą.
Šiuo klausimu reikėtų paminėti eilutėje Nr. 80 nurodytą komandiruotę, kuri buvo skirta susitikti su kultūros įstaigos direktoriumi, ir eilutėje Nr. 322 nurodytą komandiruotę, kurios tikrasis tikslas, atsižvelgiant į K. Pinxten darbotvarkėje esančią informaciją, buvo prisidengiant privataus ekonominės veiklos vykdytojo kvietimu sudaryti galimybę jam dalyvauti operos spektaklyje.
Nepaisant siuntimų į nagrinėjamas komandiruotes skaidrumo, eilutėje Nr. 101 nurodyta komandiruotė, susijusi su dalyvavimu Valonijos (Belgija) karališkojo orkestro sodo vakarėlyje, taip pat eilutėse Nr. 288, 345 ir 394 nurodytos komandiruotės, susijusios su dalyvavimu muzikos festivalyje, akivaizdžiai negali būti susietos su Audito Rūmų nario pareigomis, ir tai, kad šis festivalis buvo skirtas „jauniems europiečiams“, negali pateisinti priešingo sprendimo.
Tokia išvada juo labiau darytina dėl eilutėje Nr. 364 nurodytos komandiruotės, per kurią buvo trumpai apsilankyta škotų kultūrai skirtame festivalyje, remiantis siuntimu į komandiruotę, kuriame buvo nurodytas tik oficialus Flandrijos atstovybės kvietimas.
Nors eilutėje Nr. 99 nurodyta komandiruotė buvo susijusi su universitete vykusia ceremonija, jos taip pat negalima susieti su K. Pinxten pareigomis, nes Audito Rūmų pateikti dokumentai rodo, kad šios ceremonijos tikslas buvo pagerbti menininkus ir ji buvo užbaigta koncertu.
Be to, neginčijama, kad eilutėje Nr. 202 nurodyta komandiruotė buvo susijusi su K. Pinxten dalyvavimu Teismo teisėjo iš Belgijos vaiko vestuvėse.
Šios komandiruotės tikslas nebuvo aiškiai apibūdintas siuntime į komandiruotę, kuriame buvo nurodytas tik oficialus šio teisėjo kvietimas, nepatikslinant, kad jis buvo susijęs su šeimos ceremonijas.
Vis dėlto aptariamų asmenų statusas neleidžia konstatuoti eilutėje Nr. 202 nurodytos komandiruotės atitikties reikalavimams.
Šiuos motyvus reikia pritaikyti eilutėje Nr. 300 nurodytai komandiruotei ir iš dalies – eilutėje Nr. 362 nurodytai komandiruotei, nes iš K. Pinxten darbotvarkės matyti, kad šios komandiruotės buvo susijusios su asmenų iš Belgijos vaikų vestuvėmis.
iii)

Dėl reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų
Per abi K. Pinxten kadencijas Audito Rūmų narių patirtų reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų kompensavimas buvo reglamentuojamas Sprendimu Nr. 7‑2004.
Minėto sprendimo 2 straipsnyje buvo numatytas bendro pobūdžio reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų, kurias šie nariai „patiria kaip institucijos nariai“, kompensavimas.
Minėtame straipsnyje taip pat buvo nurodyta, kad šios išlaidos kompensuojamos pateikus deklaracijas, kuriose turi būti nurodyta kvietimo data, pakviestų asmenų skaičius ir pagrindinio svečio statusas, ir prie jų turi būti pridėti kvitai arba kiti rašytiniai lygiaverčiais pripažįstami patvirtinamieji dokumentai.
Be to, minėto sprendimo 6 straipsnyje buvo nurodyta, kad priėmimų namuose išlaidos kompensuojamos remiantis pateiktais patvirtinamaisiais dokumentais.
Iš minėtų nuostatų matyti, kad reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų kompensavimas priklausė, pirma, nuo patvirtinamųjų dokumentų pateikimo ir, antra, sąlygos, kad šias išlaidas asmuo patyrė kaip Audito Rūmų narys.
Reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų sąvoka buvo paaiškinta 2004 m. balandžio 22 d. rašte, kuriuo buvo papildytas Sprendimas Nr. 7‑2004.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors iš minėto rašto dalyko matyti, kad pats jis neturėjo privalomos galios, vis dėlto Audito Rūmų nariai, siekdami įvykdyti šio sprendimo 243 punkte paminėtą jiems tenkančią pareigą elgtis nepriekaištingai, turėjo deramai atsižvelgti į tame rašte įtvirtintus principus.
Be kita ko, iš 2004 m. balandžio 22 d. rašto matyti, kad reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos iš esmės skirtos Audito Rūmų išorės santykiams puoselėti ir kad Audito Rūmų nariai reprezentuoja Audito Rūmus, be kita ko, šios institucijos interesais palaikydami profesinius santykius su asmenimis, einančiais pareigas Sąjungoje, valstybėse narėse arba trečiosiose šalyse.
Tame rašte taip pat buvo nurodyta, kad su kiekvienu renginiu susijusios išlaidos turi priklausyti nuo renginio svarbos ir dalyvių statuso.
Galiausiai minėtame rašte buvo nurodyta, kad Audito Rūmų narių sutuoktiniams ir partneriams, taip pat jų pakviestiems asmenims gali reikėti dalyvauti renginiuose, dėl kurių patiriamos reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos. Vis dėlto šių narių draugai ar asmeniškai pažįstami asmenys turėjo būti kviečiami privačiai, o tai reiškia, kad su jų kvietimu susijusias išlaidas turėjo padengti minėti nariai.
2004 m. balandžio 22 d. rašto 1 priede buvo pateiktos papildomos gairės dėl reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų.
Visų pirma iš minėto priedo matyti, kad išlaidos, patirtos už Audito Rūmų ribų, paprastai turėjo būti susijusios su asmenimis, einančiais svarbias pareigas Sąjungoje, valstybėse narėse ar trečiosiose šalyse, ir kad išlaidos, patirtos Audito Rūmų nario privačiame būste, neturėjo viršyti to, kas buvo būtina šiam tikslui.
Minėto rašto 2 priede buvo pateikta forma, kurioje buvo galima deklaruoti reprezentacines ir svečių priėmimo išlaidas, nurodant renginio datą, laiką, pobūdį ir motyvą, taip pat dalyvių skaičių ir statusą.
Iš šio sprendimo 609–614 punktų aišku, kad reprezentavimo arba svečių priėmimo motyvas ir pakviesto asmens arba pakviestų asmenų statusas buvo pagrindiniai kriterijai, nurodyti 2004 m. balandžio 22 d. rašte ir jo 1 priede, kuriame buvo sukonkretinta Sprendimo Nr. 7‑2004 2 straipsnyje nustatyta sąlyga, pagal kurią tokios išlaidos galėjo būti kompensuojamos, jeigu asmuo jas patyrė kaip Audito Rūmų narys.
Remiantis Sprendimu Nr. 7‑2004 ir 2004 m. balandžio 22 d. rašto 2 priedu, vienintelė esminė informacija, kuri turėjo būti pateikta, kad tokios išlaidos būtų kompensuotos, taip pat buvo susijusi su minėtais dviem kriterijais.
Taigi reprezentacinių ir svečių priėmimo išlaidų, kurias K. Pinxten prašė kompensuoti, patyrimo pagrindas turi būti vertinamas remiantis minėtais kriterijais.
Vis dėlto, kalbant apie įrodinėjimo pareigą, reikia konstatuoti, kad jeigu su konkrečiu asmeniu palaikomi profesiniai santykiai, atsižvelgiant į jo statusą, atrodo tokie, kuriais Audito Rūmai gali būti suinteresuoti, šiam asmeniui skirtą kvietimą reikia laikyti atitinkančiu reikalavimus, nebent Audito Rūmai pateikia įrodymus, kurie leidžia nustatyti privatų tokio kvietimo pobūdį.
–
Dėl reprezentacinių išlaidų, susijusių su santykiais su politikos formuotojais
Šio sprendimo 427–438 punktuose pateikta analizė dėl mokėjimų, susijusių su komandiruočių išlaidomis ir dienpinigiais komandiruotėms, susijusioms su susitikimais su politikos formuotojais, taip pat taikoma reprezentacinių išlaidų, susijusių su tokiais susitikimais, kompensavimui.
Pirma, iš 2004 m. balandžio 22 d. rašto aiškiai matyti, kad išlaidos, susijusios su asmenimis, einančiais svarbias pareigas Sąjungoje, valstybėse narėse ar trečiosiose šalyse, prie kurių priskiriami svarbias pareigas einantys politikos formuotojai, yra pripažįstamos priimtinomis reprezentacinėmis išlaidomis.
Antra, nors reprezentacinių išlaidų patyrimui nebuvo reikalaujama išankstinio patvirtinimo, dažnas tokių išlaidų kompensavimas, kai jos buvo susijusios su K. Pinxten kvietimais politikos formuotojams, kurių toks statusas buvo aiškiai nurodytas, įrodo, kad Audito Rūmai naudojosi turima diskrecija, t. y. buvo suinteresuoti tuo, kad jų nariai palaikytų profesinius santykius su tokiais atsakingais asmenimis.
Taigi K. Pinxten iš esmės negali būti priekaištaujama dėl jo pateiktų prašymų kompensuoti reprezentacines išlaidas, patirtas dėl politikos formuotojams skirtų kvietimų, nebent Audito Rūmų pateikti dokumentai įrodo, kad nagrinėjamą kvietimą buvo galima atsieti nuo jo pareigų.
Priešingai nei teigia Audito Rūmai, tokios atsiejimo nuo pareigų galimybės dėl šio sprendimo 464–467 punktuose nurodytų priežasčių negalima preziumuoti vien todėl, kad pakviestas asmuo yra aptariamos politinės partijos narys.
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi Audito Rūmai nepateikė papildomų neatitikties reikalavimams motyvų ar įrodymų, prašymai kompensuoti reprezentacines išlaidas, patirtas remiantis Europos Parlamento nariams skirtais kvietimais, nurodytais eilutėse Nr. 2, 14, 19, 24, 65, 257, 314, 323, 338, 350, 357, 382 ir 408, Belgijos vyriausybės nariams skirtais kvietimais, su kuriais susijusios eilutės Nr. 12, 23, 27, 57 ir 168, arba Belgijos parlamento nariams skirtais kvietimais, paminėtais eilutėse Nr. 23, 116, 117, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 276, 293, 294, 336, 354, 358, 367 ir 381, turi būti laikomi neatitinkančiais reikalavimų.
Nors Europos Parlamento frakcijos vadovo kabineto nario arba Belgijos vyriausybės nario einamos pareigos nėra pačios svarbiausios, jos yra pakankamai reikšmingos, kad būtų galima pateisinti išlaidų, kurias K. Pinxten prašė kompensuoti eilutėse Nr. 27, 63, 150 ir 168 nurodytais atvejais, atitiktį reikalavimams. Tas pats pasakytina apie Belgijos Karaliaus kabineto vadovui skirtą kvietimą, nurodytą eilutėje Nr. 339.
Kalbant apie eilutėse Nr. 89 ir 111 nurodytas išlaidas, tai, kad aptariami kvietimai buvo skirti Belgijos vyriausybės nariams atostogų laikotarpiu, negali įrodyti remiantis šiomis komandiruotėmis parengtų prašymų kompensuoti išlaidas neatitikties reikalavimams, nes Audito Rūmų nario turima laisvė tokiais laikotarpiais vykti į savo kilmės valstybę narę reiškia, kad jie yra ypač palankūs reprezentacijai, siekiant palaikyti profesinius santykius su atsakingais šios valstybės narės asmenimis.
Be to, kadangi Sprendimo Nr. 7‑2004 2 straipsnyje, siekiant pagrįsti reprezentacinių išlaidų patyrimą, buvo reikalaujama nurodyti tik pagrindinį svečią, papildomo svečio, kurio statusas nepateisino tokių išlaidų, dalyvavimo vakarienėje su nacionaliniu parlamentaru arba pietuose su Belgijos vyriausybės nariu, atitinkamai nurodytų eilutėse Nr. 90 ir 281, nepakanka įrodyti, kad visas aptariamas prašymas kompensuoti reprezentacines išlaidas neatitinka reikalavimų.
Be to, K. Pinxten sutuoktinės ir minėtų dviejų jo pakviestų svečių dalyvavimas vakarienėje su Europos Parlamento nariais, su kuriuo buvo susijusi eilutė Nr. 370, negali įrodyti privataus šios vakarienės pobūdžio, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 611 punkto, 2004 m. balandžio 22 d. rašte tokia praktika buvo aiškiai leidžiama.
Vis dėlto, pirma, dėl šio sprendimo 471 ir 472 punktuose nurodytų priežasčių reprezentacinės išlaidos iš esmės negali būti pagrįstai patiriamos dėl kvietimų, skirtų buvusiems svarbiems politikos formuotojams, kurie jau nebeina savo pareigų, arba vietos politikos formuotojams.
Tokią neatitiktį reikalavimams visų pirma reikia konstatuoti kalbant apie eilutėse Nr. 15, 152, 201 ir 253 nurodytas reprezentacines išlaidas, susijusias su buvusiems Belgijos parlamento arba vyriausybės nariams skirtais kvietimais.
Tas pats pasakytina apie išlaidas, nurodytas eilutėje Nr. 341, susijusioje su vakariene su buvusiu ministru, kuri taip pat buvo komandiruotės, kurios neatitiktis reikalavimams buvo konstatuota šio sprendimo 424 punkte, tikslas.
Be to, tai, kad eilutėje Nr. 302 nurodytų išlaidų patyrimas buvo grindžiamas vakariene, į kurią buvo pakviesti išrinkti vietos politikai, leidžia konstatuoti, kad prašymas kompensuoti šias išlaidas neatitinka reikalavimų.
Antra, kai kurie prašymai atlyginti reprezentacines išlaidas, pateikti remiantis K. Pinxten kvietimais politikos formuotojams, turi būti laikomi neatitinkančiais reikalavimų, nes su šiais kvietimais susijusios aplinkybės leidžia tiesiogiai susieti jas su K. Pinxten vykdyta politine veikla, nurodyta ketvirtojo prieštaravimo pirmoje dalyje.
Tai pasakytina apie prašymus kompensuoti eilutėse Nr. 16, 20 ir 29 nurodytas išlaidas, tiek, kiek jos buvo susijusios su kvietimais asmenims, kuriuos K. Pinxten pristatė kaip einančius pareigas aptariamoje politinėje partijoje ir apie kuriuos nėra jokios informacijos, kad jie, be kita ko, užėmė aukštas politines pareigas.
Prašymas kompensuoti eilutėje Nr. 70 nurodytas išlaidas, patirtas dėl pietų su Europos Komisijos nario kabineto nariu, taip pat turi būti laikomas neatitinkančiu reikalavimų, nes šie pietūs buvo surengti po aptariamos politinės partijos valdybos posėdžio, o iš šio posėdžio protokolo matyti, kad jame dalyvavo ir šis Komisijos narys, ir K. Pinxten.
Tas pats pasakytina apie prašymus kompensuoti eilutėse Nr. 34, 54, 84, 85 ir 88 nurodytas išlaidas, kurios visos buvo susijusios su kvietimais, skirtais Belgijos politikos formuotojams, priklausiusiems aptariamai politinei partijai, vykstant šios politinės partijos rengiamiems posėdžiams ar šventiniams renginiams, kuriuose, kaip nustatyta, dalyvavo K. Pinxten.
Eilutėje Nr. 275 nurodytos „įmokos“, kuri, atsižvelgiant į atitinkamoje sąskaitoje faktūroje pateiktą informaciją, leido dalyvauti aptariamos politinės partijos surengtoje „politinėje kavinėje“, kompensavimas kaip reprezentacinių išlaidų taip pat turi būti laikomas neatitinkančiu reikalavimų dėl jos tiesioginio ryšio su K. Pinxten vykdyta politine veikla.
–
Dėl reprezentacinių išlaidų, susijusių su santykiais su kitais asmenimis
Dėl reprezentacinių išlaidų, susijusių su santykiais su kitais asmenimis nei politikos formuotojai, reikia pažymėti, jog Audito Rūmų aktuose, susijusiuose su tokių išlaidų kompensavimu, nėra jokios aiškios nuorodos į privačių ekonominės veiklos vykdytojų, atstovaujamųjų organizacijų ar asociacijų vadovus, todėl siekiant įvertinti reprezentacinių išlaidų, patirtų išsiuntus tokiems vadovams skirtus kvietimus, ryšį su K. Pinxten pareigomis,
mutatis mutandis
turi būti taikomi šio sprendimo 476–515 punktuose nurodyti principai, kiek tai susiję su komandiruočių išlaidomis ir dienpinigiais.
Tuo remiantis reikia konstatuoti, kad dešimčia atvejų, susijusių su kvietimais, skirtais kitiems asmenims nei politikos formuotojai, Audito Rūmai neįrodė, kad K. Pinxten pateikti prašymai kompensuoti reprezentacines išlaidas buvo susiję su išlaidomis, kurias jis patyrė ne kaip Audito Rūmų narys.
Taigi kalbant apie eilutėje Nr. 17 nurodytas išlaidas, kvietimas, skirtas svarbiam administraciniam vadovui, kuris pirmininkavo komitetui
Service public fédéral – Finances
(Federalinė valstybės finansų tarnyba, Belgija), nesant įrodymų, kad šis kvietimas buvo privatus, turi būti laikomas priskiriamu šiai kategorijai.
Atsižvelgiant į aptariamų asmenų statusą, tokia išvada taip pat darytina dėl eilutėse Nr. 35, 373 ir 374 nurodytų reprezentacinių išlaidų, kurios buvo susijusios su kvietimais, skirtais universiteto rektoriui ir asmeniui, ėjusiam pareigas tarptautinėje organizacijoje.
Tas pats taikoma eilutėse Nr. 28 ir 290 nurodytoms išlaidoms, nes kvietimai, skirti atitinkamai Europos lygmens įmonių grupės direktoriui ir tarptautinės audito įmonės vadovui, remiantis šio sprendimo 495–497 ir 515 punktuose nurodytais motyvais, galėjo būti susiję su Audito Rūmų nario pareigomis.
Be to, atsižvelgiant į šio sprendimo 638 punkte nurodytus motyvus, prašymai kompensuoti eilutėse Nr. 56, 138, 284 ir 382 nurodytas išlaidas, susijusias su pietumis ir vakarienėmis, turi būti laikomi atitinkančiais reikalavimus, nes šio sprendimo 570–575 punktuose konstatuota, kad Audito Rūmai neįrodė komandiruočių, per kurias buvo patirtos šios išlaidos, neatitikties reikalavimams.
Eilutėje Nr. 98 nurodytos išlaidos, patirtos per pietus su Komisijos nario kabineto vadovu, iš esmės, atsižvelgiant į pakviesto asmens einamas pareigas, taip pat turi būti laikomos išlaidomis, kurias R. Pinxten patyrė veikdamas kaip Audito Rūmų narys.
Šiuo klausimu Audito Rūmų pateiktų įrodymų nepakanka, kad būtų įrodytas jų teiginio, jog ši vakarienė buvo privataus pobūdžio, pagrįstumas.
Viena vertus, nors Audito Rūmai remiasi 2010 m. gegužės 20 d. elektroniniu susirašinėjimu, reikia konstatuoti, jog iš jo matyti, kad jame paminėti konkretūs klausimai buvo išspręsti prieš šią vakarienę ir kad nėra jokių įrodymų, kad jie buvo minėtos vakarienės tikslas.
Kita vertus, Audito Rūmų argumentas, kad aptariamos vakarienės išlaidos reiškė, jog pakviestas asmuo pažeidė jam pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 straipsnį tenkančius įpareigojimus, bet kuriuo atveju negali įrodyti privataus šios vakarienės pobūdžio.
Vis dėlto 26 atvejais, susijusiais su kvietimais kitiems asmenims nei politikos formuotojai, K. Pinxten pateikti prašymai kompensuoti reprezentacines išlaidas turi būti laikomi neatitinkančiais reikalavimų.
Atsižvelgiant į tai, kas jau buvo konstatuota šio sprendimo 484, 487, 489 ir 493 punktuose dėl eilutėse Nr. 45, 251, 283, 287, 307 ir 325 nurodytų komandiruočių neatitikties reikalavimams, nes jų tikslas buvo susitikti su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais, per šias komandiruotes patirtos reprezentacinės išlaidos, kurias K. Pinxten prašė kompensuoti, negali būti laikomos išlaidomis, kurias jis patyrė kaip Audito Rūmų narys.
Be to, neatitinkančiais reikalavimų reikia laikyti ir prašymus kompensuoti reprezentacines išlaidas, nurodytas eilutėse Nr. 13, 79, 115, 154, 178 ir 318, susijusias su ekonominės veiklos vykdytojų vadovams arba atstovaujamųjų organizacijų vadovams skirtais kvietimais.
Be to, reprezentacinės išlaidos, patirtos vykdant patvirtintą išorės veiklą, iš principo negali būti laikomos patirtomis einant Audito Rūmų nario pareigas.
Eilutėje Nr. 385 nurodyta vakarienė turi būti susieta su SBNL‑V pirmininko pareigomis, kurias K. Pinxten ėjo vykdydamas patvirtintą išorės veiklą, nes, pirma, išlaidų deklaracijoje nurodytas asmens, pakviesto į šią vakarienę, statusas susijęs su jo pareigomis fonde, užtikrinusiame SBNL‑V kiekvienais metais skiriamo prizo finansavimą ir, antra, iš 2016 m. vasario 2 d. elektroninio susirašinėjimo galima nustatyti, kad minėtos vakarienės tikslas buvo aptarti konkurso „Europos metų medis“ organizavimą, kuris yra tiesiogiai susijęs su SBNL‑V veiklos sritimi.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 525–528 punktuose pažymėtus ryšius tarp SBNL‑V ir ELO, eilutėje Nr. 409 nurodytos reprezentacinės išlaidos, susijusios su vakariene, į kurią buvo pakviestas ELO Generalinis sekretorius, taip pat turi būti susietos su K. Pinxten veikla SBNL‑V.
Tai, kad prašymas atlyginti reprezentacines išlaidas neatitinka reikalavimų, taip pat turi būti konstatuota, kai jame aiškiai nenurodytas kviečiamo asmens statusas ir nagrinėjant šią bylą K. Pinxten nepateikė jokios papildomos informacijos šiuo klausimu.
Prašymai atlyginti eilutėse Nr. 39, 262 ir 297 nurodytas reprezentacines išlaidas turi būti pripažinti neatitinkančiais reikalavimų, remiantis tuo, kas jau buvo konstatuota šio sprendimo 585 ir 587 punktuose, kiek tai susiję su komandiruočių, per kurias buvo patirtos šios išlaidos, neatitiktimi reikalavimams.
„Tyrimo vadovo“ arba „direktoriaus“ statuso, nurodyto dėl to paties svečio prašymuose kompensuoti reprezentacines išlaidas, į kurias daroma nuoroda eilutėse Nr. 21 ir 40, taip pat negali pakakti siekiant įrodyti, kad šios išlaidos buvo patirtos einant Audito Rūmų nario pareigas. Tas pats pasakytina apie statusus „D
r
P
r
“ ir „D
r
“, nurodytus prašymuose kompensuoti reprezentacines išlaidas, paminėtas eilutėse Nr. 37, 254 ir 255.
Nors pakviestų asmenų statusas tiksliai nurodytas prašymuose kompensuoti eilutėse Nr. 36 ir 42 nurodytas reprezentacines išlaidas, kvietimų, skirtų kultūros įstaigos direktoriui ar prokurorui, ryšio su K. Pinxten pareigomis vis dėlto negalima laikyti įrodytu.
Be to, Audito Rūmų pateikti įrodymai leidžia nustatyti kai kurių kvietimų, skirtų asmenims, kurių statusas iš esmės galėtų pateisinti reprezentacinių išlaidų patyrimą, privatų pobūdį.
Taip yra kalbant apie Belgijos Karalystės ambasadoriui Prancūzijoje skirtą kvietimą, nurodytą eilutėje Nr. 268, nes jis buvo susijęs su greta vyno ūkio esančiame restorane surengta vakariene, o iš kelių elektroninių laiškų matyti, kad K. Pinxten ir jo pakviesto asmens vykimo į regioną tikslas buvo aplankyti šį vyno ūkį.
Belgijos vyriausybės nariui skirto kvietimo, su kuriuo buvo susijusi eilutė Nr. 404, privatų pobūdį taip pat reikėtų laikyti įrodytu, atsižvelgiant į tai, kas konstatuota šio sprendimo 592 punkte.
–
Dėl išlaidų, susijusių su K. Pinxten namuose surengtais priėmimais
Per abi Audito Rūmų nario kadencijas K. Pinxten savo namuose surengė dešimt priėmimų, už kuriuos jis pateikė prašymus kompensuoti svečių priėmimo išlaidas, kurias Audito Rūmai šioje byloje apibūdino kaip neatitinkančias reikalavimų.
Kaip matyti iš šio sprendimo 605 punkto, Sprendimo Nr. 7‑2004 6 straipsnyje buvo numatyta, kad išlaidos, patirtos dėl priėmimų namuose, kompensuojamos pagal pateiktus patvirtinamuosius dokumentus.
Nagrinėjamu atveju Audito Rūmų nurodytas pažeidimas susijęs ne su tuo, kad išlaidos, kurias K. Pinxten prašė kompensuoti už jo namuose organizuotus priėmimus, buvo per didelės, ar su šiuo tikslu pateiktų patvirtinamųjų dokumentų nepakankamumu, o tik su tariamai privačiu šių priėmimų pobūdžiu.
Kadangi Audito Rūmų vidaus taisyklėse nebuvo nurodytas konkretus kriterijus, susijęs su šios institucijos nario namuose rengiamais priėmimais, turi būti laikoma, kad dėl tokio priėmimo patirtos išlaidos buvo patirtos einant šios institucijos nario pareigas, jei šis priėmimas leido tos pačios institucijos interesais užtikrinti profesinius santykius su asmenimis, pakviestais į šį priėmimą.
Kaip matyti iš šio sprendimo 618 punkto, šioje byloje tokio Audito Rūmų intereso buvimą reikia iš esmės vertinti remiantis asmenų, pakviestų į K. Pinxten namuose surengtus priėmimus, statusu.
Iš 2004 m. balandžio 22 d. rašto 1 priede pateiktų gairių matyti, kad minėti svečiai turėjo būti, be kita ko, asmenys, užimantys svarbias pareigas Sąjungoje, valstybėse narėse ar trečiosiose šalyse. Jeigu tarp tokių pakviestų asmenų buvo Audito Rūmų tarnautojai, tarp šių tarnautojų ir šioje institucijoje nedirbančių asmenų turėjo būti užtikrinta derama pusiausvyra.
Be to, kadangi iš minėtų gairių matyti, kad Audito Rūmų nario draugai ir šeimos nariai, išskyrus jo sutuoktinį ar partnerį, turėjo būti kviečiami privačiai, ši institucija negali pagrįstai kompensuoti išlaidų, susijusių su tokių asmenų kvietimu į Audito Rūmų nario namuose rengiamą priėmimą.
Be to, dėl šio sprendimo 627 punkte nurodytų priežasčių reikia konstatuoti: tai, kad pagal Sprendimo Nr. 7–2004 2 straipsnį lemiamas vaidmuo buvo teikiamas „pagrindinio svečio statusui“, reiškia, kad vieno ar kelių pakviestų asmenų, kurių statusas savaime negalėjo pateisinti svečių priėmimo išlaidų patyrimo, dalyvavimas Audito Rūmų nario namuose surengtame priėmime neįrodo, kad visas šis priėmimas neturėjo ryšio su šio nario pareigomis.
Kadangi Audito Rūmų vidaus taisyklėse nebuvo aiškiai nustatyta tokiems svečiams, kurie nėra atitinkamo šios institucijos nario draugai ar šeimos nariai, taikytina tvarka, prašymo kompensuoti išlaidas teksto, kuriame šie svečiai neišskiriami iš kitų, bet jame pateikiama išsami informacija apie įvairių pakviestų asmenų statusą, savaime negalima pripažinti reikšmingu vertinant, ar K. Pinxten pažeidė su jo pareigomis susijusius įsipareigojimus.
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, pirma, kad K. Pinxten pateiktuose prašymuose kompensuoti svečių priėmimo išlaidas paprastai buvo pateikiama tiksli informacija apie kiekvieną į jo namuose rengiamą priėmimą pakviestą asmenį, taigi buvo pateikiama daugiau informacijos nei reikalauta pagal Sprendimo Nr. 7‑2004 2 straipsnį.
Vadinasi, Audito Rūmai, žinodami visas aplinkybes, galėjo sprendimų dėl tų prašymų priėmimo metu įvertinti juose nurodytų svečių priėmimo išlaidų atitiktį reikalavimams.
Antra, pagal Audito Rūmų vidaus taisykles tai, kad aptariamuose priėmimuose dažnai dalyvavo K. Pinxten ir pakviestų asmenų sutuoktiniai, negali būti laikoma pažeidimu ar požymiu, kad tai buvo privataus pobūdžio priėmimai.
Trečia, reikia išnagrinėti 2015 m. balandžio 28 d. rašto svarbą.
Audito Rūmų teigimu, iš minėto rašto teksto galima bendrai nustatyti, kad tikrasis K. Pinxten namuose surengtų priėmimų tikslas buvo sukviesti savo draugus, todėl jie neturėjo jokio ryšio su jo, kaip šios institucijos nario, pareigomis.
Žinoma, minėtame rašte K. Pinxten nurodė, kad reguliariai kviečia „tam tikrą skaičių draugų į savo namus neformaliai vakarienei“, tarp kurių yra „vienas kitas svarbus politikas, taip pat keli draugai, užimantys aukštas pareigas įmonėse“, siekiant „neįpareigojančiai praleisti malonų ir naudingą vakarą geroje draugijoje“. Taigi visi jo pakviesti svečiai „priklausė asmeninių draugų ratui“, o vakarienė suteikė progą „maloniai, šiltai ir įdomiai praleisti vakarą su rinktinėmis Flandrijos asmenybėmis“. Tame pačiame rašte galiausiai buvo išvardytos pavardės asmenų, kurie galėtų būti kviečiami į planuojamą vakarienę.
Vis dėlto pirmiausia reikia pažymėti, kad nė vienas iš Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje esančių prašymų kompensuoti svečių priėmimo išlaidas nebuvo susijęs su vakariene, kurioje būtų dalyvavęs Belgijos Karalystės Ministras Pirmininkas ir kiti 2015 m. balandžio 28 d. rašte nurodyti asmenys.
Darytina išvada, kad tame rašte buvo kalbama apie vakarienę, kuri nebuvo surengta, arba dėl jos bent jau nebuvo pateiktas prašymas kompensuoti išlaidas, kurį Audito Rūmai laiko neatitinkančiu reikalavimų.
Be to, nors minėtame rašte buvo pateiktas K. Pinxten namuose rengtų vakarienių bendras apibūdinimas, reikia konstatuoti, kad šis apibūdinimas iš tikrųjų neatitinka informacijos, išplaukiančios iš Audito Rūmų persiųstų prašymų kompensuoti išlaidas, nes į šias vakarienes pakviestų asmenų sąraše buvo ne vien „asmenys iš Flandrijos“, bet ir neretai – vienas ar keli asmenys, užimantys pareigas Europos institucijose.
Galiausiai žodžiai „draugai“ ir „asmeninis ratas“, kurie iš pirmo žvilgsnio galėtų leisti manyti, kad K. Pinxten namuose organizuotos vakarienės buvo privataus pobūdžio, nebūtinai turi būti suprantami pažodžiui, nes akivaizdu, kad 2015 m. balandžio 28 d. rašto tikslas buvo patraukliai pristatyti K. Pinxten rengiamas vakarienes, o ne apibūdinti praktiką, kurios jis iš tikrųjų laikėsi.
Be to, reikia konstatuoti, kad neatrodo, jog pats šio rašto adresatas būtų buvęs K. Pinxten draugas ir kad aplinkybė, jog į vieną ar kitą iš tokių vakarienių buvo kviečiama maždaug 40 įvairių asmenų, sunkiai suderinama su pažodiniu sąvokų „draugas“ ir „asmeninis ratas“ aiškinimu.
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad 2015 m. balandžio 28 d. rašto nepakanka įrodyti, kad visi K. Pinxten namuose surengti priėmimai buvo privataus pobūdžio.
Ketvirta, atrodo, kad aštuoniais atvejais, nurodytais eilutėse Nr. 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 ir 279 daugelio pakviestųjų į K. Pinxten namuose rengiamą priėmimą statusas įrodė, kad jis galėjo pagrįstai siekti Audito Rūmų interesais palaikyti profesinius santykius su tokiais asmenimis.
Tarp minėtų svečių buvo asmenys, užėmę svarbias pareigas Europos institucijose, t. y. Europos Parlamento, Komisijos, Teisingumo Teismo ir Audito Rūmų nariai, taip pat valstybėse narėse, t. y. Belgijos parlamento, Belgijos vyriausybės ir Belgijos Karaliaus kabineto nariai, taip pat ambasadoriai ar aukšto rango pareigūnai.
Vis dėlto asmenys, pakviesti į eilutėje Nr. 123 nurodytą priėmimą, neturi pakankamo ryšio su Audito Rūmais, kad išlaidas, susijusias su šiuo priėmimu, būtų galima pripažinti tokiomis, kurias K. Pinxten patyrė kaip Audito Rūmų narys.
Iš tiesų, nors vienas Belgijos parlamento narys buvo vienas iš tokių svečių, visi kiti svečiai ėjo pareigas privačiose įmonėse. Be to, reikia pažymėti, kad tarp jų buvo, be kita ko, šio sprendimo 493 punkte paminėtas belgų verslininkas, kurį K. Pinxten apibūdino kaip „ilgametį draugą“, ir įmonių grupės, kurioje K. Pinxten buvo administratorius prieš pradėdamas eiti Audito Rūmų nario pareigas, vadovas.
Ta pati išvada darytina dėl eilutėje Nr. 376 nurodyto priėmimo. Iš tiesų, be vieno Komisijos nario, visi kiti keturi kartu su jų sutuoktiniais į aptariamą vakarienę pakviesti asmenys dirbo privačiose įmonėse arba ėjo pareigas atstovaujamosiose organizacijose. Be to, reikia pažymėti, kad vienas iš tų asmenų buvo pirmesniame punkte minėtas verslininkas ir ELO vadovas, kurio ryšys su K. Pinxten vykdyta išorės veikla jau buvo nurodytas.
iv)

Dėl tarnybinio automobilio naudojimo ir naudojimosi vairuotojo paslaugomis
Per abi K. Pinxten kaip Audito Rūmų kadencijas tarnybinių automobilių naudojimas ir naudojimasis vairuotojų paslaugomis buvo iš pradžių reglamentuojamas Sprendimu Nr. 33‑2004, o vėliau – Sprendimu Nr. 19‑2009.
Minėtų sprendimų nuostatos, kurios yra reikšmingos šiai bylai, iš esmės buvo panašios.
Kiekvieno iš minėtų sprendimo 1 straipsnyje buvo nurodyta, kad Audito Rūmų nariai gali nuolat naudotis tarnybiniais automobiliais kelionėms, skirtoms jų pareigoms vykdyti.
Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnio pirmoje pastraipoje ir Sprendimo Nr. 19‑2009 4 straipsnio pirmoje pastraipoje buvo numatyta, kad Audito Rūmai padengia ne tik nuomos išlaidas, bet ir išlaidas, kurias šios institucijos nariai patiria naudodami transporto priemonę savo pareigoms vykdyti.
Kiekvieno iš šių sprendimų 4 straipsnio antroje pastraipoje buvo nustatyta, kad kelionėmis einant pareigas laikomos kelionės pagal siuntimą į komandiruotę ir kitos su pareigų vykdymu susijusios kelionės, kurios yra fiksuotos iki 15000 km per metus.
Kitų su pareigų vykdymu susijusių kelionių sąvoka buvo patikslinta Sprendimo Nr. 33-2004 komentaruose ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentaruose. Iš šių komentarų matyti, kad tokiomis kelionėmis buvo laikomos kelionės iš gyvenamosios vietos į paskyrimo vietą ir darbo vietą ir atgal, kelionės iš paskyrimo vietos ar gyvenamosios vietos į oro uostą ir atgal, dėl protokolo įpareigojimų reikalingos kelionės, kurių perimetras yra ribotas ir kurios nenurodytos siuntime į komandiruotę, ir
force majeure
(nenugalimos jėgos) atvejai (liga, medicininis patikrinimas, negalėjimas vairuoti ir kt.)“.
Sprendimo Nr. 33‑2004 5 straipsnyje ir Sprendimo Nr. 19‑2009 5 straipsnyje buvo numatyta, kad jeigu Audito Rūmų nariai naudoja tarnybinį automobilį kitoms kelionėms nei nurodytosios kiekvieno iš šių sprendimų 4 straipsnyje, atitinkamas išlaidas, t. y. išlaidas, susijusias su kelių mokesčiais, degalais ir galimomis papildomomis nuomos išlaidomis, nariai padengia patys.
Taigi, nors Audito Rūmų nariai galėjo naudoti savo tarnybinį automobilį tiek kelionėms, skirtoms jų pareigoms vykdyti, tiek privačioms kelionėms, skyrėsi išlaidoms, patiriamoms naudojant tarnybinį automobilį vienu arba kitu tikslu, taikytinos taisyklės.
Be to, Sprendimo Nr. 33‑2004 6 straipsnyje ir Sprendimo Nr. 19‑2009 6 straipsnyje buvo nurodyta, kad vairuotojams kompensuojamos jų komandiruočių išlaidos, kai jie veža Audito Rūmų narius į keliones, skirtas šių narių pareigoms vykdyti.
Nors iš minėtų straipsnių formuluotės negalima spręsti, kad jų tikslas buvo bendrai apibrėžti sąlygas, kuriomis Audito Rūmų narys galėjo pasinaudoti vairuotojo paslaugomis, iš jos matyti, kad siuntimas į komandiruotę galėjo būti išduodamas vairuotojui, kad jis vežtų šios institucijos narį, tik jeigu atitinkamo nario kelionė buvo „kelionė, skirta jo pareigoms vykdyti“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnį ir Sprendimo Nr. 19‑2009 4 straipsnį.
Dėl reikalavimų neatitinkančio siuntimo į komandiruotę išdavimo vairuotojui, kad jis vežtų Audito Rūmų narį į kitos rūšies keliones, Audito Rūmai galėjo patirti didelių išlaidų, nes, be kita ko, tai reiškė, kad šiam vairuotojui galėjo būti kompensuotos šios komandiruotės išlaidos ir išmokėti dienpinigiai.
Neginčijama, kad pagal Audito Rūmuose iki 2016 m. spalio 5 d. galiojusią tvarką šios institucijos narys turėjo pasirašyti vairuotojų, kurių paslaugomis naudojosi, siuntimus į komandiruotes.
Nagrinėjamu atveju vairuotojo komandiruotės, kurių neatitiktį reikalavimams nurodo Audito Rūmai, įvyko iki minėtos datos ir jas patvirtino K. Pinxten.
Kadangi K. Pinxten, kaip tiesioginis vadovas, turėjo nustatyti jo kabinetui skirto vairuotojo užduotis ir kaip leidimus suteikiantis pareigūnas pasirašyti vairuotojų siuntimus į komandiruotes, jam teko su jo pareigomis susiję įpareigojimai užpildyti šiuos siuntimus į komandiruotes laikantis taikytinų taisyklių ir visų pirma neduoti nurodymo vykti į komandiruotes dėl jo vežimo į keliones, kurios neturi ryšio su jo pareigų vykdymu.
–
Dėl transporto išlaidų, patirtų ne per K. Pinxten komandiruotes
90 atvejų K. Pinxten pasirašyti vairuotojo siuntimai į komandiruotes nebuvo susiję su K. Pinxten siuntimuose į komandiruotes nurodytais maršrutais.
Pirma, Audito Rūmų teigimu, 81 iš šių komandiruočių tikslas buvo vežioti K. Pinxten.
Kadangi minėtos komandiruotės nebuvo susijusios su kelionėmis, numatytomis K. Pinxten siuntime į komandiruotę, pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 ir 6 straipsnius ir tuos pačius Sprendimo Nr. 19‑2009 straipsnius jų atitiktis reikalavimams gali būti įrodyta tik jeigu nagrinėjama kelionė galėjo būti laikoma „kitomis kelionėmis, susijusiomis su pareigų vykdymu“.
Šiuo klausimu K. Pinxten, be kita ko, teigia, kad jo kelionės apskritai turėjo būti kvalifikuojamos būtent taip, nes jo sveikatos būklė neleido jam vairuoti savo tarnybinio automobilio ilgus atstumus.
Žinoma, reikia konstatuoti, kad Sprendimo Nr. 33‑2004 komentaruose ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentaruose buvo numatyta, kad kelionė gali būti laikoma susijusia su pareigų vykdymu dėl
force majeure
atvejo, ir tarp tokių atvejų buvo nurodyta „liga“ ir „negalėjimas vairuoti“.
Vis dėlto Audito Rūmų administracijai K. Pinxten pateiktų medicininių pažymų šiuo klausimu nepakanka, kad būtų įrodyta, jog dėl medicininių priežasčių jis negalėjo bylai reikšmingu laikotarpiu vairuoti ilgų atstumų.
Iš tiesų pirmojoje iš šių medicininių pažymų, kurios data – 2008 m. gruodžio 5 d., buvo nurodyta tik tai, kad K. Pinxten turi naudoti pritaikytą sėdynę, kai ilgą laiką praleidžia transporto priemonėje.
Kalbant apie antrąją iš minėtų medicininių pažymų, kurios data – 2016 m. spalio 31 d., joje nurodyta, kad dėl K. Pinxten „medicininės problemos“, kuri laikui bėgant progresuoja, nuo šios dienos jam labai rekomenduojama susilaikyti nuo automobilio vairavimo ilgiau kaip valandą ar ilgesnį nei 100 km atstumą. Taigi ši antra pažyma nesuteikia jokios informacijos apie jo sveikatos būklę tuo metu, kai buvo išduoti siuntimai į ginčijamas komandiruotes.
Tai reiškia, kad K. Pinxten negali pagrįstai remtis savo sveikatos būkle, kad pateisintų savo išduotus vairuotojo siuntimus į komandiruotę.
Šiomis aplinkybėmis Audito Rūmų vairuotojo komandiruotės, susijusios su kelionėmis, dėl kurių pats K. Pinxten neturėjo siuntimo į komandiruotę, gali būti suskirstytos į tris grupes.
Pirma, dvylika atvejų atitinkamo vairuotojo užduotis buvo nuvežti K. Pinxten dėl nežinomos priežasties arba dėl priežasties, kurią galima aiškiai atsieti nuo jo pareigų.
Taigi, kalbant apie eilutėse Nr. 149, 166, 182, 189, 193 ir 198 nurodytas vairuotojo komandiruotes, atitinkamas vairuotojas nuvykdavo į Briuselį traukiniu, kad parvežtų K. Pinxten į Liuksemburgą automobiliu, nors nei iš pradžių, nei nagrinėjant šią bylą nebuvo niekaip pateisinta priežastis, dėl kurios jis buvo Briuselyje.
Ir atvirkščiai, eilutėse Nr. 78, 212, 342 ir 384 nurodytos vairuotojo komandiruotės buvo skirtos nuvežti K. Pinxten į Briuselį automobiliu iš Liuksemburgo, nenurodant jokio profesinio motyvo, o po to atitinkamas vairuotojas grįždavo į Liuksemburgą traukiniu.
Be to, eilutėse Nr. 254 ir 255 nurodytos vairuotojo komandiruotės tikslas buvo nuvežti K. Pinxten į Overpeltą vakarienės, kurios, kaip konstatuota šio sprendimo 656 punkte, negalima susieti su jo, kaip Audito Rūmų nario, pareigomis.
Eilutėje Nr. 64 nurodyta vairuotojo komandiruotė, kiek ji susijusi su K. Pinxten kelione į Briuselyje rengtą aptariamos politinės partijos valdybos posėdį, taip pat negali būti laikoma atitinkančia reikalavimus. Tai, kad šios institucijos pateikti dokumentai rodo, kad atitinkamas vairuotojas šio posėdžio metu buvo traukinyje ir atvyko į Briuselį tik po šio posėdžio, nekeičia šio vertinimo, nes šis vairuotojas atvyko į šį miestą parvežti K. Pinxten po minėto posėdžio.
Taigi jokia Teisingumo Teismo turima bylos medžiaga neleidžia nustatyti, kad šio sprendimo 712–715 nurodytos vairuotojo komandiruotės buvo dėl kelionių, susijusių su K. Pinxten pareigų vykdymu. Todėl šios komandiruotės turi būti laikomos neatitinkančiomis reikalavimų.
Vis dėlto, nors Audito Rūmų nurodytas eilutėje Nr. 38 paminėtos vairuotojo komandiruotės (vykti parvežti K. Pinxten iš jo atostogų vietos) motyvas galėjo įrodyti šios komandiruotės neatitiktį reikalavimams, reikia pažymėti, kad K. Pinxten neigė patvirtinęs tokią komandiruotę ir kad Audito Rūmai neįrodė, kad tokia komandiruotė iš tikrųjų buvo, o Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra paties K. Pinxten pasirašyto siuntimo į komandiruotę.
Antra, 57 vairuotojo komandiruočių tikslas buvo kelionė iš Liuksemburgo miesto, kur yra Audito Rūmų būstinė, į Overpelto savivaldybę, iš kurios yra kilęs K. Pinxten.
Taigi, eilutėse Nr. 107, 126, 144–146, 148, 156, 158, 165, 179, 180, 188, 213, 220, 231, 238, 240, 241, 244, 246, 263–265, 267, 270, 272, 273, 278, 291, 293, 294, 296, 305, 312, 316, 340, 356, 372, 375, 388, 399 ir 400 nurodytų komandiruočių tikslas buvo nuvežti K. Pinxten iš Liuksemburgo į Overpeltą, kitą dieną vairuotojui grįžtant į Liuksemburgą traukiniu.
Ir atvirkščiai, eilutėse Nr. 112, 136, 140, 206 ir 387 nurodytų vairuotojo komandiruočių atveju atitinkamas vairuotojas vyko traukiniu į Overpeltą, kad nuvežtų K. Pinxten į Liuksemburgą.
Kitas keliones tarp Liuksemburgo ir Overpelto, neatsižvelgiant į paties K. Pinxten komandiruotes, galima priskirti prie eilutėse Nr. 77, 109, 127, 226, 233, 285, 324, 349, 378 ir 383 nurodytų vairuotojo komandiruočių, kurių atveju buvo elgiamasi įvairiai, pavyzdžiui, vykstama į priekį ir atgal tarnybiniu automobiliu arba į Overpeltą su sustojimu Briuselyje.
Šios įvairios vairuotojo komandiruotės negali būti susietos su K. Pinxten kelionėmis jam vykdant pareigas.
Nors Sprendimo Nr. 33‑2004 komentarai ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentarai rodo, kad tarp „kitų kelionių, susijusių su pareigų vykdymu“, buvo kelionės iš namų į darbą ir atgal, šiuose komentaruose aiškiai, be to, dar ir išskiriant kursyvu, buvo nurodyta, kad minėti namai turi būti „paskyrimo vietoje“, o tai reiškia, kad kelionės iš paskyrimo vietos į kilmės vietą ir atgal neturi būti laikomos „kitomis kelionėmis, susijusiomis su pareigų vykdymu“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnį ir Sprendimo Nr. 19-2009 4 straipsnį.
Žinoma, kaip pažymi K. Pinxten, Audito Rūmų administracija tikrai buvo informuota apie jo ne vienus metus taikytą praktiką naudotis vairuotojo paslaugomis vykstant į savo kilmės vietą, atsižvelgiant į daugelį mokėjimų, kuriuos šiuo pagrindu gavo atitinkami vairuotojai, ir tai, kad ši administracija pirko traukinio bilietus, kuriuos šiuo tikslu naudojo šie vairuotojai.
Vis dėlto tokiu būdu parodytas tokios praktikos toleravimas negali leisti K. Pinxten išvengti atsakomybės šiuo klausimu, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 370 punkto, dėl to jis negali įgyti teisėto lūkesčio dėl tokios praktikos tinkamumo, be to, K. Pinxten negalėjo nežinoti, kad tokia praktika yra nesuderinama su Audito Rūmų vidaus taisyklėmis.
Dėl vairuotojo komandiruočių, susijusių su kelionėmis į Overpeltą ar iš jo, taip pat reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į netikslias formuluotes nagrinėjamuose siuntimuose į komandiruotes, negalima visiškai atmesti, kad vienintelis kai kurių iš šių komandiruočių tikslas buvo nuvairuoti K. Pinxten jo tarnybinį automobilį, kad jis galėtų juo naudotis savo kilmės vietoje; siekiant tokio tikslo tenkinami tik privatūs K. Pinxten interesai, todėl negalima jo laikyti atitinkančiu reikalavimus.
Trečia, Audito Rūmai iš dalies ginčija vienuolikos vairuotojo komandiruočių atitiktį reikalavimams, nes šios komandiruotės apėmė kelionę tarp Overpelto ir K. Pinxten komandiruotės vietos.
Iš tikrųjų tokia situacija iškyla vertinant eilutėse Nr. 62, 181, 191 ir 336 nurodytas vairuotojo komandiruotes, kai jis vežė K. Pinxten į Overpeltą po vienos iš jo komandiruočių, taip pat eilutėse Nr. 173 ir 366 nurodytas vairuotojo komandiruotes, kai jis vyko į Overpeltą, kad nuvežtų K. Pinxten į jo suplanuotos komandiruotės vietą.
Tokiems atvejams taip pat reikėtų prilyginti eilutėje Nr. 195 nurodytą vairuotojo komandiruotę, dėl kurios Audito Rūmai pripažįsta, kad Briuselyje K. Pinxten atliko su savo funkcijomis susijusią užduotį, kuri nebuvo įtraukta į siuntimą į komandiruotę, po to jo kabinetui skirtas vairuotojas nuvežė K. Pinxten į Overpeltą.
Vis dėlto net jeigu K. Pinxten komandiruotės atitiktis reikalavimams nėra ginčijama, reikia konstatuoti, kad jo kelionė tarp Overpelto ir minėtos komandiruotės vietos nėra įtraukta į jo siuntimą į komandiruotę.
Vadinasi, tokia kelionė negali būti laikoma „kelione pagal siuntimą į komandiruotę“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 straipsnį ir Sprendimo Nr. 19‑2009 4 straipsnį.
Kadangi, atsižvelgiant į šio sprendimo 709 ir 723 punktuose nurodytus motyvus, tokia kelionė taip pat nėra „kita kelionė, susijusi su pareigų vykdymu“, kaip tai suprantama pagal minėtus straipsnius, šio sprendimo 728 ir 729 punktuose nurodytos vairuotojo komandiruotės turi būti laikomos neatitinkančiomis reikalavimų tiek, kiek jos apėmė kelionę į Overpeltą ar iš jo.
Šie motyvai
mutatis mutandis
turi būti pritaikyti eilutėje Nr. 124 nurodytai vairuotojo komandiruotei, kai atitinkamas vairuotojas nuvežė K. Pinxten į Overpeltą iš Frankfurto prie Maino (Vokietija) oro uosto po kelių dienų trukmės komandiruotės Makao (Kinijos Liaudies Respublika).
Nors Sprendimo Nr. 33‑2004 komentaruose ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentaruose tarp „kitų kelionių, susijusių su pareigų vykdymu“, minimos kelionės iš paskyrimo ar gyvenamosios vietos į oro uostą ir atgal, jos tikrai neapima kelionių iš kilmės vietos į oro uostą ir atgal.
Vis dėlto eilutėse Nr. 176, 317, 373 ir 374 nurodytų komandiruočių neatitiktis reikalavimams negali būti laikoma įrodyta, nes Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra Audito Rūmų nurodytų K. Pinxten siuntimų į komandiruotes, todėl ji neleidžia nustatyti, kad ginčijamos kelionės pagrįstai nebuvo įtrauktos į šiuos siuntimus į komandiruotes.
Antra, devynių iš K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruočių, kurių neatitiktimi reikalavimams rėmėsi Audito Rūmai, tikslas buvo kitas nei nuvežti K. Pinxten.
Žinoma, šiuo klausimu reikia pažymėti: tai, kad vairuotojas vyks į tokias komandiruotes, nebuvo aiškiai numatyta Teisingumo Teismo turimose Audito Rūmų vidaus taisyklėse.
Vis dėlto Sprendimo Nr. 33‑2004 6 straipsnis ir Sprendimo Nr. 19‑2009 6 straipsnis negali būti aiškinami taip, kad pagal juos šio pobūdžio komandiruotės neatitinka reikalavimų, nes šiuose straipsniuose buvo reglamentuojamos tik tos vairuotojų komandiruotės, kurių tikslas buvo nuvežti Audito Rūmų narius arba šios institucijos Generalinį sekretorių.
Taigi negalima atmesti, kad K. Pinxten pasirašyti siuntimai į komandiruotes, susiję su jo kabinetui skirto vairuotojo komandiruotėmis, kurių tikslas buvo nebuvo vežti K. Pinxten, gali būti laikomos atitinkančiomis reikalavimus, jeigu šios komandiruotės tikrai atitiko Audito Rūmų interesus.
Taip iš esmės galėtų būti kalbant apie atitinkamo vairuotojo komandiruotes, kurių tikslas buvo užtikrinti dokumentų pervežimą.
Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad iš pradžių K. Pinxten buvo priekaištaujama dėl kelių atitinkamo vairuotojo komandiruočių, kurių tikslas buvo toks, tačiau galiausiai Audito Rūmai atsisakė šiame ieškinyje remtis jų neatitiktimi reikalavimams.
Turint tai omenyje, kadangi Audito Rūmų vairuotojo užtikrinamo dokumentų pervežimo tikslas turi būti padėti vykdyti Audito Rūmų užduotis ir dėl to, vežant ilgus atstumus, neturi būti eikvojami šios institucijos ištekliai, toks pervežimas, išskyrus ypatingas aplinkybes, negali būti vykdomas iš šios institucijos nario darbo vietos į jo kilmės vietą ir atgal.
Nors ši institucija teigia, kad pirmajame prieštaravime nurodomų komandiruočių, kurios buvo pristatomos taip, tarsi jų tikslas būtų nuvežti dokumentus, tikrasis tikslas buvo kitas, reikia konstatuoti, kad, pirma, Audito Rūmai nepatikslina (išskyrus vieną atvejį), koks buvo tas tikslas ir, antra, kad atitinkamas vairuotojas per 2017 m. spalio 3 d. vykusią OLAF apklausą patvirtino vykęs į komandiruotes, kurių tikslas buvo nuvežti dokumentus ir po jų pasirašymo grąžinti juos į Audito Rūmų būstinę.
Tokiomis aplinkybėmis eilutėse Nr. 172, 222 ir 249 nurodytų vairuotojo komandiruočių neatitiktis reikalavimams turi būti laikoma įrodyta, nes neginčijama, kad šių komandiruočių tikslas buvo nuvežti dokumentus į K. Pinxten kilmės vietą.
Kalbant apie eilutėje Nr. 141 nurodytą vairuotojo komandiruotę, reikia pažymėti, kad nors Audito Rūmų teiginio, kad ši komandiruotė buvo susijusi su eismo įvykiu, pagrįstumas nėra įrodytas, vis dėlto, kadangi iš siuntimo į šią komandiruotę matyti, kad atitinkamo vairuotojo buvo paprašyta nuvežti dokumentus į Overpeltą, tokia komandiruotė turi būti pripažinta neatitinkančia reikalavimų.
Kalbant apie eilutėje Nr. 250 nurodytą vairuotojo komandiruotę, pažymėtina, kad nors audito Rūmai teigia, kad, prisidengiant dokumentų vežimu, tikrasis šios komandiruotės tikslas buvo nuvežti šampano butelius į K. Pinxten vaiko vestuves, K. Pinxten oficialiai neigia tokią versiją.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismui nebūtina nustatyti, ar minėtam teiginiui patvirtinti pateiktų įrodymų pakanka jo pagrįstumui įrodyti. Iš tiesų eilutėje Nr. 250 paminėta vairuotojo komandiruotė bet kuriuo atveju turėjo būti laikoma neatitinkančia reikalavimų, net jei tikrasis šios komandiruotės tikslas buvo nuvežti dokumentus, nes, kaip matyti iš atitinkamo vairuotojo siuntimo į komandiruotę, jis turėjo nuvažiuoti į Overpeltą (K. Pinxten kilmės vietą).
Be komandiruočių, susijusių su dokumentų vežimu, eilutėje Nr. 247 nurodytos vairuotojo komandiruotės tikslas, kaip teigia K. Pinxten, buvo nuvežti jo tarnybinį automobilį į servisą priežiūrai.
Šiuo klausimu Audito Rūmų argumentui, kad tokio pateisinimo negalima pripažinti pagrįstu, nes šio automobilio priežiūrą užtikrino kitame mieste esantis servisas, nesant jokių šį argumentą pagrindžiančių dokumentų, negalima pritarti.
Vis dėlto eilutėje Nr. 129 nurodyta vairuotojo komandiruotė, dėl kurios neginčijama, kad jos tikslas buvo vykti į Overpeltą atvežti K. Pinxten sutuoktinę, kad ji galėtų dalyvauti Audito Rūmų Liuksemburge surengtoje oficialioje vakarienėje, negali būti laikoma tokia, į kurią buvo vykstama šios institucijos interesais.
Be to, eilutėje Nr. 197 nurodytos vairuotojo komandiruotės neatitiktis reikalavimams turi būti pripažinta įrodyta, nes iš K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo liudijimų per 2017 m. spalio 16 d. surengtą OLAF apklausą ir automobilio paėmimo pažymos matyti, kad per šią komandiruotę atitinkamas vairuotojas vyko ieškoti naujo automobilio, kurį K. Pinxten buvo užsisakęs privačiam naudojimui.
Be to, nors eilutėje Nr. 142 nurodytos vairuotojo komandiruotės neatitiktis reikalavimams neginčijama, šioje byloje dėl šios neatitikties K. Pinxten negali būti priekaištaujama.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad neginčijama, jog per šią komandiruotę K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas nuvyko į Šveicariją, kur K. Pinxten atostogavo.
Nors šalys nesutaria dėl tikslaus šio komandiruotės tikslo, K. Pinxten teiginys, kad šios komandiruotės tikslas, sutarus su Audito Rūmų vairuotojų vadovu, buvo parvežti tarnybinį automobilį po eismo įvykio, iš esmės atitinka atitinkamo vairuotojo pareiškimus per 2017 m. spalio 16 d. OLAF surengtą apklausą.
Be to, nustatyta, kad po to, kai K. Pinxten buvo informuotas apie galimą aptariamo vairuotojo komandiruotės neatitiktį reikalavimams, 2011 m. jis paprašė Audito Rūmų administracijos išskaičiuoti sumas, kurias ši institucija nepagrįstai sumokėjo dėl šios komandiruotės, ir kad šios sumos buvo išskaičiuotos iš jo darbo užmokesčio.
–
Dėl transporto išlaidų, patirtų per K. Pinxten komandiruotes
Kiti K. Pinxten pasirašyti vairuotojo siuntimai į komandiruotes, kuriuos Audito Rūmai šioje byloje pripažino neatitinkančiais reikalavimų, buvo susiję su kelionėmis, įtrauktomis į K. Pinxten siuntimus į komandiruotes.
Vis dėlto vairuotojo komandiruotė, kurios tikslas buvo nuvežti K. Pinxten jo siuntime į komandiruotę nurodytu maršrutu, iš esmės turi būti laikoma atitinkančia reikalavimus pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 4 ir 6 straipsnius ir tuos pačius Sprendimo Nr. 19‑2009 straipsnius.
Vis dėlto kitaip yra kalbant apie tokią vairuotojo komandiruotę, jeigu šio sprendimo 387–392 punktuose nurodyta tvarka įrodoma, kad K. Pinxten komandiruotė, su kuria buvo susijusi šio vairuotojo komandiruotė, atsižvelgiant į konkretų atvejį, neatitiko arba akivaizdžiai neatitiko reikalavimų.
Taigi reikia konstatuoti, kad K. Pinxten pasirašyti vairuotojo siuntimai į komandiruotes, pagal kuriuos jis turėjo būti vežiojamas per vieną iš savo komandiruočių, kuri, atsižvelgiant į konkretų atvejį, atliekant analizę šio sprendimo 396–601 punktuose buvo pripažinta neatitinkančia arba akivaizdžiai neatitinkančia reikalavimų, taip pat turi būti pripažinti neatitinkančiais reikalavimų, vadinasi, rodančiais piktnaudžiavimą ištekliais.
Dėl likusios dalies, pirma, trimis atvejais pirmajame prieštaravime nurodytų vairuotojo komandiruočių neatitiktis reikalavimams nėra įrodyta, nes K. Pinxten komandiruočių, su kuriomis buvo susijusios šios vairuotojų komandiruotės, remiantis Teisingumo Teismo turima informacija, negalima pripažinti neatitinkančiomis reikalavimų.
Tai pasakytina apie eilutėse Nr. 3, 31 ir 281 nurodytas vairuotojo komandiruotes, nes atitinkamų K. Pinxten komandiruočių tikslas buvo susitikti su politikos formuotojais, Belgijos vyriausybės arba ministrų kabineto nariais, o eilutėje Nr. 281 nurodyto siuntimo į komandiruotę nelabai skaidraus pobūdžio nepakanka, kad šią komandiruotę būtų galima laikyti neatitinkančia reikalavimų.
Ir priešingai, antra, 31 K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruotę reikia laikyti neatitinkančiomis reikalavimų, nes jos buvo susijusios su K. Pinxten komandiruotėmis, kurios dar nebuvo nagrinėtos šiame sprendime, bet kurios nėra susijusios su K. Pinxten pareigų vykdymu, taikant šio sprendimo 396–601 punktuose nurodytus kriterijus.
Taigi eilutėje Nr. 344 nurodyta vairuotojo komandiruotė, kuri apėmė K. Pinxten parvežimą iš Frankfurto prie Maino oro uosto po jo kelionės į Kubą, buvo susijusi su reikalavimų neatitinkančia K. Pinxten komandiruote.
Tas pats taikoma eilutėje Nr. 133 nurodytai vairuotojo komandiruotei, nes atitinkamos K. Pinxten komandiruotės oficiali paskirtis buvo susitikti su aptariamos politinės partijos pirmininku ir ja praktiškai sudaryta galimybė K. Pinxten, atsižvelgiant į jo darbotvarkėje buvusią informaciją, dalyvauti šios politinės partijos Naujųjų Metų priėmime.
Eilutėse Nr. 115, 163, 164, 177 ir 178 nurodytas vairuotojų komandiruotes taip pat reikia laikyti neatitinkančiomis reikalavimų, nes jų tikslas buvo nuvežti K. Pinxten į susitikimus su privačių ekonominės veiklos vykdytojų vadovais, kaip ir eilutėse Nr. 18 ir 114 nurodytų vairuotojo komandiruočių, susijusių su K. Pinxten komandiruotėmis, kurių tikslas buvo susitikti su Belgijos verslininku, kurį K. Pinxten apibūdino kaip „ilgametį draugą“ ir kuris paminėtas šio sprendimo 493 punkte.
Pagal nustatytus kriterijus, susijusius su santykiais su atstovaujamųjų organizacijų ir asociacijų vadovais, eilutėse Nr. 32 ir 121 nurodytų vairuotojo komandiruočių, atitikusių K. Pinxten komandiruotes, kurių tikslas atitinkamai buvo dalyvauti Limburgo prekybos ir pramonės rūmų Naujųjų Metų priėmime ir fondo, veikusio medicininių tyrimų srityje, surengtame renginyje, atitiktį reikalavimams reikia atmesti.
K. Pinxten taip pat naudojosi vairuotojo paslaugomis vykdamas į komandiruotes, kurios iš tikrųjų buvo susijusios su šeimos ar laisvalaikio veikla.
Taip yra kalbant apie eilutėse Nr. 36 ir 268 nurodytas vairuotojo komandiruotes dėl šio sprendimo 657 ir 659 punktuose nurodytų priežasčių, kalbant apie eilutėje Nr. 225 nurodytą vairuotojo komandiruotę, kurios tikrasis tikslas buvo sudaryti K. Pinxten sąlygas dalyvauti operoje, ir eilutėje Nr. 53 nurodytą vairuotojo komandiruotę, kuri atitiko K. Pinxten komandiruotę, kuri buvo pateiktas tiesiog kaip komandiruotė į Belgijos universitetą, nors K. Pinxten darbotvarkė rodo, kad šios komandiruotės tikslas buvo dalyvauti vieno iš jo vaikų diplomo įteikime.
Be to, atsižvelgiant į šio sprendimo 554 punkte nurodytus motyvus, dalyvavimas karališkojoje medžioklėje per eilutėse Nr. 67 ir 223 nurodytas komandiruotes rodo atitinkamo vairuotojo siuntimų į komandiruotes, skirtas šiuo tikslu nuvežti K. Pinxten, neatitiktį reikalavimams.
Kitos K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruotės buvo susijusios su K. Pinxten komandiruotėmis, kurios buvo tiesiogiai susijusios su K. Pinxten turtiniais interesais.
Pirma, eilutėje Nr. 404 nurodytos vairuotojo komandiruotės tikslas buvo nuvežti K. Pinxten pas notarą Dižone (Prancūzija), kad, kaip rodo Audito Rūmų pateikti elektroniniai laiškai, jis padėtų įsigyti ketvirtojo prieštaravimo antroje dalyje nurodytą nekilnojamojo turto objektą ir pasirūpintų teisinėmis priemonėmis, leisiančiomis valdyti šį turtą.
Antra, kai kurios K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruotės gali būti susietos su nekilnojamojo turto projektu „Kaïros“, į kurį, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje esančius elektroninius laiškus, K. Pinxten ketino investuoti.
Be eilutėje Nr. 113 nurodytos vairuotojo komandiruotės, atitikusios komandiruotę, kurios oficialus tikslas buvo „Kaïros“, eilutėse Nr. 51 ir 205 nurodytų vairuotojo komandiruočių tikslas buvo nuvežti K. Pinxten į susitikimus su asmenimis, kurie atitinkamai 2012 m. balandžio 10 d. rašte ir 2012 m. vasario 9 d. rašte buvo nurodyti kaip asmuo, kuris anksčiau buvo atsakingas už šį nekilnojamojo turto projektą, ir kaip architektas, padėjęs K. Pinxten priimti su šiuo projektu susijusius darbus.
Be to, eilutėse Nr. 25, 26, 50, 139, 266 ir 397 nurodytos komandiruotės turi būti pripažintos neatitinkančiomis reikalavimų, nes atitiko K. Pinxten komandiruotes, kurių tikslas buvo nepakankamai konkretus, nes, atsižvelgiant į konkretų atvejį, nurodomas tikslas buvo susijęs su „oficialia vakariene“, asmenimis, kurių statusas nežinomas, arba „konsultantu“.
Tokią pat konkretumo stoką reikia konstatuoti dėl eilutėse Nr. 46, 52, 159 ir 162 nurodytų vairuotojo komandiruočių, nes jų tikslas buvo nuvežti K. Pinxten lankytis vidurinio lavinimo įstaigoje ir aukštojo mokslo įstaigoje, susijusioje su meniniu lavinimu, tačiau Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nenurodyta tokias komandiruotes pagrindžiančių motyvų.
Trečia, reikia išnagrinėti eilutėse Nr. 106, 151, 153, 167, 214 ir 330 nurodytas vairuotojo komandiruotes, kurių tikslas buvo nuvežti K. Pinxten į komandiruotes, susijusias su apsilankymais pas gydytojus.
Nagrinėjamos K. Pinxten komandiruotės negali būti laikomos susijusiomis su jo, kaip Audito Rūmų nario, pareigų vykdymu, nes nei teigiama, nei juo labiau įrodyta, kad šie apsilankymai buvo susiję su apsilankymais pas gydytoją, kurie dėl tokio statuso yra privalomi.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad K. Pinxten neprašė kompensuoti komandiruočių išlaidų ar sumokėti dienpinigių už šias komandiruotes. Taigi vienintelės išlaidos, kurias Audito Rūmai patyrė dėl tokių komandiruočių, buvo susijusios su tarnybinio automobilio naudojimu ir naudojimusi vairuotojo paslaugomis.
Pirma, Sprendimo Nr. 33‑2004 komentarai ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentarai buvo labai dviprasmiški, kiek tai susiję su galimybe kelionę, skirtą vykti pas gydytoją, priskirti prie „kitų kelionių, susijusių su pareigų vykdymu“, kaip tai suprantama pagal šių sprendimų 4 straipsnį.
Iš tiesų tarp „
force majeure
atvejų“, kurie galėtų būti laikomi tokia kelione, buvo nurodyti „medicininiai patikrinimai“.
Iš įvairiose Sąjungos teisės srityse suformuotos jurisprudencijos matyti, kad
force majeure
sąvoka turi būti aiškinama kaip su asmeniu, kuris remiasi šia situacija, nesusijusios, neįprastos ir iš anksto negalimos numatyti aplinkybės, kurių pasekmių nebuvo įmanoma išvengti, nepaisant visų atsargumo priemonių, kurių buvo imtasi (2017 m. sausio 25 d. Sprendimo Vilkas,
C‑640/15
,
EU:C:2017:39
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi nors
force majeure
sąvokos vartojimas paprastai reiškia nenuspėjamą pobūdį, ir Sprendimo Nr. 33‑2004 komentarų, ir Sprendimo Nr. 19‑2009 komentarų tekstas šiuo klausimu buvo nenuoseklus, nes „medicininių patikrinimų“ sąvoka neapima jokios skubos ar nenuspėjamumo.
Antra, nors tam, kad būtų galima pasinaudoti vairuotojo paslaugomis dėl „kitos kelionės, susijusios su pareigų vykdymu“, paprastai nereikalaujama, kad atitinkamas Audito Rūmų narys būtų išvykęs į komandiruotę, reikia konstatuoti, kad, skaidriai prašydamas šios institucijos patvirtinimo komandiruotės metu nuvykti pas gydytoją, K. Pinxten sudarė sąlygas šiai institucijai iš anksto atlikti patikrą ir, jei ši institucija manytų tai esant tinkama, neleisti, kaip jis ketino, naudoti Audito Rūmų išteklių.
Atsižvelgiant į šias dvi aplinkybes, K. Pinxten komandiruočių ir šio sprendimo 776 punkte nurodytų K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruočių neatitiktis reikalavimams nėra tokia akivaizdi, kad šioje byloje būtų galima K. Pinxten dėl jų priekaištauti.
Vis dėlto šių motyvų negalima pritaikyti eilutėje Nr. 363 nurodytai vairuotojo komandiruotei, kuri taip pat atitinka K. Pinxten komandiruotę, kurios tikslas buvo nuvykti pas gydytoją, nes atitinkamo vairuotojo siuntime į komandiruotę nurodyta paskirties vieta neatitinka K. Pinxten siuntime į komandiruotę nurodytos paskirties vietos.
Ketvirta, dešimt K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo komandiruočių buvo susijusios su K. Pinxten komandiruotėmis, už kurias nebuvo kompensuotos išlaidos ar išmokėti dienpinigiai ir kurių pats principas nėra veiksmingai ginčijamas, tačiau jų atitiktis reikalavimams ginčijama tiek, kiek jos apėmė vieną ar kelias keliones iš Overpelto arba į Overpeltą, t. y. K. Pinxten kilmės vietą.
Tokia situacija gali būti konstatuota dėl eilutėse Nr. 200, 214, 274, 280, 281, 313, 333, 355, 369 ir 401 nurodytų vairuotojo komandiruočių.
Šie atvejai skiriasi nuo nagrinėtųjų šio sprendimo 727–735 punktuose, nes apie kelionę per Overpeltą buvo aiškiai nurodyta atitinkamuose K. Pinxten siuntimuose į komandiruotes, taigi Audito Rūmai ją iš anksto patvirtino.
Vis dėlto, kadangi Overpelte K. Pinxten nevykdė veiklos, susijusios su jo pareigomis, siuntime į komandiruotę negalėjo būti pagrįstai numatytos viena ar kelios kelionės iš šio miesto ar į jį.
Tai, kad tą pačią dieną buvo patvirtinta K. Pinxten komandiruotė, negali suteikti pagrindo dėl asmeninių priežasčių įtraukti tokios kelionės į jo siuntimą į komandiruotę, taip sukeliant papildomų išlaidų Audito Rūmams.
Nors atitinkamos K. Pinxten komandiruotės buvo patvirtintos nesant jokio sukčiavimo ar informacijos nepateikimo, jos turi būti pripažintos akivaizdžiai neatitinkančiomis reikalavimų, atsižvelgiant į aiškiai nustatytą bendrą sistemą, taikomą kelionėms į kilmės vietą, kurios negali būti teisėtai įtrauktos į siuntimą į komandiruotę.
–
Dėl tarnybinio automobilio naudojimo nesinaudojant vairuotojo paslaugomis
Pirmajame prieštaravime Audito Rūmai taip pat priekaištauja K. Pinxten, kad jis netinkamai deklaravo komandiruotes, kurių metu nebuvo naudojamasi vairuotojo paslaugomis, vien tam, kad privačioms kelionėms, kiek tai susiję su tarnybinio automobilio naudojimo išlaidomis, būtų taikoma tvarka, nustatyta kelionėms vykdant pareigas.
Aišku, pagal Sprendimo Nr. 33‑2004 5 straipsnį ir Sprendimo Nr. 19‑2009 5 straipsnį K. Pinxten privalėjo padengti išlaidas, susijusias su privačiomis kelionėmis naudojant tarnybinį automobilį, ir visų pirma prisiimti papildomas nuomos išlaidas, jei viršijamas nuomos sutartyje numatytas maksimalus metinis 45000 km limitas. Vadinasi, jis buvo finansiškai suinteresuotas nurodyti pernelyg didelius atstumus, nuvažiuotus per keliones, susijusias su jo pareigų vykdymu.
Be to, iš Audito Rūmų pateiktų K. Pinxten siuntimų į komandiruotes matyti, kad daugeliu atvejų tarnybinis automobilis buvo naudojamas kelionėms, į kurias buvo vykstama per šias komandiruotes.
Vis dėlto Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra jokio vertinimo dėl kelionių, į kurias buvo vykstama profesiniais tikslais, pernelyg didelių atstumų deklaravimo masto, kuris leistų įvertinti tyčinį tokios praktikos pobūdį ar jos sunkumą.
Be to, K. Pinxten komandiruotės, nurodytos grindžiant pirmąjį prieštaravimą, kurių atveju nebuvo nei kompensuotos komandiruotės išlaidos, nei išmokėti dienpinigiai, nei naudojamasi vairuotojo paslaugomis, yra gana nereikšmingos.
Vadinasi, nors profesiniais tikslais vykdytų kelionių perteklinis deklaravimas neabejotinai yra neteisėtas, šioje byloje nėra tikslinga nustatinėti, ar Audito Rūmai galėjo pagrįstai priekaištauti K. Pinxten dėl tokios praktikos.
Dėl tų pačių priežasčių nebūtina nagrinėti Audito Rūmų priekaišto, susijusio su eilutėse Nr. 147, 187 ir 330 nurodytomis komandiruotėmis, pagal kurį, K. Pinxten pasilikus tarnybinį automobilį, vairuotojui teko vykti traukiniu, o to derėjo išvengti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad pirmasis prieštaravimas yra iš dalies pagrįstas.
3.

Dėl antrojo prieštaravimo, susijusio su piktnaudžiavimu mokesčių lengvatomis ir neteisėtu naudojimusi jomis
Antrajame prieštaravime Audito Rūmai teigia, kad piktnaudžiaujamai ir neteisėtai naudodamas jam išduotas kuro korteles, K. Pinxten neįvykdė jam tenkančių sąžiningumo, pavyzdingumo ir nesuinteresuotumo įpareigojimų.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, jog kuro kortelės Audito Rūmų nariams ir kai kuriems jų šeimos nariams išduodamos tam, kad jie galėtų įsigyti degalus šios institucijos sutarta kaina, nemokant akcizo ar pridėtinės vertės mokesčio (PVM).
Taigi, nors dėl tokios kuro kortelės naudojimo nesilaikant reikalavimų Audito Rūmai nepatiria konkrečių išlaidų, vis dėlto tai yra piktnaudžiavimas šiai institucijai taikomu atleidimu nuo mokesčių, kuris kenkia valstybių narių ir Sąjungos ištekliams.
Taigi siekiant priimti sprendimą dėl antrojo prieštaravimo reikia nustatyti, ar Audito Rūmų teiginiai ir pateikti įrodymai leidžia konstatuoti, kad K. Pinxten neteisėtai naudojo jam išduotas kuro korteles, kaip šio prieštaravimo pirmoje ir antroje dalyse nurodo Audito Rūmai.
a)

Dėl antrojo prieštaravimo pirmos dalies, susijusios su tuo, kad K. Pinxten vaikas turėjo ir naudojo kuro kortelę, nors jau nebebuvo jo namų ūkio narys
1)

Šalių argumentai
Antrojo prieštaravimo pirmoje dalyje Audito Rūmai nurodo, kad K. Pinxten leido vienam iš savo vaikų turėti ir naudoti kuro kortelę po 2012 m. rugsėjo 1 d., t. y. nuo tos dienos, kai jis jau nebebuvo laikomas vienu iš K. Pinxten išlaikomų vaikų.
Taigi K. Pinxten, leisdamas naudotis mokesčių lengvatomis asmeniui, kuris nebuvo jo namų ūkio narys, pažeidė bylai reikšmingas taisykles, be kita ko, nustatytas Direktyvoje 2008/118, 2013 m. vasario 7 d. Didžiosios Hercogystės nutarime ir 2010 m. kovo 18 d. ministro įsakyme. Vien aplinkybė, kad šis vaikas ir toliau gyveno su juo Liuksemburge, o tai, beje, neįrodyta, nereiškė, kad jis ir toliau galėjo naudotis nagrinėjamomis mokesčių lengvatomis.
K. Pinxten teigimu, aptariamas vaikas iki 2018 m. priklausė jo namų ūkiui, nes šis statusas nesutampa su išlaikomo vaiko statusu, ir kad šis vaikas gyveno su juo iki 2018 m. vasario mėn. Tai, kad šiuo laikotarpiu tas vaikas dirbo, šioje byloje neturi reikšmės.
2)

Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma neginčijama, kad Audito Rūmų išduotą kuro kortelę aptariamas vaikas turėjo po 2012 m. rugsėjo 1 d., nors iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos neaišku, kada ši situacija pasibaigė.
Be to, iš Audito Rūmų pateikto rašto matyti, kad nuo minėtos datos šis vaikas jau nebebuvo laikomas K. Pinxten išlaikomu vaiku, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 2 straipsnį, išlaikomam vaikui mokamos išmokos tikslais, nes jau buvo baigęs studijas ir pradėjo vykdyti pelningą veiklą.
Galiausiai K. Pinxten teiginys, kad tas pats vaikas ir toliau gyveno jo namuose, turi būti laikomas įrodytu, atsižvelgiant, pirma, į 2011 m. lapkričio 27 d. gyvenamosios vietos deklaravimą Liuksemburge ir, antra, į Belgijos administracijos išduotą pagrindinės gyvenamosios vietos pažymą, rodančią įrašymą į Briuselio gyventojų registrus nuo 2018 m. vasario 9 d.
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Audito Rūmai nenurodo jokios šios institucijos vidaus taisyklės, kurioje būtų nustatytos sąlygos, kuriomis vieno iš šios institucijos narių šeimos narys gali turėti kuro kortelę.
Vis dėlto tai, kad aptariamas vaikas po 2012 m. rugsėjo 1 d. turėjo ir naudojo kuro kortelę, turi būti laikoma neteisėta, nes iš taisyklių, kuriomis reglamentuojamos mokesčių lengvatos, taikomos naudojant tokią kortelę, matyti, kad Audito Rūmų nario vaikas, kuris jau nebebuvo laikomas šio nario išlaikomu vaiku, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 2 straipsnį, bet ir toliau gyveno kartu su šiuo nariu, negalėjo naudotis šiomis lengvatomis.
Kalbant apie atleidimą nuo akcizo, Direktyvos 2008/118 12 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatyta, kad akcizais apmokestinamoms prekėms akcizai netaikomi tais atvejais, kai jos skirtos naudoti diplomatinių ar konsulinių santykių kontekste arba tarptautinėms organizacijoms, kurias tokiomis pripažįsta priimančiosios valstybės narės valdžios institucijos, ir tokių organizacijų nariams, laikantis apribojimų ir sąlygų, nustatytų tokias organizacijas įsteigiančiomis tarptautinėmis konvencijomis arba susitarimais dėl pagrindinių būstinių.
Šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad šiame straipsnyje nurodytam atleidimui nuo akcizų taikomos priimančiosios valstybės narės nustatytos sąlygos ir apribojimai.
Ši nuostata įgyvendinta 2010 m. kovo 18 d. ministro įsakymo 1 straipsniu, kuriame nurodyta, kad
loi belge du 22 décembre 2009 relative au régime général d’accise
(2009 m. gruodžio 22 d. Belgijos įstatymas dėl bendrojo akcizų režimo) skelbiamas
Mémorial
, kad būtų vykdomas Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje.
Nors Audito Rūmai nenurodo, kokia minėto įstatymo nuostata, jų nuomone, taikytina šioje byloje, reikia pažymėti, kad minėto įstatymo 13 straipsnyje kalbama apie atleidimą nuo akcizo, taikomą diplomatams, konsuliniams pareigūnams, ginkluotosioms pajėgoms ir organizacijoms, numatytoms
loi générale belge du 18 juillet 1977 sur les douanes et accises
(1977 m. liepos 18 d. Belgijos bendrasis muitų ir akcizų įstatymas) 20 straipsnio 7–12 punktuose.
Iš minėto bendrojo įstatymo 20 straipsnio 7 punkto, tiek, kiek jis taikytinas Liuksemburgui, matyti, kad atleidimas nuo akcizų tam tikromis sąlygomis taikomas pagrįstiems asmeniniam naudojimui skirtų prekių kiekiams, įskaitant atvejus, kai jos skirtos naudoti Liuksemburge dirbančių diplomatų ir konsulinių pareigūnų šeimos nariams, priklausantiems jų namų ūkiui, jeigu suinteresuotieji asmenys nėra Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės piliečiai arba nuolatiniai gyventojai ir nevykdo joje jokios profesinės ar komercinės veiklos siekdami asmeninės naudos.
Kalbant apie PVM, iš 2013 m. vasario 7 d. Didžiosios Hercogystės reglamento 1 ir 4 straipsnių matyti, kad diplomatai ir konsuliniai pareigūnai gali pasinaudoti atleidimu nuo PVM kai kurių prekių tiesioginiam, realiam ir išimtiniam naudojimui Liuksemburge asmeniniams ir privatiems šių tarnautojų ir pareigūnų ir jų šeimos narių, priklausančių jų namų ūkiui, poreikiams tenkinti, jeigu pastarieji nėra Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės piliečiai ar nuolatiniai gyventojai ir nevykdo joje jokios pelningos veiklos.
Nors reikšmingos Liuksemburgo teisės nuostatos, kuriose apibrėžtos nagrinėjamo atleidimo nuo akcizo ir PVM taikymo sąlygos, taikomos šeimos nariams, priklausantiems pagrindinio mokesčių lengvatų gavėjo namų ūkiui (pranc. „ménage“), iš šių nuostatų negalima spręsti, kad ši sąvoka atitinka Pareigūnų tarnybos nuostatose vartojamą „namų ūkio“ (pranc. „foyer“) sąvoką.
Kadangi Audito Rūmai nepateikė tikslių duomenų, susijusių su sąvokos „namų ūkis“ (pranc. „ménage“) taikymo sritimi pagal Liuksemburgo teisę, neįrodyta, kad aptariamas vaikas, dėl kurio nei tvirtinama, nei juo labiau įrodyta, kad jis vykdė pelningą veiklą Liuksemburge, nebegalėjo naudotis Audito Rūmų nario šeimos nariams suteiktomis mokesčių lengvatomis.
Taigi Audito Rūmai neįrodė, kad tai, jog minėtas vaikas po 2012 m. rugsėjo 1 d. toliau turėjo ir naudojo kuro kortelę, neatitiko reikalavimų.
Darytina išvada, kad antrojo prieštaravimo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
b)

Dėl antrojo prieštaravimo antros dalies, susijusios su kuro kortelės naudojimu perkant kurą, skirtą tretiesiems asmenims priklausančioms transporto priemonėms
1)

Šalių argumentai
Antrojo prieštaravimo antroje dalyje Audito Rūmai tvirtina, kad išklotinėse, susijusiose su K. Pinxten išduotų kuro kortelių naudojimu, yra neatitikimų, rodančių, kad jis leido tretiesiems asmenims naudotis šiomis kortelėmis.
K. Pinxten teigia, kad Audito Rūmų išduotas kuro korteles naudojo tik jo namų ūkio nariai. Audito Rūmų nustatyti neatitikimai paaiškinami šeimos kelionėmis keliais automobiliais ir pakaitinių automobilių naudojimu. Faktinių aplinkybių klostymosi metu būtų buvę lengva pateikti tikslius paaiškinimus, tačiau dėl praėjusio laiko nebeįmanoma pateikti daugiau paaiškinimų.
2)

Teisingumo Teismo vertinimas
Šioje byloje nagrinėjamu atveju neginčijama, kad nors K. Pinxten ir jo šeimos narių turimi automobiliai buvo varomi dyzelinu, jiems išduotos kuro kortelės buvo naudojamos ne tik dyzelinui, bet ir benzinui įsigyti.
Konkrečiai kalbant, kaip savo išvados 169 punkte pažymėjo generalinis advokatas, išklotinėse, susijusiose su šių kuro kortelių naudojimu 2016 ir 2017 m., matyti, kad jos bent dvylika kartų buvo naudojamos benzinui įsigyti.
Kadangi atleidimas nuo mokesčių naudojant Audito Rūmų nariui išduotą kuro kortelę turi būti taikomas tik šiam nariui ar tam tikriems jo šeimos nariams, tokia kortelė turi būti naudojama tik šių asmenų disponuojamoms transporto priemonėms aprūpinti kuru.
Šį benzino įsigijimą K. Pinxten per apklausą OLAF, o vėliau ir nagrinėjant šią bylą paaiškino pakaitinių automobilių naudojimu pavieniais atvejais.
Vis dėlto, kadangi K. Pinxten buvo informuotas apie įtarimus, susijusius su nagrinėjamais neatitikimais, per 2017 m. gruodžio 22 d. OLAF surengtą jo apklausą ir vėliau 2018 m. spalio 5 d. jam pateiktoje preliminarioje Audito Rūmų ataskaitoje, galima pagrįstai tikėtis, kad K. Pinxten pateiks informaciją, kuri galėtų patvirtinti jo argumentą, kad šiuos neatitikimus lėmė kartotinis pakaitinių automobilių naudojimas 2016 m. ir 2017 m.
Reikia konstatuoti, kad K. Pinxten nepateikė jokių įrodymų šiam argumentui pagrįsti.
Darytina išvada, kad antrojo prieštaravimo antrą dalį reikia pripažinti pagrįsta ir pripažinti šį prieštaravimą iš dalies pagrįstu.
4.

Dėl trečiojo prieštaravimo, susijusio su melagingais pareiškimais draudimo bendrovei dėl tariamų eismo įvykių, susijusių su tarnybiniu automobiliu ir K. Pinxten kabinetui skirtu vairuotoju
a)

Šalių argumentai
Trečiuoju prieštaravimu Audito Rūmai priekaištauja K. Pinxten, kad jis neįvykdė jam tenkančių sąžiningumo, pavyzdingumo ir nesuinteresuotumo įpareigojimų, nes gavo žalos atlyginimą iš draudimo bendrovės pagal melagingus pareiškimus, kuriuos K. Pinxten prašymu pasirašė jo kabinetui skirtas vairuotojas.
Pirma, jis gavo žalos atlyginimą už 2010 m. sausio mėn. tariamai įvykusį eismo įvykį, per kurį K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas tariamai užvažiavo ant K. Pinxten priklausančio lagamino, kuriame buvo vyno butelis ir keli drabužiai. Vis dėlto iš šio vairuotojo pareiškimų paaiškėjo, kad tokio įvykio niekada nebuvo.
Antra, K. Pinxten gavo žalos atlyginimą pateikęs deklaraciją dėl 2011 m. sausio 17 d. įvykusio eismo įvykio. Vis dėlto šioje deklaracijoje buvo nurodyta, kad Briuselyje įvyko eismo įvykis tarp vieno iš jo vaikų vairuojamo privataus automobilio ir jo kabinetui skirto vairuotojo vairuojamos tarnybinės transporto priemonės, nors aptariama žala kilo dėl transporto priemonių susidūrimo Prancūzijoje, o pastarąją transporto priemonę vairavo K. Pinxten.
K. Pinxten nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių, kad draudimo bendrovei deklaruotos faktinės aplinkybės buvo teisingos. Nors šiai bendrovei pateiktas deklaracijas pasirašė K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas, K. Pinxten turėjo neleisti vairuotojui taip elgtis, nes jam buvo žinoma tikroji situacija. To nepadaręs, jis privertė savo pavaldinį padaryti nusikalstamą veiką, tapdamas jos užsakovu arba bendrininku.
Be to, Audito Rūmai mano, kad K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo parodymai yra patikimi, atsižvelgiant į jų nuoseklumą ir į tai, kad juos davė asmuo, kuriam dėl jų grėsė baudžiamoji ir drausminė atsakomybė.
K. Pinxten teigia, kad draudimo bendrovei pateiktos deklaracijos atspindi tikrovę.
Iš Audito Rūmų vairuotojų vadovo OLAF pateiktų pareiškimų matyti, kad jo tarnyba buvo atsakinga už problemų, susijusių su eismo įvykiais, sprendimą su draudimo bendrove. Be to, nė vienoje iš gautų deklaracijų nebuvo užsimenama apie K. Pinxten dalyvavimą šiose draudimo bylose.
Be to, K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo pareiškimai nėra patikimi, atsižvelgiant į jų prieštaringumą ir su jais susijusias aplinkybes. Teigiama, kad Audito Rūmų Teisės tarnybos vadovas darė spaudimą vairuotojui, jį apklausė tris kartus ir nesėkmingai mėgino įtikinti pasirašyti informatoriaus statusą suteikiančią pareiškimo formą.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, kalbant apie 2011 m. sausio 17 d. eismo įvykį, reikia pažymėti, kad draudimo bendrovei pateiktoje eismo įvykio deklaracijoje nurodyta, kad dvi susidūrusias transporto priemones vairavo atitinkamai K. Pinxten vaikas ir K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas, kurie pasirašė šią deklaraciją.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog panašu, kad kai kurie netiesioginiai įrodymai patvirtina Audito Rūmų teiginį, kad minėtoje deklaracijoje nurodytos faktinės aplinkybės yra netikslios.
Pirmiausia, K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas, per Audito Rūmų vidaus tyrimo metu surengtą apklausą teigęs, kad per aptariamą eismo įvykį tikrai vairavo K. Pinxten tarnybinę transporto priemonę, per OLAF surengtas tris apklausas nuosekliai tvirtino, kad nedalyvavo abiejų minėtų transporto priemonių susidūrime.
Be to, kai kurie duomenys rodo, kad draudimo bendrovė gavo nenuoseklios informacijos apie nagrinėjamo tarnybinio automobilio vairuotojo tapatybę.
Pirma, iš šios bendrovės 2011 m. sausio 28 d. vidaus elektroninio laiško matyti, kad vienas iš jos tarnautojų, prieš gaudamas eismo įvykio deklaraciją, buvo žodžiu informuotas, kad susidūrusias transporto priemones vairavo K. Pinxten ir jo sūnus.
Antra, minėtos bendrovės tarnautojo atsakymai į klausimus, kuriuos Audito Rūmai jam pateikė 2017 ir 2018 m., patvirtina, jog ta pati bendrovė iš pradžių buvo informuota, kad vieną iš dviejų eismo įvykyje dalyvavusių transporto priemonių vairavo K. Pinxten.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad šie atsakymai prieštarauja vairuotojo parodymams OLAF, kad draudimo bendrovei buvo išsiųstos dvi skirtingos eismo įvykio deklaracijos, o minėtuose atsakymuose buvo nurodyta, kad draudimo bendrovė gavo tik vieną eismo įvykio deklaraciją.
Galiausiai neginčijama, kad K. Pinxten išsiuntė draudimo bendrovei 2012 m. sausio 11 d. raštą, kuriame patikslino, kad 2011 m. sausio 17 d.„įvyko susidūrimas su jo tarnybine transporto priemone“ ir kritikavo šios bendrovės praktiką atsisakyti atlyginti transporto priemonės remonto išlaidas, kai eismo įvykio deklaraciją pasirašo „du tos pačios šeimos nariai“.
Vis dėlto, darant prielaidą, jog šios informacijos pakanka įrodyti, kad draudimo bendrovės Audito Rūmams persiųstoje eismo įvykio deklaracijoje buvo pateikta melaginga informacija, Teisingumo Teismo turima bylos medžiaga neleidžia konstatuoti, kad K. Pinxten galima apkaltinti šios neteisingos informacijos pateikimu.
Vieninteliai duomenys, kuriuos Audito Rūmai pateikė siekdami įrodyti šį priskirtinumą, susiję su atitinkamo vairuotojo pareiškimu per 2017 m. gruodžio 7 d. OLAF surengtą apklausą ir su šios pozicijos pakartojimu šio vairuotojo 2018 m. balandžio 20 d. pastabose dėl OLAF jam perduotos faktinių aplinkybių santraukos.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo pozicija vykstant Audito Rūmų vidaus tyrimui ir vėliau – vykstant OLAF tyrimui labai keitėsi.
K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas, per Audito Rūmų vidaus tyrimą teigęs, kad 2011 m. sausio 17 d. eismo įvykio metu tarnybinę transporto priemonę iš tikrųjų vairavo jis, per 2017 m. spalio 3 d. surengtą pirmąją OLAF apklausą tvirtino nemanęs, kad K. Pinxten prašė jo užpildyti deklaraciją ir kad jis „aiškiai neprisimena“ gavęs šiuo klausimu nurodymų iš Audito Rūmų vairuotojų vadovo.
Per 2017 m. spalio 16 d. surengtą antrąją OLAF apklausą K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas patikslino neprisimenąs, ar užpildyti deklaraciją prašė jo vadovas, ar K. Pinxten, ir teigė „labiau“ manantis, kad tokį prašymą pateikė K. Pinxten.
Per trečiąją apklausą OLAF 2017 m. gruodžio 7 d. minėtas vairuotojas tikino, kad per ankstesnę apklausą jo prisiminimai buvo netikslūs, tačiau dabar jis jau yra „tikras“ ir būtent „K. Pinxten [paprašė jo] pateikti šią naują deklaraciją“.
Vis dėlto nėra pagrindo pasitikėti vien pastaraisiais K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo pareiškimais.
Be to, iš draudimo bendrovės tarnautojo atsakymų į klausimus, kuriuos jam 2017 m. ir 2018 m. pateikė Audito Rūmai, matyti, kad būta kontaktų vien su Audito Rūmų vairuotojų vadovu, kuris, numanydamas apie galimą atsisakymą atlyginti K. Pinxten tarnybinei transporto priemonei padarytą žalą, staiga sumanė pakeisti eismo įvykyje dalyvavusių vairuotojų vardus ir pavardes.
Per OLAF surengtą apklausą minėtas vadovas taip pat atmetė bet kokį K. Pinxten įsikišimą dėl aptariamo eismo įvykio ir nurodė, kad jo „vadovybei“ yra žinoma dažna Audito Rūmų vairuotojų tarnybos praktika teikti melagingas deklaracijas draudimo bendrovėms, kuria K. Pinxten kabinetui skirtas vairuotojas taip pat rėmėsi per 2017 m. spalio 16 d. OLAF surengtą apklausą.
Be to, reikia pažymėti, kad aplinkybės, kurias K. Pinxten nurodė savo 2012 m. sausio 11 d. rašte, labiau rodo, kad jis nežinojo apie Audito Rūmų draudimo bendrovei išsiųstos eismo įvykio deklaracijos turinį.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Audito Rūmų pateiktos informacijos nepakanka įrodyti, kad K. Pinxten šioje byloje gali būti laikomas atsakingu už melagingą 2011 m. sausio 17 d. įvykusio eismo įvykio deklaraciją draudimo bendrovei.
Kalbant apie 2010 m. sausio mėn. įvykusį eismo įvykį reikia pažymėti, kad K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo pareiškimai per trečiąją OLAF apklausą 2017 m. gruodžio 7 d. yra vienintelis įrodymas, kurį Audito Rūmai pateikė siekdami pagrįsti savo prieštaravimus, su kuriais K. Pinxten griežtai nesutinka.
Vis dėlto iš to, kas išdėstyta, matyti, kad negalima suteikti lemiamos reikšmės vien K. Pinxten kabinetui skirto vairuotojo parodymams OLAF.
Be to, vykstant procedūrai minėtas vairuotojas apie 2010 m. sausio mėn. įvykį užsiminė tik labai vėlai, nors jau turėjo galimybę anksčiau nurodyti K. Pinxten galimai padarytus pažeidimus, kurie nebuvo žinomi OLAF.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad Audito Rūmų teiginių dėl 2010 m. sausio mėn. įvykio pagrįstumas neįrodytas.
Todėl reikia atmesti visą trečiąjį prieštaravimą.
5.

Dėl penktojo prieštaravimo, susijusio su K. Pinxten sudaryta interesų konflikto situacija palaikant ryšius su audituojamo subjekto vadovu
a)

Šalių argumentai
Penktajame prieštaravime Audito Rūmai teigia, kad, palaikydamas ryšius audituojamo subjekto vadovu, K. Pinxten neįvykdė jam tenkančių nesuinteresuotumo, nepriklausomumo, nešališkumo, sąžiningumo ir pavyzdingumo įpareigojimų.
Iš tiesų jis paveikė savo nepriklausomumą ir nešališkumą arba bent jau sudarė tokį įspūdį, siūlydamas Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai, t. y. subjektui, priskiriamam Audito Rūmų III kolegijos kompetencijai, išsinuomoti privatų butą.
K. Pinxten pabrėžia, kad pasiūlyme dėl jo būsto nuomos neminimas jo, kaip Audito Rūmų nario, statusas. Vienintelė aplinkybė, kuri tame pasiūlyme buvo susijusi su Audito Rūmais, buvo jo elektroninio pašto adresas, kuris taip pat buvo naudojamas asmeniniais tikslais, nes K. Pinxten neturėjo kito elektroninio pašto adreso. Be to, minėtas pasiūlymas atitiko įprastas rinkos sąlygas.
b)

Teisingumo Teismo vertinimas
2014 m. lapkričio 20 d. rašte K. Pinxten pasiūlė Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai išsinuomoti jo butą Briuselyje.
Neginčijama, kad ji vadovavo Audito Rūmų, konkrečiai – Audito Rūmų III kolegijos audituojamam subjektui, o tuo metu K. Pinxten buvo šios kolegijos seniūnas.
Siekdami laikytis SESV 285 straipsnyje numatytos pareigos vykdyti savo pareigas visiškai nepriklausomai ir veikti Sąjungos bendrojo intereso labui, Audito Rūmų nariai turi užtikrinti, kad būtų išvengta bet kokio interesų konflikto.
Ši pareiga priminta 2012 m. Elgesio kodekso 2 straipsnio 1 dalyje ir Etikos gairių 3.3 punkte. Be to, šių gairių 3.4 punkte numatyta, kad Audito Rūmų nariai neturi palaikyti jokių ryšių su audituojamu subjektu, kurie galėtų pakenkti jų nepriklausomumui.
Siūlydamas audituojamo subjekto vadovui užmegzti finansinius santykius su juo, K. Pinxten galėjo sukelti interesų konfliktą, dėl kurio galėjo kilti abejonių, susijusių su jo nepriklausomumu ir nešališkumu.
Aplinkybė, kad aptariamame rašte aiškiai nebuvo minimas jo, kaip Audito Rūmų nario, statusas, šiuo klausimu neturi reikšmės.
Iš tiesų, be to, kad apie K. Pinxten sąsajas su Audito Rūmais buvo galima spręsti iš tame rašte nurodyto elektroninio pašto adreso, reikia pažymėti, kad, pirma, K. Pinxten kaip šios institucijos nario statusas buvo viešai žinomas ir, antra, tuo atveju, jei rašto adresatė būtų sutikusi su jame suformuluotu pasiūlymu, bet kuriuo atveju būtų objektyviai kilęs interesų konfliktas, net jei ji nebūtų žinojusi apie K. Pinxten einamas pareigas.
Todėl penktasis prieštaravimas yra pagrįstas.
C.

Dėl teisės į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas atėmimo
1.

Šalių argumentai
Audito Rūmai nurodo, kad K. Pinxten padaryta veika yra labai sunki, todėl atitinka šiuo tikslu 2006 m. liepos 11 d. Sprendime Komisija / Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
) nustatytą sąlygą.
Iš tiesų tokiais veiksmais pažeidžiamos pagrindinės Sąjungos vertybės, jie buvo labai dažni, jais padaryta didelė žala Audito Rūmams, jie gali būti kvalifikuojami kaip baudžiamoji veika ir jie grindžiami nesąžiningais ketinimais, pasireiškusiais informacijos slėpimu.
Audito Rūmai pasikliauja Teisingumo Teismo diskrecija nustatant sankcijos pobūdį ir dydį, atsižvelgiant į proporcingumo principą, K. Pinxten svarbias pareigas, pakenkimą Audito Rūmų įvaizdžiui, tai, kad pažeidimai yra labai sunkūs, ir Sąjungai padarytos finansinės žalos dydį.
K. Pinxten teigia nepažeidęs su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
Jo elgesys buvo panašus į kitų Audito Rūmų narių elgesį. Nors jis neatmeta galimybės, kad galėjo padaryti tam tikrų klaidų, jos yra nereikšmingos ir Audito Rūmai turėjo jas ištaisyti.
2.

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad, nors reikia atmesti Audito Rūmų pateiktą trečiąjį prieštaravimą, pirmasis, antrasis, ketvirtasis ir penktasis prieštaravimai yra bent iš dalies pagrįsti, todėl K. Pinxten turi būti laikomas atsakingu už daugelį pažeidimų.
Vykdydamas nedeklaruotą veiklą, nesuderinamą su savo kaip Audito Rūmų nario pareigomis, piktnaudžiaudamas šios institucijos ištekliais ir veikdamas taip, kad galėjo kilti interesų konfliktas su audituojamu subjektu, K. Pinxten tapo atsakingu už ypač šiurkščius pažeidimus, todėl pažeidė įsipareigojimus, susijusius su jo kaip šios institucijos nario pareigomis, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį.
Iš esmės už šių įpareigojimų pažeidimą pagal šią nuostatą reikia taikyti sankciją (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Pagal šią nuostatą Teisingumo Teismas gali skirti sankciją, atstatydindamas suinteresuotąjį asmenį ar atimdamas iš jo teisę į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas. Atstatydinti galima tik jei pažeidimas yra padarytas ir atsakomybė taikoma atitinkamam Audito Rūmų nariui dar einant savo pareigas. Kita vertus, atimti teisę į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas galima, kai pažeidimas padaromas per jo kadenciją ir yra tęsiamas jai pasibaigus, kaip šioje byloje nagrinėjamu atveju (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Konkrečiau kalbant, kadangi iš šalių per teismo posėdį pateiktos informacijos matyti, kad K. Pinxten turi tik teisę į pensiją, minėta sankcija turi būti susijusi su šia teise, o ne su kitomis ją pakeičiančiomis išmokomis.
Nesant tikslių nuostatų SESV 286 straipsnio 6 dalyje dėl teisės į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas atėmimo apimties, Teisingumo Teismas turi diskreciją nuspręsti dėl visos ar dalies šios teisės atėmimo (pagal analogiją žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Komisija / Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
,
punktą).
Vis dėlto ši sankcija turi būti proporcinga Teisingumo Teismo konstatuotų su Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimų sunkumui.
Siekiant nustatyti Teisingumo Teismo konstatuotų su Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimų sunkumą, visų pirma reikia atsižvelgti į šių pažeidimų pobūdį, jų padarymo aplinkybes, žalos Sąjungos patikimumui, reputacijai ar interesams dydį, taip pat į tai, kiek darant šiuos pažeidimus buvo veikiama tyčia ar aplaidžiai.
Siekiant užtikrinti proporcingumo principo laikymąsi, taip pat būtina atsižvelgti į visas aplinkybes, kurios gali pasunkinti arba, priešingai, palengvinti K. Pinxten atsakomybę.
Šiomis aplinkybėmis taip pat svarbu atsižvelgti į tai, kad visiškas ar dalinis teisės į pensiją atėmimas yra Chartijos 17 straipsnyje užtikrinamos teisės į nuosavybę apribojimas, nes dėl jo iš atitinkamo asmens atimama teisė į visą ar dalį senatvės pensijos, kurią jis įgijo per savo profesinę karjerą, be to, ši teisė skirta padėti užtikrinti šio asmens pragyvenimą pasibaigus šiai karjerai.
Be to, pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją dėl EŽTK papildomo protokolo Nr. 1 1 straipsnio, į kurią, kaip nustatančią minimalią apsaugą, reikia pagal Chartijos 52 straipsnio 3 dalį atsižvelgti aiškinant jos 17 straipsnį (2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas),
C‑235/17
,
EU:C:2019:432
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), sankcija, kuria iš asmens atimama teisė į visą senatvės pensiją ar jos dalį, neabejotinai vertintina kaip šio asmens teisės į šio turto neliečiamumą ribojimas (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 14 d. EŽTT sprendimo
Philippou prieš Kiprą
, CE:ECHR:2016:0614JUD007114810, 65 punktą).
Visiškas ar dalinis teisės į pensiją atėmimas taip pat turi būti laikomas apribojančiu teisę į socialinę apsaugą ir į socialinę paramą, numatytą Chartijos 34 straipsnyje.
Vis dėlto įvairios aplinkybės patvirtina, kad K. Pinxten priskirtini pažeidimai yra ypač sunkūs.
Pirma, iš išvadų, padarytų nagrinėjant Audito Rūmų pateiktus pirmąjį, antrąjį, ketvirtąjį ir penktąjį prieštaravimus, matyti, kad per abi savo kaip šios institucijos nario kadencijas K. Pinxten tyčia ir pakartotinai pažeidė šioje institucijoje taikomas taisykles, taip nuolat pažeisdamas svarbiausius su savo pareigomis susijusius įsipareigojimus.
Antra, K. Pinxten neretai mėgino nuslėpti tokius minėtų taisyklių pažeidimus, be kita ko, pateikdamas prašymus patvirtinti komandiruotes, kuriuose nepateikė esminės informacijos apie su aptariamomis komandiruotėmis siejamos numatytos veiklos realumą arba klaidinančiai pristatė šią veiklą.
Trečia, K. Pinxten padaryti pažeidimai daugiausia lėmė jo asmeninį praturtėjimą, panaudojant Audito Rūmų išteklius jo privačiai veiklai finansuoti.
Ketvirta, dėl K. Pinxten elgesio Audito Rūmams buvo padaryta ne tik didelė finansinė žala, bet ir žala šios institucijos įvaizdžiui ir reputacijai.
Penkta, reikia pažymėti, kad Audito Rūmai pagal SESV 287 straipsnio 2 dalį turi išnagrinėti Sąjungos išlaidų teisėtumą ir tvarkingumą, taip pat užtikrinti patikimą finansų valdymą, be kita ko, pranešdami apie bet kokį pažeidimą.
Atsižvelgiant į šią specifinę funkciją, Etikos gairių 2.2 punkte numatyta, kad Audito Rūmai turi būti pavyzdžiu finansų valdymo srityje ir kad jų ištekliai privalo būti valdomi visapusiškai laikantis taikytinų taisyklių.
Taigi nors visi asmenys, kuriems patikėta eiti aukštas pareigas Sąjungoje, turi, kaip priminta šio sprendimo 239 punkte, laikytis griežčiausių elgesio normų, Audito Rūmams tenkanti specifinė funkcija dar labiau sunkina K. Pinxten padarytus pažeidimus.
Vis dėlto kiti aspektai gali sušvelninti K. Pinxten atsakomybę.
Pirma, K. Pinxten įgijo teisę į pensiją už dvylikos metų darbo stažą Audito Rūmuose.
Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos negalima daryti išvados, kad abejojama šio darbo kokybe, nes nuo 2011 m. K. Pinxten savo kolegų netgi buvo išrinktas Audito Rūmų III kolegijos seniūnu.
Antra, nors K. Pinxten padaryti su jo pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimai visų pirma siejami su asmeniniais pasirinkimais ir jis negalėjo nežinoti, kad jie yra nesuderinami su svarbiausiais įsipareigojimais, susijusiais su jo pareigomis, vis dėlto Audito Rūmų vidaus taisyklių netikslumas ir taikomos kontrolės trūkumai sudarė sąlygas tęsti šiuos pažeidimus.
Konkrečiai kalbant, nors Audito Rūmai iš esmės turi galėti pasikliauti savo narių pareiškimais ir neprivalo nuolat tikrinti juose nurodytos informacijos tikslumo, išnagrinėjus pirmąjį prieštaravimą matyti, kad daug K. Pinxten komandiruočių buvo patvirtinta, nepaisant to, kad jis pateikė aiškiai nepakankamą informaciją šiam patvirtinimui pateisinti, o kai kurios komandiruotės buvo patvirtintos, net jei iš jų tikslo buvo matyti, kad jos akivaizdžiai neatitinka reikalavimų. Reprezentacinės ir svečių priėmimo išlaidos taip pat buvo kompensuotos panašiomis sąlygomis.
Be to, nors Audito Rūmų administracija negalėjo nežinoti apie tai, kad naudojimasis vairuotojų paslaugomis per abi K. Pinxten kadencijas dažnai neatitiko reikalavimų, ji nemanė esant tikslinga reaguoti ir net neįspėjo K. Pinxten, kad jo taikoma praktika yra neteisėta.
Atsižvelgiant į visa tai, pagal šios bylos aplinkybes būtų teisinga nuspręsti atimti iš K. Pinxten teisę į du trečdalius jo pensijos, skaičiuojant nuo šio sprendimo paskelbimo dienos.
IX.

Dėl K. Pinxten pateikto prašymo atlyginti žalą
A.

Šalių argumentai
K. Pinxten prašo priteisti iš Audito Rūmų 50000 EUR neturtinės žalos, patirtos dėl šios institucijos veiksmų.
Ši žala kilo dėl, be kita ko, Audito Rūmų paeiliui teiktų pranešimų. Šie pranešimai sugriovė K. Pinxten karjerą ir reputaciją.
Audito Rūmai tvirtina, kad šis prašymas nepriimtinas, nes buvo pateiktas jurisdikcijos neturinčiam teismui.
B.

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pačios SESV 286 straipsnio 6 dalies formuluotės matyti, kad šioje nuostatoje įtvirtinta speciali teisių gynimo priemonė, kurią taikant Teisingumo Teismo prašoma nustatyti tik tai, ar Audito Rūmų narys ar buvęs šios institucijos narys nustojo atitikti keliamus reikalavimus ar nevykdo (nevykdė) su šiomis pareigomis susijusių įsipareigojimų.
Nors Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą dėl prieštaravimų, kuriuos Audito Rūmai pateikė dėl atitinkamo šios institucijos nario ar buvusio nario pagal šią nuostatą pareikštame ieškinyje, ir prireikus dėl su šiuo ieškiniu susijusių procesinių prašymų, jis neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl reikalavimų, neturinčių jokio ryšio su minėtu ieškiniu.
Taigi, jeigu K. Pinxten mano, kad Audito Rūmai savo veiksmais jam padarė žalos ir siekia jos atlyginimo, jis turi pareikšti atskirą ieškinį pagal SESV 268 ir 340 straipsnius, nes pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį jurisdikciją priimti sprendimą dėl šio ieškinio pirmąja instancija turi Bendrasis Teismas. Vis dėlto šiuo tikslu K. Pinxten negali teisėtai pateikti priešieškinio vykstant pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį pradėtai procedūrai.
Darytina išvada, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl K. Pinxten pateikto prašymo atlyginti žalą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Vis dėlto šio reglamento 138 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Visas penktasis Audito Rūmų prieštaravimas buvo pripažintas pagrįstu, o pirmasis, antrasis ir ketvirtais prieštaravimai buvo pripažinti iš dalies pagrįstais. Vis dėlto antrasis ir trečiasis šios institucijos prieštaravimai buvo atmesti visiškai, o pirmasis ir ketvirtasis prieštaravimai atmesti iš dalies.
Atsižvelgiant į šios bylos pobūdį ir į tai, kad buvo konstatuota, jog K. Pinxten darė sunkius kartotinius su Audito Rūmų nario pareigomis susijusių įsipareigojimų pažeidimus, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes teisinga nuspręsti, kad K. Pinxten padengia ne tik savo, bet ir Audito Rūmų patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (plenarinė sesija) nusprendžia:

1.
Atmesti Karel Pinxten prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol bus baigta nagrinėti baudžiamoji byla, Liuksemburgo valdžios institucijų iškelta po to, kai šioms institucijoms buvo perduota Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) ataskaita dėl atvejo Nr. OC/2016/0069/A 1.

2.
Atmesti Karel Pinxten prašymą įpareigoti Europos Audito Rūmus pateikti po vidaus audito parengtą ataskaitą ir nurodyti priemones, kurių imtasi atsižvelgiant į šią ataskaitą, taip pat pateikti kiekvieną šios institucijos raštą, susijusį su galimu vidaus auditoriaus nepriklausomumo pažeidimu.

3.
Išimti iš bylos medžiagos 2019 m. vasario 13 d. Europos Audito Rūmų pirmininko elektroninį laišką kitiems šios institucijos nariams ir Generaliniam sekretoriui, kurį Karel Pinxten pateikė savo atsiliepimo į ieškinį B.10 priede.

4.
Karel Pinxten pažeidė savo įsipareigojimus, susijusius su Europos Audito Rūmų nario pareigomis, kaip tai suprantama pagal SESV 286 straipsnio 6 dalį, kiek tai susiję su:
–
nedeklaruotos ir neteisėtos veiklos vykdymu politinės partijos valdymo organe;
–
piktnaudžiavimu Audito Rūmų ištekliais siekiant finansuoti veiklą, neturinčią ryšio su šios institucijos nario pareigomis, tiek, kiek tai konstatuota šio sprendimo 387–799 punktuose;
–
kuro kortelės naudojimu perkant kurą, skirtą tretiesiems asmenims priklausančioms transporto priemonėms;
–
interesų konflikto sukėlimu dėl ryšių su audituojamo subjekto vadovu.

5.
Pripažinti, kad Karel Pinxten atimama teisė į du trečdalius jo pensijos, skaičiuojant nuo šio sprendimo paskelbimo dienos.

6.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

7.
Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl Karel Pinxten pateikto prašymo atlyginti žalą.

8.
Karel Pinxten padengia savo ir Europos Audito Rūmų patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Parašai
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.