CELEX: 62020CJ0086
Præjudiciel forelæggelse
fælles markedsordning for landbrugsprodukter
vin
forordning (EU) nr. 1308/2013
regler for afsætning
artikel 80
ønologiske fremgangsmåder
forbud mod markedsføring
artikel 90
import af vin
forordning (EF) nr. 555/2008
artikel 43
V I 1-dokument
attest på, at partier af vin er fremstillet efter de anbefalede eller tilladte ønologiske fremgangsmåder
bevisværdi
forordning (EU) nr. 1306/2013
artikel 89, stk. 4
sanktioner
afsætning af vin fra tredjelande
vin fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt
ansvarsfritagelse
bevisbyrde

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Kommissionens forordning (EF) nr. 555/2008 af 27. juni 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår støtteprogrammer, samhandel med tredjelande, produktionskapacitet og kontrol i vinsektoren (
EUT 2008, L 170, s. 1
).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Vinařství U Kapličky s. r. o. og Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (det centrale inspektorat for den nationale myndighed for kontrol med landbrugsprodukter og fødevarer, Den Tjekkiske Republik, herefter »det centrale inspektorat«) vedrørende en bøde, som sidstnævnte har pålagt dette selskab med den begrundelse, at selskabet har markedsført partier af vin fra Moldova, der er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning (EF) nr. 479/2008
Artikel 82 i Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 af 29. april 2008 om den fælles markedsordning for vin, om ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999, (EF) nr. 1782/2003, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 3/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2392/86 og (EF) nr. 1493/1999 (
EUT 2008, L 148, s. 1
), fastsatte:
»1.   Bestemmelserne om oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser og om mærkning i afsnit III, kapitel III og IV, i denne forordning, når det er relevant, samt artikel 25, stk. 2, i denne forordning finder anvendelse på produkter henhørende under KN-kode 200961, 200969 og 2204, som importeres til Fællesskabet, medmindre andet er fastsat, navnlig i aftaler indgået i henhold til […] artikel [218 TEUF].
2.   Medmindre andet er fastsat i aftaler indgået i henhold til […] artikel [218 TEUF], fremstilles de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede produkter i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af [Den Internationale Vinorganisation] eller godkendt af Fællesskabet i medfør af denne forordning og gennemførelsesforanstaltningerne hertil.
3.   Ved import af de i stk. 1 omhandlede produkter skal der fremlægges:
a)
en attest, der godtgør, at bestemmelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, og som skal udstedes af et kompetent organ, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i det land, hvorfra produktet kommer
b)
en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af det land, hvorfra produktet kommer, hvis det er bestemt til direkte konsum.«
Denne forordning er blevet ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 491/2009 af 25. maj 2009 om ændring af forordning (EF) nr. 1234/2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (»fusionsmarkedsordningen«) (
EUT 2009, L 154, s. 1
).
I artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 491/2009 præciseres det, at henvisninger til forordning nr. 479/2008 gælder som henvisninger til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (
EUT 2007, L 299, s. 1
), som ændret ved forordning nr. 491/2009 (herefter »forordning nr. 1234/2007«), og læses efter den pågældende sammenligningstabel i bilag XXII til forordning nr. 1234/2007.
Ifølge sammenligningstabellen i punkt 47 i bilag XXII til forordning nr. 1234/2007 svarer artikel 82 i forordning nr. 479/2008 til artikel 158a i forordning nr. 1234/2007.
Forordning nr. 555/2008
Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 555/2008 havde følgende ordlyd:
»I denne forordning fastsættes gennemførelsesbestemmelserne for anvendelsen af følgende foranstaltninger i forordning […] nr. 479/2008:
[…]
b) samhandel med tredjelande (afsnit IV)
[…]«
Artikel 40 i forordning nr. 555/2008 bestemte:
»Den attest og den analyseerklæring, der er omhandlet i henholdsvis artikel 82, stk. 3, henholdsvis litra a) og b), i forordning […] nr. 479/2008, udgør ét dokument, hvis:
a)
»attestdel« udstedes af et organ i det tredjeland, hvorfra produkterne kommer
b)
»analyseerklæringsdel« udfærdiges af et laboratorium, der er officielt anerkendt af det tredjeland, hvorfra produkterne kommer.«
Artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 555/2008 fastsatte:
»Attest og analyseerklæring udfærdiges på ét og samme V I 1-dokument for hvert parti, der skal importeres til Fællesskabet.
Det i første afsnit omhandlede dokument udfærdiges på en V I 1-blanket som vist i bilag IX. Det underskrives af en ansat ved et officielt organ og af en ansat ved et anerkendt laboratorium som nævnt i artikel 48.«
Denne forordningens artikel 47, stk. 1, første afsnit, fastsatte:
»Når den toldbehandling, der skal finde sted, for at et parti kan overgå til fri omsætning, er afsluttet, overdrages originalen og kopien af V I 1-dokumenter eller V I 2-uddrag til de ansvarlige myndigheder i den medlemsstat, på hvis toldområde toldbehandlingen finder sted.«
Rubrik 9 med overskriften »Attest« i den V I 1-blanket, som var vist i bilag IX til forordningen, havde følgende ordlyd:
»Ovennævnte produkt ☐ er / ☐ er ikke […] bestemt til direkte konsum, er i overensstemmelse med EF-definitionerne eller ‑kategorierne for vinprodukter og er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der ☐ er anbefalet og offentliggjort af [Den Internationale Vinorganisation] / ☐ godkendt af EF […]
Det officielle organs fulde navn og adresse: Udfærdiget i den:
Den ansvarliges underskrift, navn og stilling: Stempel:«
Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/273 af 11. december 2017 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 for så vidt angår tilladelsesordningen for plantning af vinstokke, fortegnelsen over vindyrkningsarealer, ledsagedokumenter og certificering, ind- og udgangsbøger, obligatoriske anmeldelser, meddelelser og offentliggørelse af meddelte oplysninger, om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår de relevante kontroller og sanktioner, om ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 555/2008, (EF) nr. 606/2009 og (EF) nr. 607/2009 og om ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 436/2009 og Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/560 (
EUT 2018, L 58, s. 1
) har i henhold til denne forordnings artikel 52 bl.a. ophævet artikel 1 og 38-54 i forordning nr. 555/2008 og bilag IX hertil.
Artikel 56 i delegeret forordning 2018/273 præciserer, at forordningen træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
.
Forordning (EU) nr. 1306/2013
Artikel 64, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (
EUT 2013, L 347 s. 549
, berigtiget i
EUT 2016, L 130, s. 6
) fastsætter:
»1.   For så vidt angår de i artikel 63, stk. 2, omhandlede administrative sanktioner finder denne artikel anvendelse i tilfælde af manglende opfyldelse af kriterierne for støtteberettigelse, forpligtelser eller andre forpligtelser, der følger af anvendelsen af sektorlovgivningen for landbrug, med undtagelse af de i artikel 67-78 i dette afsnits kapitel II og i artikel 91-101 i afsnit VI nævnte og dem, der er omfattet af sanktionerne i artikel 89, stk. 3 og 4.
2.   Der pålægges ingen administrativ sanktion,
a)
hvis den manglende opfyldelse skyldes force majeure
b)
hvis den manglende opfyldelse skyldes åbenlyse fejl, jf. artikel 59, stk. 6
c)
hvis den manglende opfyldelse skyldes en fejl begået af den kompetente myndighed eller en anden myndighed, og hvis fejlen ikke med rimelighed kunne være blevet opdaget af den af den administrative sanktion berørte person
d)
hvis den berørte person over for den kompetente myndighed kan godtgøre, at han eller hun ikke er skyld i den manglende opfyldelse af de i stk. 1 omhandlede forpligtelser, eller hvis den kompetente myndighed på anden måde finder det godtgjort, at den berørte person ikke er skyld heri
[…]«
Denne forordnings artikel 89, stk. 4, fastsætter:
»Uden at det berører handlinger vedrørende vinsektoren vedtaget i medfør af artikel 64, anvender medlemsstaterne i tilfælde af overtrædelse af Unionens regler i vinsektoren administrative sanktioner, som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og virker afskrækkende. De pågældende sanktioner finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 64, stk. 2, litra a)-d), og når den manglende opfyldelse er af mindre betydning.«
Forordning (EU) nr. 1308/2013
Artikel 80, stk. 1-3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (
EUT 2013, L 347, s. 671
) fastsætter:
»1.   Kun de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til bilag VIII og omhandlet i artikel 75, stk. 3, første afsnit, litra g), og i artikel 83, stk. 2 og 3, må bruges i Unionen ved fremstilling og konservering af de produkter, der er angivet i bilag VII, del II.
[…]
De tilladte ønologiske fremgangsmåder må kun benyttes til at sikre korrekt vinfremstilling, korrekt konservering eller korrekt forarbejdning af produktet.
Produkter omhandlet i bilag VII, del II, skal i Unionen fremstilles i overensstemmelse med de relevante restriktioner fastsat i bilag VIII.
2.   De produkter, der er opført i bilag VII, del II, må ikke markedsføres i Unionen, hvis:
a)
de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i Unionen
b)
de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt på nationalt plan, eller
c)
de er i strid med reglerne i bilag VIII.
[…]
3.   Kommissionen giver tilladelse til ønologiske fremgangsmåder som omhandlet i artikel 75, stk. 3, første afsnit, litra g), idet den:
a)
tager hensyn til de ønologiske fremgangsmåder og analysemetoder, der anbefales og er offentliggjort af Det Internationale Vinorganisation (OIV), og resultaterne af anvendelse på forsøgsbasis af endnu ikke tilladte ønologiske fremgangsmåder
[…]
f)
overholder de generelle regler vedrørende ønologiske fremgangsmåder og reglerne i bilag VIII.«
Denne forordnings artikel 90 har følgende ordlyd:
»1.   Medmindre andet er fastsat i internationale aftaler indgået i overensstemmelse med [EUF-traktaten], finder bestemmelserne om oprindelsesbetegnelse, geografisk betegnelse og mærkning af vin i afdeling 2 og definitionerne, betegnelserne og varebetegnelserne i artikel 78 anvendelse på produkter, som henhører under KN-kode 200961, 200969 og 2204, der importeres til EU.
2.   Medmindre andet er fastsat i internationale aftaler indgået i overensstemmelse med [EUF-traktaten], fremstilles de produkter, der er omhandlet i stk. 1, efter de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt af EU i medfør af denne forordning eller, forud for tilladelsen i henhold til artikel 80, stk. 3, efter de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af [Den Internationale Vinorganisation].
3.   Ved import af produkterne i stk. 1 skal der fremlægges:
a)
en attest, der godtgør, at bestemmelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, og som er udstedt af en kompetent myndighed, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i produktets oprindelsesland
b)
en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af produktets oprindelsesland, hvis produktet er bestemt til direkte konsum.«
Nævnte forordnings artikel 230, stk. 1 og 2, fastsætter:
»1.   Forordning […] nr. 1234/2007 ophæves.
[…]
2.   Henvisninger til forordning […] nr. 1234/2007 gælder som henvisninger til nærværende forordning og forordning […] nr. 1306/2013 og læses efter sammenligningstabellen i bilag XIV til nærværende forordning.«
Del XII i bilag I til forordning nr. 1308/2013 fastsætter:
»Vinsektoren omfatter produkterne i følgende tabel:
KN-kode
Beskrivelse
a)
2009 61
2009 69
Druesaft (herunder druemost)
[…]
[…]
b)
ex 2204
Vin af friske druer, herunder vin tilsat alkohol; anden druemost end druemost henhørende under pos. 2009, undtagen anden druemost henhørende under pos. 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 og 2204 30 98
[…]
[…]
[…]
«
Nr. 1) i del II i bilag VII til denne forordning har følgende ordlyd:
»Vin
»Vin:« det produkt, som fremstilles udelukkende ved alkoholisk fuldstændig eller delvis gæring af friske druer, knuste eller ikke knuste, eller af druemost.
[…]«
I afsnit A i del I i bilag VIII til denne forordning med overskriften »Ønologiske fremgangsmåder som omhandlet i artikel 80« fastsættes følgende:
»Tilsætningsgrænser
1.
Hvis vejrforholdene har gjort det påkrævet i visse vindyrkningszoner i Unionen, kan de berørte medlemsstater tillade en supplering af det naturlige alkoholindhold udtrykt i volumen i friske druer, druemost, delvis gæret druemost, ung ikkefærdiggæret vin og vin fremstillet af druesorter, der kan klassificeres i overensstemmelse med artikel 81.
2.
Ved forhøjelse af det naturlige alkoholindhold udtrykt i volumen anvendes de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i afsnit B, og forhøjelsen må ikke overstige:
a)
3% vol. i vindyrkningszone A
b)
2% vol. i vindyrkningszone B
c)
1,5% vol. i vindyrkningszone C.
[…]«
Del II i bilag VIII til samme forordning har følgende ordlyd:
»A. Generelt
1.
Ingen tilladte ønologiske fremgangsmåder må omfatte tilsætning af vand, medmindre dette er nødvendigt af en særlig teknisk grund.
[…]
C. Blanding af vine
Forskæring af en vin med oprindelse i et tredjeland med en EU-vin og forskæring mellem vine med oprindelse i tredjelande er forbudt i Unionen.
[…]«
Ifølge sammenligningstabellen i bilag XIV til forordning nr. 1308/2013 svarer artikel 158a i forordning nr. 1234/2007 til artikel 90 i forordning nr. 1308/2013.
Tjekkisk ret
§ 39, stk. 1, litra ff), i zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství (lov nr. 321/2004 om vindyrkning og vinproduktion) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, bestemmer:
»En juridisk person eller en fysisk person i sin egenskab af producent eller handlende gør sig skyldig i en administrativ overtrædelse, for så vidt som den pågældende […] tilsidesætter en forpligtelse i henhold til en EU-retlig bestemmelse på området for regulering af vindyrkning, vinfremstilling og handel med produkter (i vinsektoren).«
§ 40, stk. 1, i lov om vindyrkning og vinproduktion har følgende ordlyd:
»En juridisk person pådrager sig ikke ansvar for en administrativ overtrædelse, hvis denne kan påvise at have gjort den bedste indsats, der kunne forventes af ham, for at forhindre tilsidesættelse af den pågældende forpligtelse.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Ved afgørelse af 14. januar 2016 pålagde Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (national myndighed for landbrugs- og fødevarekontrol, inspektoratet i Brno, Den Tjekkiske Republik) Vinařství U Kapličky en bøde på 2100000 tjekkiske kroner (CZK) (ca. 80000 EUR) og krævede, at selskabet tilbagebetalte udgifter afholdt til laboratorieanalyser svarende til et beløb på 86420 CZK (ca. 3000 EUR) som følge af, at selskabet i Den Tjekkiske Republik havde markedsført vin importeret fra Moldova, der havde været genstand for ønologiske fremgangsmåder, som ikke er tilladt, hvilket er i strid med artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013, og i visse tilfælde partier af vin importeret fra Moldova, som ikke overholdt reglerne i bilag VIII til denne forordning, hvilket var i strid med samme forordnings artikel 80, stk. 2, litra c).
På grundlag af laboratorietest, der var foretaget på grundlag af prøver udtaget under en kontrol hos Vinařství U Kapličky, havde den nationale myndighed for landbrugs- og fødevarekontrol, inspektoratet i Brno, konstateret, at de pågældende partier i forskellig omfang ikke overholdt kravene vedrørende de tilladte ønologiske fremgangsmåder, bl.a. som følge af, at det naturlige alkoholindhold var blevet forhøjet til over grænsen på 3% vol.
Ved afgørelse af 4. august 2016 afslog det centrale inspektorat den administrative klage, som Vinařství U Kapličky havde indgivet til prøvelse af afgørelsen af 14. januar 2016.
Vinařství U Kapličky anlagde sag til prøvelse af afgørelsen af 4. august 2016 ved Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno, Den Tjekkiske Republik), idet selskabet bl.a. gjorde gældende, at det centrale inspektorat burde have fritaget selskabet for ansvar for de overtrædelser, som det blev foreholdt på grundlag af de V I 1-dokumenter, som de kompetente moldoviske myndigheder i henhold til forordning nr. 555/2008 havde udarbejdet for de pågældende partier af vin.
Den 26. april 2018 annullerede Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno) det centrale inspektorats afgørelse af 4. august 2016 og hjemviste sagen til sidstnævnte. Den nævnte ret fandt i denne henseende, at det i princippet ikke kunne udelukkes, at Vinařství U Kapličky kunne fritages for sit ansvar for de overtrædelser, som selskabet var foreholdt på grundlag af de V I 1-dokumenter, der var udarbejdet af de kompetente moldoviske myndigheder, og at det centrale inspektorat burde have taget andre omstændigheder i betragtning med henblik på at afgøre, om der var grundlag for at fritage selskabet for ansvaret for de overtrædelser, det var foreholdt.
Det centrale inspektorat iværksatte kassationsappel til prøvelse af denne dom.
Den 16. august 2018 ophævede Nejvyšší správní soud (den øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Den Tjekkiske Republik) dommen afsagt af Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno) og hjemviste sagen til sidstnævnte med den begrundelse, at V I 1-dokumentet blot udgør en administrativ formalitet med henblik på indførsel af de omhandlede partier vin til Unionen, og at fremlæggelsen af et sådant dokument ikke er tilstrækkelig til at fritage den person, der markedsfører disse partier, fra ansvar for de foreholdte overtrædelser.
Efter denne dom afviste Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno) den 21. november 2018 den sag, som Vinařství U Kapličky havde anlagt til prøvelse af det centrale inspektorats afgørelse af 4. august 2016.
Vinařství U Kapličky iværksatte kassationsappel og et forfatningsmæssigt søgsmål til prøvelse af denne dom afsagt af Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno).
Den 27. marts 2019 forkastede Nejvyšší správní soud (den øverste domstol i forvaltningsretlige sager) kassationsappellen.
Ved dom af 5. september 2019 fastslog Ústavní soud (forfatningsdomstol, Den Tjekkiske Republik) derimod, at VVinařství U Kapličkys ret til en retfærdig rettergang var blevet tilsidesat som følge af, at Nejvyšší správní soud (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) havde forkastet dette selskabs argument om, at den i V I 1-dokumentet indeholdte attest er bindende, uden først at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål på grundlag af artikel 267 TEUF.
På denne baggrund har Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er et V I 1-dokument udstedt på grundlag af [forordning nr. 555/2008], der inkluderer en attest fra et af et tredjeland godkendt organ, hvorefter produktet er [fremstillet] ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af [Den Internationale Vinorganisation] eller godkendt af [Unionen], en simpel administrativ betingelse for import af vin i [Unionen]?
2)
Er EU-retten til hinder for et nationalt retsprincip, hvorefter en person, der handler med vin importeret fra Moldova, kan frigøres for ansvar for en administrativ overtrædelse, der består i markedsføring af vin, der er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i [Unionen], hvis de nationale myndigheder ikke har afkræftet denne persons formodning om, at vinen blev fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder tilladt af [Unionen], hvilket den person kunne antage i lyset af V I 1-dokumentet udstedt af de moldoviske myndigheder i henhold til [forordning nr. 555/2008]?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 80, stk. 2, litra a) og c), og artikel 90, stk. 3, litra a), i forordning nr. 1308/2013 skal fortolkes således, at den i et V I 1-dokument indeholdte attest, der er udfærdiget i medfør af forordning nr. 555/2008 for et parti vin importeret til Unionen, hvorefter det pågældende parti er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af Den Internationale Vinorganisation (herefter »OIV«) eller godkendt af EU, er relevant med henblik på at vurdere, om dette parti er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013.
Indledningsvis bemærkes, at forordning nr. 555/2008, som det fremgik af dens artikel 1, stk. 1, litra b), havde til formål at fastsætte gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i forordning nr. 479/2008, navnlig bestemmelserne om samhandelen med tredjelande.
Endvidere bemærkes, at selv om flere bestemmelser i forordning nr. 555/2008, navnlig dennes artikel 1 og 38-54 samt bilag IX hertil, er blevet ophævet ved artikel 52 i den delegerede forordning 2018/273, var de stadig i kraft på tidspunktet for udarbejdelsen af det pågældende V I 1-dokument og på tidspunktet for de i hovedsagen omhandlede vinpartiers indførsel til Unionen, og derfor kan disse bestemmelser være relevante for besvarelsen af de forelagte spørgsmål.
Artikel 40 i forordning nr. 555/2008, som var indeholdt i kapitel II med overskriften »Attester og analyseerklæringer for vin, druesaft og druemost ved import« i denne forordnings afsnit III, bestemte, at den attest og den analyseerklæring, der er omhandlet i henholdsvis artikel 82, stk. 3, henholdsvis litra a) og b), i forordning (EF) nr. 479/2008, udgør ét dokument, hvis »attestdel« udstedes af et organ i det tredjeland, hvorfra produkterne kommer.
Selv om denne bestemmelse henviste til artikel 82 i forordning nr. 479/2008, skal den omhandlede henvisning i lyset af artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 491/2009 og artikel 230, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013 på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen forstås som en henvisning til den attest og den analyseerklæring, som henholdsvis artikel 90, stk. 3, litra a), og artikel 90, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1308/2013 henviser til.
Artikel 90, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1308/2013 bestemmer, at medmindre andet er fastsat i internationale aftaler indgået i overensstemmelse med EUF-traktaten, skal vin fremstilles efter de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt af EU i medfør denne forordning eller, forud for Kommissionens tilladelse af sådanne fremgangsmåder i henhold til denne forordnings artikel 80, stk. 3, efter de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV.
Artikel 90, stk. 1 og 3, i forordning nr. 1308/2013 bestemmer, at der ved import af vin skal fremlægges en attest, der godtgør, at bestemmelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, og som er udstedt af en kompetent myndighed, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i produktets oprindelsesland, og en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af produktets oprindelsesland.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 555/2008 i det væsentlige fastsatte, at attesten og analyseerklæringen udfærdiges på ét og samme V I 1-dokument for hvert parti, der skal importeres til Unionen, og at det omhandlede dokument udfærdiges på en V I 1-blanket som vist i bilag IX.
Rubrik 9 i denne blanket med overskriften »Attest« krævede, at det blev angivet, om det pågældende produkt var bestemt til direkte konsum, var i overensstemmelse med EF-definitionerne eller ‑kategorierne for vinprodukter og var fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der var anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU.
Artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 555/2008 bestemte, at når den toldbehandling, der skulle finde sted, for at et parti kunne overgå til fri omsætning, var afsluttet, skulle originalen og kopien af V I 1-dokumenter eller V I 2-uddrag overdrages til de ansvarlige myndigheder i den medlemsstat, på hvis toldområde toldbehandlingen fandt sted.
Det fremgår af de bestemmelser, som er nævnt i de foregående præmisser, at det V I 1-dokument, der er omhandlet i artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 555/2008, udgør et dokument, der for hvert parti vin, der skulle indføres til EU, skulle udfærdiges af en kompetent myndighed i det tredjeland, hvorfra det pågældende parti hidrørte, og som skulle forelægges i forbindelse med den toldbehandling, der skulle finde sted, for at det pågældende parti kunne overgå til fri omsætning.
Det følger ligeledes af disse bestemmelser, at dette dokument havde til formål at gøre det muligt for toldmyndighederne at kontrollere, om det nævnte parti opfyldte de betingelser, som dets indførsel til EU var underlagt, navnlig betingelsen i artikel 90, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013 om overholdelse af de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt af EU eller anbefalet og offentliggjort af OIV.
Under disse omstændigheder skal det med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål afgøres, om den funktion, som V I 1-dokumentet anses for at have, også gælder for så vidt angår den vurdering af, om det pågældende parti vin er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den pågældende bestemmelse fastsætter, at de produkter, der er angivet i del II i bilag VII til denne forordning, ikke må markedsføres i Unionen, hvis de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i Unionen, eller hvis de er i strid med reglerne i bilag VIII til denne forordning.
Hvad for det første angår de produkter, der er omfattet af dette forbud, henviser artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013 generelt til de produkter, der er angivet i del II i bilag VII til denne forordning, uden hensyntagen til deres oprindelsessted.
Desuden henvises der til vin i nr. 1), i del II med overskriften »Kategorier af vinavlsprodukter«.
Det må derfor fastslås, at forbuddet mod markedsføring i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013 bl.a. omfatter partier vin indført fra tredjelande.
Hvad for det andet angår de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i denne bestemmelse, henviser artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013 generelt til ønologiske fremgangsmåder, som ikke er tilladt i Unionen.
Samme forordnings artikel 80, stk. 2, litra c), henviser til reglerne i bilag VIII til forordningen.
I denne henseende bemærkes, at del I bilag VIII til samme forordning fastsætter regler vedrørende navnlig tilsætning, som foretages i visse vindyrkningszoner i Unionen, dvs. regler, der udelukkende vedrører partier af vin fremstillet i Unionen, mens del II i samme bilag fastsætter mere generelle regler, der ligeledes finder anvendelse på vin med oprindelse i tredjelande.
Det følger heraf, at artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013 i lighed med denne forordnings artikel 90, stk. 2, fastsætter krav med hensyn til overholdelse af visse ønologiske fremgangsmåder, som partier af vin fra bl.a. tredjelande skal opfylde, og at førstnævnte bestemmelse ikke opstiller sådanne krav med hensyn til import af partier af vin, men derimod med hensyn til markedsføringen af disse vinpartier i Unionen.
Selv om de betingelser, der er fastsat i henholdsvis artikel 80, stk. 2, litra a) og c), og artikel 90, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, er udformet forskelligt, for så vidt som den første af disse bestemmelser vedrører overholdelse af de i Unionen tilladte ønologiske fremgangsmåder og af reglerne i bilag VIII til samme forordning, mens den anden bestemmelse vedrører de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i Unionen i medfør af nævnte forordning, eller de ønologiske fremgangsmåder, som forud for Kommissionens tilladelse til sådanne fremgangsmåder er anbefalet og offentliggjort af OIV, skal det bemærkes, at hvad angår partier af vin, der importeres til EU, er V I 1-dokumentet relevant med henblik på at kontrollere, om sådanne partier af vin overholder kravene i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013.
Det skal nemlig i første række bemærkes, at som det fremgår af denne doms præmis 49, har den attest i et V I 1-dokument, der i medfør af artikel 43 i forordning nr. 555/2008 er udfærdiget for et parti vin, der er importeret til Unionen, og hvoraf det fremgår, at det pågældende parti er fremstillet med brug af de i Unionen tilladte ønologiske fremgangsmåder, en vis relevans med henblik på at vurdere nævnte partis overensstemmelse med de pågældende ønologiske fremgangsmåder.
Det fremgår desuden af artikel 90, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, sammenholdt med denne forordnings artikel 80, stk. 3, at det tilkommer Kommissionen at give tilladelse til ønologiske fremgangsmåder i Unionen på grundlag af sidstnævnte bestemmelse.
Denne forordnings artikel 80, stk. 3, litra f), præciserer, at Kommissionen, når den giver tilladelse til ønologiske fremgangsmåder, overholder de generelle regler vedrørende ønologiske fremgangsmåder og reglerne i bilag VIII til samme forordning.
Det skal i anden række bemærkes, at selv om en attest i et V I 1-dokument, der i medfør af artikel 43 i forordning nr. 555/2008 er udfærdiget for et parti vin, der er importeret til Unionen, udelukkende vedrører det pågældende vinpartis overensstemmelse med de af OIV anbefalede og offentliggjorte ønologiske fremgangsmåder, har Domstolen fastslået, at OIV’s anbefalinger er særligt relevante for så vidt angår de EU-retlige regler vedrørende ønologiske fremgangsmåder (jf. i denne retning dom af 7.10.2014, Tyskland mod Rådet,
C-399/12
,
EU:C:2014:2258
, points 61-64).
Under disse omstændigheder skal det fastslås, at den i et V I 1-dokument indeholdte attest, der er udfærdiget i medfør af artikel 43 i forordning nr. 555/2008 for et parti vin importeret til Unionen, hvorefter det pågældende parti er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU, har en vis relevans for undersøgelsen af, om det nævnte parti er i overensstemmelse med kravene i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013.
Det bemærkes, henset hertil, for det første, at mens det fremgår af denne forordnings artikel 90, stk. 3, at EU-lovgiver udtrykkeligt har fastsat, at en sådan attest gør det muligt at kontrollere, om det pågældende parti vin er i overensstemmelse med den i forordningens artikel 90, stk. 2, omhandlede ønologiske fremgangsmåde, har EU-lovgiver ikke givet denne attest, som i øvrigt udarbejdes af en myndighed i et tredjeland, en sådan virkning for så vidt angår forbuddet mod markedsføring i samme forordnings artikel 80, stk. 2, litra a) og c).
For det andet kan et parti vins manglende overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, som anført af generaladvokaten i punkt 39 i forslaget til afgørelse skyldes forhold, der er opstået efter overdragelsen af V I 1-dokumentet for dette parti, herunder forhold opstået under transporten af det pågældende parti.
Da udstedelsen af den i et V I 1-dokument indeholdte attest ifølge artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 555/2008 foretages af de kompetente myndigheder i det tredjeland, hvorfra det pågældende parti hidrører, med henblik på den toldbehandling, der skal finde sted, for at det pågældende parti kan importeres til EU, kan der gå lang tid fra udstedelsen af en sådan attest til markedsføringen af det pågældende parti i EU.
På baggrund af det ovenstående kan det ikke antages, at forekomsten af en sådan attest i sig selv gør det muligt at fastslå, at et parti vin er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt i henhold til EU-retten.
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det første spørgsmål skal besvares med, at artikel 80, stk. 2, litra a) og c), og artikel 90, stk. 3, litra a), i forordning nr. 1308/2013 skal fortolkes således, at den i et V I 1-dokument indeholdte attest, der er udfærdiget i medfør af artikel 43 i forordning nr. 555/2008 for et parti vin importeret til Unionen, hvorefter det pågældende parti er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU, er relevant med henblik på at vurdere, om dette parti er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013, uden at attesten imidlertid i sig selv er tilstrækkelig til at påvise en sådan overensstemmelse.
Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der bestemmer, at når en person i denne medlemsstat markedsfører et parti vin importeret fra et tredjeland, der ikke er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) eller c), i forordning nr. 1308/2013, fremlægger et V I 1-dokument, der er udarbejdet for dette parti, og attesterer, at det pågældende parti er blevet fremstillet i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU, påhviler bevisbyrden for, at denne handlende er skyld i en tilsidesættelse af forbuddet mod markedsføring i forordningens artikel 80, stk. 2, de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat.
Som anført i denne doms præmis 51-57 forbyder artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013, at der i Unionen markedsføres vinpartier importeret fra tredjelande, der har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i Unionen, eller som er i strid med reglerne i bilag VIII til denne forordning.
Endvidere bestemmer artikel 89, stk. 4, i forordning nr. 1306/2013, at medlemsstaterne i tilfælde af overtrædelse af Unionens regler i vinsektoren anvender administrative sanktioner, som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og virker afskrækkende. Denne bestemmelse præciserer dog, at de pågældende sanktioner ikke finder anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i denne forordnings artikel 64, stk. 2, litra a)-d), og når den manglende opfyldelse er af mindre betydning.
Forordningens artikel 64, stk. 2, litra d), bestemmer, at medlemsstaterne ikke må pålægge sanktioner, hvis den berørte person over for den kompetente myndighed kan godtgøre, at han eller hun ikke er skyld i den manglende opfyldelse af de i artiklens stk. 1, omhandlede forpligtelser, eller hvis den kompetente myndighed på anden måde finder det godtgjort, at den berørte person ikke er skyld heri.
Det følger således af artikel 64, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med samme forordnings artikel 89, stk. 4, og artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, at medlemsstaterne skal fastsætte sanktioner, der står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og virker afskrækkende, hvis forbuddet mod markedsføring i sidstnævnte bestemmelse ikke overholdes, men at sådanne sanktioner ikke kan anvendes, hvis det er godtgjort, at den berørte person ikke er skyld heri.
For så vidt som disse forordninger ikke indeholder mere specifikke bestemmelser om bl.a. bevisoptagelse, tilkommer det i medfør af princippet om procesautonomi og med forbehold for ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at fastsætte bestemmelser vedrørende bevisoptagelse, eller hvilke principper der regulerer denne rets vurdering af beviskraften af de beviser, der er forelagt for den (jf. analogt dom af 21.6.2017, W m.fl.,
C-621/15
,
EU:C:2017:484
, præmis
og
).
Når dette er sagt, må de nationale regler om bevisoptagelse og bevisvurdering ikke være i strid med en regel om fordelingen af bevisbyrden, som er udtrykkeligt fastsat i forordning nr. 1306/2013 (jf. analogt dom af 21.6.2017, W m.fl.,
C-621/15
,
EU:C:2017:484
, præmis
).
Artikel 64, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1306/2013 præciserer imidlertid, at det påhviler den person, der beskyldes for at have tilsidesat markedsføringsforbuddet i artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, at godtgøre, at vedkommende ikke er skyld i den manglende overholdelse af et sådant forbud.
Selv om det ganske vist fremgår af artikel 64, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1306/2013, at den kompetente myndighed ikke må pålægge en sanktion, hvis den på anden måde finder det godtgjort, at den berørte person ikke er skyld heri, indebærer en sådan forpligtelse til at tage hensyn til de oplysninger, som den pågældende myndighed råder over, ikke, at det principielt påhviler denne myndighed at påvise, at den berørte person er skyld i en fejl, inden den kan pålægge vedkommende en sanktion.
I denne henseende følger det af betragtningerne i denne doms præmis 65-68, at en person, som foreholdes at være skyld i en tilsidesættelse af markedsføringsforbuddet i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013, ikke med føje kan påstå, at vedkommende har efterkommet dette forbud, blot fordi den pågældende med hensyn til det omhandlede parti vin er i besiddelse af den attest, der findes i et V I 1-dokument, og følgelig kan den pågældende ikke godtgøre, at vedkommende ikke er skyld i nogen fejl ved blot at fremlægge et sådant dokument.
Det følger heraf, at artikel 64, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1306/2013 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der pålægger de kompetente myndigheder bevisbyrden for, at den berørte person er skyld i en fejl, herunder også når denne lovgivning alene fastsætter en sådan fordeling af bevisbyrden i tilfælde, hvor den pågældende person har fremlagt et for det omhandlede parti vin udfærdiget V I 1-dokument, der attesterer, at vinen er blevet fremstillet i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU.
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det andet spørgsmål skal besvares med, at artikel 89, stk. 4, i forordning nr. 1306/2013, sammenholdt med samme forordnings artikel 64, stk. 2, litra d), og artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der bestemmer, at når en person i denne medlemsstat markedsfører et parti vin importeret fra et tredjeland, der ikke er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) eller c), i forordning nr. 1308/2013, fremlægger et V I 1-dokument, der er udarbejdet for dette parti, og attesterer, at det pågældende parti er blevet fremstillet i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af EU, påhviler bevisbyrden for, at denne vinhandler er skyld i en tilsidesættelse af forbuddet mod markedsføring i artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

1)
Artikel 80, stk. 2, litra a) og c), og artikel 90, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 skal fortolkes således, at den i et V I 1-dokument indeholdte attest, der er udfærdiget i medfør af artikel 43 i Kommissionens forordning (EF) nr. 555/2008 af 27. juni 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår støtteprogrammer, samhandel med tredjelande, produktionskapacitet og kontrol i vinsektoren for et parti vin importeret til Den Europæiske Union, hvorefter det pågældende parti er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af Den Internationale Vinorganisation eller godkendt af EU, er relevant med henblik på at vurdere, om dette parti er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) og c), i forordning nr. 1308/2013, uden at attesten imidlertid i sig selv er tilstrækkelig til at påvise en sådan overensstemmelse.

2)
Artikel 89, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008, sammenholdt med samme forordnings artikel 64, stk. 2, litra d), og artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der bestemmer, at når en person i denne medlemsstat markedsfører et parti vin importeret fra et tredjeland, der ikke er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a) eller c), i forordning nr. 1308/2013, fremlægger et V I 1-dokument, der er udarbejdet for dette parti, og attesterer, at det pågældende parti er blevet fremstillet i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af Den Internationale Vinorganisation eller godkendt af EU, påhviler bevisbyrden for, at denne vinhandler er skyld i en tilsidesættelse af forbuddet mod markedsføring i artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tjekkisk.