CELEX: 62020CJ0086
Begäran om förhandsavgörande
Samlad marknadsordning för jordbruksprodukter
Vin
Förordning (EU) nr 1308/2013
Regler för saluföring
Artikel 80
Oenologiska metoder
Förbud mot saluföring
Artikel 90
Import av vin
Förordning (EG) nr 555/2008
Artikel 43
V I 1-dokument
Intyg om att partier av vin framställts i enlighet med rekommenderade eller godkända oenologiska metoder
Bevisvärde
Förordning (EU) nr 1306/2013
Artikel 89.4
Sanktioner
Saluföring av vin från ett tredjeland
Vin som framställts enligt oenologiska metoder som inte är tillåtna
Ansvarsbefrielse
Bevisbörda

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av kommissionens förordning (EG) nr 555/2008 av den 27 juni 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 479/2008 av den 29 april 2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin när det gäller stödprogram, handel med tredjeländer, produktionskapacitet och kontroller inom vinsektorn (
EUT L 170, 2008, s. 1
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Vinařství U Kapličky s.r.o. och Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (Centralinspektionen vid den nationella myndigheten för livsmedelskontroll, Republiken Tjeckien) (nedan kallad centralinspektionen). Målet rör böter som centralinspektionen har påfört bolaget på grund av att partier av vin från Moldavien har släppts ut till försäljning som framställts enligt oenologiska metoder som inte är tillåtna enligt unionsrätten.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Förordning (EG) nr 479/2008
I artikel 82 i rådets förordning (EG) nr 479/2008 av den 29 april 2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, om ändring av förordningarna (EG) nr 1493/1999, (EG) nr 1782/2003, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 3/2008 samt om upphävande av förordningarna (EEG) nr 2392/86 och (EG) nr 1493/1999 (
EUT L 148, 2008, s. 1
) föreskrevs följande:
”1.   Om inte annat föreskrivs, särskilt i avtal som ingåtts enligt artikel 218 i fördraget, ska bestämmelserna om ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar och, i tillämpliga fall, om märkning i kapitlen III och IV i avdelning III i denna förordning samt artikel 25.2 i denna förordning gälla för produkter med KN-nummer [200961, 200969] och 2204 som importeras till gemenskapen.
2.   Om inte annat föreskrivs i avtal som ingåtts enligt artikel [218 FEUF], ska de produkter som avses i punkt 1 framställas enligt de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av gemenskapen enligt denna förordning och dess tillämpningsföreskrifter.
3.   Vid import av de produkter som avses i punkt 1 ska det uppvisas
a)
ett intyg som styrker att bestämmelserna i punkterna 1 och 2 har följts, vilket är utfärdat av ett behörigt organ som finns upptaget på en förteckning som ska offentliggöras av kommissionen i det land från vilket produkten kommer,
b)
en analysrapport som upprättats av ett organ eller en myndighet som har utsetts av det land från vilket produkten kommer, om produkten är avsedd för direkt konsumtion.”
Denna förordning upphävdes genom rådets förordning (EG) nr 491/2009 av den 25 maj 2009 om ändring av förordning (EG) nr 1234/2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) (
EUT L 154, 2009, s. 1
).
I artikel 3.1 andra stycket i förordning nr 491/2009 anges att hänvisningar till förordning nr 479/2008 ska anses som hänvisningar till rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden) (
EUT L 299, 2007, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning nr 491/2009 av den 25 maj 2009 (
EUT L 154, 2009, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1234/2007), och ska läsas enligt jämförelsetabellerna i bilaga XXII till förordning nr 1234/2007.
Enligt jämförelsetabellen i punkt 47 i bilaga XXII till förordning nr 1234/2007 motsvarar artikel 82 i förordning nr 479/2008 artikel 158a i förordning nr 1234/2007.
Förordning nr 555/2008
Artikel 1.1 i förordning nr 555/2008 hade följande lydelse:
”I denna förordning fastställs tillämpningsföreskrifter för följande bestämmelser i förordning (EG) nr 479/2008:
…
b) Handel med tredjeland (avdelning IV).
…”
I artikel 40 i förordning nr 555/2008 föreskrevs följande:
”Det intyg och den analysrapport som avses i artikel 82.3 leden a och b i förordning (EG) nr 479/2008 ska samlas i ett enda dokument, i vilket den del som utgör
a)
intyget ska utfärdas av ett organ i det tredjeland som produkterna kommer från, och
b)
analysrapporten ska utfärdas av ett officiellt laboratorium som är godkänt av det tredjeland som produkterna kommer från.”
I artikel 43.1 i förordning nr 555/2008 föreskrevs följande:
”Intyget och analysrapporten för varje parti som ska importeras till gemenskapen ska upprättas på V I 1-dokumentet.
V I 1-dokumentet enligt första stycket ska upprättas på V I 1-blanketten enligt förlagan i bilaga IX. Det ska undertecknas av en tjänsteman vid ett offentligt organ och av en tjänsteman vid ett godkänt laboratorium enligt artikel 48.”
I artikel 47.1 första stycket i denna förordning föreskrevs följande:
”Originalet och kopian av V I 1-dokumenten eller V I 2-utdragen ska i samband med tullbehandlingen av partiet för övergång till fri omsättning överlämnas till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tullbehandlingen äger rum.”
Ruta 9, med rubriken ”Intyg”, i förlagan till formuläret V I 1 i bilaga IX till förordningen, hade följande lydelse:
”Ovannämnda produkt … är ☐ / är inte ☐ avsedd för direkt konsumtion, stämmer överens med Europeiska gemenskapens defintioner eller kategorisering av vindruvsprodukter och har tillverkats enligt oenologiska processer … ☐ som rekommenderas och publiceras av [Internationella vinorganisationen] / ☐ som godkänts av gemenskapen.
Det officiella organets namn och adress: Ort och datum:
Tjänstemannens namnteckning, namnförtydligande och tjänsteställning:
Stämpel:”
Kommissionens delegerade förordning (EU) 2018/273 av den 11 december 2017 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 vad gäller ordningen för tillstånd för plantering av vinstockar, vinodlingsregistret, följedokument och certifiering, register över mottagna och avsända leveranser, obligatoriska deklarationer, anmälningar och offentliggörande av anmäld information, komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 vad gäller relevanta kontroller och sanktioner, ändring av kommissionens förordningar (EG) nr 555/2008, (EG) nr 606/2009 och (EG) nr 607/2009 och om upphävande av kommissionens förordning (EG) nr 436/2009 och kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/560 (
EUT L 58, 2018, s. 1
), har genom sin artikel 52 bland annat upphävt artiklarna 1 och 38–54 i förordning nr 555/2008 samt bilaga IX till den förordningen.
I artikel 56 i den delegerade förordningen 2018/273 anges att denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i
Europeiska unionens officiella tidning
.
Förordning (EU) nr 1306/2013
I artikel 64.1 och 64.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (
EUT L 347, 2013, s. 549
, och rättelse i
EUT L 130, 2016, s. 13
) föreskrivs följande:
”1.   När det gäller de administrativa sanktioner som avses i artikel 63.2 ska denna artikel tillämpas om kriterierna för stödberättigande, åtaganden eller andra förpliktelser till följd av tillämpningen av sektorslagstiftningen inom jordbruket inte uppfylls, med undantag för skyldigheter som avses i artiklarna 67–78 i kapitel II i denna avdelning och artiklarna 91–101 i avdelning VI och överträdelser som är föremål för sanktionerna i artikel 89.3 och 89.4.
2.   Inga administrativa sanktioner ska åläggas
a)
om överträdelsen beror på force majeure,
b)
om överträdelsen beror på uppenbara fel i enlighet med artikel 59.6,
c)
om överträdelsen beror på fel från den behöriga myndighetens eller någon annan myndighets sida, och om felet inte rimligen kunde ha upptäckts av den person som berörs av den administrativa sanktionen,
d)
om den berörda personen för den behöriga myndigheten tillfredsställande kan visa att denne inte bär skulden för den överträdelse av skyldigheter som avses i punkt 1, eller om den behöriga myndigheten på annat sätt övertygas om att den berörda personen inte bär skulden,
…”
I artikel 89.4 i förordningen föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska utan att det påverkar akter som avser vinsektorn som antagits på grundval av artikel 64 vid överträdelse av unionens regler om marknadsåtgärder inom vinsektorn tillämpa effektiva, proportionella och avskräckande administrativa sanktioner. Sådana sanktioner ska inte tillämpas vid sådana fall som anges i artikel 64.2 a–64.2 d och om överträdelsen är av mindre betydelse.”
Förordning (EU) nr 1308/2013
I artikel 80.1–80.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 (
EUT L 347, 2013, s. 671
) föreskrivs följande:
”1.   Vid framställning och lagring i unionen av de produkter som förtecknas i del II i bilaga VII får endast de oenologiska metoder som är tillåtna enligt bilaga VIII och som föreskrivs i artiklarna 75.3 g, 83.2 och 83.3 användas.
…
De tillåtna oenologiska metoderna får endast användas för att säkerställa att framställning, lagring och förädling av produkten sker på ett korrekt sätt.
De produkter som förtecknas i del II i bilaga VII ska produceras i unionen i enlighet med de regler som anges i bilaga VIII.
2.   De produkter som förtecknas i del II i bilaga VII får inte saluföras i unionen om
a)
de har behandlats med oenologiska metoder som inte är tillåtna i unionen,
b)
de har behandlats med nationella oenologiska metoder som inte är tillåtna eller
c)
de inte överensstämmer med reglerna i bilaga VIII.
…
3.   Kommissionen ska, när den lämnar tillstånd till oenologiska metoder för vin enligt artikel 75.3 g,
a)
beakta de oenologiska metoder och analysmetoder som har rekommenderats och offentliggjorts av [Internationella vinorganisationen] och resultaten av experimentell användning av ännu inte tillåtna oenologiska metoder för försöksändamål,
…
f)
följa de allmänna reglerna för oenologiska metoder och restriktioner i bilaga VIII.”
Artikel 90 i denna förordning har följande lydelse:
”1.   Om inte annat föreskrivs i internationella avtal som ingåtts i enlighet med EUF-fördraget, ska bestämmelserna om ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar och om märkning av vin i avsnitt 2 i detta kapitel och de definitioner, beteckningar och varubeskrivningar som avses i artikel 78 i denna förordning gälla för produkter enligt KN-nummer 200961, 200969 och 2204 som importeras till unionen.
2.   Om inte annat föreskrivs i internationella avtal som ingåtts i enlighet med EUF-fördraget, ska de produkter som avses i punkt 1 i denna artikel framställas med de oenologiska metoder som godkänts av unionen enligt denna förordning eller, om det gäller tiden före tillståndet enligt artikel 80.3, enligt de oenologiska metoder som rekommenderas och offentliggörs av Internationella vinorganisationen.
3.   Vid import av de produkter som avses i punkt 1 ska det uppvisas
a)
ett certifikat som styrker att bestämmelserna i punkterna 1 och 2 har följts och som har utfärdats av ett behörigt organ i produktens ursprungsland som finns upptaget på en förteckning som ska offentliggöras av kommissionen,
b)
en analysrapport som upprättats av ett organ eller en myndighet som har utsetts av produktens ursprungsland, om produkten är avsedd för direkt konsumtion.”
I artikel 230.1 och 230.2 i denna förordning föreskrivs följande:
”1.   Förordning (EG) nr 1234/2007 ska upphöra att gälla.
…
2.   Hänvisningar till [förordning nr 1234/2007] ska anses som hänvisningar till den här förordningen och till [förordning nr 1306/2013] och ska läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga XIV till den här förordningen.”
I del XII i bilaga I till förordning nr 1308/2013 föreskrivs följande:
”Vinsektorn omfattar de produkter som anges i följande tabell:
KN-nummer
Beskrivning
a)
2009 61
2009 69
Druvsaft (inbegripet druvmust)
…
…
b)
Ex 2204
Vin av färska druvor, inbegripet vin som tillsatts alkohol; druvmust, annan än sådan enligt nr 2009, med undantag av annan druvmust enligt undernummer 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 och 2204 30 98
…
…
…”
Punkt 1 i del II i bilaga VII till denna förordning har följande lydelse:
”Vin
Med
vin
avses den produkt som uteslutande framställs genom total eller partiell alkoholjäsning av krossade eller okrossade färska druvor eller av druvmust.
…”
Bilaga VIII till nämnda förordning har rubriken ”Oenologiska metoder som avses i artikel 80”. I del I A i denna bilaga föreskrivs följande:
”Gränser för berikning
1.
Om väderleksförhållandena i vissa vinodlingszoner i unionen har gjort det nödvändigt, får de berörda medlemsstaterna tillåta en höjning av den naturliga alkoholhalten i volymprocent i färska druvor, druvmust, delvis jäst druvmust och ungt, icke färdigjäst vin och vin som härrör från druvsorter som är klassificerbara enligt artikel 81.
2.
Höjningen av den naturliga alkoholhalten i volymprocent ska åstadkommas med hjälp av de oenologiska metoder som avses i avsnitt B och får inte överstiga följande gränsvärden:
a)
3 volymprocent i vinodlingszon A,
b)
2 volymprocent i vinodlingszon B,
c)
1,5 volymprocent i vinodlingszon C.
…”
Del II i bilaga VIII till samma förordning har följande lydelse:
”A. Allmänt
1.
De tillåtna oenologiska metoderna får inte innebära tillsats av vatten, utom då det krävs av särskilda tekniska skäl.
…
C. Blandning av viner
Blandning av ett vin från tredjeland med ett vin från unionen och blandning av viner från tredjeland är förbjudet i unionen.
…”
Enligt jämförelsetabellen i bilaga XIV till förordning nr 1308/2013 motsvarar artikel 158a i förordning nr 1234/2007 artikel 90 i förordning nr 1308/2013.
Tjeckisk rätt
I § 39 stycket 1 ff i zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství (lag nr 321/2004 om vinodling och vinframställning), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet, föreskrivs följande:
”En juridisk person eller en fysisk person, i sin egenskap av producent eller person som saluför en produkt, anses ha begått en administrativ överträdelse om vederbörande … åsidosätter en skyldighet som föreskrivs i en unionsrättslig bestämmelse om vinodling, vinframställning eller handel med vin.”
§ 40 stycket 1 i lagen om vinodling och vinframställning har följande lydelse:
”En juridisk person ådrar sig inte ansvar för en administrativ överträdelse om den juridiska personen visar att alla åtgärder vidtagits som kunnat förväntas för att förhindra att den berörda skyldigheten åsidosätts.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Genom beslut av den 14 januari 2016 ålade Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (den nationella tillsynsmyndigheten för livsmedel och jordbruk, avdelningen i Brno, Republiken Tjeckien) Vinařství U Kapličky böter på 2100000 tjeckiska kronor (CZK) (cirka 80000 euro) samt krävde att Vinařství U Kapličky skulle återbetala kostnader för laboratorieanalys på 86420 CZK (cirka 3000 euro) på grund av att bolaget i Tjeckien hade släppt ut partier av vin till försäljning som importerats från Moldavien och som hade framställts enligt oenologiska metoder som inte är tillåtna, vilket strider mot artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013, och i vissa fall hade partier av vin som importerats från Moldavien släppts ut till försäljning som inte uppfyller kraven enligt reglerna i bilaga VIII till denna förordning, vilket strider mot artikel 80.2 c i förordning nr 1308/2013.
På grundval av laboratorietester av prover tagna vid en kontroll hos Vinařství U Kapličky konstaterade den nationella tillsynsmyndigheten för livsmedel och jordbruk, avdelningen i Brno, att de berörda partierna i olika grad inte uppfyllde kraven rörande tillåtna oenologiska metoder, bland annat på grund av en höjning av den naturliga alkoholhalten över gränsen på 3 volymprocent.
Genom beslut av den 4 augusti 2016 avslog tillsynsmyndigheten Vinařství U Kapličkys begäran om omprövning av beslutet av den 14 januari 2016.
Vinařství U Kapličky överklagade beslutet av den 4 augusti 2016 till Krajský soud v Brně (Regionala domstolen i Brno, Republiken Tjeckien) och gjorde bland annat gällande att tillsynsmyndigheten borde ha friat Vinařství U Kapličky från ansvar för de överträdelser som bolaget anklagats för med hänvisning till att det förelåg V I 1-dokument som behöriga moldaviska myndigheter hade utfärdat med tillämpning av förordning nr 555/2008 för de berörda vinpartierna.
Den 26 april 2018 upphävde Krajský soud v Brně (Regionala domstolen i Brno) tillsynsmyndighetens beslut av den 4 augusti 2016 och återförvisade ärendet till denna myndighet. Nämnda domstol fann att det i princip inte var uteslutet att Vinařství U Kapličky kunde befrias från ansvar för de överträdelser som det klandrats för på grundval av de V I 1-dokument som behöriga moldaviska myndigheter hade utfärdat, och att tillsynsmyndigheten borde ha beaktat andra omständigheter för att avgöra huruvida bolaget skulle befrias från ansvar för de överträdelser som lagts det till last.
Tillsynsmyndigheten överklagade denna dom.
Den 16 augusti 2018 upphävde Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen, Tjeckien) den dom som meddelats av Krajský soud v Brně (Regional domstol i Brno) och återförvisade målet till sistnämnda domstol, med motiveringen att V I 1-dokumentet endast utgör en administrativ formalitet för att de aktuella vinpartierna ska kunna föras in i Europeiska unionen och att företeendet av en sådan handling inte räcker för att befria den person som saluför dessa partier från ansvar för de påtalade överträdelserna.
Med anledning av denna dom ogillade Krajský soud v Brně (Regional domstol i Brno) den 21 november 2018 Vinařství U Kapličkys överklagande av tillsynsmyndighetens beslut av den 4 augusti 2016.
Vinařství U Kapličky överklagade denna dom från Krajský soud v Brně (Regional domstol i Brno) till Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen) och Ústavní soud (Författningsdomstolen, Tjeckien).
Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen) ogillade överklagandet den 27 mars 2019.
Ústavní soud (Författningsdomstolen) slog däremot, i dom av den 5 september 2019, fast att Vinařství U Kapličkys rätt till en rättvis rättegång hade åsidosatts på grund av att Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen) hade underkänt detta bolags argument att intyget i V I 1-dokumentet var bindande, utan att först hänskjuta en tolkningsfråga till EU-domstolen med stöd av artikel 267 FEUF.
Mot denna bakgrund beslutade Krajský soud v Brně (Regionala domstolen i Brno) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Utgör det V I 1-dokument som utfärdats på grundval av [förordning nr 555/2008], som omfattar ett intyg från ett behörigt organ i tredjeland som intygar att produkten har framställts enligt oenologiska metoder som rekommenderats och publicerats av [Internationella vinorganisationen] eller som godkänts av unionen, enbart ett administrativt villkor för att föra in vin till [unionen]?
2)
Utgör unionsrätten hinder för en nationell bestämmelse som innebär att en person som handlar med vin som importeras från Moldavien kan befrias från ansvar för en administrativ överträdelse som består i att vin som har framställts enligt oenologiska metoder som inte är tillåtna i unionen släppts ut på marknaden, om de nationella myndigheterna inte vederlagt handlarens antagande att vinet har framställts enligt oenologiska metoder som är tillåtna i unionen, ett antagande som handlaren gjort mot bakgrund av V I 1-dokument som utfärdats av moldaviska organ på grundval av [förordning nr 555/2008]?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 80.2 a och c samt artikel 90.3 a i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att det intyg som återfinns i V I 1-dokumentet, som utfärdats med stöd av förordning nr 555/2008 för ett parti vin som importerats till unionen, i vilket intygas att detta parti har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, är relevant för bedömningen av om detta parti uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013.
Det ska inledningsvis påpekas att förordning nr 555/2008, såsom framgår av dess artikel 1.1 b, hade till syfte att fastställa tillämpningsföreskrifter för vissa bestämmelser i förordning nr 479/2008, särskilt dem som avser handel med tredjeland.
Även om flera bestämmelser i förordning nr 555/2008, bland annat artiklarna 1 och 38–54 samt bilaga IX till denna, har upphävts genom artikel 52 i den delegerade förordningen 2018/273, var de fortfarande i kraft när V I 1-dokumentet utfärdades och då de aktuella vinpartierna fördes in i unionen, vilket innebär att dessa bestämmelser kan vara relevanta för att besvara de frågor som ställts.
I artikel 40 i förordning nr 555/2008, som återfinns i kapitel II, med rubriken ”Intyg och analysrapport för vin, druvsaft och druvmust som importeras”, i förordningens avdelning III, föreskrevs att det intyg och den analysrapport som avses i artikel 82.3 leden a och b i förordning nr 479/2008 ska samlas i ett enda dokument, i vilket den del som utgör ”intyget” utfärdas av ett organ i det tredjeland som produkterna kommer från.
Även om det i denna bestämmelse hänvisas till artikel 82 i förordning nr 479/2008 ska denna hänvisning, mot bakgrund av artikel 3.1 andra stycket i förordning nr 491/2009 och artikel 230.2 i förordning nr 1308/2013, förstås så, att den vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet avser det intyg och den analysrapport som det hänvisas till i artikel 90.3 a och artikel 90.3 b i förordning nr 1308/2013.
I artikel 90.1 och 90.2 i förordning nr 1308/2013 föreskrivs att vin, om inte annat föreskrivs i internationella avtal som ingås i enlighet med EUF-fördraget, ska framställas i enlighet med de oenologiska metoder som godkänts av unionen enligt denna förordning eller, om det gäller tiden före kommissionens godkännande enligt artikel 80.3 i förordningen, enligt de oenologiska metoder som rekommenderas och offentliggörs av Internationella vinorganisationen.
I artikel 90.1 och 90.3 i förordning nr 1308/2013 föreskrivs att vinimporten ska åtföljas av ett intyg som styrker att bestämmelserna i punkterna 1 och 2 i samma artikel har följts och som har utfärdats av ett behörigt organ i produktens ursprungsland som finns upptaget i en förteckning som offentliggjorts av kommissionen, samt en analysrapport som upprättats av ett organ eller en myndighet som utsetts av produktens ursprungsland.
Det ska i detta hänseende påpekas att det i artikel 43.1 i förordning nr 555/2008 i huvudsak föreskrevs att detta intyg och denna analysrapport skulle upprättas på ett och samma V I 1-dokument för varje parti som skulle importeras till unionen och att detta dokument skulle upprättas på V I 1-blanketten efter den förlaga som återfanns i bilaga IX till denna förordning.
I fält 9 i denna mall, med rubriken ”Intyg”, skulle det anges huruvida den berörda produkten var avsedd för direkt konsumtion, huruvida den stämde överens med gemenskapens definitioner av vindruvsprodukter och huruvida den tillverkats enligt oenologiska processer som rekommenderas och publiceras av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen.
I artikel 47.1 i förordning nr 555/2008 föreskrevs att originalet och kopian av V I 1-dokument eller V I 2-utdragen – i samband med tullbehandlingen av det aktuella partiet för övergång till fri omsättning – skulle överlämnas till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tullbehandlingen äger rum.
Det framgår av de bestämmelser som nämnts i föregående punkter att V I 1-dokumentet, som avses i artikel 43.1 i förordning nr 555/2008, utgjorde en handling som, för varje parti vin som skulle importeras till unionen, skulle utfärdas av ett behörigt organ i det tredjeland som partiet kommer från och att handlingen i samband med tullbehandlingen av det aktuella partiet för övergång till fri omsättning skulle överlämnas till de behöriga myndigheterna.
Det framgår även av dessa bestämmelser att denna handling hade till syfte att möjliggöra för tullmyndigheterna att kontrollera om partiet uppfyllde villkoren för att få importeras till unionen, särskilt villkoret i artikel 90.2 i förordning nr 1308/2013 om iakttagande av de oenologiska metoder som godkänts av unionen eller som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen.
Mot denna bakgrund ska det, för att besvara den första frågan, fastställas huruvida den funktion som V I 1-dokumenet således anses ha även gäller bedömningen av huruvida vinpartiet i fråga uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013.
I denna bestämmelse anges att de produkter som förtecknas i del II i bilaga VII till denna förordning inte får saluföras inom unionen om de har behandlats med oenologiska metoder som inte är tillåtna i unionen eller om de inte överensstämmer med reglerna i bilaga VIII till nämnda förordning.
Vad för det första gäller de produkter som omfattas av detta förbud hänvisas det i artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013 allmänt till de produkter som anges i del II i bilaga VII till denna förordning, oberoende av varifrån produkterna kommer.
Vidare återfinns vin i punkt 1 nämnda del II, som har rubriken ”Kategorier av vinprodukter”.
Det saluföringsförbud som föreskrivs i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013 avser således bland annat vinpartier som importerats från tredje land.
Vad för det andra gäller de oenologiska metoder som avses i denna bestämmelse, hänvisar artikel 80.2 a i förordning nr 1308/2013 allmänt till oenologiska metoder som inte är tillåtna på unionsnivå.
När det gäller artikel 80.2 c i denna förordning avser denna bestämmelse de regler som fastställs i bilaga VIII till förordningen.
Även om del I i bilaga VIII till denna förordning innehåller bestämmelser om bland annat berikning i vissa av unionens vinodlingszoner, vilka således endast avser vinpartier som framställts i unionen, innehåller del II i denna bilaga mer allmänna regler som även är tillämpliga på viner med ursprung i tredjeländer.
Härav följer att det i artikel 80.2 a och c i denna förordning, i likhet med artikel 90.2 i förordning nr 1308/2103, föreskrivs krav på iakttagande av vissa oenologiska metoder gällande partier av vin från bland annat tredjeländer, varvid förstnämnda bestämmelse inte uppställer sådana krav för import av vinpartier, utan för deras saluföring i unionen.
Även om de villkor som anges i artikel 80.2 a och c respektive artikel 90.2 i förordning nr 1308/2013 är utformade på olika sätt, eftersom den första av dessa bestämmelser avser efterlevnaden av de oenologiska metoder som är tillåtna på unionsnivå och de regler som fastställs i bilaga VIII till denna förordning, medan den andra bestämmelsen avser oenologiska metoder som godkänts av unionen enligt nämnda förordning eller, avseende tiden innan kommissionen har godkänt sådana metoder, de oenologiska metoder som rekommenderas och offentliggörs av Internationella vinorganisationen, finner domstolen att när det gäller vinpartier som importeras till unionen kan V I 1-dokumentet anses relevant för att kontrollera huruvida sådana partier uppfyller kraven enligt artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013.
Det ska nämligen för det första påpekas, såsom framgår av punkt 49 ovan, att intyget i V I 1-dokument, som har utfärdats med stöd av artikel 43 i förordning nr 555/2008 för ett parti vin som importerats till unionen, i vilket det intygas att partiet har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som godkänts av unionen, har viss relevans vid bedömningen av om partiet uppfyller kraven på iakttagande av dessa oenologiska metoder.
Det framgår dessutom av artikel 90.2 i förordning nr 1308/2013, jämförd med artikel 80.3 i samma förordning, att det ankommer på kommissionen att på grundval av sistnämnda bestämmelse godkänna oenologiska metoder på unionsnivå.
I artikel 80.3 f i denna förordning preciseras att kommissionen, när den lämnar tillstånd till oenologiska metoder, ska följa de allmänna reglerna för oenologiska metoder och restriktionerna i bilaga VIII till samma förordning.
Även om intyget i V I 1-dokumentet, som utfärdats med stöd av artikel 43 i förordning nr 555/2008 för ett parti vin som importerats till unionen, endast kan avse frågan huruvida detta parti uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som Internationella vinorganisationen rekommenderar och offentliggjort, ska det påpekas att domstolen har slagit fast att Internationella vinorganisationens rekommendationer är särskilt relevanta för de unionsrättsliga bestämmelserna om oenologiska metoder (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 oktober 2014, Tyskland/rådet,
C‑399/12
,
EU:C:2014:2258
, punkterna
–
).
Mot denna bakgrund finner domstolen att ett intyg i ett V I 1-dokument, som utfärdats med stöd av artikel 43 i förordning nr 555/2008 för ett parti vin som importerats till unionen, i vilket det intygas att detta parti har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, har en viss relevans vid bedömningen av huruvida nämnda parti uppfyller kraven enligt artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013.
Det ska emellertid påpekas att även om det framgår av artikel 90.3 i denna förordning att unionslagstiftaren uttryckligen har föreskrivit att ett sådant intyg gör det möjligt att kontrollera om vinpartiet i fråga uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 90.2 i förordningen, har lagstiftaren inte gett detta intyg, vilket för övrigt har utfärdats av ett organ i ett tredjeland, en sådan verkan när det gäller förbudet mot saluföring i artikel 80.2 a och c i samma förordning.
Dessutom kan, såsom generaladvokaten påpekade i punkt 39 i sitt förslag till avgörande, den omständigheten att ett parti vin inte uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som är tillåtna enligt unionsrätten följa av omständigheter som inträffat efter utfärdandet av V I 1-dokumentet för detta parti. Sådana omständigheter skulle bland annat kunna inträffa inom ramen för transporten av det aktuella partiet.
Eftersom utfärdandet av ett intyg i ett V I 1-dokument, såsom föreskrivs i artikel 43.1 i förordning nr 555/2008, utförs av de behöriga myndigheterna i det tredjeland som partiet kommer från i syfte att genomföra den tullbehandling som krävs för att importera det till unionen, kan en avsevärd tid förflyta mellan utfärdandet av ett sådant intyg och saluföringen av partiet på unionens territorium.
Mot bakgrund av dessa omständigheter kan det inte anses att förekomsten av ett sådant intyg i sig gör det möjligt att fastställa att ett vinparti uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som är tillåtna enligt unionsrätten.
Av det ovan anförda följer att den första frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 80.2 a och c samt artikel 90.3 a i förordning nr 1308/2013 ska tolkas så, att det intyg som återfinns i V I 1-dokumentet, som utfärdats med stöd av artikel 43 i förordning nr 555/2008 för ett parti vin importerat till unionen, i vilket det intygas att detta parti har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, är relevant för bedömningen av om detta parti uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013, utan att intyget i sig är tillräckligt för att styrka ett sådant iakttagande.
Den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida unionsrätten ska tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning i vilken det föreskrivs att när en person i denna medlemsstat saluför ett parti vin som importerats från ett tredjeland och som inte uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a eller c i förordning nr 1308/2013, och vederbörande framlägger ett V I 1-dokument som utfärdats för detta parti och som intygar att detta har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, åvilar bevisbördan för att handlaren bär skulden för överträdelse av förbudet mot saluföring i artikel 80.2 a eller c i denna förordning de behöriga myndigheterna i denna medlemsstat.
Såsom har påpekats i punkterna 51–57 ovan förbjuder artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013 saluföring i unionen av partier av vin som importerats från tredjeländer och som har framställts enligt oenologiska metoder som inte är tillåtna på unionsnivå eller som inte följer reglerna i bilaga VIII till denna förordning.
I artikel 89.4 i förordning nr 1306/2013 föreskrivs dessutom att medlemsstaterna vid överträdelse av unionens regler inom vinsektorn ska tillämpa effektiva, proportionella och avskräckande administrativa sanktioner. I denna bestämmelse preciseras emellertid att dessa sanktioner inte ska tillämpas i de fall som beskrivs i artikel 64.2 a–d i förordningen och inte heller när överträdelsen är av mindre betydelse.
I artikel 64.2 d i nämnda förordning anges att medlemsstaterna inte får föreskriva påföljder om den berörda personen för den behöriga myndigheten på ett tillfredsställande sätt kan visa att denne inte bär skulden för den överträdelse av skyldigheter som avses i punkt 1 i denna artikel, eller om den behöriga myndigheten på annat sätt övertygas om att den berörda personen inte bär skulden.
Det följer således av artikel 64.2 d i förordning nr 1306/2013 jämförd med artikel 89.4 i samma förordning samt artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013 att medlemsstaterna ska föreskriva proportionerliga, effektiva och avskräckande påföljder för överträdelser av det förbud mot saluföring som föreskrivs i sistnämnda bestämmelse, men att sådana påföljder inte får tillämpas när det har fastställts att den berörda personen inte bär skulden för överträdelsen.
Eftersom dessa förordningar inte innehåller några mer specifika bestämmelser om bland annat bevisupptagning, ankommer det, enligt principen om processuell autonomi och med beaktande av likvärdighets- och effektivitetsprinciperna, på varje medlemsstats interna rättsordning att föreskriva bestämmelser om bevisupptagning, vilka bevis som är godtagbara eller vilka principer som ska tillämpas vid prövning av bevisvärdet för den bevisning som ingetts samt de beviskrav som gäller (se, analogt, dom av den 21 juni 2017, W m.fl.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
, punkterna
och
).
De nationella reglerna för bevisupptagning och bevisvärdering får emellertid inte undergräva en regel om fördelning av bevisbördan som uttryckligen föreskrivs i förordning nr 1306/2013 (se, analogt, dom av den 21 juni 2017, W m.fl.,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
, punkt
).
I artikel 64.2 d i förordning nr 1306/2013 preciseras att det ankommer på den som anklagas för att ha överträtt förbudet mot saluföring i artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013 att bevisa att han eller hon inte bär skulden för en överträdelse till följd av att ett sådant förbud inte iakttagits.
Det framgår visserligen av artikel 64.2 d i förordning nr 1306/2013 att den behöriga myndigheten inte ska ålägga en sanktion när den på annat sätt övertygats om att den berörda personen inte bär skulden. En sådan skyldighet att beakta de uppgifter som myndigheten förfogar över innebär emellertid inte att det i princip ankommer på myndigheten att styrka att en sådan person har begått ett fel innan den kan ålägga vederbörande en påföljd.
Det framgår av övervägandena i punkterna 65–68 ovan att den person som anklagas för att ha överträtt förbudet mot saluföring i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013 inte med framgång kan utgå ifrån att vederbörande har rättat sig efter detta förbud enbart på grund av innehavet av ett intyg för det aktuella vinpartiet i ett V I 1-dokument. Följaktligen kan denna person inte visa att han eller hon inte har gjort något fel genom att endast inge ett sådant dokument.
Härav följer att artikel 64.2 d i förordning nr 1306/2013 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken de behöriga myndigheterna har bevisbördan för att den berörda personen har begått ett fel, även när det i denna lagstiftning endast föreskrivs en sådan fördelning av bevisbördan i det fall då denna person har lagt fram ett V I 1-dokument som utfärdats för det aktuella vinpartiet och som intygar att det har framställts enligt oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen.
Av det ovan anförda följer att den andra frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 89.4 i förordning nr 1306/2013, jämförd med artikel 64.2 d i samma förordning och artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013, ska tolkas så, att de utgör hinder för en lagstiftning i en medlemsstat i vilken det föreskrivs att när en person i denna medlemsstat saluför ett parti vin som importerats från ett tredjeland och som inte uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a eller c i förordning nr 1308/2013, och vederbörande framlägger ett V I 1-dokument som utfärdats för detta parti och som intygar att detta har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, åvilar bevisbördan för att handlaren bär skulden för överträdelse av förbudet mot saluföring i artikel 80.2 a eller c i denna förordning de behöriga myndigheterna i denna medlemsstat.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Artikel 80.2 a och c samt artikel 90.3 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007, ska tolkas så, att det intyg som återfinns i V I 1-dokumentet, som utfärdats med stöd av artikel 43 i kommissionens förordning (EG) nr 555/2008 av den 27 juni 2008 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 479/2008 av den 29 april 2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin när det gäller stödprogram, handel med tredjeländer, produktionskapacitet och kontroller inom vinsektorn, för ett parti vin importerat till unionen, i vilket det intygas att detta parti har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, är relevant för bedömningen av om detta parti uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a och c i förordning nr 1308/2013, utan att intyget i sig är tillräckligt för att styrka ett sådant iakttagande.

2)
Artikel 89.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008, jämförd med artikel 64.2 d i samma förordning och artikel 80.2 i förordning nr 1308/2013, ska tolkas så, att de utgör hinder för en lagstiftning i en medlemsstat i vilken det föreskrivs att när en person i denna medlemsstat saluför ett parti vin som importerats från ett tredjeland och som inte uppfyller kraven på iakttagande av de oenologiska metoder som avses i artikel 80.2 a eller c i förordning nr 1308/2013, och vederbörande framlägger ett V I 1-dokument som utfärdats för detta parti och som intygar att detta har framställts i enlighet med de oenologiska metoder som rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen eller godkänts av unionen, åvilar bevisbördan för att handlaren bär skulden för överträdelse av förbudet mot saluföring i artikel 80.2 a eller c i denna förordning de behöriga myndigheterna i denna medlemsstat.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tjeckiska.