CELEX: 62017TJ0082
Europos Sąjungos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Žodinis Europos Sąjungos prekių ženklas „Exxtra Deep“
Absoliutus atmetimo pagrindas
Apibūdinamasis pobūdis
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas (dabar
Reglamento (ES) 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies c punktas)

Ginčo aplinkybės
2013 m. rugsėjo 23 d. įstojusi į bylą šalis
Intersnack Group GmbH & Co. KG
pagal iš dalies pakeistą 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
) (kurį pakeitė 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 154, 2017, p. 1
)) pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo „Exxtra Deep“.
Prekės, kurioms prašoma registracijos, priskiriamos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29, 30 ir 31 klasių ir pagal kiekvieną iš jų atitinka šį aprašymą:
–
29 klasė: „Užkandžiai, pagaminti iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti arba paruošti kitu būdu; skrudinti, džiovinti, sūdyti, aštrūs, su apvalkalu ir paruošti riešutai, anakardžio riešutai, pistacijos, migdolai, žemės riešutai, kokoso riešutai (džiovinti); konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės; maistui skirti jūros dumblių ekstraktai; imbiero gaminiai kaip džiovinti vaisiai“,
–
30 klasė: „Užkandžiai, pagaminti iš tapijokos, manioko, ryžių, kukurūzų, kviečių arba kitų javų, taip pat kiti gaminiai iš imbiero, kaip antai konditerijos gaminiai ir vaisių drebučiai, pagaminti ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti ar paruošti kitu būdu; sūrūs trapučiai; dribsnių batonėliai, iš esmės susidedantys iš riešutų, džiovintų vaisių, paruoštų javų grūdų; šokoladas, šokolado gaminiai; padažai“,
–
31 klasė: „Neapdoroti graikiniai riešutai, anakardžio riešutai, pistacijos, migdolai, žemės riešutai ir sėklos; maistui žmonėms skirti dumbliai“.
2014 m. vasario 3 d. žodinis žymuo „Exxtra Deep“ įregistruotas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas numeriu 012161981 šio sprendimo 3 punkte nurodytoms prekėms (toliau – ginčijamas prekių ženklas).
2014 m. lapkričio 24 d. ieškovė
PepsiCo, Inc
. pateikė prašymą dėl ginčijamo prekių ženklo registracijos pripažinimo negaliojančia pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktą (dabar – Reglamento 2017/1001 59 straipsnio 1 dalies a punktas), grindžiamą tuo, kad šis prekių ženklas įregistruotas pažeidžiant Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus (dabar – Reglamento 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai).
2016 m. vasario 11 d. sprendimu Anuliavimo skyrius patenkino prašymą pripažinti registraciją negaliojančia dėl šių 29 klasės prekių: „užkandžiai, pagaminti iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti arba paruošti kitu būdu; skrudinti, džiovinti, sūdyti, aštrūs, su apvalkalu ir paruošti riešutai, anakardžio riešutai, pistacijos, migdolai, žemės riešutai, kokoso riešutai (džiovinti)“, ir dėl šių 30 klasės prekių: „užkandžiai, pagaminti iš tapijokos, manioko, ryžių, kukurūzų, kviečių arba kitų javų ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti ar paruošti kitu būdu; sūrūs trapučiai“.
Anuliavimo skyrius, be kita ko, pažymėjo, kad žodis „deep“, kurio reikšmė yra „gilus“, vartojamas siekiant apibūdinti gilius traškučių formos linkius, o šią formą savo gaminiams suteikia daugelis traškučių gamintojų. Todėl jis nusprendė, kad žodžių junginį „exxtra deep“ atitinkama visuomenė suvoks kaip banguotos traškučių formos apibūdinimą. Vis dėlto jis nusprendė, kad ši išvada galiojo tik traškučiams ir į juos panašiems gaminiams, kurie galėjo būti parduodami banguotos formos. Dėl kitų prekių jis nusprendė, kad ginčijamas prekių ženklas nėra apibūdinamasis. Jis pažymėjo, kad visų pirma džiovinti vaisiai ir daržovės nebuvo parduodami supjaustyti bangomis, kaip traškučiai. Taigi, jis padarė išvadą, kad ginčijamo prekių ženklo registracija turėtų toliau galioti, kiek tai susiję su 29 klasės „konservuotais, džiovintais ir virtais vaisiais ir daržovėmis“.
2016 m. kovo 11 d. ieškovė pateikė apeliaciją EUIPO dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo. Ji prašė panaikinti šį sprendimą tiek, kiek ginčijamo prekių ženklo registracija nebuvo pripažinta negaliojančia dėl 29 klasės „konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ir daržovių“.
2016 m. lapkričio 24 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė ieškovės apeliaciją. Ji nusprendė, kad ginčijamas prekių ženklas nebuvo apibūdinamasis ir turėjo skiriamąjį požymį šių prekių atžvilgiu: 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“. Šiuo klausimu ji pirmiausia nurodė, kad, kitaip nei bulvių traškučiai, daržovių ir vaisių forma paprastai nėra banguota. Tada ji priminė, kad bulvių traškučiai arba užkandžiai gali būti pagaminti iš daržovių, tačiau jie patys nėra daržovės. Vadinasi, atitinkama visuomenė ginčijamą prekių ženklą geriausiu atveju galėtų suvokti kaip užuominą į specialų daržovių arba vaisių pjaustymo būdą, bet ne kaip šių prekių savybių apibūdinimą. Taigi, nėra nieko, kas leistų manyti, jog žodis „deep“ savaime yra apibūdinamasis daržovių ar vaisių atžvilgiu. Todėl, kad atitinkama visuomenė padarytų išvadą, jog šis žodis apibūdina specialią konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ar daržovių pjaustymo formą, reikėtų atlikti antrą intelektinį veiksmą.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš EUIPO ir iš įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo nurodyti, kad kiekviena šalis padengs savo bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės jos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl ieškovės Bendrajame Teisme pateiktų priedų priimtinumo
Šalys sutaria, kad ieškinio A.7–A.17 priedai pirmą kartą buvo pateikti Bendrajame Teisme.
A7 priedo, kuriame pateikiamas EUIPO protestų skyriaus sprendimas, priimtinumo šalys neginčija. Kita vertus, įvairių
Wikipédia
interneto puslapių (A.10, A.13 ir A.16 priedai), virtuvės tinklaraščio (A.15 priedas), internetinių diskusijų forumo (A.14 priedas) ir maistui skirtos interneto tinklavietės (A.17 priedas) ištraukų priimtinumą ginčija ir įstojusi į bylą šalis, ir EUIPO. Tas pats pasakytina, įstojusios į bylą šalies nuomone, apie trijų ieškovės pateiktų internetinių žodynų „dictionary.com“ (A.9 ir A.12 priedai) ir
Cambridge English Dictionary
(A.11 priedas) ištraukų priimtinumą. Galiausiai tas pats pasakytina ir apie A.8 priedą, kurį sudaro ieškovės pateikta EUIPO interneto svetainės ištrauka, kurioje pateikiama EUIPO praktikos pavyzdžių taikant Reglamento Nr. 207/2009 28 straipsnio 8 dalį (dabar – Reglamento 2017/1001 33 straipsnio 8 dalis).
Pirma, A.7 priedas turi būti pripažintas priimtinu tiek, kiek tai nėra įrodymas tiesiogine šio žodžio prasme, nes jis susijęs su EUIPO sprendimų priėmimo praktika, kuria šalis turi teisę remtis. Ši išvada galioja ir dėl A.8 priedo, kuriame apibūdinta, kaip EUIPO įgyvendina Reglamento Nr. 207/2009 28 straipsnio 8 dalį, šiuo atveju – paskelbdama antrąjį neišsamų sąrašą terminų, kurių aiškiai neapima klasių antraščių pažodinė reikšmė šiame straipsnyje numatytų pareiškimų pateikimo tikslais (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 2 d. Sprendimo BH Stores / VRDT – Alex Toys (ALEX),
T‑657/13
,
EU:T:2015:449
,
punktą ir 2016 m. kovo 18 d. Sprendimo Karl-May-Verlag / VRDT– Constantin Film Produktion (WINNETOU),
T‑501/13
,
EU:T:2016:161
,
punktą).
Antra, į kitus ieškinio priedus, kurie pirmą kartą buvo pateikti Bendrajame Teisme, negali būti atsižvelgta. Iš tikrųjų Bendrajame Teisme pareikštas ieškinys yra skirtas EUIPO apeliacinių tarnybų sprendimų teisėtumo kontrolei, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnį (dabar – Reglamento 2017/1001 72 straipsnis), todėl Bendrojo Teismo funkcija nėra peržiūrėti faktinių aplinkybių pagal pirmą kartą jam pateiktus dokumentus. Taigi minėti dokumentai nepriimtini ir nėra poreikio nagrinėti jų įrodomosios galios (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 2 d. Sprendimo ALEX,
T‑657/13
,
EU:T:2015:449
,
punktą).
Šios išvados nepaneigia ieškovės nurodyta aplinkybė, kad įrodymai, pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme, tik papildo įrodymus, kurie jau buvo pateikti EUIPO, ir jais siekiama pateikti žinomų faktų pavyzdžių.
Pirmiausia, galima aplinkybė, jog nagrinėjami priedai tik „papildo“ anksčiau pateiktus įrodymus, neturi įtakos aplinkybei, jog Apeliacinė taryba neturėjo šiuose dokumentuose pateiktų duomenų (2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen / EUIPO,
C‑471/16 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2017:602
,
ir
punktai; šiuo klausimu taip pat žr. 2017 m. kovo 23 d. Sprendimo Vignerons de la Méditerranée / EUIPO – Bodegas Grupo Yllera (LE VAL FRANCE),
T‑216/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:201
,
punktą ir 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimo GeoClimaDesign / EUIPO – GEO (GEO),
T‑280/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:913
,
ir
punktus).
Be to, dėl argumento, grindžiamo ieškovės Bendrajam Teismui nurodytų faktų žinomumu, reikia pažymėti, kad iš jurisprudencijos matyti, jog, viena vertus, EUIPO padaliniai gali pagrįsti savo sprendimus visuotinai žinomais faktais, kurių pareiškėjas nenurodė, ir neprivalo įrodyti jų teisingumo ir, antra vertus, ieškovas, kurio atžvilgiu EUIPO remiasi tokiais visiems žinomais faktais, gali užginčyti jų teisingumą Bendrajame Teisme (2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Storck / VRDT,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
,
–
punktai); o EUIPO tokiu atveju, atsižvelgiant į šalių procesinio lygiateisiškumo principą, turi teisę pateikti Bendrajam Teismui dokumentus, siekdama pagrįsti visuotinai žinomo fakto teisingumą, kuris nebuvo patvirtintas ginčijamame sprendime (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo LG Electronics / VRDT,
C‑88/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2011:727
,
punktas). Kita vertus, negalima pripažinti pareiškėjui teisės pateikti pirmą kartą Bendrajame Teisme dokumentų vien dėl to, kad jie iliustruoja gerai žinomus faktus, kai, maža to, neteigiama, jog jie buvo nurodyti ginčijamame sprendime (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 17 d. Nutarties MOL / VRDT,
C‑468/13 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2116
,
punktą ir 2016 m. vasario 5 d. Sprendimo Kicktipp / VRDT – Italiana Calzature (kicktipp),
T‑135/14
,
EU:T:2016:69
,
ir
punktus). Iš tiesų, pripažinus tokią teisę, būtų apribota ieškovo pareiga pateikti dar procedūros EUIPO stadijoje visus įrodymus ieškinio pagrindams ir argumentams pagrįsti. Nagrinėjamu atveju, kaip pripažino pati ieškovė, tariamai visuotinai žinomą aplinkybę, kad bulvių traškučiai yra kepta, džiovinta ir konservuota daržovė, ieškovė jau buvo nurodžiusi Apeliacinei tarybai, o dokumentai, pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme, pasak ieškovės, didžiąja dalimi „papildo“ jau pateiktus įrodymus.
Taigi, į A.9–A.17 priedus nereikia atsižvelgti.
Dėl esmės
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Bendrajame Teisme, kaip tai buvo ir Apeliacinėje taryboje, ginčo objektas buvo tik prekės, dėl kurių EUIPO skyriai nepripažino ginčijamo prekių ženklo registracijos negaliojančia, t. y. 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi dviem pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų pažeidimu. Antrasis ieškinio pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 28 straipsnio 2, 4 ir 5 dalių (dabar – Reglamento 2017/1001 33 straipsnio 2, 4 ir 5 dalys) pažeidimu.
Grįsdama pirmąjį ieškinio pagrindą ieškovė teigia, kad yra „nenuoseklu ir visiškai klaidinga“ daryti išvadą, jog žodžių junginys „exxtra deep“ apibūdina bulvių traškučius ir kitus daržovių traškučius, bet ne „konservuotus, džiovintus, virtus ir keptus vaisius ir daržoves“. Pastarosios prekės atitinka Nicos klasifikacijos 29 klasės antraštėje esančią bendrą nuorodą, kuri visuomet buvo laikoma apimančia bulvių traškučius ir kitus daržovių traškučius.
Ji priduria, kad 1999 m. EUIPO protestų skyrius per protesto procedūrą tarp ieškovės ir įstojusios į bylą šalies buvo nusprendęs, kad „džiovintos daržovės“ apėmė žodžių junginį „bulvių traškučiai“, todėl šios prekės buvo tapačios. Šį sprendimą patvirtino EUIPO apeliacinė taryba ir Bendrasis Teismas 2005 m. balandžio 21 d. Sprendime PepsiCo / VRDT – Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES) (
T‑269/02
,
EU:T:2005:138
). Pateikdama įrodymą prieš užbaigiant žodinę proceso dalį ji taip pat nurodo 2017 m. kovo 22 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1659/2016-4), kuriame, nagrinėjant įstojusios į bylą šalies apeliaciją dėl atsisakymo registruoti, nuspręsta, jog „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“ gali būti traškučio formos.
Ieškovė taip pat nurodo, kad, viena vertus, bulvių traškučiai atskirai minimi Nicos klasifikacijos 29 klasės abėcėliniame sąraše, kita vertus, jie nėra įtraukti nė į vieną iš EUIPO paskelbtų sąrašų, susijusių su šio abėcėlinio sąrašo įrašais, kurių neapima Nicos klasifikacijos klasių antraščių bendrosios nuorodos. Ieškovė šiuo klausimu nurodo 2016 m. vasario 8 d. EUIPO vykdomojo direktoriaus Pranešimą Nr. 1/2016, EUIPO interneto svetainėje esantį dokumentą pavadinimu „Pareiškimai pagal Reglamento Nr. 207/2009 28 straipsnio 8 dalį“, taip pat prie jo pridėtus sąrašus terminų, kurių aiškiai neapima klasių antraščių pažodinė reikšmė.
Kaip teigia ieškovė, tai, kad bulvių traškučiai nebuvo įtraukti nė į vieną iš minėtų sąrašų, reiškia, kad, EUIPO nuomone, juos „aiškiai apima“ Nicos klasifikacijos 29 klasės antraštės bendrosios nuorodos.
Toliau siekdama įrodyti, kad bulvių traškučius apima 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“, ieškovė teigia, kad, pirma, bulvės yra daržovės, antra, gilių linkių traškučius arba trapučius galima pagaminti iš kitų daržovių, ne tik iš bulvių arba vaisių, ir, trečia, traškučiai – bulvių, kitų daržovių ar vaisių – gali būti kepti riebaluose ar džiovinti arba kitaip termiškai apdoroti.
Taigi, ieškovės teigimu, beveik nėra abejonių, kad bulvių traškučiai yra džiovintos ir keptos (virtos) daržovės. Todėl Apeliacinės tarybos išvada, kad ginčijamas prekių ženklas apibūdina bulvių traškučius, taip pat turėjo būti taikoma džiovintoms ir keptoms (virtoms) daržovėms. Ieškovė priduria, kad džiovinimas ir kepimas (virimas) yra konservavimo metodai ir kad sąvoka „konservuoti“ neturėtų būti suprantama vien kaip susijusi su „konservais“, t. y. kaip maisto produktai konservuose arba kaip uogienės.
Taigi sunku suprasti Apeliacinės tarybos atliktą „traškučio arba užkandžio, pagaminto iš daržovių“, ir „vaisių ir daržovių“ atskyrimą. Ieškovė šiuo klausimu nurodo, kad 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“ yra apdoroti gaminiai, taigi tai nėra šviežios daržovės ar vaisiai, kurie priskirtini prie 31 klasės. Kaip teigia ieškovė, jeigu bulvių traškučiai yra tapatūs „konservuotiems, džiovintiems, virtiems ir keptiems vaisiams ir daržovėms“ ir jeigu gilių ar net labai gilių linkių turėjimas yra bulvių traškučiams būdinga savybė, kaip tai pripažino Apeliacinė taryba, nebūtų galima teigti, jog „gilių“ linkių turėjimas nėra konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ir daržovių“ charakteristika. Apeliacinės tarybos klaida buvo ta, kad ji šias prekes prilygino jų žaliavai, užuot atsižvelgusi į galutinį produktą.
Galiausiai ieškovė teigia, jog vien tai, kad ginčijamas prekių ženklas taip pat apima konkrečius užkandžius, nereiškia, kad šių prekių neapima Nicos klasifikacijos 29 klasės antraštės bendrosios nuorodos. Į prekių, dėl kurių buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, sąrašą įprasta įtraukti tiek bendrąsias nuorodas, tiek konkrečias prekes, kurias apima šios bendrosios nuorodos. Tokiu atveju, jeigu prekių ženklas aiškiai apibūdina konkrečias prekes, jo juo labiau negalima registruoti dėl šias prekes apimančios bendrosios nuorodos.
EUIPO pirmiausia primena savo nusistovėjusią praktiką, pagal kurią prieštaravimas, grindžiamas apibūdinamuoju pobūdžiu, taikomas ne tik prekių ir paslaugų, kurias tiesiogiai apibūdina prašomą įregistruoti prekių ženklą sudarantys žodžiai, bet ir platesnei kategorijai, potencialiai apimančiai bent jau galimą identifikuoti subkategoriją arba konkrečias prekes ir paslaugas, kurias tiesiogiai apibūdina prašomas įregistruoti prekių ženklas. Kadangi nėra tinkamos prekių ženklo paraišką pateikusio asmens nustatytos ribos, prieštaravimas, grindžiamas apibūdinamuoju požymiu, neišvengiamai yra susijęs su platesne kategorija. Šią praktiką ne kartą yra patvirtinę Europos Sąjungos teismai.
EUIPO toliau teigia, kad pagrindinis klausimas šioje byloje yra šis: ar ši bendra 29 klasės prekių kategorija: „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“, apima šias konkrečias tos pačios klasės prekes: „užkandžiai, pagaminti iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti arba paruošti kitu būdu; skrudinti, džiovinti, sūdyti, aštrūs, su apvalkalu ir paruošti riešutai, anakardžio riešutai, pistacijos, migdolai, žemės riešutai, kokoso riešutai (džiovinti)“, dėl kurių ginčijamo prekių ženklo registracija buvo pripažinta negaliojančia dėl to, kad jis yra apibūdinamasis, todėl neturi skiriamojo požymio.
EUIPO nuomone:
–
arba Teisingumo Teismas nuspręs, kad 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“ neapima tos pačios klasės „užkandžių, pagamintų iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintų arba paruoštų kitu būdu“, ir tokiu atveju ginčijamas sprendimas turėtų būti paliktas nepakeistas, o Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų pažeidimu grindžiamas ieškinio pagrindas – atmestas,
–
arba Teisingumo Teismas nuspręs, kad 29 klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“ apima tos pačios klasės „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, ir tokiu atveju ginčijamas sprendimas turėtų būti panaikintas, o Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų pažeidimu grindžiamam ieškinio pagrindui turėtų būti pritarta.
Įstojusi į bylą šalis pirmiausia primena, kad ginčijamas prekių ženklas buvo įregistruotas dėl šių 29 klasės prekių: „užkandžiai, pagaminti iš bulvių“ ir „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“. Ji toliau teigia, kad vienos ir kitos prekės skiriasi pobūdžiu ir gaminimo būdu. Pirma, daržovės ir gaminiai iš daržovių skiriasi savo pobūdžiu. Antra, „užkandžiai, pagaminti iš bulvių“ gaminami „ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat [gaminami] arba [ruošiami] kitu būdu“, o „vaisiai ir daržovės“ būna „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti“.
Bulvių traškučiai aiškiai patenka į gaminių iš bulvių, pagamintų ekstruzijos būdu arba kaip sūrio rutuliukai, taip pat pagamintų arba paruoštų kitu būdu, kategoriją. Kaip Apeliacinė taryba teisingai nurodė ginčijamo sprendimo 17 punkte, bulvių traškučiai yra ne daržovės, o veikiau gaminiai iš daržovių. Taigi būtų klaidinga teigti, kad bulvių traškučiai patenka į kategoriją „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
Įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad Apeliacinė taryba teisingai konstatavo, kad atitinkama visuomenė negali nedelsdama ir nesvarstydama ginčijamo prekių ženklo suvokti kaip apibūdinančio nagrinėjamas prekes. Bulvė – konservuota, džiovinta ar virta (kepta) – gali būti supjaustyta, sukapota ar įvairiais būdais paruošta, bet kaip daržovė ji negalėtų būti savaime apibūdinta kaip „gili“. Reikėtų atlikti antrą intelektinį veiksmą, – kuris bet kuriuo atveju nebūtų atliktas iš karto, – kad būtų galima daryti išvadą, jog žodis „deep“ apibūdina konkretų ginčijamų prekių pjaustymo būdą. Žodžių junginys „exxtra deep“ yra neaiškus nagrinėjamų prekių atžvilgiu ir geriausiu atveju tėra aliuzija į konkretų daržovių ar vaisių pjaustymo būdą.
Per teismo posėdį pateikdama įrodymą įstojusi į bylą šalis nurodo 2004 m. rugpjūčio 30 d. EUIPO Protestų skyriaus sprendimą (byla 2940/2004), kuriame, nagrinėdamas, viena vertus, džiovintų vaisių ir daržovių ir, kita vertus, bulvių traškučių panašumą, kaip tai suprantama pagal 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 26 sk., 78 t., p. 1) 8 straipsnio 1 dalies b punktą (vėliau – Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas, dabar Reglamento Nr. 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas), jis nusprendė, kad šios dvi prekės skiriasi savo pobūdžiu ir paskirtimi.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktą neregistruojami „prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų charakteristikoms“.
Remiantis suformuota jurisprudencija, Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktu siekiama užtikrinti bendrąjį interesą, kad prekių ar paslaugų, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, charakteristikas apibūdinančius žymenis ar nuorodas laisvai galėtų naudoti visi (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo MacLean-Fogg / VRDT (LOKTHREAD),
T‑339/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2007:172
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Be to, žymenys ar nuorodos, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti prekės ar paslaugos, kuriai prašoma įregistruoti prekių ženklą, charakteristikoms, pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktą laikomi negalinčiais atlikti pagrindinės prekių ženklo funkcijos, t. y. nurodyti prekės ar paslaugos komercinės kilmės, kad vartotojas, įsigyjantis prekių ženklu pažymėtą prekę arba paslaugą, vėliau įsigydamas galėtų pasirinkti tą pačią prekę ar paslaugą, jeigu patirtis buvo teigiama, arba kitą, jeigu ji buvo neigiama (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo MacLean-Fogg / VRDT (LOKTHREAD),
T‑339/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2007:172
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją)
Iš to matyti, jog tam, kad žymeniui būtų taikomas šioje nuostatoje nustatytas draudimas, reikia, kad tarp jo ir nagrinėjamų prekių ar paslaugų būtų pakankamai tiesioginė ir konkreti sąsaja, leidžianti suinteresuotajai visuomenei iš karto ir nesvarstant suvokti nagrinėjamų prekių ir paslaugų arba vienos iš jų požymių apibūdinimą (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo MacLean-Fogg / VRDT (LOKTHREAD),
T‑339/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2007:172
,
punktą; 2011 m. liepos 7 d. Sprendimo Cree / VRDT (TRUEWHITE),
T‑208/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:340
,
punktą ir 2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Zitro IP / VRDT (TRIPLE BONUS),
T‑318/15
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:1
,
punktą).
Atsižvelgiant į šio sprendimo 39–41 punktuose minėtas nuostatas ir jurisprudenciją, žymens apibūdinamojo pobūdžio vertinimas gali būti atliekamas tik, viena vertus, dėl aptariamų prekių ir paslaugų, kita vertus, dėl to, kaip jį suvokia atitinkama visuomenė (žr. 2015 m. sausio 15 d. Sprendimo MEM / VRDT (MONACO),
T‑197/13
,
EU:T:2015:16
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją prekių ženklo apibūdinamojo pobūdžio pripažinimas galioja ne tik prekėms, kurias prekių ženklas tiesiogiai apibūdina, bet ir platesnei kategorijai, prie kurios šios prekės priskiriamos, nesant prekių ženklo paraišką pateikusio asmens nurodyto atitinkamo apribojimo (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Wella / VRDT (TAME IT),
T‑471/07
,
EU:T:2009:328
,
punktą; 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Fidelio / VRDT (Hallux),
T‑286/08
,
EU:T:2010:528
,
punktą ir 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo Australian Gold / VRDT – Effect Management & Holding (HOT),
T‑611/13
,
EU:T:2015:492
,
punktą).
Galiausiai primintina, kad Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punkto ir jo 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritis iš dalies sutampa, nes 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti tam tikras prekes ir paslaugas apibūdinantys žymenys neišvengiamai neturi ir skiriamojo požymio, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą, šių prekių ir paslaugų atžvilgiu (žr. 2013 m. liepos 3 d. Sprendimo Airbus / VRDT (NEO),
T‑236/12
,
EU:T:2013:343
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad ieškovė neginčija Apeliacinės tarybos vertinimo, išdėstyto ginčijamo sprendimo 14 punkte ir susijusio su atitinkama visuomene, kuri, atsižvelgiant į nagrinėjamas prekes ir į ginčijamą prekių ženklą sudarančius anglų kalbos žodinius elementus, yra plačioji Europos Sąjungos anglakalbė visuomenė, turinti neaukštą pastabumo lygį. Ji taip pat neginčija žodžių junginio „exxtra deep“ reikšmės, kuri matyti iš ginčijamo sprendimo 14 punkto, t. y. „itin gilus“.
Ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad ginčijamo prekių ženklo apibūdinamąjį pobūdį ji pripažino tik 29 klasės „užkandžiams, pagamintiems iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintiems arba paruoštiems kitu būdu“, bet ne tos pačios klasės „konservuotiems, džiovintiems, virtiems ir keptiems vaisiams ir daržovėms“, nors pirmąsias prekes apima kategorija, kurią sudaro antrosios prekės. Taigi ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad, pripažinusi ginčijamo prekių ženklo apibūdinamąjį pobūdį tam tikrų konkrečių prekių atžvilgiu, ji netaikė šio pripažinimo padarinių, vertindama jo apibūdinamąjį pobūdį kitų prekių, priskiriamų prie bendresnės prekių kategorijos, atžvilgiu.
Taigi, kaip tai aiškiai nurodo EUIPO, pagrindinis klausimas, į kurį reikia atsakyti šioje byloje, yra šis: ar „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, apima kategorija „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
29 klasės prekių, kurioms įregistruotas ginčijamas prekių ženklas, aprašyme (žr. šio sprendimo 3 punktą)
a priori
nėra nieko, kas leistų manyti, jog „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, apima kategorija „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“. Viena vertus, šios dvi prekių kategorijos atskirtos kabliataškiu. Pažymėtina, kad kabliataškis skiria dvi skirtingas tos pačios klasės prekių kategorijas, skirtingai nei kableliai, kurie skirti atskirti tos pačios prekių kategorijos prekėms (2014 m. gegužės 15 d. Sprendimo Louis Vuitton Malletier / VRDT,
C‑97/12 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:324
,
punktas). Kita vertus, joks žodis ar jų junginys, kaip antai „be kita ko“, „įskaitant“ arba „ypač“, neleidžia manyti, kad viena iš šių kategorijų būtų įtraukta į kitą (dėl žodžių „be kita ko“, žr. 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo HOT,
T‑611/13
,
EU:T:2015:492
,
punktą; dėl žodžio „ypač“ taip pat žr. 2005 m. birželio 8 d. Sprendimo Wilfer / VRDT (ROCKBASS),
T‑315/03
,
EU:T:2005:211
,
ir
punktus bei 2008 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Scil proteins / VRDT– Indena (affilene),
T‑87/07
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:487
,
ir
punktus; galiausiai dėl žodžio „įskaitant“ žr. 2014 m. gegužės 15 d. Sprendimo Louis Vuitton Malletier / VRDT,
C‑97/12 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:324
,
punktą).
Toliau, kaip nurodo ieškovė, reikia konstatuoti, kad kategorija „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“ atitinka Nicos klasifikacijos 29 klasės antraštės bendrąsias nuorodas („Mėsa, žuvis, paukštiena ir žvėriena; mėsos ekstraktai; konservuoti, šaldyti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės; drebučiai, uogienės, kompotai; kiaušiniai; pienas ir pieno produktai; maistiniai aliejai ir riebalai“).
Vis dėlto vien šio teiginio nepakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, apima kategorija „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
Šiuo klausimu iš tiesų reikia pažymėti, kad ginčijamo prekių ženklo registracijos pateikimo dieną nebegaliojo 2003 m. birželio 16 d. EUIPO vykdomojo direktoriaus Pranešimas Nr. 4/03 dėl klasių antraščių vartojimo prekių ir paslaugų sąrašuose, pateikiamuose paraiškose įregistruoti Bendrijos prekių ženklą ir jį registruojant; šiame pranešime teigiama, kad, pirma, „jeigu vartojama klasės antraštėje esanti konkreti bendroji sąvoka, tai reiškia, kad ji apima visas prekes ar paslaugas, kurias apima ši bendroji sąvoka ir kurios tinkamai priskiriamos prie tos pačios klasės“ (pranešimo IV punkto antra pastraipa).
2012 m. birželio 20 d. EUIPO vykdomojo direktoriaus Pranešimo Nr. 2/12 dėl klasių antraščių vartojimo prekių ir paslaugų sąrašuose, pateikiamuose paraiškose įregistruoti Bendrijos prekių ženklą ir jį registruojant, kuriuo panaikintas Pranešimas Nr. 4/03, VIII punkte apibrėžtas pažodinis metodas, kuriuo remiantis bendrosios nuorodos sąvokoms suteikiama natūrali ir įprasta jų reikšmė. 2013 m. lapkričio 26 d. EUIPO vykdomojo direktoriaus Pranešimo Nr. 1/13 II punkto i papunkčio antroje pastraipoje patvirtinta, kad šis metodas taikytinas ir tuo atveju, kai registracijos paraiškoje nurodomos tik kai kurios klasės antraštės bendrosios nuorodos. Galiausiai teisės aktų leidėjas įtvirtino šį vadinamąjį pažodinį metodą, priimdamas Reglamento Nr. 207/2009 28 straipsnio 5 dalies pakeitimus 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/2424, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo ir Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2868/95, skirtas įgyvendinti Tarybos reglament[ui] (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, ir kuriuo panaikinamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2869/95 dėl Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) mokamų mokesčių (
OL L 341, 2015 12 24, p. 21
), kuriame numatyta, kad „vartojam[os] <…> bendr[osios] nuorod[os] Nicos klasifikacijos klasių antraštėse <....> aiškinam[os] kaip apiman[čios] visas prekes <…>, kurias aiškiai žymi pažodine reikšme vartojama nuoroda“.
Taigi, kiek tai susiję su ginčijamu prekių ženklu, 29 klasės antraštės bendroji nuoroda visų pirma negali būti aiškinama kaip apimanti visas prekes arba paslaugas, įtrauktas į paraiškos pateikimo momentu galiojusios redakcijos Nicos klasifikacijos 29 klasės abėcėlinį sąrašą ir priskiriamas prie šios bendrosios nuorodos. Vis dėlto būtent vadovaujantis šio sprendimo 52 punkte nurodytu metodu reikia vertinti, ar „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, apima kategorija „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
Pirma, kaip aiškiai nurodyta 29 klasės prekių, kurioms skirtas ginčijamas prekių ženklas, aprašyme, užkandžiai (be kita ko, traškučiai) yra pagaminti iš bulvių; nepaneigtina, kad tai yra daržovė, kaip tai patvirtina, be kita ko,
Oxford English Dictionary
teikiama apibrėžtis, kurią ieškovė pateikė EUIPO; remiantis šia apibrėžtimi, daržovė – tai „bet kuris gyvas organizmas, kuris nėra gyvūnas;
spec
. priklausantis augalų karalystei“. Įstojusi į bylą šalis neginčija šio fakto.
Antra, kaip pažymi ieškovė, traškučiai gali būti pagaminti ne tik iš bulvių, bet ir iš kitų daržovių ar vaisių.
Trečia, niekas nedraudžia daržovių arba vaisių traškučių laikyti džiovintomis arba keptomis ar virtomis daržovėmis arba vaisiais. Kaip pažymi ieškovė, traškučiai gali būti kepami riebaluose ar džiovinami arba kitaip termiškai apdorojami.
Ketvirta, kaip teisingai nurodo ieškovė, 29 klasės vaisiai ir daržovės yra „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti“. Tai nėra švieži vaisiai ir daržovės, kurie priskiriami prie 31 klasės. Traškučiai arba plačiau – „užkandžiai, pagaminti iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti arba paruošti kitu būdu“, gaminami būtent iš konservuotų, džiovintų arba virtų ir keptų vaisių ir daržovių.
Taigi, dėl ieškovės nurodytų priežasčių, kurių EUIPO neginčija, reikia konstatuoti, kad 29 klasės „užkandžius, pagamintus iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintus arba paruoštus kitu būdu“, apima tos pačios klasės „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“.
Be to, nors apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas vertinamas tik remiantis Reglamentu Nr. 207/2009, o ne ankstesne EUIPO sprendimų priėmimo praktika (šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Alcon / VRDT,
C‑412/05 P
,
EU:C:2007:252
,
punktą; 2012 m. gegužės 2 d. Sprendimo Universal Display / VRDT (UniversalPHOLED),
T‑435/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:210
,
punktą ir 2017 m. kovo 22 d. Sprendimo Intercontinental Exchange Holdings / EUIPO (BRENT INDEX),
T‑430/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:198
,
punktą), vis dėlto reikia priminti, kad atsižvelgdama į vienodo vertinimo ir gero administravimo principus EUIPO turi paisyti jau priimtų sprendimų ir ypatingą dėmesį skirti klausimui, ar reikia priimti tokį patį sprendimą (šiuo klausimu žr. 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimo Bammer / EUIPO – mydays (MÄNNERSPIELPLATZ),
T‑372/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2017:331
,
punktą).
Šioje byloje 1999 m. lapkričio 23 d. protestų skyriaus sprendimas (žr. šio sprendimo 24 punktą), kurį nurodo ieškovė, susijęs su faktinėmis aplinkybėmis, labai panašiomis į šios bylos aplinkybes. Viena vertus, kaip ir šioje byloje, buvo nagrinėjamas ieškovės ir įstojusios į bylą šalies ginčas. Kita vertus, kaip ir šioje byloje, buvo nagrinėjamas klausimas, ar bulvių traškučiai patenka į bendresnę džiovintų daržovių kategoriją.
Protestų skyrius nusprendė, kad „bulvių traškučius“ apima džiovintos daržovės, taigi šios prekės yra identiškos. Kaip nurodo ieškovė, o EUIPO to neneigia, šio Protestų skyriaus sprendimo nepanaikino nei Apeliacinė taryba, nei Bendrasis Teismas 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimu RUFFLES (
T‑269/02
,
EU:T:2005:138
).
Kiek tai susiję su 2017 m. kovo 22 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimu (žr. šio sprendimo 24 punktą), kuris priimtas vėliau nei ginčijamas sprendimas, reikia pažymėti, kaip EUIPO tai padarė per teismo posėdį, kad ji nesprendė, ar „užkandžiai, pagaminti iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagaminti arba paruošti kitu būdu“, patenka į kategoriją „konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės“. Tačiau ji daro išvadą, kad žymuo #CHIPS apibūdina, be kita ko, „konservuotus, džiovintus, virtus ir keptus vaisius ir daržoves“, nes šie gali būti traškučių formos. Taigi būtent atsižvelgusi į tai, kaip atitinkama visuomenė suvoks užuominą į specialų nagrinėjamų vaisių ir daržovių pjaustymo būdą (kaip traškučių), Apeliacinė taryba nusprendė, kad žymuo #CHIPS yra apibūdinamasis, nors ginčijamame sprendime ši Apeliacinė taryba atmetė, kad šis specialus pjaustymo būdas gali būti nagrinėjamų prekių „charakteristika“, minima Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punkte. Taigi ieškovės nurodytas 2017 m. kovo 22 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimas rodo bent jau tam tikrą nenuoseklumą naujoje EUIPO sprendimų priėmimo praktikoje dėl „konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ir daržovių“.
Dėl įstojusios į bylą šalies pirmą kartą per posėdį nurodyto 2004 m. rugpjūčio 30 d. Protestų skyriaus sprendimo (žr. Šio sprendimo 37 punktą) reikia pažymėti, kad jis panaikintas 2005 m. liepos 1 d. EUIPO Pirmosios apeliacinės tarybos sprendimu (byla R 804/2004-1), remiantis būtent tuo, kad Protestų skyrius klaidingai įvertino, pirma, džiovintų vaisių ir daržovių ir, antra, bulvių traškučių panašumą, jį atmesdamas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nuspręsti, kad Apeliacinė taryba padarė klaidą, kai pripažinusi ginčijamo prekių ženklo apibūdinamąjį pobūdį 29 klasės „užkandžių, pagamintų iš bulvių ekstruzijos būdu arba formuojant rutuliukus, taip pat pagamintų arba paruoštų kitu būdu“, atžvilgiu ji netaikė šio pripažinimo padarinių, vertindama jo apibūdinamąjį pobūdį tos pačios klasės „konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ir daržovių“ atžvilgiu.
Be to, kaip priminta šio sprendimo 44 punkte, Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti apibūdinamieji žymenys neturi ir skiriamojo požymio, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
Taigi reikia pritarti visam pirmajam ieškinio pagrindui ir panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo buvo atmesta ieškovės apeliacija, kuria siekta Anuliavimo skyriaus sprendimo panaikinimo tiek, kiek jame nepripažinta negaliojančia ginčijamo prekių ženklo registracija dėl 29 klasės „konservuotų, džiovintų, virtų ir keptų vaisių ir daržovių“; ir nėra poreikio nuspręsti dėl antrojo pagrindo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi ginčijamas sprendimas buvo panaikintas, EUIPO pralaimėjo bylą ir ieškovė reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas, EUIPO turi padengti savo ir ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Kadangi įstojusi į bylą šalis taip pat pralaimėjo bylą, ji padengia savo pačios bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. lapkričio 24 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 482/2016-4).

2.
EUIPO padengia savo ir
PepsiCo, Inc
.
patirtas bylinėjimosi išlaidas
.

3.
Intersnack
Group GmbH & Co. KG
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Paskelbta 2018 m. lapkričio 21 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.