CELEX: 62017CJ0103
Преюдициално запитване
Хармонизация на данъчните законодателства
Директива 92/12/ЕИО
Член 3, параграф 2
Директива 2003/96/ЕО
Членове 3 и 18
Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията
Акцизи
Наличие на друг косвен данък
Условия
Национална правна уредба, която предвижда вноска за обществената електроенергийна услуга
Понятие за специално предназначение
Спазване на минимално ниво на данъчно облагане

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 2 от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (
OВ L 76, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129), както и на членове 3 и 18 от Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (
OВ L 283, 2003 г., стр. 51
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).
Запитването е отправено в рамките на спор между Messer France SAS, по-рано Praxair, от една страна, и Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, ministre de l’Économie et des Finances и ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer (Франция), от друга страна, относно възстановяването на вноската за обществената електроенергийна услуга (наричана по-нататък „CSPE“), която това дружество е платило за периода 2005—2009 г.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 92/12
Трето съображение от Директива 92/12 гласи:
„[К]ато има предвид, че е нужно да се даде определение на понятието за продукти, подлежащи на облагане с акциз; като има предвид, че обект на нормативна уредба на равнището на Общността могат да бъдат само стоки, които са подчинени на този режим във всички държави членки; като има предвид, че такива продукти могат да бъдат облагани с други косвени данъци за определени цели; като има предвид, че запазването или въвеждането на други косвени данъци не трябва да води до формалности при пресичане на границите“.
Член 3 от тази директива предвижда:
„1.   Настоящата директива се прилага на равнище Общност за следните продукти, така както са определени в съответните директиви:
–
минерални масла,
–
алкохол и алкохолни напитки,
–
тютюневи изделия.
2.   Продуктите, изброени в параграф 1, могат да бъдат облагани с други косвени данъци със специално предназначение, при условие че тези данъци са в съответствие с правилата относно акцизите и данъка върху добавената стойност [(ДДС)], уреждащи въпросите на определянето на данъчната основа, изчисляването на данъка, изискуемостта и мониторинга на данъка.
[…]“.
Съгласно член 6 от посочената директива:
„1.   Акцизът се дължи от момента на освобождаване за потребление или при установяване на липси, при което в съответствие с член 14, параграф 3 се дължи акциз.
[…]“.
Директива 92/12 е отменена, считано от 1 април 2010 г., и е заменена с Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12 (
ОВ L 9, 2009 г., стр. 12
).
Директива 2003/96
Член 1 от Директива 2003/96 предвижда:
„Държавите членки налагат данъци върху енергийните продукти и електроенергията в съответствие с настоящата директива“.
Член 3 от тази директива гласи:
„Позоваванията в Директива [92/12] на „минерални масла“ или „акциз“, доколкото се отнася[т] до минералните масла, се тълкуват като обхващащи всички енергийни продукти, електроенергията и националните косвени данъци, упоменати съответно в член 2 и член 4, параграф 2 от настоящата директива“.
Член 4 от посочената директива гласи:
„1.   Нивата на облагане с данъци, които държавите членки прилагат за енергийните продукти и електроенергията, изброени в член 2, не могат да бъдат по-малки от минималните нива на облагане с данъци, посочени в настоящата директива.
2.   За целите на настоящата директива „ниво на облагане с данъци“ представлява общо наложените задължения, обхващащи всички косвени данъци (с изключение на ДДС), изчислени пряко или косвено върху количеството енергийни продукти и електроенергия при пускането им за потребление“.
Съгласно член 18, параграф 10 от същата директива:
„До 1 януари 2009 г. Френската република може да прилага пълно или частично освобождаване или намаление на ставките за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, използвани за държавни нужди или от органи на регионалното и местното самоуправление или други публично-правни институции, във връзка с дейностите или сделките, в които участват като публични органи.
Френската република може да ползва преходен период до 1 януари 2009 г. за да приспособи настоящата си система на данъчно облагане на електроенергията към разпоредбите на настоящата директива. През този период, трябва да се вземе предвид общото средно ниво на текущата местна система за таксуване на електроенергията за да се оцени дали се спазват минималните ставки, определени с настоящата директива“.
Член 28, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/96 предвижда:
„1.   Държавите членки приемат и публикуват до 31 декември 2003 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
2.   Те прилагат тези разпоредби от 1 януари 2004 г., с изключение на разпоредбите, определени в член 16 и член 18, параграф 1, които могат да бъдат прилагани от държавите членки от 1 януари 2003 г.“.
Националното право
Член 1 от Закон № 2000‑108 от 10 февруари 2000 г. за модернизирането и развитието на обществената електроенергийна услуга (JORF от 11 февруари 2000 г., стр. 2143) предвижда:
„Целта на обществената електроенергийна услуга е да гарантира доставката на електроенергия на цялата територия на страната в общ интерес.
В рамките на енергийната политика тя допринася за независимостта и сигурността на доставките, качеството на въздуха и борбата с парниковия ефект, оптималното управление и развитието на националните ресурси, управлението на енергийното потребление, конкурентоспособността на икономическата дейност и контрола върху бъдещите технологични решения, както и за рационалното използване на енергията.
Тя спомага за социалното сближаване, като осигурява правото на електроенергия за всички, за борбата срещу изключването от социалния живот, за балансираното териториално развитие по екологично надежден начин, за изследванията и технологичния напредък, както и за отбраната и обществената сигурност.
[…]“.
Член 37 от Закон № 2003‑8 от 3 януари 2003 г. за пазарите на газ и на електроенергия и за обществената енергийна услуга (JORF от 4 януари 2003 г., стр. 265), който изменя Закон № 2000‑108, предвижда:
„I. – Част I на член 5 от Закон № 2000‑108 […] гласи следното:
“I. – Изцяло се компенсират разходите, произтичащи от изпълнението на обществени услуги, възложени на електроенергийните оператори. Тези разходи обхващат:
а)
При производството на електроенергия:
1°
Свръхразходите, евентуално произтичащи от прилагането на разпоредбите на членове 8 и 10 спрямо инвестиционните и експлоатационните разходи, спестени на Électricité de France, или евентуално на посочените в член 23 от Закон № 46‑628 от 8 април 1946 г. [относно национализацията на електроенергията и газа] ненационализирани дистрибутори. Същите стойности на спестените разходи служат за отправна точка при определянето на компенсираните свръхразходи, когато съответните съоръжения се експлоатират от Électricité de France или от ненационализиран дистрибутор. Когато договорите са за продажбата на електроенергия, произведена от съоръжение, намиращо се в район, който не е свързан с континенталната метрополна мрежа, свръхразходите се изчисляват предвид съответстващия на производството дял в тарифите за продажба на електроенергия на непривилегировани потребители;
2°
производствените свръхразходи в районите, които не са свързани с континенталната метрополна мрежа, които разходи поради особеностите на производствения обект, присъщи на естеството на тези райони, не са обхванати от съответстващия на производството дял в тарифите за продажба на електроенергия на непривилегировани потребители или от евентуалните горни граници на цените, предвидени в част I на член 4 от настоящия закон;
b)
При доставката на електроенергия
1°
Загубите на постъпления и разходите, понесени от доставчиците на електроенергия в резултат на прилагането на специално ценообразуване за „продукт от първа необходимост“, посочено в член 4, част I, последна алинея.
2°
Разходите, понесени от доставчиците на електроенергия в резултат от участието им в системата, въведена в полза на бедни лица, посочена в член 2, част III, точка 1. Тези разходи се вземат предвид в рамките на определен процент от разходите, понесени от доставчика съгласно специалното ценообразуване за „продукт от първа необходимост“, посочено в предходната алинея. Този процент се определя от министъра на енергетиката.
Тези разходи се изчисляват въз основа на съответно осчетоводяване от страна на операторите, които ги понасят. Това осчетоводяване, което се води съгласно правилата на Комисията за енергийно регулиране, се проверява за сметка на поемащите разходите оператори от техните одитори или за публични образувания, от техните публични финансови контрольори. Комисията по енергийно регулиране може за сметка на оператора да провери осчетоводяването чрез избран от нея независим орган. Министърът на енергетиката определя размера на тези разходи въз основа на ежегодно предложение на Комисията за енергийно регулиране.
На операторите, които понасят тези разходи, се предоставя компенсация, финансирана чрез вноските, дължими от крайните потребители на електроенергия, намиращи се на територията на страната.
Размерът на посочените по-горе вноски се изчислява пропорционално на разходваното количество електроенергия. Въпреки това при изчисляването на вноската електроенергията, произведена от производителя за собствена употреба или закупена от крайния потребител за собствена употреба от трето лице — оператор на производствено съоръжение в мястото на потребление, се взема предвид едва след 240 милиона киловатчаса годишно за производствен обект.
Размерът на вноската, дължима по мястото на потребление от крайните потребители, посочени в на член 22, част I, първа алинея, не може да надвишава 500000 [EUR].
Приложимият спрямо всеки киловатчас размер на вноската се изчислява така, че вноските да покриват всички разходи по букви a) и b), както и посочените по-долу разходи за управление, понесени от Caisse des dépôts et consignations [Каса за депозити и консигнации]. Министърът на енергетиката определя ежегодно този размер по предложение на Комисията за енергийно регулиране.
Приложимият спрямо всеки киловатчас размер на вноската не може да надвишава 7 % от продажната цена на киловатчас (без абонаментите и данъците), което съответства на договорена мощност от 6 kVA без ограничаването на потреблението или прилагането на часови и сезонни тарифи.
[…]“.
След официалното уведомително писмо, което Европейската комисия изпраща на 18 март 2010 г. на Френската република, за да приведе своята система за данъчно облагане на електроенергията в съответствие с Директива 2003/96, тази държава членка приема Закон № 2010‑1488 от 7 декември 2010 г. за новата организация на пазара на електроенергия (JORF от 8 декември 2010 г., стр. 21467), наречен „Законът NOME“. Той има за цел да транспонира в националното право разпоредбите на тази директива. Така CSPE е заменена от общински данък върху крайното потребление на електроенергия и от регионален данък върху крайното потребление на електроенергия. Цялата система влиза в сила на 1 януари 2011 г.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Praxair, чийто правоприемник е Messer France, иска възстановяването на CSPE, които е платило за периода 2005—2009 г.
Това дружество счита по-специално че посоченият косвен данък противоречи на член 3, параграф 2 от Директива 92/12, тъй като не е със специално предназначение по смисъла на същата разпоредба.
След като на 5 януари 2011 г. по това искане има мълчалив отказ от компетентното министерство, посоченото дружество сезира Тribunal administratif de Paris (Франция) с искане да му бъде възстановена така платената CSPE заедно с лихви за забава. С решение от 6 юли 2012 г. Tribunal administratif de Paris отхвърля искането. На 23 февруари 2016 г. Сour administrative d’appel de Paris (Франция) отхвърля подадената от Praxair въззивна жалба срещу това решение.
На 25 април 2016 г. Praxair подава касационна жалба до Conseil d’État (Франция). То се позовава на няколко основания, свързани със съответствието на CSPE с правото на Съюза, и в частност с Директива 92/12.
При тези обстоятелства Conseil d’État решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Когато след влизането в сила на Директива [2003/96] държава членка първоначално не е приела каквато и да е разпоредба за въвеждането на акциз върху потреблението на електроенергия, а е запазила въведен по-рано косвен данък, с който се облага това потребление, както и местни данъци:
–
трябва ли съвместимостта на въпросния данък с Директива [92/12] и Директива [2003/96] да се преценява с оглед на условията, установени в член 3, параграф 2 от Директива [92/12] за наличието на „друг косвен данък“, а именно да има едно или повече специални предназначения и да е в съответствие с определени правила относно акциза или [ДДС;]
–
или запазването на „друг косвен данък“ е възможно само при наличието на хармонизиран акциз и в този случай въпросната вноска може да се разглежда като такъв акциз, чиято съвместимост с тези две директиви би следвало тогава да се преценява с оглед на всички правила за хармонизация, предвидени в тях?
2)
Трябва ли изчислявана въз основа на потреблението на електроенергия вноска, постъпленията от която са предназначени както за финансирането на разходи, свързани с производството на електроенергия от възобновяеми източници и от комбинирано производство, така и за прилагането на географско изравняване на тарифите и намаляване на цената на електроенергията в полза на бедните домакинства, да се разглежда като имаща специално предназначение за целите на прилагането на разпоредбите на член 3, параграф 2 от Директива [92/12], възпроизведени в член 1, параграф 2 от Директива [2008/118]?
3)
Ако само някои от предназначенията могат да бъдат квалифицирани като специални по смисъла на тези разпоредби, биха ли могли все пак данъчнозадължените лица да искат цялостно възстановяване на спорната вноска, или те могат да искат само частично възстановяване съобразно дела на разходите, които не са със специално предназначение, в общите разходи, които тя финансира?
4)
Ако отговорът на предходните въпроси е в смисъл, че режимът на [CSPE] е изцяло или частично несъвместим с правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза, трябва ли член 18, параграф 10, втора алинея от Директива [2003/96] да се тълкува в смисъл, че до 1 януари 2009 г. спазването на минималните данъчни ставки, предвидени в тази директива, е единственото задължение, което възниква за [Френската република] от правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза?“.
По преюдициалните въпроси
По четвъртия въпрос
Със своя четвърти въпрос, който трябва да се разгледа на първо място, запитващата юрисдикция по същество пита дали член 18, параграф 10, втора алинея от Директива 2003/96 трябва да се тълкува в смисъл, че до 1 януари 2009 г. спазването на минималните данъчни ставки, предвидени в тази директива, е единственото задължение, което възниква за Френската република от правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза.
Следва да се припомни, че член 3 от Директива 2003/96 разширява приложното поле на Директива 92/12 по отношение на електроенергията. Съгласно член 28, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/96 срокът за транспонирането ѝ изтича на 31 декември 2003 г., а тя влиза в сила на 1 януари 2004 г.
Член 18, параграф 10, втора алинея от Директива 2003/96 обаче предвижда преходен период до 1 януари 2009 г., за да позволи на Френската република да приспособи своята система за данъчно облагане на електроенергията към тази директива. Тази разпоредба предвижда, че до тази дата посочената държава членка трябва да вземе предвид „общото средно ниво на текущата местна система за таксуване на електроенергията“, за да оцени дали се спазват минималните ставки, определени с посочената директива. При това положение Френската република трябва да приведе своята система на данъчно облагане на електроенергията в съответствие с разпоредбите на Директива 2003/96 от 1 януари 2009 г.
Предвид изложените по-горе съображения на четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 18, параграф 10, втора алинея от Директива 2003/96 трябва да се тълкува в смисъл, че до 1 януари 2009 г. спазването на минималните данъчни ставки, предвидени в тази директива, е единственото задължение, което възниква за Френската република от правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза.
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи на първо място дали член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че запазването на друг косвен данък предполага въвеждането на хармонизиран акциз, и на второ място, дали данък като разглеждания в главното производство може да се счита за такъв акциз или неговата съвместимост с Директиви 92/12 и 2003/96 евентуално трябва да се преценява с оглед на критериите по член 3, параграф 2 от Директива 92/12 за наличието на други косвени данъци със специално предназначение.
Относно първата част на първия въпрос следва да се припомни, че член 3, параграф 2 от Директива 92/12 предвижда, че електроенергията може да бъде облагана с други косвени данъци със специално предназначение, при условие че тези данъци са в съответствие с правилата относно акцизите и ДДС.
Нищо обаче в Директива 92/12 не дава основание да се заключи, че в рамките на установената от Европейския съюз система за данъчно облагане на потреблението на електроенергия възможността за държавите членки да въведат други косвени данъци е обвързана от прилагането на хармонизиран акциз.
Освен това въведеният от Съвета на Европейския съюз член 3, параграф 2 от Директива 92/12 има за цел да отчете разликата в традициите на държавите членки в областта на данъчното облагане, и по-специално честото прибягване до косвени данъци за осъществяването на небюджетни политики (вж. в този смисъл решение от 24 февруари 2000 г., Комисия/Франция,
C‑434/97
,
EU:C:2000:98
, т.
).
Следователно не може член 3, параграф 2 от Директива 92/12 да се тълкува в смисъл, че налага условия за валидността на други косвени данъци върху електроенергията, евентуално запазени в сила или въведени от държавите членки.
Относно втората част на първия въпрос следва да се припомни, че в решение от 25 октомври 2012 г., Комисия/Франция (
C‑164/11
, непубликувано,
EU:C:2012:665
), Съдът е постановил, че Френската република не е изпълнила своите задължения за транспониране на Директива 2003/96 до изтичането на срока, даден в мотивираното становище, което Комисията ѝ е изпратила, а именно 22 май 2010 г.
Впрочем Френската република е признала, че на тази дата не е приела мерките, необходими за транспонирането на разпоредбите на Директива 2003/96, впоследствие транспонирана със Закон № 2010‑1488 (вж. в този смисъл решение от 25 октомври 2012 г., Комисия/Франция,
C‑164/11
, непубликувано,
EU:C:2012:665
, т.
).
Въпреки това към датата, на която е предявен искът за установяване на неизпълнение на задължения, по който е постановено това решение, член 37 от Закон № 2003‑8, въвеждащ CSPE, вече е влязъл в сила. Тъй като Съдът констатира, а Френската република признава, че към тази дата посочената държава членка не е изменила своята система за данъчно облагане на електроенергията, за да създаде хармонизиран акциз върху електроенергията, CSPE не може да се счита за такъв акциз.
Следователно съответствието на CSPE с Директиви 92/12 и 2003/96 ще трябва да се преценява с оглед на критериите по член 3, параграф 2 от Директива 92/12 за наличие на други косвени данъци със специално предназначение.
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че въвеждането на друг косвен данък върху електроенергията не зависи от прилагането на хармонизиран акциз и че тъй като данък като разглеждания в главното производство не представлява такъв акциз, неговото съответствие с Директиви 92/12 и 2003/96 трябва да се преценява с оглед на условията по член 3, параграф 2 от Директива 92/12 за наличието на други косвени данъци със специално предназначение.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че данък като разглеждания в главното производство може да бъде квалифициран като „друг косвен данък“.
В това отношение следва да се припомни, че член 3, параграф 2 от Директива 92/12 позволява на държавите членки да въвеждат или запазват косвени данъци, различни от установения със същата директива акциз, ако, от една страна, с облагането се преследва специална цел, а от друга страна, то е в съответствие с правилата относно акцизите и ДДС, уреждащи въпросите на определянето на данъчната основа, изчисляването на данъка, изискуемостта и мониторинга на данъка (вж. в този смисъл решение от 27 февруари 2014 г., Transportes Jordi Besora,
C‑82/12
,
EU:C:2014:108
, т.
).
Както е видно от самия текст на същата разпоредба, тези две условия, които целят да се избегнат неоснователните пречки пред търговията чрез налагане на допълнителни косвени данъци, са кумулативни (решение от 27 февруари 2014 г., Transportes Jordi Besora,
C‑82/12
,
EU:C:2014:108
, т.
).
Що се отнася до първото от тези условия, според практиката на Съда специалното предназначение по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 92/12 означава наличието на цел, която не е с изцяло бюджетен характер (решения от 24 февруари 2000 г.,Комисия/Франция,
C‑434/97
,
EU:C:2000:98
, т.
, от 9 март 2000 г., EKW и Wein & Co,
C‑437/97
,
EU:C:2000:110
, т.
и от 27 февруари 2014 г., Transportes Jordi Besora,
C‑82/12
,
EU:C:2014:108
, т.
).
Всъщност, за да се приеме, че е налице специално предназначение по смисъла на тази разпоредба, е необходимо данъкът сам по себе си да цели осигуряване на посоченото специално предназначение. Това е така в частност ако постъпленията от този данък трябва задължително да се използват за намаляване на екологичните разходи, свързани конкретно с потреблението на електроенергия, което се облага с този данък, и за насърчаване на териториалното и социалното сближаване, така че да е налице пряка връзка между използването на приходите и целта на въпросното облагане (вж. в този смисъл решения от 27 февруари 2014 г., Transportes Jordi Besora,
C‑82/12
,
EU:C:2014:108
, т.
и от 5 март 2015 г., Statoil Fuel & Retail,
C‑553/13
,
EU:C:2015:149
, т.
).
Все пак предварително определено предназначение на приходите от данък, което е просто въпрос на вътрешна организация на бюджета на държава членка, само по себе си не може да е достатъчно условие в това отношение, тъй като всяка държава членка може да реши, независимо от преследваната цел, да предназначи постъпленията от даден данък за финансиране на определени разходи (вж. в този смисъл решение от 27 февруари 2014 г., Transportes Jordi Besora,
C‑82/12
,
EU:C:2014:108
, т.
).
В това отношение от акта за преюдициално запитване е видно, първо, че целта на CSPE е да финансира екологичните цели чрез плащането на свръхразходите, които произтичат от задължението на доставчиците да изкупуват електроенергията от възобновяеми енергийни източници и от комбинирано производство на енергия. Второ, целта на CSPE е да финансира целите за териториалното и социалното сближаване, като компенсира свръхразходите от производство в районите, които не са свързани с континенталната метрополна мрежа, загубите на приходи и допълнителните разходи за управление, понасяни от доставчиците на електроенергия поради, от една страна, специалното ценообразуване за електроенергията, считана за „продукт от първа необходимост“, и от друга страна, тяхното участие в схемата, въведена в полза на бедните лица. Трето, целта на CSPE е да се финансират разходите, свързани с административната дейност на Mediateur national de l’énergie [националния омбудсман по въпросите на енергетиката] и на Caisse de dépôts et consignations (наричана по-нататък „Касата за депозити“) за управлението на CSPE.
От информацията, с която Съдът разполага, следва също, че размерът на CSPE се определя предварително въз основа на прогнозираните от операторите разходи за осъществяване на целите, преследвани с тази вноска. Операторите предават тези прогнози на Комисията за енергийно регулиране, която на тази основа определя размера на разходите за обществената услуга, които вноската цели да покрие, и представя предложението си на правителството най-късно до 15 октомври на годината преди тази на облагането. След това министърът на енергетиката определя ежегодно, преди 31 декември, размера на вноската, която се прилага за всеки потребен киловатчас, така че приходите от нея да покрият всички подлежащи на компенсиране разходи. Освен това средствата, събрани за CSPE, не се включват в държавния бюджет, а се внасят в специална сметка, открита в Caisse des dépôts, която служи единствено за компенсиране на разходите, произтичащи от изпълнението на обществени услуги, възложени на електроенергийните оператори, посочени в член 5 от Закон № 2000‑108, изменен със Закон № 2003‑8.
Така, що се отнася, на първо място, до разходите, свързани с административната дейност на националния омбудсман по въпросите на енергетиката и на Касата за депозити по управлението на CSPE, следва да се отбележи, че те нямат никакво специално предназначение освен бюджетното и са свързани не конкретно с потреблението на електроенергия, а с общото функциониране на въведената с националното законодателство схема. Подобни общи разходи обаче могат да бъдат финансирани от постъпленията от всякакъв вид данъци.
На второ място, преследваните с CSPE цели за териториалното и социалното сближаване, а именно, прилагането на географско изравняване на тарифите и намаляване на цената на електроенергията в полза на бедните домакинства, са цели, обикновено финансирани от държавния бюджет, които не позволяват да се приеме, че този данък има специално предназначение.
При това положение, макар съответното национално законодателство да предвижда механизъм, който предварително определя, че приходите от CSPE, както бе припомнено в точка 41 от настоящото решение, са предназначени по-специално за финансиране на тези административни функции и за целите за териториално и социалното сближаване, това не променя факта, че тези приходи нямат никакво специално предназначение по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 92/12.
На трето място, що се отнася до преследваната с CSPE екологична цел, както отбелязва генералният адвокат в точка 71 от своето заключение, CSPE насърчава производството на електроенергия от възобновяеми източници и от комбинирано производство, като допринася за неговото финансиране, така че сама по себе си тя осигурява осъществяването на посоченото специално предназначение. Ето защо е налице пряка връзка между преследваната с тази вноска екологична цел и смекчаването на отрицателните последици, които потреблението на електроенергия оказва върху околната среда.
Следователно, що се отнася до екологичната цел, CSPE наистина е със специално предназначение.
Относно второто от условията, припомнени в точка 35 от настоящото решение, следва да се провери дали CSPE е в съответствие с правилата относно акцизите и ДДС, уреждащи въпросите на определянето на данъчната основа, изчисляването на данъка, изискуемостта и мониторинга на данъка, както предвижда член 3, параграф 2 от Директива 92/12.
В това отношение трябва да се отбележи, че тази разпоредба не изисква от държавите членки да спазват всички правила относно акцизите и ДДС, уреждащи въпросите на определянето на данъчната основа, изчисляването на данъка, изискуемостта и мониторинга на данъка. Всъщност е достатъчно облагането с косвените данъци със специално предназначение да бъде в съответствие, в тези аспекти, с общата логика на едната или другата от тези техники на облагане, установени съгласно правната уредба на Съюза (решение от 24 февруари 2000 г., Комисия/Франция,
C‑434/97
,
EU:C:2000:98
, т.
).
Както припомня генералният адвокат в точка 82 от заключението си, структурата на CSPE не съответства на тази на ДДС, при положение че, от една страна, размерът на CSPE не е пропорционален на цената на облаганата с нея стока, тъй като се изчислява върху обема на потребената електроенергия, а от друга страна, CSPE се начислява в момента на потреблението на електроенергията, а не на всеки етап в процеса на производство и разпределение, както е при ДДС. При това положение следва да се проверят приликите между характерните за CSPE правила за облагане и правилата, свързани с акцизите.
Първо, що се отнася до определянето на облагаемата основа и изчисляването на данъка, от представената на Съда преписка е видно, че размерът на CSPE, подобно на този на акцизите, се изчислява въз основа на потребените киловати.
Второ, относно изискуемостта на CSPE, както предвижда член 6, параграф 1 от Директивата за акциза, тази вноска се дължи от момента на освобождаване на електроенергията за потребление.
Трето, относно мониторинга на данъка съгласно съответното френско законодателство доставчиците на електроенергия събират CSPE, която след това се прехвърля в Касата за депозити и се преразпределя между различните доставчици. Все пак контролът върху събирането на тази вноска се извършва от публичните органи чрез Комисията за енергийно регулиране, а свързаните с това събиране спорове се разглеждат от административните съдилища, подобно на предвиденото в областта на косвените данъци.
Следователно от доказателствата, с които разполага Съдът, става ясно, че CSPE е в съответствие с правилата относно акцизите и така изпълнява второто условие по член 3, параграф 2 от Директива 92/12, което обаче запитващата юрисдикция трябва да провери.
С оглед на изложените по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че данък като разглеждания в главното производство може да бъде квалифициран като „друг косвен данък“, като се има предвид екологичната му цел за финансиране на свръхразходите, свързани със задължението за изкупуване на зелената енергия, с изключение на частта относно целите му за териториално и социално сближаване, каквито са географското изравняване на тарифите и намаляването на цената на електроенергията в полза на бедните домакинства, както и относно неговите чисто административни цели, и по-специално финансирането на разходите, свързани с административната дейност на публични органи или институции като националния омбудсман по въпросите на енергетиката и Касата за депозити, при условие че запитващата юрисдикция провери дали са спазени правилата относно акцизите.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали ако само някои от предназначенията могат да бъдат квалифицирани като специални по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 92/12, правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че данъчнозадължените лица все пак биха могли да искат цялостно възстановяване на съответната вноска, или те могат да искат само частично възстановяване съобразно дела на разходите, които не са със специално предназначение, в общите разходи, които CSPE финансира.
От постоянната съдебна практика е видно, че правото на възстановяване на данъци, платени в държава членка в нарушение на правните норми на Съюза, е последица и допълнение към правата, които правните субекти черпят от разпоредбите на правото на Съюза, както са тълкувани от Съда. Следователно държавите членки по принцип са задължени да възстановят събраните в нарушение на правото на Съюза данъци (решение от 19 юли 2012 г., Littlewoods Retail и др.,
C‑591/10
,
EU:C:2012:478
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът е постановил още, че единственото изключение от правото на възстановяване на данъци, събрани в нарушение на правото на Съюза, се отнася до хипотезата, при която дължимият данък е бил прехвърлен пряко от данъчнозадълженото лице върху купувача (решение от 15 септември 2011 г., Accor,
C‑310/09
,
EU:C:2011:581
, т.
).
Предвид отговора, даден на втория въпрос, и при условие че сумите, недължимо платени като CSPE, не са били прехвърлени пряко от жалбоподателя в главното производство като краен потребител на електроенергия върху собствените му клиенти, което запитващата юрисдикция трябва да провери, той ще може да иска възстановяване на тези суми съобразно дела от доходите, получени от CSPE, които са предназначени за финансирането на целите за териториалното и социалното сближаване и на чисто административните цели, и по-специално за административната дейност на националния омбудсман по въпросите на енергетиката и на Касата за депозити по управлението на CSPE.
Освен това в съответствие с отговора, даден на четвъртия въпрос, жалбоподателят в главното производство ще може да иска тези суми едва след 1 януари 2009 г., датата, на която последиците от Директива 2003/96 са станали задължителни за Френската република.
Предвид изложените по-горе съображения на третия въпрос следва да се отговори, че правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че съответните данъчнозадължени лица могат да искат частично възстановяване на данък като разглеждания в главното производство съобразно дела в приходите, получени от този данък, който не е със специално предназначение, при условие че данъкът не е бил прехвърлен от данъчнозадължените лица на собствените им клиенти, което запитващата юрисдикция следва да провери.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Член 18, параграф 10, втора алинея от Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията трябва да се тълкува в смисъл, че до 1 януари 2009 г. спазването на минималните данъчни ставки, предвидени в тази директива, е единственото задължение, което възниква за Френската република от правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза.

2)
Член 3, параграф 2 от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти трябва да се тълкува в смисъл, че въвеждането на друг косвен данък върху електроенергията не зависи от прилагането на хармонизиран акциз и че тъй като данък като разглеждания в главното производство не представлява такъв акциз, неговото съответствие с Директиви 92/12 и 2003/96 трябва да се преценява с оглед на условията по член 3, параграф 2 от Директива 92/12 за наличието на други косвени данъци със специално предназначение.

3)
Член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че данък като разглеждания в главното производство може да бъде квалифициран като „друг косвен данък“, като се има предвид екологичната му цел за финансиране на свръхразходите, свързани със задължението за изкупуване на зелената енергия, с изключение на частта относно целите му за териториално и социално сближаване, каквито са географското изравняване на тарифите и намаляването на цената на електроенергията в полза на бедните домакинства, както и относно неговите чисто административни цели, и по-специално финансирането на разходите, свързани с административната дейност на публични органи или институции като националния омбудсман по въпросите на енергетиката и Касата за депозити и консигнации, при условие че запитващата юрисдикция провери дали са спазени правилата относно акцизите.

4)
Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че съответните данъчнозадължени лица могат да искат частично възстановяване на данък като разглеждания в главното производство съобразно дела в приходите, получени от този данък, който не е със специално предназначение, при условие че данъкът не е бил прехвърлен от данъчнозадължените лица на собствените им клиенти, което запитващата юрисдикция следва да провери.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.