CELEX: 62020CJ0086
Előzetes döntéshozatal
Mezőgazdasági termékpiacok közös szervezése
Bor
1308/2013/EU rendelet
A forgalmazásra vonatkozó szabályok
80. cikk
Borászati eljárások
Forgalmazási tilalom
90. cikk
Borbehozatal
555/2008/EK rendelet
43. cikk
V I 1 okmány
Borszállítmányok ajánlott és engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelő készítésére vonatkozó tanúsítvány
Bizonyító erő
1306/2013/EU rendelet
A 89. cikk (4) bekezdése
Szankciók
Harmadik országból származó bor forgalmazása
Nem engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készült bor
A felelősség alóli mentesülés
Bizonyítási teher

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a borpiac közös szervezéséről szóló 479/2008/EK tanácsi rendeletnek a támogatási programok, a harmadik országokkal folytatott kereskedelem, a termelési potenciál és borágazat ellenőrzése tekintetében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2008. június 27‑i 555/2008/EK bizottsági rendelet (
HL 2008. L 170., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2009. L 114., 23. o.
;
HL 2010. L 139., 3. o.
;
HL 2010. L 285., 39. o.
) értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Vinařství U Kapličky s. r. o. és a Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (a nemzeti mezőgazdasági‑élelmiszeripari hatóság központi felügyelősége, Cseh Köztársaság, a továbbiakban: központi felügyelőség) között azon pénzbírság tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelyet e központi felügyelőség e társasággal szemben alkalmazott, mivel Moldovából származó, az uniós jog által nem engedélyezett borászati eljárások alkalmazásával készült borszállítmányokat hozott forgalomba.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 479/2008/EK rendelet
A borpiac közös szervezéséről, az 1493/1999/EK, az 1782/2003/EK, az 1290/2005/EK és a 3/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2392/86/EGK és az 1493/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 29‑i 479/2008/EK tanácsi rendelet (
HL 2008. L 148., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2008. L 220., 35. o.
) 82. cikke előírta:
„(1)   Különösen a[z EUMSZ 218. cikk] alapján aláírt megállapodásokban foglalt eltérő rendelkezés hiányában – adott esetben – az e rendelet III. címének III. és IV. fejezetében foglalt, az eredetmegjelölésre és a földrajzi jelzésre, illetve a címkézésre vonatkozó rendelkezések, valamint az e rendelet 25. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó a Közösségbe behozott, a 200961, 200969 és 2204 KN‑kód alá tartozó termékekre.
(2)   A[z EUMSZ 218. cikk] alapján aláírt megállapodásokban foglalt eltérő rendelkezések hiányában az e cikk (1) bekezdésében említett termékeket a [Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet] által ajánlott és közzétett vagy a Közösség által az e rendelet és végrehajtási intézkedései alapján engedélyezett borászati gyakorlattal összhangban kell előállítani.
(3)   Az (1) bekezdésben említett termékek behozatala a következők felmutatásához kötött:
a)
egy, a termék származási országában működő és a Bizottság által közzéteendő jegyzékben feltüntetett illetékes szerv által kiállított, az (1) és (2) bekezdésben említett előírásoknak való megfelelést tanúsító igazolás;
b)
a termék származási országa által kijelölt szerv vagy hivatal részéről kiállított analitikai bizonylat, amennyiben a terméket közvetlen emberi fogyasztásra szánják.”
E rendeletet hatályon kívül helyezte a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló 1234/2007/EK rendelet („az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet”) módosításáról szóló, 2009. május 25‑i 491/2009/EK tanácsi rendelet (
HL 2009. L 154., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2011. L 313., 47. o.
).
A 491/2009 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdése úgy rendelkezik, hogy a 479/2008 rendeletre való hivatkozásokat a 491/2009 rendelettel módosított, a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007 tanácsi rendeletre („az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet”) (
HL 2007. L 299., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2010. L 63., 30. o.
;
HL 2013. L 97., 4. o.
; a továbbiakban: 1234/2007 rendelet) való hivatkozásként kell értelmezni az 1234/2007 rendelet XXII. mellékletében foglalt, vonatkozó megfelelési táblázattal összhangban.
Az 1234/2007 rendelet XXII. mellékletének 47. pontjában szereplő megfelelési táblázat értelmében a 479/2008 rendelet 82. cikke az 1234/2007 rendelet 158a. cikkének felel meg.
Az 555/2008 rendelet
Az 555/2008 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének szövege a következő volt:
„(1) Ez a rendelet végrehajtási szabályokat állapít meg a [479/2008 rendelet] alábbi rendelkezéseinek alkalmazásával kapcsolatban:
[…]
b) harmadik országokkal folytatott kereskedelem (II. cím);
[…]”
Az 555/2008 rendelet 40. cikke ekként rendelkezett:
„A [479/2008 rendelet] 82. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjában említett tanúsítvány és analitikai bizonylat egyetlen okmányt képez, amelynek:
a)
»tanúsítvány« részét a termékek származási helye szerinti harmadik országnak valamelyik szerve állítja ki;
b)
»analitikai bizonylat« részét a termékek származási helye szerinti harmadik ország által elismert hatósági laboratórium állítja ki.”
Az 555/2008 rendelet 43. cikkének (1) bekezdése kimondta:
„A tanúsítványt és az analitikai bizonylatot minden egyes, a Közösségbe irányuló importra szánt szállítmánynál egyetlen V I 1 okmányon kell elkészíteni.
Az (1) bekezdésben említett okmányt a IX. mellékletben szereplő mintának megfelelő V I 1 formanyomtatvány alapján kell elkészíteni. Az okmányt a 48. cikkben foglaltaknak megfelelően a hivatalos szerv tisztviselője és a jóváhagyott laboratórium tisztviselője írja alá.”
E rendelet 47. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírta:
„A V I 1 okmányok, illetve a V I 2 kivonatok eredetijét és másolatát azon tagállam illetékes hatósága részére kell átadni, ahol az adott szállítmány szabad forgalomba helyezéséhez szükséges vámalakiságokat elvégzik.”
Az említett rendelet IX. mellékletében szereplő V I 1 formanyomtatvány „Tanúsítvány” című 9. rovata a következőképpen szólt:
A fent leírt termék ☐ közvetlen emberi fogyasztásra szánt termék/☐ nem közvetlen emberi fogyasztásra szánt termék, megfelel a szőlőből készült termékek közösségi fogalommeghatározásainak vagy kategóriáinak, valamint ☐ a [Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet] által ajánlott és közzétett/☐ a Közösség által jóváhagyott borászati eljárások alkalmazásával készült.
A hivatalos szerv teljes neve és címe: Hely és dátum:
A tisztviselő aláírása, neve és beosztása: Bélyegző:”
Az 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a szőlőtelepítésekre vonatkozó engedélyezési rendszer, a szőlőkataszter, a kísérőokmányok és a kapcsolódó tanúsítás, a bevételezési és kiadási nyilvántartás, a kötelező bejelentések, az értesítések és a bejelentett információk közzététele tekintetében történő kiegészítéséről, valamint az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a releváns ellenőrzések és szankciók tekintetében történő kiegészítéséről, az 555/2008/EK, a 606/2009/EK és a 607/2009/EK bizottsági rendelet módosításáról, továbbá a 436/2009/EK bizottsági rendelet és az (EU) 2015/560 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. december 11‑i (EU) 2018/273 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (
HL 2018. L 58., 1. o.
) 52. cikkének értelmében többek között hatályon kívül helyezte az 555/2008 rendelet 1. és 38–54. cikkét, valamint IX. mellékletét.
A 2018/273 felhatalmazáson alapuló rendelet 56. cikke pontosítja, hogy e rendelet az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
Az 1306/2013/EU rendelet
A közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 347., 549. o.
; helyesbítések:
HL 2016. L 130., 7. o.
;
HL 2017. L 327., 83. o.
;
HL 2018. L 233., 3. o.
) 64. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1)   A 63. cikk (2) bekezdésében említett igazgatási szankciók tekintetében ezt a cikket a jogosultsági kritériumoknak, kötelezettségvállalásoknak vagy az ágazati mezőgazdasági jogszabályok alkalmazásából eredő egyéb kötelezettségeknek való meg nem felelés esetén kell alkalmazni, az e cím II. fejezetének 67–78. cikkében és a VI. cím 91–101. cikkében említettek, valamint a 89. cikk (3) és (4) bekezdésében meghatározott szankciók hatálya alá tartozók kivételével.
(2)   Nem szabható ki igazgatási szankció, amennyiben:
a)
a meg nem felelés oka vis maior;
b)
a meg nem felelés oka az 59. cikk (6) bekezdésében említettek szerinti nyilvánvaló hiba;
c)
a meg nem felelés oka az illetékes hatóság vagy más hatóság hibája, és a hibát az igazgatási szankció által érintett személy ésszerűen nem vehetett észre;
d)
az érintett személy igazolni tudja az illetékes hatóság számára, hogy nem felelős az (1) bekezdésben említett kötelezettségeknek való meg nem felelésért, illetve ha az illetékes hatóság más módon meggyőződött arról, hogy az érintett személy nem hibáztatható;
[…]”
E rendelet 89. cikkének (4) bekezdése a következőket írta elő:
„A borágazatra vonatkozó, a 64. cikk alapján elfogadott jogi aktusok sérelme nélkül, a borágazatra vonatkozó uniós szabályok megsértése esetén a tagállamok arányos, hatékony és visszatartó erejű igazgatási szankciókat alkalmaznak. E szankciók azonban nem alkalmazandók a 64. cikk (2) bekezdésének a)–d) pontjában meghatározott esetekben, valamint akkor, ha a meg nem felelés csekély mértékű.”
Az 1308/2013/EU rendelet
A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1308/2013/EU rendelet (
HL 2013. L 347., 671. o.
) 80. cikkének (1)–(3) bekezdése előírja:
„(1)   A VII. melléklet II. részében felsorolt termékek Unión belüli előállítása és tartósítása során kizárólag a VIII. mellékletnek megfelelően engedélyezett és az 75. cikk (3) bekezdésének g) pontjában, valamint a 83. cikk (2) és (3) bekezdésében előírt borászati eljárások alkalmazhatók.
[…]
Az engedélyezett borászati eljárások csak a termék megfelelő előállításának, tartósításának vagy érlelésének biztosítására alkalmazandók.
A VII. melléklet II. részében felsorolt termékeket az Unióban a VIII. mellékletben meghatározott szabályoknak megfelelően kell előállítani.
(2)   A VII. melléklet II. részében felsorolt termékek nem forgalmazhatók az Unióban abban az esetben, ha:
a)
az Unióban nem engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készültek;
b)
valamely tagállamban nem engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készültek; vagy
c)
nem felelnek meg a VIII. mellékletben meghatározott szabályoknak.
[…]
(3)   Az 75. cikk (3) bekezdésének g) pontjában említett borászati eljárások engedélyezésekor a Bizottság:
a)
figyelembe veszi a [Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet] által ajánlott és közzétett borászati eljárásokat és vizsgálati módszereket, valamint a még nem engedélyezett borászati eljárások kísérleti célú alkalmazásának eredményeit;
[…]
f)
tiszteletben tartja a borászati eljárásokra vonatkozó általános szabályokat, valamint a VIII. mellékletben megállapított szabályokat.”
E rendelet 90. cikkének szövege a következő:
„(1)   Az [EUM]‑Szerződésnek megfelelően kötött nemzetközi megállapodásokban foglalt eltérő rendelkezés hiányában az e fejezet 2. szakaszában és az e rendelet 78. cikkében említett meghatározásokban, megjelölésekben és kereskedelmi megnevezésekben foglalt, a borok eredetmegjelöléseire, földrajzi jelzéseire és címkézésére vonatkozó rendelkezések alkalmazandók az Unióba behozott, a 200961, a 200969, illetve a 2204 KN‑kód alá tartozó termékekre.
(2)   Az [EUM]‑Szerződésnek megfelelően kötött nemzetközi megállapodásokban foglalt eltérő rendelkezések hiányában az e cikk (1) bekezdésében említett termékeket az Unió által az e rendelet alapján engedélyezett borászati eljárásokkal összhangban, illetőleg a 80. cikk (3) bekezdése szerinti engedély megadását megelőzően az OIV által ajánlott és közzétett borászati eljárásokkal összhangban kell előállítani.
(3)   Az (1) bekezdésben említett termékek behozatala a következők bemutatásához van kötve:
a)
az (1) és a (2) bekezdésben említett rendelkezéseknek való megfelelést tanúsító igazolás, amelyet a Bizottság által közzéteendő jegyzékben szereplő illetékes szerv állított ki a termék származási országában;
b)
a termék származási országa által kijelölt szerv vagy hivatal részéről kiállított analitikai bizonylat, amennyiben a terméket közvetlen emberi fogyasztásra szánják.”
Az említett rendelet 230. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az [1234/2007 rendelet] hatályát veszti.
[…]
(2)   Az [1234/2007 rendeletre] történő hivatkozásokat e rendeletre, valamint az [1306/2013 rendeletre] történő hivatkozásnak kell tekinteni és az e rendelet XIV. mellékletében foglalt megfelelési táblázatnak megfelelően kell értelmezni.”
Az 1308/2013 rendelet I. mellékletének XII. része előírja:
„A borágazat a következő táblázatban felsorolt termékeket foglalja magában:
KN‑kód
Leírás
a)
2009 61
2009 69
Szőlőlé (beleértve a szőlőmustot is)
[…]
[…]
b)
ex 2204. árucsoport
Bor friss szőlőből, beleértve a szeszezett bort is; szőlőmust a 2009 vtsz. alá tartozó kivételével, kivéve a 2204 30 92, a 2204 30 94, a 2204 30 96 és a 2204 30 98 alszám alá tartozó más szőlőmustot
[…]
[…]
[…]
E rendelet VII. melléklete II. része 1. pontjának szövege a következő:
„Bor
»Bor«: kizárólag zúzott vagy nem zúzott friss szőlő vagy szőlőmust teljes vagy részleges alkoholos erjedése által nyert termék.
[…]”
Az említett rendeletnek „A 80. cikkben említett borászati eljárások” című VIII. melléklete I. részének A. pontjában a következőket írja elő:
„Az alkoholtartalom‑növelés korlátai
1.
Amennyiben az Unió bizonyos szőlőtermelő övezeteiben az éghajlati feltételek azt szükségessé teszik, az érintett tagállamok megengedhetik a friss szőlő, a szőlőmust, a részben erjedt szőlőmust, illetve a még erjedésben levő újbor és a 81. cikk szerint osztályozható borszőlőfajtákból előállított borok térfogatszázalékban számított természetes alkoholtartalmának növelését.
2.
A természetes alkoholtartalom növelése a B. szakaszban említett borászati eljárásokkal történik, és nem haladhatja meg a következő határértékeket:
a)
3 térfogatszázalék az A. szőlőtermő övezetben;
b)
2 térfogatszázalék a B. szőlőtermő övezetben;
c)
1,5 térfogatszázalék a C. szőlőtermő övezetekben.
[…]”
Ugyanezen rendelet VIII. mellékletének II. része a következőképpen szól:
„A. Általános korlátozások
1.
Az engedélyezett borászati eljárások egyike sem tartalmazhatja víz hozzáadását, kivéve, ha az különleges technikai okból szükséges.
[…]
C. Borok keverése
A harmadik országból származó bort tilos az Unióból származó borral házasítani, valamint tilos harmadik országokból származó borokat egymással házasítani az Unió területén.
[…]”
Az 1308/2013 rendelet XIV. mellékletében szereplő megfelelési táblázat szerint az 1234/2007 rendelet 158a. cikke megfelel az 1308/2013 rendelet 90. cikkének.
A cseh jog
A zákon č. 321/2004 Sb., o vinohradnictví a vinařství (a szőlőtermesztésről és a bortermelésről szóló 321/2004. sz. törvény) alapügyre alkalmazandó változata 39. §‑a (1) bekezdésének ff) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A jogi személy vagy természetes személy vállalkozó közigazgatási jogsértést követ el, ha gyártóként vagy terméket forgalomba hozó személyként […] megsérti a szőlőtermesztést, valamint a borágazatot vagy a borkereskedelmet szabályozó uniós jogszabályokban meghatározott kötelezettséget.”
A szőlőtermesztésről és a bortermelésről szóló törvény 40. §‑a (1) bekezdésének szövege a következő:
„A jogi személy nem vonható felelősségre jogsértésért, ha bizonyítja, hogy a kötelezettség megsértésének elkerülése érdekében minden tőle elvárható erőfeszítést megtett.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2016. január 14‑i határozatával a Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Brně (nemzeti mezőgazdasági‑élelmiszeripari hatóság, brnói kirendeltség, Cseh Köztársaság) 2100000 cseh korona (CZK) (hozzávetőleg 80000 euró) összegű bírság megfizetésére kötelezte a Vinařství U Kapličkyt, és a laboratóriumi vizsgálat 86420 CZK (hozzávetőleg 3000 euró) összegű költségének megtérítésére kötelezte, mivel e társaság Moldovából származó, nem engedélyezett borászati eljárással előállított borszállítmányokat hozott forgalomba a Cseh Köztársaságban, ezzel megsértve az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) pontját, és bizonyos esetekben olyan, Moldovából származó borszállítmányokat hozott forgalomba, amelyek nem tartották be az e rendelet VIII. mellékletében meghatározott szabályokat, ezzel megsértve az említett rendelet 80. cikke (2) bekezdésének c) pontját.
A Vinařství U Kapličkynél lefolytatott ellenőrzés során vett mintákon végzett laboratóriumi vizsgálatok alapján a nemzeti mezőgazdasági‑élelmiszeripari hatóság, brnói kirendeltség megállapította, hogy az érintett szállítmányok eltérő mértékben nem feleltek meg az engedélyezett borászati eljárásokkal kapcsolatos követelményeknek, különösen a természetes alkoholtartalom 3 térfogatszázalékot meghaladó növelése miatt.
2016. augusztus 4‑i határozatával a központi felügyelőség elutasította a Vinařství U Kapličky által a 2016. január 14‑i határozattal szemben benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmet.
A Vinařství U Kapličky a 2016. augusztus 4-i határozattal szemben keresetet nyújtott be a Krajský soud v Brněhoz (brnói regionális bíróság, Cseh Köztársaság), többek között arra hivatkozva, hogy a központi felügyelőségnek az 555/2008 rendelet értelmében mentesítenie kellett volna a Vinařství U Kapličkyt a neki felrótt jogsértések alól az illetékes moldovai hatóságok által az érintett borszállítmányokra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányok létezése alapján.
2018. április 26‑án a Krajský soud v Brně (brnói regionális bíróság) hatályon kívül helyezte a központi felügyelőség 2016. augusztus 4‑i határozatát, és az ügyet visszautalta ez utóbbi elé. E bíróság e tekintetben úgy ítélte meg, hogy főszabály szerint nem kizárt, hogy a Vinařství U Kapličky mentesülhessen a neki felrótt jogsértésekért fennálló felelőssége alól az illetékes moldovai hatóságok által kiállított V I 1 okmányok alapján, és hogy a központi felügyelőségnek más körülményeket is figyelembe kellett volna vennie annak meghatározása érdekében, hogy e társaságot mentesíteni kell‑e a neki felrótt jogsértésekért való felelőssége alól.
A központi felügyelőség ezen ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő.
2018. augusztus 16‑án a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) hatályon kívül helyezte a Krajský soud v Brně (brnói regionális bíróság) ítéletét, és visszautalta az ügyet ez utóbbi elé azzal az indokkal, hogy a V I 1 okmány a szóban forgó borszállítmányok Unióba történő behozatala céljából pusztán adminisztratív alakiságnak minősül, és az ilyen dokumentum bemutatása nem elegendő ahhoz, hogy mentesítse az e tételeket forgalmazó személyt a felrótt jogsértésekből eredő felelőssége alól.
Ezen ítéletet követően a Krajský soud v Brně (brnói regionális bíróság) 2018. november 21‑én elutasította a Vinařství U Kapličky által a központi felügyelőség 2016. augusztus 4‑i határozatával szemben benyújtott keresetet.
A Vinařství U Kapličky felülvizsgálati kérelmet és alkotmányjogi panaszt nyújtott be a Krajský soud v Brně (brnói regionális bíróság) ezen ítéletével szemben.
A Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) 2019. március 27‑én elutasította a felülvizsgálati kérelmet.
Ezzel szemben az Ústavní soud (alkotmánybíróság, Cseh Köztársaság) a 2019. szeptember 5‑i ítéletében megállapította a Vinařství U Kapličky tisztességes eljáráshoz való jogának megsértését, mivel a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) elutasította e társaságnak a V I 1 okmányban szereplő tanúsítvány kötelező jellegére alapított érvét, anélkül hogy előzetesen az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult volna a Bírósághoz.
E körülmények között a Krajský soud v Brně (brnói regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A bor [Unió] területére történő behozatalának pusztán adminisztratív feltételét jelenti‑e az [555/2008 rendelet] alapján kiadott V I 1 okmány, amely valamely harmadik ország jóváhagyott szervének azt igazoló tanúsítványát tartalmazza, hogy a termék a [Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet] által ajánlott és közzétett vagy a[z Unió] által engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készült?
2)
Ellentétes‑e az uniós joggal az a nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a Moldovából importált borral kereskedő személy mentesül az Unióban nem engedélyezett borászati eljárásnak alávetett bor forgalomba hozatalán alapuló szabálysértésért való felelősség alól, ha a nemzeti hatóságok e személy esetében nem döntötték meg az arra vonatkozó vélelmet, hogy a bor a[z Unió] által engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készült, amit ez a személy a moldovai szervek által az [555/2008 rendelet] alapján kiadott V I 1 okmány alapján állapíthatott volna meg?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontját, valamint 90. cikke (3) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az Unióba importált borszállítmányra vonatkozóan az 555/2008 rendelet alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő olyan tanúsítvány, amely szerint e szállítmány a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet (a továbbiakban: OIV) által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, jelentőséggel bír annak értékelése céljából, hogy az említett szállítmány megfelel‑e az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában említett borászati eljárásoknak.
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az 555/2008 rendelet célja – amint az 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjából kitűnik – a 479/2008 rendelet egyes – különösen a harmadik országokkal folytatott kereskedelemre vonatkozó – rendelkezéseinek alkalmazásával kapcsolatos végrehajtási szabályok megállapítása.
Ezenkívül, bár az 555/2008 rendelet több rendelkezését, többek között annak 1. és 38–54. cikkét, valamint IX. mellékletét a 2018/273 felhatalmazáson alapuló rendelet 52. cikke hatályon kívül helyezte, azok az V I 1 okmány kiállítása és az alapügyben szóban forgó borszállítmányoknak az Unióba történő belépése időpontjában még hatályban voltak, így e rendelkezések jelentőséggel bírhatnak az előterjesztett kérdések megválaszolása szempontjából.
Az 555/2008 rendelet III. címének „Tanúsítványok és analitikai bizonylatok szőlőlé és must importja esetén” című II. fejezetében szereplő 40. cikke úgy rendelkezett, hogy a 479/2008 rendelet 82. cikke (3) bekezdésének a) pontjában, illetve 82. cikke (3) bekezdésének b) pontjában említett tanúsítvány és analitikai bizonylat egyetlen okmányt képez, amelynek „tanúsítvány” részét a termékek származási helye szerinti harmadik országnak valamelyik szerve állítja ki.
Bár e rendelkezés a 479/2008 rendelet 82. cikkére hivatkozott, e hivatkozást a 491/2009 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdése és az 1308/2013 rendelet 230. cikkének (2) bekezdése fényében úgy kell értelmezni, hogy az az alapügy tényállása megvalósulásának időpontjában az 1308/2013 rendelet 90. cikke (3) bekezdésének a) pontjában, illetve 90. cikke (3) bekezdésének b) pontjában hivatkozott tanúsítványra és analitikai bizonylatra vonatkozik.
Az 1308/2013 rendelet 90. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja, hogy az EUM‑Szerződésnek megfelelően kötött nemzetközi megállapodásokban foglalt eltérő rendelkezések hiányában a bort az Unió által az e rendelet alapján engedélyezett borászati eljárásokkal összhangban, illetőleg az ilyen eljárásoknak az említett rendelet 80. cikkének (3) bekezdése szerinti, Bizottság általi engedélyezését megelőzően az OIV által ajánlott és közzétett borászati eljárásokkal összhangban kell előállítani.
Az 1308/2013 rendelet 90. cikkének (1) és (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a bor behozatala a következők bemutatásához van kötve: az említett cikk (1) és (2) bekezdésében említett rendelkezéseknek való megfelelést tanúsító igazolás, amelyet a Bizottság által közzéteendő jegyzékben szereplő illetékes szerv állított ki a termék származási országában, valamint a termék származási országa által kijelölt szerv vagy hivatal részéről kiállított analitikai bizonylat, amennyiben a terméket közvetlen emberi fogyasztásra szánják.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 555/2008 rendelet 43. cikkének (1) bekezdése lényegében azt írta elő, hogy e tanúsítványt és ezen analitikai bizonylatot minden egyes, az Unióba irányuló importra szánt szállítmánynál egyetlen V I 1 okmányon kell elkészíteni, és ezen okmányt az e rendelet IX. mellékletében szereplő V I 1 formanyomtatvány alapján kell elkészíteni.
E formanyomtatvány „Tanúsítvány” című 9. rovata előírta, hogy fel kell tüntetni, hogy az érintett terméket közvetlen emberi fogyasztásra szánták‑e, megfelel‑e a szőlőből készült termékek közösségi fogalommeghatározásainak vagy kategóriáinak, valamint az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által jóváhagyott borászati eljárások alkalmazásával készült‑e.
Az 555/2008 rendelet 47. cikkének (1) bekezdése kimondta, hogy a V I 1 okmányok, illetve a V I 2 kivonatok eredetijét és másolatát azon tagállam illetékes hatósága részére kell átadni, ahol az adott szállítmány szabad forgalomba helyezéséhez szükséges vámalakiságokat elvégzik.
Az előző pontokban hivatkozott rendelkezésekből kitűnik, hogy az 555/2008 rendelet 43. cikkének (1) bekezdésében említett V I 1 okmány olyan dokumentumot képezett, amelyet az Unióba történő behozatalra szánt valamennyi borszállítmány tekintetében az érintett szállítmány származási országának illetékes szerve állított ki, és amelyet e szállítmány szabad forgalomba bocsátásához megkövetelt vámalakiságok teljesítése során kellett átadni.
E rendelkezésekből az is következik, hogy e dokumentum funkciója az volt, hogy lehetővé tegye a vámhatóságok számára annak ellenőrzését, hogy az említett szállítmány megfelel‑e az Unióba történő behozatal feltételeinek, különösen az 1308/2013 rendelet 90. cikkének (2) bekezdése által előírt, az Unió által engedélyezett vagy az OIV által ajánlott és közzétett borászati eljárások tiszteletben tartására vonatkozó feltételnek.
E körülmények között az első kérdésre adandó válasz érdekében azt kell meghatározni, hogy a V I 1 okmánynak ily módon elismert funkciója vonatkozik‑e az érintett borszállítmánynak az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában említett borászati eljárásoknak való megfelelőségének értékelésére is.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy e rendelkezés kimondja, hogy az e rendelet VII. mellékletének II. részében felsorolt termékek nem forgalmazhatók az Unióban abban az esetben, ha az Unióban nem engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készültek, vagy nem felelnek meg a VIII. mellékletben meghatározott szabályoknak.
Ami elsősorban az e tilalommal érintett termékeket illeti, az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdése általános jelleggel az e rendelet VII. mellékletének II. részében felsorolt termékekre utal, függetlenül azok származási helyétől.
Ezenkívül „A szőlőből készült termékek kategóriái” című e II. rész 1. pontja a borra vonatkozik.
Meg kell tehát állapítani, hogy az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírt forgalmazási tilalom többek között a harmadik országokból behozott borszállítmányokra vonatkozik.
Másodsorban, ami az e rendelkezésben említett borászati eljárásokat illeti, az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) pontja általános jelleggel utal az Unióban nem engedélyezett borászati eljárásokra.
E rendelet 80. cikke (2) bekezdésének c) pontja az említett rendelet VIII. mellékletében meghatározott szabályokra vonatkozik.
E tekintetben, noha ugyanezen rendelet VIII. mellékletének I. része többek között az Unió egyes szőlőtermő területein való alkoholtartalom‑növelési eljárásokra vonatkozó szabályokat ír elő, amelyek tehát kizárólag az Unióban előállított borszállítmányokra vonatkoznak, e melléklet II. része általánosabb jellegű szabályokat állapít meg, amelyek a harmadik országokból származó borokra is alkalmazandók.
Ebből következik, hogy az 1308/2103 rendelet 90. cikkének (2) bekezdéséhez hasonlóan e rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontja bizonyos borászati eljárások tiszteletben tartására vonatkozó követelményeket ír elő, amelyeknek különösen a harmadik országokból származó borszállítmányoknak meg kell felelniük; ez utóbbi rendelkezés ilyen követelményeket nem a behozatal, hanem az Unión belüli forgalmazás tekintetében ír elő.
Jóllehet az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában, illetve 90. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek eltérően jelennek meg, amennyiben az előbbi rendelkezés az Unióban engedélyezett borászati eljárások, valamint az e rendelet VIII. mellékletében meghatározott szabályok tiszteletben tartására vonatkozik, míg a második az Unió által az említett rendelet alapján engedélyezett borászati eljárásokra vagy, az ilyen eljárások Bizottság általi engedélyezését megelőzően az OIV által ajánlott és közzétett borászati eljárásokra vonatkozik, úgy kell tekinteni, hogy az Unióba behozott borszállítmányok tekintetében a V I 1 okmány hasznosnak bizonyulhat annak ellenőrzése céljából, hogy az ilyen szállítmányok megfelelnek‑e az 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírtaknak.
Meg kell ugyanis állapítani elsősorban azt, hogy – amint az a jelen ítélet 49. pontjából kitűnik – az Unióba importált valamely borszállítmányra vonatkozóan az 555/2008 rendelet 43. cikke alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő azon tanúsítvány, amely szerint e szállítmány az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, bizonyos jelentőséggel bír annak értékelése szempontjából, hogy az említett szállítmány megfelel‑e e borászati eljárásoknak.
Ezenkívül az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 90. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság feladata, hogy ez utóbbi rendelkezés alapján az Unióban borászati eljárásokat engedélyezzen.
Márpedig e rendelet 80. cikke (3) bekezdésének f) pontja pontosítja, hogy a borászati eljárások engedélyezésekor a Bizottság tiszteletben tartja a borászati eljárásokra vonatkozó általános szabályokat, valamint az ugyanezen rendelet VIII. mellékletében megállapított szabályokat.
Másodsorban, bár az Unióba importált borszállítmányra vonatkozóan az 555/2008 rendelet 43. cikke alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő tanúsítvány kizárólag arra vonatkozhat, hogy e szállítmány megfelel‑e az OIV által ajánlott és közzétett borászati eljárásoknak, meg kell állapítani, hogy a Bíróság kimondta, hogy az OIV ajánlásai különös jelentőséggel bírnak a borászati eljárásokra vonatkozó uniós jogi szabályok tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2014. október 7‑iNémetország kontra Tanács ítélet,
C‑399/12
,
EU:C:2014:2258
,
–
64.
pont).
E körülmények között meg kell állapítani, hogy az Unióba importált borszállítmányra vonatkozóan az 555/2008 rendelet 43. cikke alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő olyan tanúsítvány, amely szerint e szállítmány az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárások alkalmazásával készült, bizonyos jelentőséggel bír annak értékelése céljából, hogy az említett szállítmány megfelel‑e az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírtaknak.
Ezzel együtt meg kell állapítani egyrészt, hogy noha e rendelet 90. cikkének (3) bekezdéséből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó kifejezetten előírta, hogy az ilyen tanúsítvány lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy az érintett borszállítmány megfelel‑e az említett rendelet 90. cikkének (2) bekezdésében említett borászati eljárásoknak, az ugyanezen rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírt forgalmazási tilalmat illetően nem tulajdonított ilyen hatást e tanúsítványnak, amelyet egyébként egy harmadik ország valamely szerve állít ki.
Másrészt, amint arra a főtanácsnok az indítványának 39. pontjában rámutatott, valamely borszállítmány uniós jog által engedélyezett borászati eljárásoknak való meg nem felelése következhet az e szállítmányra vonatkozó V I 1 okmány kiállítását követő körülményekből, amelyek felmerülhetnek többek között e szállítmány szállítása során.
Márpedig, mivel az 555/2008 rendelet 43. cikkének (1) bekezdésében előírt V I 1 okmányban szereplő tanúsítványt e szállítmány származási országának illetékes hatóságai állítják ki az e szállítmány Unióba történő behozatalához szükséges vámalakiságok teljesítése céljából, jelentős idő telhet el az ilyen tanúsítvány kiállítása és az említett szállítmánynak az Unió területén történő forgalmazása között.
E tényezőkre tekintettel nem állapítható meg, hogy egy ilyen tanúsítvány léte önmagában lehetővé teszi annak megállapítását, hogy valamely borszállítmány megfelel az uniós jog által engedélyezett borászati eljárásoknak.
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontját, valamint 90. cikke (3) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az Unióba importált borszállítmányra vonatkozóan az 555/2008 rendelet 43. cikke alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő olyan tanúsítványt, amely szerint e szállítmány az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, jelentőséggel bír annak értékelése céljából, hogy az említett szállítmány megfelel‑e az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában említett borászati eljárásoknak, mindazonáltal önmagában nem teszi lehetővé e megfelelés megállapítását.
A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az uniós jogot úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely előírja, hogy amennyiben valamely személy, aki e tagállamban olyan, harmadik országból importált borszállítmányt hoz forgalomba, amely nem felel meg az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) vagy c) pontjában említett borászati eljárásoknak, az e szállítmányra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányt mutat be, amely tanúsítja, hogy e szállítmány az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, az e rendelet 80. cikkének (2) bekezdésében előírt forgalmazási tilalom megsértése tekintetében e kereskedő hibájának fennállására vonatkozó bizonyítási teher az említett tagállam illetékes hatóságaira hárul.
Amint az a jelen ítélet 51–57. pontjában megállapításra került, az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontja tiltja a harmadik országokból importált olyan borszállítmányok Unióban való forgalmazását, amelyek az Unióban nem engedélyezett borászati eljárás alkalmazásával készültek, vagy nem felelnek meg az e rendelet VIII. mellékletében meghatározott szabályoknak.
Ezenkívül az 1306/2013 rendelet 89. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy a tagállamok a borágazatra vonatkozó uniós szabályok megsértése esetén arányos, hatékony és visszatartó erejű igazgatási szankciókat alkalmaznak. E rendelkezés ugyanakkor pontosítja, hogy e szankciók nem alkalmazhatók az e rendelet 64. cikke (2) bekezdésének a)–d) pontjában meghatározott esetekben, valamint akkor, ha a meg nem felelés csekély mértékű.
Az említett rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontja kimondja, hogy a tagállamok nem szabhatnak ki szankciókat, ha az érintett személy igazolni tudja az illetékes hatóság számára, hogy nem felelős az e cikk (1) bekezdésében említett kötelezettségeknek való meg nem felelésért, illetve ha az illetékes hatóság más módon meggyőződött arról, hogy e személy nem hibáztatható.
Az 1306/2013 rendelet 64. cikke (2) bekezdése d) pontjának és e rendelet 89. cikke (4) bekezdésének, valamint az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének együttes értelmezéséből tehát az következik, hogy a tagállamoknak arányos, hatékony és visszatartó erejű szankciókat kell előírniuk az ez utóbbi rendelkezésben előírt forgalmazási tilalom megsértése esetére, azonban az ilyen szankciók nem alkalmazhatók, ha megállapítást nyer, hogy az érintett személy nem hibáztatható.
Mivel e rendeletek nem tartalmaznak különös rendelkezéseket többek között a bizonyításfelvételre vonatkozóan, az eljárási autonómia elve alapján – az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvére is figyelemmel – az egyes tagállamok belső jogrendjébe tartozik a bizonyításfelvétel módjainak, az elfogadható bizonyítási eszközök vagy akár az e bizonyítékok bizonyító erejének értékelését szabályozó elvek, illetve a bizonyítás megkövetelt szintjének meghatározása (lásd analógia útján: 2017. június 21‑iW és társai ítélet,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
,
24.
és
25.
pont).
Mindemellett a bizonyításfelvételre és a bizonyítékok értékelésére vonatkozó ily módon előírt nemzeti szabályok nem sérthetik az 1306/2013 rendelet által kifejezetten előírt, a bizonyítási teher megosztására vonatkozó szabályt (lásd analógia útján: 2017. június 21‑iW és társai ítélet,
C‑621/15
,
EU:C:2017:484
,
27.
pont).
Márpedig az 1306/2013 rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontja pontosítja, hogy annak a személynek, akivel szemben az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdésében előírt forgalmazási tilalom megsértését róják fel, kell bizonyítania, hogy nem hibáztatható amiatt, hogy nem tartotta tiszteletben az ilyen tilalmat.
Ezenkívül, noha az 1306/2013 rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontjából kétségtelenül kitűnik, hogy az illetékes hatóságnak nem kell szankciót kiszabnia, ha más módon meggyőződött arról, hogy az érintett személy nem hibáztatható, az e hatóság rendelkezésére álló információk figyelembevételére irányuló ilyen kötelezettség nem jelentheti azt, hogy főszabály szerint e hatóság feladata az ilyen személy által elkövetett hiba fennállásának bizonyítása, mielőtt szankciót szabhatna ki vele szemben.
E tekintetben a jelen ítélet 65–68. pontjában szereplő megfontolásokból az következik, hogy az a személy, akivel szemben az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírt forgalmazási tilalom megsértését róják fel, érvényesen nem vélelmezheti, hogy betartotta e tilalmat pusztán amiatt, hogy rendelkezett az érintett borszállítmányra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányban szereplő tanúsítvánnyal, és következésképpen egyszerűen egy ilyen dokumentum bemutatásával e személy nem bizonyíthatja, hogy nem hibáztatható.
Ebből következik, hogy az 1306/2013 rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az illetékes hatóságokra hárítja az érintett személy hibájának fennállására vonatkozó bizonyítási terhet, ideértve azt is, amikor e szabályozás kizárólag abban az esetben írja elő a bizonyítási teher ilyen megosztását, ha e személy a szóban forgó borszállítmányra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányt mutatott be, amely tanúsítja, hogy e szállítmány az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült.
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1306/2013 rendelet 89. cikkének az e rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontjával és az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely előírja, hogy amennyiben valamely személy, aki e tagállamban olyan, harmadik országból importált borszállítmányt hoz forgalomba, amely nem felel meg az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) vagy c) pontjában említett borászati eljárásoknak, az e szállítmányra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányt mutat be, amely tanúsítja, hogy e szállítmány az OIV által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdésében előírt forgalmazási tilalom megsértése tekintetében e kereskedő hibájának fennállására vonatkozó bizonyítási teher az említett tagállam illetékes hatóságaira hárul.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

1)
A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1308/2013/EU rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontját, valamint 90. cikke (3) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az Európai Unióba importált borszállítmányra vonatkozóan a borpiac közös szervezéséről szóló 479/2008/EK tanácsi rendeletnek a támogatási programok, a harmadik országokkal folytatott kereskedelem, a termelési potenciál és borágazat ellenőrzése tekintetében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2008. június 27‑i 555/2008/EK bizottsági rendelet 43. cikke alapján kiállított V I 1 okmányban szereplő olyan tanúsítványt, amely szerint e szállítmány a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, jelentőséggel bír annak értékelése céljából, hogy az említett szállítmány megfelel‑e az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában említett borászati eljárásoknak, mindazonáltal önmagában nem teszi lehetővé e megfelelés megállapítását.

2)
A közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 89. cikkének az e rendelet 64. cikke (2) bekezdésének d) pontjával és az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely előírja, hogy amennyiben valamely személy, aki e tagállamban olyan, harmadik országból importált borszállítmányt hoz forgalomba, amely nem felel meg az 1308/2013 rendelet 80. cikke (2) bekezdésének a) vagy c) pontjában említett borászati eljárásoknak, az e szállítmányra vonatkozóan kiállított V I 1 okmányt mutat be, amely tanúsítja, hogy e szállítmány a Nemzetközi Szőlészeti és Borászati Szervezet által ajánlott és közzétett vagy az Unió által engedélyezett borászati eljárásoknak megfelelően készült, az 1308/2013 rendelet 80. cikkének (2) bekezdésében előírt forgalmazási tilalom megsértése tekintetében e kereskedő hibájának fennállására vonatkozó bizonyítási teher az említett tagállam illetékes hatóságaira hárul.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: cseh.