CELEX: 62021CJ0593
Predhodno odločanje
Direktiva 86/653/EGS
Člen 17(2)(a)
Samozaposleni trgovski zastopniki
Naročiteljeva odpoved pogodbe o trgovskem zastopanju
Nadomestilo zastopniku
Odpravnina
Podzastopanje
Pravica podzastopnika do sorazmernega deleža odpravnine, dolgovane glavnemu zastopniku, glede na stranke, ki jih je priskrbel podzastopnik

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 17(2)(a) Direktive Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (86/653/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo NY in družbo Herios SARL glede odpravnine, ki jo je prvonavedena od drugonavedene zahtevala na podlagi prometa, ki naj bi ga družba Herios ustvarila leta 2016 zaradi novih strank, ki jih je zanjo pridobila oseba NY.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 1 Direktive 86/653 določa:
„1.   Usklajevalni [Harmonizacijski] ukrepi, ki jih predpisuje ta direktiva, se nanašajo na zakone in druge predpise držav članic, ki urejajo pravna razmerja med trgovskimi zastopniki in njihovimi naročitelji.
2.   V skladu s to direktivo je ,trgovski zastopnik‘ tisti, ki ima kot samozaposleni posrednik trajno pooblastilo za posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za drugo osebo, v nadaljevanju ‚naročitelj‘, ali za posredovanje in sklepanje poslov v imenu naročitelja in za njegov račun.
[…]“
Poglavje IV te direktive je naslovljeno „Sklenitev in prenehanje veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju“. V tem poglavju člen 17 določa:
„1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi trgovskemu zastopniku po prenehanju veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju zagotovijo nadomestilo v skladu z odstavkom 2 ali odškodnino v skladu z odstavkom 3.
2.
(a)
Trgovski zastopnik ima pravico do nadomestila, če in kolikor:
–
je naročitelju priskrbel nove stranke ali [znatno] razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti v poslih s temi strankami
in
–
je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. Države članice lahko predvidijo, da te okoliščine zajemajo tudi izvajanje ali neizvajanje konkurenčne klavzule v skladu s členom 20;
[…]“
Člen 19 navedene direktive določa:
„Pogodbene stranke pred potekom pogodbe ne morejo odstopati od določb členov 17 in 18 na škodo trgovskega zastopnika.“
Belgijsko pravo
Določbe v zvezi s pogodbami o trgovskem zastopanju so bile v code de droit économique (gospodarskopravni zakonik) vključene s členom 3 loi, du 2 avril 2014, portant insertion du livre X « Contrats d’agence commerciale, contrats de coopération commerciale et concessions de vente » dans le Code de droit économique, et portant insertion des définitions propres au livre X, dans le livre 1
er
du Code de droit économique (zakon z dne 2. aprila 2014 o vključitvi knjige X, naslovljene „Pogodbe o trgovskem zastopanju, pogodbe o trgovskem sodelovanju in pogodbe o distribuciji“, v gospodarskopravni zakonik in o vključitvi opredelitev v zvezi s knjigo X v knjigo 1 gospodarskopravnega zakonika (
Moniteur belge
z dne 28. aprila 2014, str. 35053).
Člen X.5 gospodarskopravnega zakonika določa:
„Če ni določeno drugače, lahko trgovski zastopnik za izpolnjevanje svoje naloge uporablja podzastopnike, ki jih plačuje sam in ki delujejo pod njegovo odgovornostjo ter v zvezi s katerimi postane naročitelj.“
Člen X.18 tega zakonika določa:
„Trgovski zastopnik ima po prenehanju pogodbe o trgovskem zastopanju pravico do odpravnine, če je naročitelju priskrbel nove stranke ali je znatno razširil posle z obstoječimi strankami, pod pogojem, da lahko ta dejavnost naročitelju še naprej prinaša velike prednosti.
Če pogodba o trgovskem zastopanju vsebuje konkurenčno klavzulo, se šteje, da so bile naročitelju zagotovljene velike prednosti, razen če se dokaže drugače.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba Herios je z nemško družbo Poensgen sklenila pogodbo o trgovskem zastopanju, na podlagi katere je imela prvonavedena družba izključno pravico v Belgiji, Franciji in Luksemburgu prodajati izdelke drugonavedene družbe. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, sta družbi Herios in oseba NY potrdili, da sta leta 2009 sklenili pogodbo.
V okviru njunega pogodbenega razmerja je družba Herios postala naročitelj osebe NY, oseba NY pa njen trgovski zastopnik z nalogo trženja izdelkov družbe Poensgen na ozemlju navedenih držav članic.
Konec leta 2015 so oseba NY ter družbi Herios in Poensgen začele pogovore o tem, da bi oseba NY po prenehanju dejavnosti družbe Herios neposredno nadaljevala trgovsko zastopanje. Ti pogovori niso bili uspešni in družba Poensgen je 8. junija 2016 družbo Herios obvestila o odpovedi pogodbe, ki je bila sklenjena med njima. Njuno pogodbeno razmerje je prenehalo 31. decembra 2016, in sicer po izteku šestmesečnega odpovednega roka.
Družba Herios je, na svoji strani, z dopisom z dne 23. februarja 2017 od pogodbe, sklenjene z osebo NY, odstopila zaradi izjemnih okoliščin, zaradi katerih je vsakršno poslovno sodelovanje med naročiteljem in zastopnikom postalo dokončno nemogoče, to je zaradi prenehanja glavne pogodbe, sklenjene med družbama Poensgen in Herios. Poleg tega je oseba NY medtem postala trgovski zastopnik družbe Poensgen.
Družbi Herios in Poensgen sta se 22. maja 2017 med drugim sporazumeli o plačilu odpravnine družbi Herios.
Ker je oseba NY menila, da ima prav tako pravico do odpravnine za nove stranke, ki jih je pridobila v korist družbe Herios in za katere je družba Poensgen tej družbi plačala odpravnino, je proti družbi Herios vložila tožbo za plačilo odpravnine, ocenjene glede na promet, ki naj bi ga družba Herios ustvarila leta 2016 zaradi novopridobljenih strank.
S sodbo na tej stopnji je bilo predlogu osebe NY ugodeno. Cour d’appel de Liège (višje sodišče v Liègeu, Belgija) pa je to sodbo s sodbo z dne 16. januarja 2020 spremenilo, pri čemer je presodilo, da odpravnina ni dolgovana. Oseba NY je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Belgija), ki je v obravnavanem primeru predložitveno sodišče.
Oseba NY v okviru pritožbe graja sodbo cour d’appel de Liège (višje sodišče v Liègeu) v delu, v katerem ji je bila odpravnina zavrnjena z obrazložitvijo, da naj odpravnina, ki jo je prejela družba Herios, ne bi bila „velika prednost“ v smislu člena X.18, prvi odstavek, gospodarskopravnega zakonika, s katerim je prenesen člen 17(2)(a) Direktive 86/653. Po presoji cour d’appel de Liège (višje sodišče v Liègeu) naj ne bi šlo za tako prednost, ker odpravnina, ki jo je prejela družba Herios, po eni strani ni prihodnja prednost, ampak nadomestilo, dolgovano na podlagi zakona. Po drugi strani naj bi oseba NY še naprej delala in imela koristi od strank, zbranih skupaj z nekdanjim glavnim naročiteljem.
Predložitveno sodišče meni, da je za preučitev pritožbenega razloga, ki ga je oseba NY navedla v utemeljitev pritožbe, potrebna razlaga člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653, da bi se ugotovilo, ali je odpravnina, ki jo je prejela družba Herios, „velika prednost“ v smislu te določbe. Če je odgovor pritrdilen, bi lahko oseba NY v skladu z navedeno določbo od družbe Herios zahtevala plačilo odpravnine zaradi prenehanja pogodbe o trgovskem zastopanju, ki ju je povezovala.
V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 17(2)(a), prva alinea, [Direktive 86/653] razlagati tako, da v položaju, kot je obravnavani, odpravnina, dolgovana glavnemu zastopniku zaradi strank, ki jih je priskrbel podzastopnik, ni ,velika prednost‘, zagotovljena glavnemu zastopniku?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Najprej je treba opozoriti, da mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika lahko Sodišče po potrebi ne le preoblikuje vprašanje, ki mu je bilo predloženo, ampak tudi upošteva določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v vprašanju ni sklicevalo (glej v tem smislu sodbo z dne 16. maja 2019, Plessers,
C‑509/17
,
EU:C:2019:424
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker je Sodišče v obravnavanem primeru vprašano o obsegu člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 v posebnih okoliščinah, v katerih je trgovski zastopnik prejel odpravnino, potem ko je podzastopnik, ki ga je najel prvonavedeni, po odpovedi glavne pogodbe o trgovskem zastopanju sam postal trgovski zastopnik glavnega naročitelja, je treba postavljeno vprašanje razumeti tako, da se želi z njim v bistvu izvedeti, ali je treba člen 17(2)(a), prva in druga alinea, Direktive 86/653 razlagati tako, da odpravnina, ki jo je prejel glavni zastopnik zaradi strank, ki jih je priskrbel podzastopnik, lahko pomeni veliko prednost glavnega zastopnika, kadar je ta podzastopnik postal glavni zastopnik naročitelja.
Poleg tega, na kar je bilo opozorjeno, je treba pri razlagi določbe prava Unije, v obravnavanem primeru člena 17(2)(a) Direktive 86/653, upoštevati ne le besedilo te določbe, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je.
V skladu s prvo alineo te določbe ima trgovski zastopnik po prenehanju pogodbe pravico do nadomestila, če in kolikor je naročitelju priskrbel nove stranke ali znatno razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti v poslih s temi strankami.
Iz uporabe pojmov „še“ in „velike“ ter iz pojasnila, da morajo prednosti, ki so zagotovljene naročitelju, izhajati iz poslov s strankami, ki jih je priskrbel zastopnik, ali poslov, ki jih je zastopnik znatno razširil, izhaja, da mora naročitelj po prenehanju pogodbe imeti prednost, ki je po eni strani do neke mere velika in po drugi strani povezana s prejšnjimi storitvami zastopnika. V besedilu navedene določbe pa ni nobenega pojasnila glede narave te prednosti.
Iz tega sledi, da pojem „velike prednosti“ iz člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 lahko zajema vse koristi, ki za naročitelja po prenehanju pogodbe izhajajo iz prizadevanj zastopnika, vključno z odpravnino, ki jo je ta prejel od svojega naročitelja.
Ta ugotovitev je podprta s cilji, ki se uresničujejo s to direktivo.
Namen Direktive 86/653 je namreč med drugim varstvo trgovskega zastopnika v njegovem razmerju z naročiteljem (sodba z dne 19. aprila 2018, CMR,
C‑645/16
,
EU:C:2018:262
, točka
).
V zvezi s tem je Sodišče presodilo, da je člen 17 te direktive odločilen. Besedilo odstavka 2 tega člena je treba zato razlagati tako, da bo razlaga prispevala k varstvu trgovskega zastopnika in da bodo z njo v celoti upoštevane njegove zasluge pri uresničitvi poslov, za katere je pooblaščen (glej v tem smislu sodbo z dne 7. aprila 2016, Marchon Germany,
C‑315/14
,
EU:C:2016:211
, točka
). Vsaka razlaga te določbe, za katero bi se lahko izkazalo, da je v škodo trgovskega zastopnika, je izključena (glej v tem smislu sodbi z dne 26. marca 2009, Semen,
C‑348/07
,
EU:C:2009:195
, točka
, in z dne 19. aprila 2018, CMR,
C‑645/16
,
EU:C:2018:262
, točka
).
Razlaga, v skladu s katero pojem „velike prednosti“ v smislu člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 med drugim ne bi zajemal odpravnine, ki jo je naročitelj prejel zaradi strank, ki jih je priskrbel trgovski zastopnik in za katere ta ni več plačan, pa bi lahko temu zastopniku škodila.
Kot namreč oseba NY navaja v pisnem stališču, bi bil trgovski zastopnik z ozko razlago člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 v primerih, v katerih je prenehanje pogodbe med drugim posledica odstopa podjetja ali prodaje poslovnih sredstev naročitelja in v katerih se cena razlikuje glede na obseg strank, prikrajšan za odškodnino v zvezi z dodano vrednostjo, ki jo je kljub vsemu priskrbel naročitelju.
Zato je treba ugotoviti, da bi bila razlaga, v skladu s katero pojem „velike prednosti“ v smislu člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 ne bi zajemal odpravnine, ki jo je naročitelj prejel zaradi strank, ki jih je priskrbel trgovski zastopnik in za katere ta ni več plačan, v nasprotju s ciljem varstva trgovskega zastopnika, ki se uresničuje z Direktivo 86/653.
Iz vseh navedenih preudarkov izhaja, da je treba člen 17(2)(a), prva alinea, Direktive 86/653 razlagati tako, da odpravnina, ki jo je naročitelj plačal glavnemu zastopniku zaradi strank, ki jih je priskrbel podzastopnik, lahko pomeni veliko prednost glavnega zastopnika.
Da bi se predložitvenemu sodišču dal celovit odgovor, pa je treba ugotoviti še, ali to, da je podzastopnik sam postal zastopnik glavnega naročitelja, vpliva na njegovo pravico do odpravnine iz te določbe.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je ravnanje trgovskega zastopnika element, ki se lahko upošteva v okviru analize, s katero se preizkusi ustreznost odpravnine (glej v tem smislu sodbo z dne 28. oktobra 2010, Volvo Car Germany,
C‑203/09
,
EU:C:2010:647
, točka
), saj je ta ustreznost v skladu s členom 17(2)(a), druga alinea, Direktive 86/653 pogoj
sine qua non
za plačilo tega nadomestila.
V skladu s to določbo ima namreč trgovski zastopnik pravico do odpravnine, če in kolikor je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s strankami, ki jih je priskrbel ali s katerimi je znatno razširil poslovne stike.
V teh okoliščinah so stranke, ki jih lahko zastopnik koristi zase ali v korist drugega naročitelja, nujno del „okoliščin“ iz člena 17(2)(a), druga alinea, Direktive 86/653, ki jih je treba upoštevati v zvezi s plačilom nadomestila iz te določbe.
Cilj pravice do nadomestila iz člena 17(2) Direktive 86/653 je namreč z vidika zastopnika predvsem nagraditev. Namen takega nadomestila je torej nagraditi zastopnika za njegova prizadevanja, če ima naročitelj tudi po prenehanju pogodbe o zastopanju gospodarske koristi od teh prizadevanj (glej v zvezi s tem sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Quenon K.,
C‑338/14
,
EU:C:2015:503
, točki
in
).
Čeprav se ta določba, kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe, ne sme razlagati ozko, da trgovski zastopnik ne bi bil prikrajšan za odškodnino v zvezi z dodano vrednostjo, ki jo je kljub vsemu priskrbel naročitelju, nadomestilo iz navedene določbe ne sme zajemati škode, ki ni neposredno povezana s tem, da je zastopnik izgubil stranke.
Kot je navedeno v poročilu o uporabi člena 17 Direktive 86/653, ki ga je Komisija predstavila 23. julija 1996 (COM(96) 364 final), pa plačilo nadomestila, če zastopnik še naprej izpolnjuje potrebe istih strank po istih proizvodih, vendar za račun drugega naročitelja, ni ustrezno, ker ne obstaja prav tista škoda, ki naj bi se z njim nadomestila, saj zastopnik ne izgubi koristi od svojih strank.
Če torej podzastopnik nadaljuje svoje dejavnosti trgovskega zastopnika v razmerju do istih strank in za iste proizvode, vendar v okviru neposrednega razmerja z glavnim naročiteljem, in to tako, da nadomesti glavnega zastopnika, ki ga je pred tem najel, ta podzastopnik
a fortiori
ni utrpel nobene negativne posledice prenehanja svoje pogodbe o trgovskem zastopanju, sklenjene s tem glavnim zastopnikom.
Vendar mora nacionalno sodišče ustreznost plačila odpravnine presoditi glede na vse okoliščine primera, o katerem odloča.
Iz vseh navedenih razlogov izhaja, da je treba člen 17(2)(a) Direktive 86/653 razlagati tako, da odpravnina, ki jo je naročitelj plačal glavnemu zastopniku zaradi strank, ki jih je priskrbel podzastopnik, lahko pomeni veliko prednost glavnega zastopnika. Vendar se lahko plačilo odpravnine podzastopniku šteje za neustrezno v smislu te določbe, če ta podzastopnik nadaljuje svoje dejavnosti trgovskega zastopnika v razmerju do istih strank in za iste proizvode, vendar v okviru neposrednega razmerja z glavnim naročiteljem, in to tako, da nadomesti glavnega zastopnika, ki ga je pred tem najel.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 17(2)(a) Direktive Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (86/653/EGS)

je treba razlagati tako, da

odpravnina, ki jo je naročitelj plačal glavnemu zastopniku zaradi strank, ki jih je priskrbel podzastopnik, lahko pomeni veliko prednost glavnega zastopnika.

Vendar se lahko plačilo odpravnine podzastopniku šteje za neustrezno v smislu te določbe, če ta podzastopnik nadaljuje svoje dejavnosti trgovskega zastopnika v razmerju do istih strank in za iste proizvode, vendar v okviru neposrednega razmerja z glavnim naročiteljem, in to tako, da nadomesti glavnega zastopnika, ki ga je pred tem najel.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.