CELEX: 62021CJ0238
Előzetes döntéshozatal
Környezet
Hulladékok
2008/98/EK irányelv
A 3. cikk 1. pontja
Az 5. cikk (1) bekezdése
A 6. cikk (1) bekezdése
Kitermelt föld
A »hulladék« és a »melléktermék« fogalma
A hulladékstátusz megszűnése

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. november 19‑i 2008/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2008. L 312., 3. o.
) 6. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Porr Bau GmbH, építési vállalkozás (a továbbiakban: Porr Bau) és a Bezirkshauptmannschaft Graz‑Umgebung (graz‑Umgebung körzet közigazgatási hatósága) között, annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy e hatóság megállapítása szerint a mezőgazdasági területekre szórt kitermelt föld hulladéknak minősül.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1991. március 18‑i 91/156/EGK tanácsi irányelvvel (
HL 1991. L 78., 32. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 3. o.) módosított, a hulladékokról szóló, 1975. július 15‑i 75/442/EGK tanácsi irányelv (
HL 1975. L 194., 39. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o.) (a továbbiakban: 75/442 irányelv) alapvető célkitűzése – harmadik preambulumbekezdése értelmében – az emberi egészségnek és a környezetnek a hulladék gyűjtése, szállítása, kezelése, tárolása és lerakása által okozott káros hatások elleni védelme volt. A 75/442 irányelvet hatályon kívül helyezte és felváltotta a hulladékokról szóló, 2006. április 5‑i 2006/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2006. L 114., 9. o.
), amelyet a későbbiekben hatályon kívül helyezett az annak helyébe lépő 2008/98 irányelv.
A 2008/98 irányelv (6), (8), (11), (22) és (29) preambulumbekezdése értelmében:
(6)
Minden hulladékgazdálkodási politika elsődleges célja a hulladékkeletkezés és ‑gazdálkodás emberi egészségre és környezetre gyakorolt negatív hatásainak minimalizálása kell, hogy legyen. A hulladékpolitikának az erőforrások felhasználásának csökkentésére kell törekednie, és előnyben kell részesítenie a hulladékhierarchia alkalmazását.
[…]
(8)
[…] A természeti erőforrások megőrzése érdekében ösztönözni kell továbbá a hulladékhasznosítást és a hasznosított anyagok felhasználását. […]
[…]
(11)
A kitermelt szennyezetlen talajt és a természetben előforduló egyéb anyagok hulladékstátuszát, amennyiben a kitermelésük helyétől eltérő helyen kerülnek használatra, ezen irányelv hulladékra vonatkozó fogalommeghatározásával, valamint a melléktermékekre vagy a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezéseivel összhangban kell értelmezni.
[…]
(22)
[…] A hulladék fogalommeghatározás bizonyos aspektusainak részletesebb meghatározása érdekében az irányelvnek tisztáznia kell az alábbiakat:
[…]
hogy bizonyos hulladékok mikor szűnnek meg hulladéknak lenni, a hulladékstátusz megszűnése tekintetében olyan kritériumok kidolgozása révén, amelyek magas fokú környezetvédelmet biztosítanak, valamint környezeti és gazdasági haszonnal járnak; többek között az építési és bontási hulladék […] olyan lehetséges hulladékkategóriák, amelyek vonatkozásában a hulladékstátusz megszűnése tekintetében előírásokat és kritériumokat kell meghatározni. A hulladékstátusz megszűnésének eléréséhez hasznosítási műveletként elegendő annak ellenőrzése, hogy a hulladék megfelel‑e a hulladékstátusz megszűnésre vonatkozó kritériumoknak.
[…]
(29)
A tagállamoknak támogatniuk kell az újrafeldolgozott anyagok (például a hasznosított papír) használatát a hulladékhierarchiával és az újrafeldolgozó társadalom céljával összhangban, és amennyiben lehetséges, nem szabad támogatniuk az ilyen újrafeldolgozott anyagok hulladéklerakóban való elhelyezését vagy elégetését”.
Ezen irányelv „Tárgy, hatály és fogalommeghatározások” címet viselő I. fejezete tartalmazza az irányelv 1–7. cikkét.
Ezen irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv intézkedéseket állapít meg a környezet és az emberi egészség védelme érdekében, amelyet a hulladékkeletkezés és ‑gazdálkodás káros hatásainak megelőzése vagy csökkentése, valamint az erőforrás‑felhasználás globális hatásainak csökkentése és e felhasználás hatékonyságának javítása révén kíván megvalósítani”.
Ugyanezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1)
»hulladék«: olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles;
[…]
15.
»hasznosítás«: bármely művelet, amelynek fő eredménye az, hogy a hulladék hasznos célt szolgál annak révén, hogy olyan más anyagok helyébe lép, amelyeket egyébként valamely konkrét funkció betöltésére használtak volna, vagy amelynek eredményeként a hulladékot oly módon készítik elő, hogy az ezt a funkciót akár az üzemben, akár a szélesebb körű gazdaságban betölthesse. A II. melléklet tartalmazza a hasznosítási műveletek nem kimerítő listáját;
16.
»újrahasználatra való előkészítés«: ellenőrzési, tisztítási és javítási hasznosítási műveletek, amelyek során a már hulladékká vált terméket vagy alkatrészt előkészítik annak érdekében, hogy bármilyen egyéb előkezelés nélkül újra felhasználják;
[…]
19.
»ártalmatlanítás«: minden olyan művelet, amely nem számít hasznosításnak, még akkor is, ha a művelet másodlagos jelleggel anyag‑ vagy energiavisszanyerést eredményez. Az I. melléklet tartalmazza az ártalmatlanítási műveletek nem kimerítő listáját;
[…]”.
A 2008/98 irányelv „Hulladékhierarchia” című 4. cikkének szövege a következő:
„(1)   Az alábbi hulladékhierarchiát elsőbbségi sorrendként kell alkalmazni a hulladékmegelőzésre és ‑gazdálkodásra vonatkozó jogszabályok és politika terén:
a)
megelőzés;
b)
újrahasználatra való előkészítés;
c)
újrafeldolgozás;
d)
egyéb hasznosítás, például energetikai hasznosítás; valamint
e)
ártalmatlanítás.
(2)   Az (1) bekezdésben említett hulladékhierarchia alkalmazásakor a tagállamok intézkedéseket tesznek azon lehetőségek ösztönzésére, amelyek a legjobb általános környezeti eredményt hozzák.
[…]”
Ugyanezen irányelv 5. cikke, amelynek címe „Melléktermékek”, (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
Valamely anyagot vagy tárgyat – amely olyan előállítási folyamat során keletkezik, amelynek elsődleges célja nem ezen termék előállítása – csak akkor lehet nem a 3. cikk 1. pontjában említett hulladéknak, hanem mellékterméknek tekinteni, ha az alábbi feltételek teljesülnek:
a)
az anyag vagy a tárgy további felhasználása biztosított;
b)
az anyag vagy a tárgy további, a szokásos ipari gyakorlattól eltérő feldolgozás nélkül, közvetlenül felhasználható;
c)
az anyagot vagy tárgyat valamely előállítási folyamat szerves részeként állítják elő; valamint
d)
a további használat jogszerű, azaz a konkrét használat tekintetében az anyag vagy a tárgy megfelel a termék adott használatára, valamint a környezet‑ és az egészségvédelemre vonatkozó összes követelménynek, és nincsenek a környezetet és az emberi egészséget általánosan károsító hatásai”.
Az említett irányelvnek „A hulladékstátusz megszűnése” című 6. cikke értelmében:
„(1)   Egy adott hulladék megszűnik a 3. cikk 1. pontja értelmében hulladék lenni, amennyiben hasznosítási műveleten, beleértve az újrafeldogozást, esett át, és megfelel az alábbi feltételekkel összhangban kidolgozandó konkrét kritériumoknak:
a)
az anyagot vagy tárgyat általánosan használják, adott rendeltetéssel;
b)
az anyagnak vagy tárgynak van piaca, vagy van rá kereslet;
c)
az anyag vagy tárgy megfelel az adott rendeltetések műszaki követelményeinek és a termékekre vonatkozó hatályos jogszabályoknak és előírásoknak; és
d)
az anyag vagy tárgy felhasználása nem idéz elő általános káros környezeti vagy egészségügyi hatásokat.
A kritériumok szükség esetén a szennyező anyagok határértékeit is tartalmazzák, és figyelembe veszik az anyag vagy a tárgy lehetséges káros környezeti hatásait.
[…]
(4)   Ha közösségi szinten nem határoztak meg kritériumokat az (1) és (2) bekezdésben foglalt eljárás szerint, a tagállamok eseti alapon határozhatnak arról, hogy egy konkrét hulladék megszűnt‑e hulladéknak lenni az alkalmazandó esetjog figyelembevételével. […]”
Ugyanezen irányelv „Újrahasználat és újrafeldolgozás” című 11. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„Az ezen irányelv célkitűzéseinek való megfelelés, valamint a magas forráshatékonysági szinttel működő, európai újrafeldolgozó társadalom irányába való elmozdulás érdekében a tagállamok megteszik a következő célok eléréséhez szükséges intézkedéseket:
[…]
b)
2020‑ig a nem veszélyes építési és bontási hulladékok újrahasználatra történő előkészítését, újrafeldolgozását és az egyéb, anyagában történő hasznosítását, ideértve a feltöltési műveleteknél más anyagok helyettesítésére történő használatot, de nem beleértve a természetesen előforduló, a hulladékjegyzék 17 05 04‑es kategóriájában maghatározott hulladékokat, tömegében minimum 70%‑ra kell növelni.”
A 2008/98 irányelv II. mellékletében felsorolt hasznosítási műveletek között szerepel többek között „[t]alajban történő hasznosítás, amely mezőgazdasági vagy ökológiai szempontból előnyös”.
Az osztrák jog
Az Abfallwirtschaftsgesetz 2002 (a hulladékgazdálkodásról szóló 2002. évi szövetségi törvény) 2. §‑ának (1) bekezdése előírja:
„Az e szövetségi törvény értelmében vett hulladékok olyan ingó dolgok,
1.
amelyektől a birtokosuk megvált vagy megválni szándékozik, vagy
amelyek hulladékként történő gyűjtése, tárolása, szállítása és kezelése a közérdekek veszélyeztetésének elkerülése érdekében szükséges (az 1. § (3) bekezdése)”.
E törvény 5. §‑ának (1) bekezdése értelmében:
„A (2) bekezdésben említett rendelet vagy a hulladékokról szóló 2008/98/EK irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében említett rendelet eltérő rendelkezése hiányában a meglévő anyagok hulladéknak minősülnek mindaddig, amíg azokat vagy az azokból közvetlenül kinyert anyagokat fel nem használják nyersanyagok vagy az elsődleges nyersanyagokból előállított termékek helyettesítőjeként. A 2. § (5) bekezdésének 6. pontja szerinti újrahasználatra való előkészítés esetén a hulladékstátusz megszűnése e hasznosítási művelet végén következik be”.
Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Több mezőgazdasági termelő a Porr Bauhoz fordult, hogy a talaj rekultivációja vagy a mezőgazdasági művelési területek javítása céljából kitermelt földet szerezzen be tőle. Ebben az időpontban nem volt biztos, hogy e vállalkozás eleget tud tenni kérésüknek. E kérés nyomán a Porr Bau megfelelő építési projektet választott a föld kitermelése céljából. E társaság ekként leszállította a kért anyagot, azaz az A1 osztályba – amely az osztrák jog értelmében a kitermelt talaj legmagasabb minőségi osztálya – tartozó, szennyezetlen kitermelt földet. Az osztrák jognak megfelelően ezen anyagok felhasználása megfelelő az ilyen területkiigazításhoz, és azok használata jogszerű.
2018. május 4‑én a Porr Bau annak megállapítását kérte a Graz‑Umgebung járás közigazgatási hatóságától, hogy az általa szállított kitermelt föld nem minősül hulladéknak, másodlagosan pedig annak, hogy a tervezett munkálatok nem minősülnek szennyezett terület után fizetendő hozzájárulásra vonatkozó kötelezettség hatálya alá tartozó tevékenységnek.
2020. szeptember 14‑i határozatával e hatóság megállapította, hogy az említett anyagok a 2002. évi hulladékgazdálkodásról szóló 2002. évi szövetségi törvény 2. §‑ának (1) bekezdése értelmében vett hulladéknak minősülnek, és hogy hulladékstátuszuk lényegében a szövetségi hulladékgazdálkodási tervben meghatározott bizonyos formai követelmények be nem tartása miatt nem szűnt meg.
A Porr Bau által e határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem tárgyában eljáró Landesverwaltungsgericht Steiermark (stájerországi regionális közigazgatási bíróság, Ausztria) kételkedik abban, hogy az ügy tárgyát képező anyagok a 2008/98 irányelv értelmében „hulladéknak” minősülnek‑e. Ezenfelül e bíróság megjegyzi, hogy amennyiben igen, úgy meg kell vizsgálnia, hogy e hulladékstátusz megszűnt‑e.
Az említett bíróság hangsúlyozza, hogy az említett anyagokat ellenőrzési műveletnek vetették alá, így azok közvetlenül felhasználhatók. Rámutat arra, hogy a jelen ügyben ezen anyagokat a mezőgazdasági szerkezet javítása céljából használták fel, hogy ezen anyagokra szükség van, a műszaki követelményeket betartották, és egyébként nem gyakoroltak káros hatást a környezetre vagy az egészségre. Ezenkívül e megközelítés célja a hulladékok megelőzése és az ilyen anyagok nyersanyagokkal való helyettesítése.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az osztrák jog szerint csak két tevékenység szünteti meg a hulladékstátuszt, jelesül egyrészről a vizsgálat, tisztítás vagy javítás útján történő újrahasználatra való előkészítés, másrészről pedig az érintett anyagoknak nyersanyagokkal való helyettesítése céljából történő tényleges felhasználása. A kitermelt földet illetően az alkalmazandó követelmények szigorúbbak, mivel az újrahasználatra való előkészítés nem szünteti meg hulladékstátuszukat. Így e bíróság úgy véli, hogy az Ausztriában jelenleg hatályos jogi helyzet és az általánosan elfogadott értelmezés szerint a hulladékstátusz megszűnése az uniós joggal ellentétesen korlátozott.
Ugyanis, noha a szóban forgó kitermelt föld a legmagasabb minőségi osztályba tartozik, és mind technikai, mind jogi szempontból megfelelő a szóban forgó mezőgazdasági területek javításához, a – szigorúan értelmezett – szövetségi hulladékgazdálkodási tervben előírt formai követelmények megakadályozhatják ezen anyagok hulladékstátuszának megszűnését.
Ezáltal, a kérdést előterjesztő bíróság szerint, tilos az olyan tevékenység, mint a mezőgazdasági területek kitermelt föld segítségével történő javítása, amely tevékenység nyersanyag helyettesítésére szolgál, és amely a 2008/98 irányelv által előírt hulladékhierarchia alapján kötelező. Ez – az irányelv céljaival ellentétesen – ösztönözné az elsődleges nyersanyagok használatát és a hasznosításra tökéletesen alkalmas másodlagos nyersanyagok, mint például a kitermelt föld hulladéklerakóban való lerakását.
E körülmények között a Landesverwaltungsgericht Steiermark (stájerországi regionális közigazgatási bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e a [2008/98 irányelv] 6. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján a hulladékstátusz csak akkor szűnik meg, amikor a hulladékot vagy maradékot vagy az azokból kinyert anyagokat közvetlenül nyersanyagok vagy elsődleges nyersanyagokból származó termékek helyettesítésére felhasználják, vagy ha újrahasználatra előkészítik?
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
2)
Ellentétes‑e a [2008/98 irányelv] 6. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján a kitermelt föld hulladékstátusza legkorábban nyersanyagok vagy elsődleges nyersanyagokból származó termékek helyettesítésével szűnhet meg?
Az első és/vagy a második kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
3)
Ellentétes‑e a [2008/98 irányelv] 6. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a kitermelt föld hulladékstátusza nem szűnhet meg, ha a végrehajtott intézkedésre környezeti szempontból semmilyen releváns hatással nem bíró formai követelményeket (különösen nyilvántartási és dokumentációs kötelezettségeket) nem vagy nem maradéktalanul tartanak be, noha a kitermelt föld igazolhatóan nem éri el a tervezett konkrét felhasználási célra vonatkozó határértékeket (minőségi osztály)?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdést. A Bíróság ezenkívül figyelembe vehet olyan uniós jogi szabályokat, amelyekre a nemzeti bíróság a kérdésében nem hivatkozott (2022. augusztus 1‑iUniqa Asigurări ítélet,
C‑267/21
,
EU:C:2022:614
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ugyancsak a Bíróság feladata, hogy a kérdéseket a nemzeti szabályozás és az e tekintetben kizárólagos hatáskörrel rendelkező kérdést előterjesztő bíróság által meghatározott ténybeli háttérre támaszkodva megválaszolja, és ez utóbbi bíróságot az uniós jog értelmezésére vonatkozó minden olyan szempontról tájékoztassa, amely lehetővé teheti számára, hogy megítélje e szabályozásnak az érintett irányelvvel való összeegyeztethetőségét (2022. február 10‑iPhilips Orăştie ítélet,
C‑487/20
,
EU:C:2022:92
,
21.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság kételyeinek ad hangot azon kérdést illetően, hogy az alapügy tárgyát képező kitermelt föld a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében „hulladéknak” minősül‑e. E bíróság kiemeli ugyanis, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita egyik tárgyát az a kérdés képezi, hogy a szennyezetlen kitermelt földet, amely a nemzeti szabályozás értelmében a legmagasabb minőségi kategóriába tartozik, „hulladéknak” kell‑e minősíteni.
Az osztrák kormány arra hivatkozik, hogy az osztrák jog értelmében, ha valamely építési projekt során anyagokat termelnek ki vagy bontanak el, az építtető fő célja általában az, hogy e projektet úgy fejezze be, hogy az említett anyagok ne akadályozzák, ennélfogva ezeket a megválás szándékával távolítják el az építési területről.
A PORR Bau úgy véli, hogy a jelen ügyben nem ez a helyzet, és arra hivatkozik, hogy az alapügyben szóban forgó kitermelt föld megfelel a 2008/98 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeknek, és így „mellékterméknek” minősülhet.
Abban az esetben, ha ezen anyagot mégis „hulladéknak” kell minősíteni, a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy ezen anyagnak a szennyezett terület utáni hozzájárulás tárgyát kell képeznie, továbbá meg kell vizsgálni, hogy az említett anyag hulladékstátusza megszűnt‑e, és ha igen, mikor.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2008/98 irányelv (11) preambulumbekezdése értelmében a kitermelt szennyezetlen talaj és a természetben előforduló egyéb anyagok hulladékstátuszát, amennyiben a kitermelésük helyétől eltérő helyen kerülnek használatra, ezen irányelv hulladékra vonatkozó fogalommeghatározásával, valamint a melléktermékekre vagy a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezéseivel összhangban kell értelmezni.
Következésképpen ahhoz, hogy hasznos választ lehessen adni a kérdést előterjesztő bíróság számára, meg kell állapítani, hogy kérdéseivel, amelyeket együtt célszerű tárgyalni, e bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontját, 5. cikkének (1) bekezdését és 6. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az olyan szennyezetlen anyagokat, amelyek a nemzeti jog értelmében a legmagasabb minőségi osztályba tartoznak, egyrészt még akkor is „hulladéknak” kell minősíteni, ha megállapítást nyert, hogy ezen anyagok megfelelnek a„melléktermék” fogalmának, másrészt ezen anyagok hulladékstátusza csak akkor szűnik meg, ha azokat közvetlenül felhasználják helyettesítésre, és ha a hulladék birtokosa betartja a környezetvédelmi szempontból nem releváns formai követelményeket.
A kitermelt föld „hulladéknak” vagy „mellékterméknek” való minősítéséről
A 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja úgy határozza meg a „hulladék” fogalmát, hogy az „olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles”.
E tekintetben a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy a „hulladéknak” való minősítés mindenekelőtt a birtokos magatartásán és a „megválni” kifejezés jelentésén alapul (2020. október 14‑i Sappi Austria Produktion és Wasserverband „Region Gratkorn‑Gratwein” ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
42.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A „megválni” kifejezést illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy e kifejezést a 2008/98 irányelv céljának fényében kell értelmezni, amely a (6) preambulumbekezdése szerint a hulladékkeletkezés és ‑gazdálkodás emberi egészségre és környezetre gyakorolt negatív hatásainak minimalizálása, valamint az EUMSZ 191. cikk (2) bekezdése alapján, amely előírja, hogy az Európai Unió környezetpolitikájának célja a magas szintű védelem, és ez a politika – többek között – az elővigyázatosság és a megelőző cselekvés elvén alapul. Ebből következik, hogy a „megválni” kifejezés, és így a 2008/98 irányelv 3. cikke (1) bekezdése szerinti „hulladék” fogalma nem értelmezhető megszorítóan (2019. július 4‑iTronex ítélet,
C‑624/17
,
EU:C:2019:564
,
18.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Pontosabban a 2008/98 irányelv szerinti „hulladék” fennállását egyebekben a körülmények összességére tekintettel kell megvizsgálni, amelyek közül bizonyos körülmények utalhatnak valamely anyagtól vagy tárgytól való, a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében vett, „megválást” jelző cselekedet, szándék vagy kötelezettség meglétére (lásd ebben az értelemben: 2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ilyen valószínűsítő körülmények közé tartozik az, hogy a felhasznált anyag termelési vagy fogyasztási maradékanyag, azaz olyan termék, amelyre nem irányult a termelés, és amelynek esetleges felhasználására – az összetételének a környezetre veszélyes jellege miatt – különleges gondossági körülmények mellett kell, hogy sor kerüljön (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
46.
és
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezenkívül a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy valamely anyag kezelési vagy felhasználási módja nem meghatározó abból a szempontból, hogy ezen anyag „hulladéknak” minősül‑e, vagy sem, és a „hulladék” fogalma nem zárja ki az ismételt gazdasági felhasználásra alkalmas anyagokat és tárgyakat. A 2008/98 irányelv által felállított felügyeleti és gazdálkodási rendszer célja ugyanis, hogy minden olyan anyagra és tárgyra vonatkozzon, amelytől a birtokosa megválik, akkor is, ha ezek piaci értékkel rendelkeznek, és újrafeldolgozás, hasznosítás vagy ismételt felhasználás céljából üzletszerűen gyűjtik őket (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Különös figyelmet kell szentelni ezenfelül annak a körülménynek, hogy a szóban forgó anyag vagy tárgy használhatatlan vagy azzá vált a birtokosa számára, így ez az anyag vagy tárgy tehernek minősül, amelytől az említett személy meg kíván válni. Ha ugyanis ez a helyzet, akkor fennáll annak a veszélye, hogy a birtokos a környezet veszélyeztetésére alkalmas módon válik meg a birtokában lévő anyagtól vagy tárgytól, különösen azt elhagyva, lerakva vagy ellenőrizetlenül ártalmatlanítva. Mivel ezen anyag vagy tárgy a 2008/98 irányelv szerinti „hulladék” fogalmába tartozik, arra ezen irányelv rendelkezései vonatkoznak, ami azzal jár, hogy az említett anyag vagy tárgy hasznosítása vagy ártalmatlanítása az emberi egészség veszélyeztetése, valamint anélkül kell, hogy történjen, hogy az alkalmazott eljárások vagy módszerek veszélyeztetnék a környezetet (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben valamely anyag vagy tárgy előzetes átalakítási művelet nélküli ismételt felhasználásának valószínűségi foka releváns szempontnak minősül annak értékeléséhez, hogy az a 2008/98 irányelv értelmében vett hulladék‑e, vagy sem. Ha az érintett anyag vagy tárgy ismételt felhasználásának puszta lehetőségén túlmenően a birtokos számára e felhasználás gazdasági előnyt is eredményez, az ilyen ismételt felhasználás valószínűsége magas. Ebben az esetben a kérdéses anyagot vagy tárgyat már nem olyan teherként lehet elemezni, amelytől a birtokosa „megválni” szándékozna, hanem úgy, mint valódi terméket (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
50.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Egyes esetekben ugyanis a – nem elsősorban termelési célú kitermelés vagy gyártás során keletkezett – anyagok vagy tárgyak nem maradékanyagnak, hanem mellékterméknek minősülhetnek, amelytől a birtokosa nem „megválni” szándékozik a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében, hanem amelyet adott esetben az azt előállító gazdasági szereplőtől eltérő gazdasági szereplők igényeinek kielégítésére, számára kedvező feltételekkel, egy későbbi folyamat során kíván felhasználni vagy forgalomba hozni, feltéve hogy ez az újrafelhasználás nem csupán esetleges, hanem biztos, nem tesz szükségessé előzetes átalakítást, és illeszkedik a termelési folyamatba (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
51.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Amint azt a Bíróság megállapította, semmiképp nem igazolható ugyanis a birtokosuk által, bármely hasznosítást szolgáló művelettől függetlenül, előnyös feltételekkel felhasználni vagy kereskedelmi forgalomba bocsátani tervezett anyagoknak vagy termékeknek a 2009/98 irányelv annak biztosítására irányuló követelményeinek hatálya alá vonása, hogy a hasznosítási és ártalmatlanítási műveletek az emberi egészség veszélyeztetése, valamint anélkül történjenek, hogy az alkalmazott eljárások vagy módszerek veszélyeztetnék a környezetet. Mindazonáltal a „hulladék” fogalmának széles körű értelmezésére irányuló kötelezettségre figyelemmel ez csak azokra a helyzetekre vonatkozik, amelyekben a kérdéses anyag vagy tárgy újrahasznosítása nem csupán esetleges, hanem biztos, anélkül hogy azt megelőzően a 2008/98 irányelv II. mellékletében foglalt hulladékhasznosítási eljárások egyikét igénybe kellene venni, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
52.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 2008/98 irányelv 5. cikkének (1) bekezdéséből ugyanis egyrészt az következik, hogy a „melléktermék” olyan anyag vagy tárgy, amely olyan előállítási folyamat során keletkezik, amelynek elsődleges célja nem ezen termék előállítása, és amely megfelel az ezen 5. cikk (1) bekezdésének a)–d) pontjában felsorolt bizonyos feltételeknek.
Amint az e rendelkezésből következik, egy olyan anyag vagy tárgy, amely olyan előállítási folyamat során keletkezik, amelynek elsődleges célja nem ezen termék előállítása, kizárólag akkor minősülhet „mellékterméknek”, nem pedig az ezen irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében vett „hulladéknak”, ha az alábbi kumulatív feltételek teljesülnek. Először, az anyag vagy a tárgy további felhasználásának biztosítottnak kell lennie. Másodszor, az anyagnak vagy a tárgynak további, a szokásos ipari gyakorlattól eltérő feldolgozás nélkül, közvetlenül felhasználhatónak kell lennie. Harmadszor, az anyagot vagy tárgyat valamely előállítási folyamat szerves részeként kell előállítani. Negyedszer, a további használatnak jogszerűnek kell lennie, azaz a konkrét használat tekintetében az anyagnak vagy a tárgynak meg kell felelnie a termék adott használatára, valamint a környezet‑ és az egészségvédelemre vonatkozó összes követelménynek, és nem lehetnek a környezetet és az emberi egészséget általánosan károsító hatásai.
Egy olyan anyag vagy tárgy, amely a 2008/98 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében „mellékterméknek” minősül, nem tekinthető az ezen irányelv hatálya alá tartozó hulladéknak. Ekként e rendelkezés értelmében a „mellékterméki” minőség és a hulladékstátusz kölcsönösen kizárja egymást (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
71.
pont).
E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy ezen irányelv értelmében a szándékosan vagy más kőolajtermék tüzelőanyagokkal egyszerre olajfinomítóban előállított és az olajfinomító vagy más ipari üzemek energiaszükségletének fedezésére tüzelőanyagként bizonyosan elhasznált petrolkoksz nem minősül hulladéknak. A tenyésztőüzemi szennyvíz ugyanezekkel a feltételekkel kerülheti el a „hulladékká” minősítést, ha törvényes trágyázási gyakorlat keretében, jól azonosított földeken termőföld trágyázására használják, és ha tárolása e trágyázási művelet szükségleteihez igazodva korlátozott (lásd ebben az értelemben: 2005. szeptember 8‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet,
C‑121/03
,
EU:C:2005:512
,
59.
és
60.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az előtte folyamatban lévő ügy tényállásának értékelésére kizárólagos hatáskörrel rendelkező, kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a jelen ítélet 32–39. pontjában felidézett megfontolásokra tekintettel a Porr Baunak ténylegesen szándékában állt‑e, hogy „megváljon” az alapügyben szóban forgó kitermelt földtől, miáltal az hulladéknak minősül a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében.
E bíróságnak meg kell vizsgálnia különösen azt, hogy e kitermelt föld olyan tehernek minősül‑e, amelytől ez az építési vállalkozás meg akart válni, miáltal fennáll a veszélye annak, hogy ez az építési vállalkozás veszélyeztetheti a környezetet, különösen ezen anyagot elhagyása, lerakása vagy ellenőrizetlenül történő ártalmatlanítása útján.
Mindemellett a Bíróságnak meg kell adnia az említett bíróság számára az előtte folyamatban lévő ügy megoldása szempontjából hasznos útmutatásokat (2020. október 14‑iSappi Austria Produktion és WasserverbandRegion Gratkorn‑Gratwein ítélet,
C‑629/19
,
EU:C:2020:824
,
53.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a Bíróság tudomására hozott tényezőkből az tűnik ki, hogy helyi mezőgazdasági termelők még az alapügyben szereplő anyagok kitermelése előtt kifejezett kérelemmel éltek ezen anyagok nyújtása iránt. Miután megfelelő építési projekt adódott, elérhetővé téve a kért anyagok kitermelését, e kérelem nyomán a Porr Bau vállalta e kitermelt föld rendelkezésre bocsátását, továbbá megállapodás jött létre arról, hogy e vállalkozás e kitermelt föld segítségével elvégzi megfelelő módon meghatározott mezőgazdasági területek rekultivációját vagy talajjavítását. E tényezők, amennyiben bebizonyosodnak, aminek meghatározása a kérdést előterjesztő bíróság feladata, nem tűnnek úgy, mint amelyek megalapozzák az érintett építési vállalkozás azon szándékát, hogy az említett anyagoktól megszabaduljon.
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben szóban forgó kitermelt földet a 2008/98 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „mellékterméknek” kell‑e minősíteni.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az e rendelkezésben előírt, a jelen ítélet 43. pontjában felidézett valamennyi feltétel teljesül‑e.
Ami először is az ezen irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt feltételt illeti, amely szerint az anyag vagy tárgy későbbi felhasználása biztosított, a jelen esetben e bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az érintett mezőgazdasági termelők a Porr Baunál határozottan kötelezettséget vállaltak‑e az alapügyben szóban forgó kitermelt föld szállítására, hogy azokat mezőgazdasági területek rekultivációja vagy talajjavítása céljából felhasználják, valamint hogy ezen anyagot és a leszállított mennyiségeket ténylegesen az említett munkálatok kivitelezésére szánták‑e, és azok szigorúan e kivitelezés szükségleteire korlátozódtak‑e.
Abban az esetben, ha az említett kitermelt földet nem azonnal szállították, olyan észszerű időtartamú tárolást kell engedélyezni, amely lehetővé teszi ideiglenes tárolásukat, egészen azon munkák befejezéséig, amelyekre szánták őket. Amint az a jelen ítélet 45. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatából következik, e tárolás időtartama ugyanakkor nem haladhatja meg az ahhoz szükséges időt, hogy az érintett vállalkozás megfelelően teljesíthesse szerződéses kötelezettségeit (lásd ebben az értelemben: 2013. október 3‑iBrady ítélet,
C‑113/12
,
EU:C:2013:627
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor, ami a 2008/98 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt azon feltételt illeti, amely szerint az anyagnak vagy tárgynak további, a szokásos ipari gyakorlattól eltérő feldolgozás nélkül, közvetlenül felhasználhatónak kell lennie, emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó kitermelt föld minőség‑ellenőrzés tárgyát képezte, amely azt tanúsítja, hogy magas minőségi osztályba tartozó, szennyezetlen anyagról van szó. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata megbizonyosodni arról, hogy nem volt szükség ezen anyagok átalakítására vagy kezelésére későbbi felhasználásukat megelőzően.
Harmadszor, ami a 2008/98 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt feltételt, valamint azt a kérdést illeti, hogy az említett anyagot a Porr Bau valamely előállítási folyamatának szerves részeként állítják‑e elő, meg kell állapítani, amint azt a főtanácsnok az indítványának 41. és 47. pontjában tette, hogy a kitermelt talaj a gazdasági tevékenységként folytatott építési tevékenység során általában elvégzett egyik első lépés elkerülhetetlen eredménye, amely a földterület átalakításához vezet.
Negyedszer, a szóban forgó anyag vagy tárgy további használata jogszerűségének feltételét illetően a 2008/98 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének d) pontja különösen azt írja elő, hogy a további használat jogszerű, azaz a konkrét használat tekintetében az anyagnak vagy a tárgynak meg kell felelnie a termék adott használatára, valamint a környezet‑ és az egészségvédelemre vonatkozó összes követelménynek, és nem lehetnek a környezetet és az emberi egészséget általánosan károsító hatásai.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk szerint az alapügyben szóban forgó kitermelt földet az újrahasználatot megelőzően elvégzett minőségi elemzést követően a szennyezetlen kitermelt föld osztrák jogszabályok által, különösen a szövetségi hulladékgazdálkodási terv keretében – amely különös követelményeket ír elő a hulladék mennyiségének, szennyezőanyagainak és szennyező hatásainak a csökkentésére – meghatározott legmagasabb minőségi osztályba tartozó anyagként sorolták be. E hulladékgazdálkodási terv azt is rögzíti, hogy a legmagasabb minőségi osztályba tartozó szennyezetlen kitermelt föld rekultivációra vagy talajjavításra alkalmas, és e célból engedélyezett.
E felhasználás főszabály szerint megfelel a 2008/98 irányelv célkitűzéseinek. Meg kell ugyanis állapítani, hogy a kitermelt föld építési anyag formájában történő felhasználása, amennyiben az szigorú minőségi követelményeknek felel meg, jelentős előnyökkel szolgál a környezet számára, mivel – amint azt ezen irányelv 11. cikke (2) bekezdésének b) pontja megköveteli – hozzájárul a hulladékok csökkentéséhez, a természeti erőforrások megőrzéséhez, valamint a körforgásos gazdaság kialakításához.
Ezenkívül, amint arra a főtanácsnok az indítványának 73. pontjában rámutatott, meg kell állapítani, hogy a legmagasabb minőségi osztályba tartozó kitermelt föld mezőgazdasági területek rekultivációja és talajjavítása céljából történő felhasználása lehetővé teszi az említett irányelv 4. cikkében meghatározott hulladékhierarchia tiszteletben tartását.
Ellenkező esetben a kérdést előterjesztő bíróság, amennyiben arra a következtetésre jutna, hogy az alapügyben szóban forgó kitermelt föld a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontja értelmében vett „hulladéknak” minősül, arra keres választ, hogy ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az ilyen anyagok hulladékstátusza csak akkor szűnik meg, ha azokat közvetlenül helyettesítik, és birtokosuk megfelel a környezetvédelmi szempontból nem releváns formai követelményeknek.
A kitermelt föld hulladékstátuszának megszűnéséről
A 2008/98 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében egy adott hulladék megszűnik hulladék lenni, amennyiben hasznosítási műveleten esett át, beleértve az újrafeldogozást. A hulladékstátusz megszűnése több feltétellel összhangban kidolgozandó konkrét kritériumokhoz is kötve van. Először is a szóban forgó anyagot vagy tárgyat általánosan kell használni, adott rendeltetéssel. Másodszor, az anyagnak vagy tárgynak kell hogy legyen piaca, vagy kell hogy legyen rá kereslet. Harmadszor, az anyagnak vagy tárgynak meg kell felelnie az adott rendeltetések műszaki követelményeinek és a termékekre vonatkozó hatályos jogszabályoknak és előírásoknak; negyedszer, az anyag vagy tárgy felhasználása nem idézhet elő általános káros környezeti vagy egészségügyi hatásokat.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a hulladékgazdálkodásról szóló 2002. évi szövetségi törvény 5. §‑ának (1) bekezdése előírja, hogy a használt anyagok vagy az azokból kinyert anyagok hulladékstátusza megszűnik, amikor azokat nyersanyagok vagy az elsődleges nyersanyagokból előállított termékek helyettesítőjeként közvetlenül felhasználják, vagy az újrafelhasználás céljából történő előkészítésük végén.
Ugyanakkor a kitermelt földet illetően e bíróság hangsúlyozza, hogy e hulladékstátusz csak akkor szűnik meg, ha ezen anyagokat nyersanyagként vagy elsődleges nyersanyagokból kinyert termékek helyettesítőjeként használták fel.
Egyébiránt az említett bíróság megjegyzi egyrészt, hogy ezen anyag hulladékstátusza nem szűnik meg az újrahasználatra való előkészítés útján történő hasznosítással. Másrészt ahhoz, hogy e státusz megszűnjön, a szövetségi hulladékgazdálkodási tervvel összhangban olyan formai követelményeknek kell teljesülniük, mint amilyenek a környezeti szempontból semmilyen releváns hatással nem bíró nyilvántartási és dokumentációs kötelezettségek.
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a 2008/98 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a nemzeti jog szerint a legmagasabb minőségi osztályba tartozó, szennyezetlen kitermelt föld hulladékstátusza csak akkor szűnik meg, ha azt nyersanyagok helyettesítésére használják, és azt követően, hogy eleget tettek az ilyen formai követelményeknek.
Először is meg kell állapítani, hogy noha a 2008/98 irányelv II. mellékletében felsorolt hasznosítási műveletek sorában szerepel a „[t]alajban történő hasznosítás, amely mezőgazdasági vagy ökológiai szempontból előnyös”, ezen irányelv (22) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a hulladékstátusz megszűnésének eléréséhez hasznosítási műveletként elegendő annak ellenőrzése, hogy a hulladék megfelel‑e a hulladékstátusz megszűnése időpontjának meghatározására vonatkozó kritériumoknak.
Amint arra a főtanácsnok indítványának 65. pontjában rámutatott, e preambulumbekezdés konkrét kifejeződést kap a 2008/98 irányelv 3. cikkének 16. pontjában, amely az „újrahasználatra való előkészítést” olyan „ellenőrzési, tisztítási és javítási” műveletként határozza meg, amely során a már hulladékká vált terméket vagy alkatrészt előkészítik annak érdekében, hogy bármilyen egyéb előkezelés nélkül újra felhasználják. E rendelkezés az újrahasználatra való előkészítést kifejezetten hasznosítási műveletnek minősíti.
Meg kell állapítani tehát, hogy a kitermelt föld minőségének és a benne található szennyezőanyagoknak a meghatározására alkalmas vizsgálat minősülhet „ellenőrzési műveletnek”, így tartozhat az „újrahasználatra való előkészítés” 2008/98 irányelv 3. cikkének 16. pontjában meghatározott fogalmába. Következésképpen az „újrahasználatra való előkészítési” művelet tárgyát képező hulladékok tekinthetők úgy, mint amelyek az ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett hasznosítási műveletnek lettek alávetve, ha újrahasználatuk nem tesz szükségessé semmilyen előkezelési műveletet.
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy az alapügyben az ellenőrzési műveletet követően teljesültek‑e az e 6. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételek tiszteletben tartásával meghatározott különös követelmények.
Ami a szövetségi hulladékgazdálkodási tervben az alapügyben szóban forgó kitermelt földre vonatkozóan előírt formai követelményeket illeti, meg kell állapítani, hogy a 2008/98 irányelv 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó kritériumok szükség esetén a szennyezőanyagok határértékeit is tartalmazzák, és figyelembe veszik az anyag vagy a tárgy lehetséges káros környezeti hatásait. Ezenkívül a tagállamok az ezen irányelv 6. cikkének (4) bekezdésében előírt keretek között mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek e kritériumok meghatározását illetően.
Ennélfogva, jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott formai követelmények szükségesnek bizonyulhatnak többek között a szóban forgó anyag minőségének és ártalmatlanságának biztosítása érdekében, azokat céljaik elérése érdekében úgy kell meghatározni, hogy ne veszélyeztessék a 2008/98 irányelv célkitűzéseinek megvalósítását.
A jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a jelen ítélet 17. pontjában említett határozat szerint az az értékelés, amely szerint az alapügyben szóban forgó kitermelt föld hulladékstátusza nem szűnt meg, lényegében a környezetvédelem szempontjából nem releváns formai követelmények be nem tartásának tudható be.
Márpedig fennállna a veszélye annak, hogy a 2008/98 irányelv által követett célkitűzések sérülnek, ha az ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételeknek megfelelően meghatározott különleges kritériumok tiszteletben tartása ellenére nem lehetne úgy tekinteni, hogy a legmagasabb minőségi osztályba tartozó kitermelt föld, amelynek tulajdonságai a mezőgazdasági struktúrák javítására szolgálhatnak, nem minősül olyan anyagnak, amely a környezetre vagy az emberi egészségre való felhasználása ártalmatlanságának biztosítását lehetővé tévő minőség‑ellenőrzést követően elveszítette a hulladékstátuszt.
Ugyanis, ha – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat – az ilyen kitermelt föld újrahasználatát ilyen, a környezetvédelem szempontjából nem releváns formai követelmények akadályoznák, azokat úgy kell tekinteni, mint amelyek ellentétesek a 2008/98 irányelv célkitűzéseivel, amely célkitűzések – amint az az irányelv (6), (8) és (29) preambulumbekezdéséből kitűnik – az ezen irányelv 4. cikkében előírt hulladékhierarchia alkalmazásának ösztönzésére irányulnak. Adott esetben az ilyen intézkedések sértenék ezen irányelv hatékony érvényesülését.
Nem engedhető meg, hogy ilyen, környezetvédelmi szempontból nem releváns formai követelmények olyan hatással járjanak, hogy veszélyeztetik a 2008/98 irányelv céljainak megvalósítását. A kérdést előterjesztő bíróság – a nemzeti joga rendelkezéseinek értelmezésére hatáskörrel rendelkező egyetlen bíróság – feladata annak vizsgálata, hogy a jelen ügyben ez a helyzet áll‑e fenn.
E megfontolásokból az következik, hogy ha az alapügyben szóban forgó kitermelt föld hasznosítási művelet tárgyát képezte, és megfelel a 2008/98 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének a)–d) pontjában foglalt feltételek tiszteletben tartásával meghatározott valamennyi különös követelménynek – aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata ‑, meg kell állapítani, hogy ezen anyag hulladékstátusza megszűnt.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2008/98 irányelv 3. cikkének 1. pontját és 6. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az olyan szennyezetlen kitermelt földet, amely a nemzeti jog értelmében a legmagasabb minőségi osztályba tartozik,
–
„hulladéknak” kell minősíteni, noha birtokosa nem szándékozik tőle megválni, és erre nem is köteles, és ezen anyag megfelel az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében a „mellékterméknek” való minősítéshez előírt feltételeknek, és
–
ezt a hulladékstátuszt csak akkor veszíti el, ha közvetlenül helyettesítésre használják fel, és birtokosa eleget tett a környezetvédelem szempontjából nem releváns formai követelményeknek, amennyiben ez utóbbiak veszélyeztetik az említett irányelv célkitűzéseinek megvalósítását.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

A hulladékokról és egyes irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. november 19‑i 2008/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének 1. pontját és 6. cikkének (1) bekezdését

a következőképpen kell értelmezni:

azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az olyan szennyezetlen kitermelt földet, amely e nemzeti jog értelmében a legmagasabb minőségi osztályba tartozik,

–
„hulladéknak” kell minősíteni, noha birtokosa nem szándékozik tőle megválni, és erre nem is köteles, és ezen anyag megfelel az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében a „mellékterméknek” való minősítéshez előírt feltételeknek, és

–
ezt a hulladékstátuszt csak akkor veszíti el, ha közvetlenül helyettesítésre használják fel, és birtokosa eleget tett a környezetvédelem szempontjából nem releváns formai követelményeknek, amennyiben ez utóbbiak veszélyeztetik az említett irányelv célkitűzéseinek megvalósítását.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.