CELEX: 62018CJ0294
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Energoefektivitāte
Direktīva 2012/27/ES
11. panta 1. punkts
Maksa par piekļuvi uzskaites un rēķinu informācijai
Galalietotāju tiesības saņemt visus savus rēķinus un rēķinu informāciju par viņu enerģijas patēriņu
Elektroenerģijas pamatmaksa
Elektroenerģijas piegādātāja piešķirta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (
OV 2012, L 315, 1. lpp.
), 11. panta 1. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību, ko aizsākusi
Oulun Sähkönmyynti Oy
, elektroenerģijas piegādātāja, saistībā ar
Energiavirasto
(Enerģētikas aģentūra, Somija) lēmumu par elektroenerģijas pamatmaksas ikmēneša atlaidi, kas ir piešķirta tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 2012/27 32. un 33. apsvērumā ir noteikts:
“32)
[Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvu 2006/32/EK [(2006. gada 5. aprīlis) par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 93/76/EEK (
OV 2006, L 114, 64. lpp.
)], [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvu 2009/72/EK [(2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (
OV 2009, L 211, 55. lpp.
)] un [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvu 2009/73/EK [(2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (
OV 2009, L 211, 94. lpp.
)] noteikumiem par uzskaiti un rēķiniem ir bijusi ierobežota ietekme uz enerģijas taupīšanu. Daudzviet Savienībā šie noteikumi nav palīdzējuši lietotājiem saņemt aktuālu informāciju par savu enerģijas patēriņu vai rēķinus, kas balstīti uz faktisko patēriņu, tik bieži, cik atbilstoši pētījumiem ir nepieciešams, lai patērētāji varētu regulēt savu enerģijas izmantošanu. Šo noteikumu nepietiekamās skaidrības dēļ ir arī saņemts liels skaits iedzīvotāju sūdzību saistībā ar telpu apkuri un karsto ūdeni daudzdzīvokļu namos.
33)
Lai uzlabotu galalietotāju iespējas attiecībā uz pieeju informācijai par sava individuālā enerģijas patēriņa uzskaiti un rēķiniem, ņemot vērā iespējas, ko sniedz viedo mēraparātu sistēmu īstenošana un viedo skaitītāju ieviešana dalībvalstīs, ir svarīgi, ka Savienības tiesību aktu prasības šajā jomā ir skaidrākas. Tam būtu jāpalīdz samazināt izmaksas, kas saistītas ar tādu viedo mēraparātu sistēmu ieviešanu, kuras aprīkotas ar enerģijas taupību veicinošām funkcijām, un sekmēt energopakalpojumu un pieprasījuma pārvaldības tirgus attīstību. Viedo mēraparātu sistēmu ieviešana ļautu bieži sagatavot rēķinus, pamatojoties uz faktisko patēriņu. Tomēr ir arī nepieciešams precizēt prasības, kas attiecas uz piekļuvi informācijai un uz godīgu un precīzu rēķinu sagatavošanu, kuru pamatā ir faktiskais patēriņš, gadījumos, kad viedie skaitītāji nebūs pieejami līdz 2020. gadam, tostarp attiecībā uz uzskaiti un rēķiniem par apkures, dzesēšanas un karstā ūdens individuālo patēriņu daudzdzīvokļu ēkās, kurās šos pakalpojumus nodrošina centralizēta siltumapgāde/dzesēšana vai šādās ēkās uzstādīta sava kopēja apkures sistēma.”
Direktīvas 2012/27 1. pantā “Mērķis un darbības joma” ir paredzēts:
“1.   Ar šo direktīvu izveido kopēju pasākumu sistēmu energoefektivitātes veicināšanai Savienībā, lai nodrošinātu Savienības 2020. gada 20 % energoefektivitātes pamatmērķa sasniegšanu un liktu pamatus turpmākiem energoefektivitātes uzlabojumiem pēc minētā termiņa.
[..]
2.   Šajā direktīvā paredzētās prasības ir minimālās prasības, un tās neliedz jebkurai dalībvalstij uzturēt spēkā vai ieviest stingrākus pasākumus. Šādi pasākumi ir saderīgi ar Savienības tiesību aktiem. Ja valsts tiesību aktos ir paredzēti stingrāki pasākumi, dalībvalstis šādus tiesību aktus dara zināmus Komisijai.”
Šīs direktīvas 10. panta “Rēķinu informācija” 3. punktā ir noteikts:
“Neatkarīgi no tā, vai viedie skaitītāji ir uzstādīti vai nav, dalībvalstis:
[..]
b)
nodrošina, lai galalietotājiem tiktu piedāvāta iespēja rēķinu informāciju un rēķinus saņemt elektroniskā formātā un lai viņi pēc pieprasījuma saņemtu skaidru un viegli saprotamu skaidrojumu par to, kā ir sagatavots viņu rēķins, it īpaši, ja rēķinu pamatā nav faktiskais patēriņš;
[..].”
Šīs direktīvas 11. panta “Maksa par piekļuvi uzskaites un rēķinu informācijai” 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, lai rēķinus un rēķinu informāciju par enerģijas patēriņu galalietotāji saņemtu bez maksas un lai galalietotājiem atbilstīgā veidā un bez maksas būtu nodrošināta arī pieeja viņu patēriņa datiem.”
Direktīvas 2012/27 VII pielikuma “Minimālās prasības attiecībā uz rēķinu izrakstīšanu un rēķinu informāciju, pamatojoties uz faktisko patēriņu” 1.1. punktā, kas attiecas uz “rēķini[em], kuru pamatā ir faktiskais patēriņš”, ir precizēts šādi:
“Lai ļautu galalietotājam regulēt savu enerģijas patēriņu, uz faktisko patēriņu balstītu rēķinu vajadzētu izrakstīt vismaz reizi gadā, un rēķinu informāciju vajadzētu darīt pieejamu vismaz reizi ceturksnī; pēc pieprasījuma vai ja patērētāji ir izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski, vai citos gadījumos – divreiz gadā. Šo prasību var neattiecināt uz gāzi, ko izmanto vienīgi ēdiena gatavošanai.”
Somijas tiesības
Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkts Somijas tiesību sistēmā ir transponēts
sähkömarkkinalaki
(588/2013) (Elektroenerģijas tirgus likums (588/2013)) 69. pantā. Šā panta “Elektroenerģijas piegādātāja rēķinu izrakstīšana” piektajā daļā ir paredzēts, ka “[šajā] pantā minētie rēķini, kā arī informācija par cenu un patēriņu galalietotājiem ir jāsniedz pareizi un bez maksas” un ka “galalietotājam pēc pieprasījuma elektroniskā formā ir jāizsniedz rēķini un patēriņa informācija”.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Oulun Sähkönmyynti
tirgotās elektroenerģijas cenu veido fiksēta mēneša pamatmaksa un elektroenerģijas maksa, par pamatu ņemot izlietotās elektroenerģijas daudzumu. Parastā pamatmaksa ir 2,50 EUR mēnesī. No 2016. gada 1. janvāra
Oulun Sähkönmyynti
klientiem, kuri bija izvēlējušies saņemt rēķinus elektroniski, piemēroja ikmēneša atlaidi 1 euro apmērā no pamatmaksas, bet nepiemēroja to tiem, kuriem rēķini tika izrakstīti citādi, piemēram, papīra formā, ar tiešā debeta sistēmu un – korporatīvajiem klientiem – rēķinus nosūtot un samaksu veicot elektroniski (
EBPP
).
2017. gada 20. jūnija lēmumā Enerģētikas aģentūra uzskatīja, ka šī atlaide nozīmē, ka klientiem, kuri nav izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, par saviem rēķiniem ir jāmaksā atsevišķa maksa 1 euro apmērā. Tā tādējādi noteica, ka
Oulun Sähkönmyynti
ir jāmaina sava rēķinu izrakstīšanas prakse un jānodrošina, lai visi klienti saņemtu savus rēķinus bez maksas. Turklāt ar to pašu lēmumu tā noteica, ka
Oulun Sähkönmyynti
ir jāatlīdzina maksas, kas pēc atlaides par elektroniskiem rēķiniem ieviešanas no 2016. gada 1. janvāra ir nepamatoti iekasētas no klientiem, kuri nav izvēlējušies rēķinus saņemt elektroniski.
Oulun Sähkönmyynti
par šo lēmumu cēla prasību
markkinaoikeus
(Komerctiesa, Somija) – iesniedzējtiesā.
Savas prasības atbalstam
Oulun Sähkönmyynti
apgalvo, ka visi tās klienti savu elektroenerģijas rēķinu – neatkarīgi no izvēlētā rēķinu izrakstīšanas veida – saņem bez maksas. Katrā ziņā šī sabiedrība precizē, ka rēķinu bezmaksas saņemšanas prasība nenozīmējot, ka sabiedrība klientiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, nedrīkst piešķirt atlaidi no elektroenerģijas pamatmaksas. Tāpat šiem klientiem piešķirtā atlaide esot pamatota nevis ar izmaksu reālo samazinājumu, bet gan ar aplēsēm par to, kāds ir šī samazinājuma efekts. Rēķinu izrakstīšanas regularitāte neietekmējot ne pamatmaksas apmēru, ne atlaides apmēru, klienti turklāt varot izvēlēties saņemt četrus, sešus vai divpadsmit izrakstītus rēķinus gadā. Elektronisko rēķinu izrakstīšana ļaujot samazināt administratīvās izmaksas.
Enerģētikas aģentūra uzskata, ka pamatlietā aplūkotā atlaide nozīmējot, ka tiek apiets noteikums, saskaņā ar kuru ikviens klients savu rēķinu saņem bez maksas. No galalietotāja viedokļa neesot nozīmes, vai par rēķinu tiek iekasēta atsevišķa maksa vai arī pamatmaksa ir lielāka tāpēc, ka galalietotājs ir izvēlējies citu rēķinu izrakstīšanas veidu, nevis elektronisku rēķinu. Enerģētikas aģentūras skatījumā nozīme ir cenas atšķirībai starp dažādiem rēķinu izrakstīšanas veidiem. Enerģētikas aģentūra piebilst, ka vienīgi tās atbalstītā interpretācija nodrošina, ka galalietotāji, kuriem nav pieejami elektroniski pakalpojumi un kuri bieži vien arī atrodas vājākā pozīcijā, saņem savu elektroenerģijas rēķinu bez maksas.
Iesniedzējtiesa paskaidro, ka gan Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktā, gan Elektroenerģijas tirgus likuma (588/2013) 69. panta piektajā daļā ir paredzēts, ka rēķini un norēķinu informācija galalietotājam ir jāizsniedz pareizi un bez maksas. Tai pat laikā atbilstoši Komisijas darba dokumentiem, kuri attiecas uz Direktīvas 2012/27 9.–11. pantu [SWD/2013/0448
final
], rēķina un norēķinu informācijas bezmaksas saņemšanas prasība nav pretrunā tam, ka elektroenerģijas piegādātājs galalietotājiem piešķir atlaidi vai bonusu, ja tie ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski.
No vienas puses, iesniedzējtiesa norāda, ka, pat ja Komisijas darba dokuments nav saistoša tiesību norma LESD 288. panta izpratnē un negroza Direktīvas 2012/27 tiesisko iedarbību, tajā tomēr ir skaidri norādīts, ka šīs direktīvas 11. panta 1. punktu ir iespējams interpretēt tā, kā to minējusi
Oulun Sähkönmyynti
, proti, ka nozīme ir tikai rēķinu bezmaksas saņemšanai. Tomēr, no otras puses – kā to ierosina Enerģētikas aģentūra – situācija, kur no galalietotāja, kurš nav izvēlējies rēķinu saņemt elektroniski, tiek pieprasīts iekasēt lielāku pamatmaksu, var tikt uzskatīta par situāciju, kurā no klienta tiek iekasēta īpaša maksa par rēķinu papīra formātā.
Iesniedzējtiesa arī precizē, ka no pamatlietas faktiem neizriet, ka Somijas Republika būtu noteikusi stingrākus pasākumus par tiem, kas ir paredzēti Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktā.
Šādos apstākļos
markkinaoikeus
(Komerctiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2012/27] 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atlaides no elektroenerģijas pamatmaksas piešķiršana, pamatojoties uz galalietotāja izvēlētu rēķinu izrakstīšanas veidu, nozīmē, ka rēķins un norēķinu informācija galalietotājiem, kuri nav saņēmuši atlaidi, nav izsniegti bez maksas?
2)
Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša un var būt pieļaujams piešķirt iepriekšminēto atlaidi, vai, novērtējot atlaides pieļaujamību, no Direktīvas 2012/27 izriet papildu nosacījumi, kuri ir jāņem vērā, piemēram, vai atlaide ir atbilstīga izmaksu ietaupījumam, kas panākts ar izvēlēto rēķinu izrakstīšanas veidu, vai atlaide attiecas uz izrakstīto rēķinu skaitu, vai arī atlaidi var attiecināt uz galalietotāju kategoriju, kura ar savu rēķinu izrakstīšanas veida izvēli nodrošina izmaksu ietaupījumu?
3)
Ja pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētā atlaides piešķiršana nozīmē, ka no citiem galalietotājiem, kuri nav izvēlējušies īpašo rēķinu izrakstīšanas veidu, maksas ir iekasētas, pārkāpjot Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkta prasības, vai no Savienības tiesībām izriet īpašas prasības, kas ir jāņem vērā nolēmumā par šo maksu atlīdzināšanu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Uzdodot pirmo un otro jautājumu, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā ar to netiek pieļauta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas, ko elektroenerģijas piegādātājs ir piešķīris tikai tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski.
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, iesniedzējtiesa šos jautājumus izvirza tādēļ, ka tās skatījumā atlaides no elektroenerģijas pamatmaksas piešķiršana tikai tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, varētu nozīmēt, ka citi klienti savus rēķinus nesaņem bez maksas.
Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “dalībvalstis nodrošina, lai visus rēķinus un rēķinu informāciju par enerģijas patēriņu galalietotāji saņemtu bez maksas un lai galalietotājiem atbilstīgā veidā un bez maksas būtu nodrošināta arī pieeja viņu patēriņa datiem”.
Saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, mērķi (spriedumi, 2015. gada 2. septembris, Surmačs,
C‑127/14
,
EU:C:2015:522
,
28.
punkts, un 2016. gada 16. novembris, DHL Express (Austria),
C‑2/15
,
EU:C:2016:880
,
19.
punkts).
No Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka šajā tiesību normā ir tikai paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai elektroenerģijas piegādātājs visus rēķinus un rēķinu informāciju par enerģijas patēriņu galalietotājiem nosūtītu bez maksas, un saistībā ar šo pienākumu nav noteikta neviena papildu prasība. Šādi, tā kā rēķinus un rēķinu informāciju par enerģijas patēriņu galalietotāji saņem bez maksas, ar minēto tiesību normu netiek radīts šķērslis tam, ka attiecīgajam klientam tiek piešķirta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas.
Šādu Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkta gramatisku interpretāciju apstiprina konteksts, kādā šī tiesību norma iekļaujas, un mērķi, ko ar šo direktīvu ir paredzēts sasniegt.
Faktiski Direktīva 2012/27 ir vērsta vienīgi uz kopēju pasākumu sistēmas energoefektivitātes veicināšanai saskaņā ar tās 1. pantu izveidošanu Savienībā, lai līdz 2020. gadam nodrošinātu Savienības pamatmērķa – 20 % energoefektivitātes – sasniegšanu un liktu pamatus turpmākiem energoefektivitātes uzlabojumiem pēc minētā termiņa (skat. spriedumu, 2018. gada 7. augusts, Saras Energía,
C‑561/16
,
EU:C:2018:633
,
24.
punkts).
Konkrētāk, no šīs direktīvas 32. un 33. apsvēruma izriet, ka ar to būtībā uzmanība tiek pievērsta vajadzībai uzlabot galalietotāju iespējas attiecībā uz pieeju informācijai par sava individuālā enerģijas patēriņa uzskaiti un rēķiniem, viedo skaitītāju ieviešanai, rēķinu sagatavošanas biežumam, pamatojoties uz faktisko patēriņu, piekļuvei informācijai un taisnīgu un precīzu rēķinu sagatavošanai.
No minētās direktīvas 10. panta 3. punkta b) apakšpunkta, saskaņā ar kuru dalībvalstis “nodrošina, lai galalietotājiem tiktu piedāvāta iespēja rēķinu informāciju un rēķinus saņemt elektroniskā formātā”, izriet vēlme veicināt elektronisko rēķinu izrakstīšanu.
Tamdēļ jānorāda, ka ar elektronisko rēķinu izrakstīšanu piedāvātā iespēja padarīt pieejamāku un biežāku informāciju par rēķiniem un individuālo elektroenerģijas patēriņu palīdz sasniegt Direktīvas 2012/27 mērķus energoefektivitātes labā.
Tādējādi fakts, ka tiek piešķirta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas, pilnībā ievērojot Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkta prasības, atbilstoši kurām rēķini un rēķinu informācija par enerģijas patēriņu galalietotājiem ir jānosūta bez maksas, nav pretrunā mērķiem, ko ar šo direktīvu ir paredzēts sasniegt.
Visbeidzot klientiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, piešķirtās atlaides mērķis it īpaši ir samazināt elektroenerģijas piegādātāja administratīvās izmaksas. Lai šis uzņēmums varētu racionalizēt administratīvās izmaksas, tā rīcībā būtu jābūt līdzekļiem, kas mudina galapatērētājus vieglāk pieņemt izmaiņas ierastajā rēķinu izrakstīšanas praksē, kuras attiecīgajā gadījumā ir radījusi elektronisko rēķinu izrakstīšana. Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktu interpretēt kā tādu, ar kuru elektroenerģijas piegādātājam tiek aizliegts galalietotājiem piešķirt atlaidi no elektroenerģijas pamatmaksas, nozīmētu šāda veida uzņēmumam šo iespēju liegt.
Turklāt – atšķirībā no tā, ko uzskata Somijas valdība, – fakts par atlaides piemērošanu no elektroenerģijas pamatmaksas galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie nevar tikt uzskatīts par tāda Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktā noteikta noteikuma apiešanu, saskaņā ar kuru ikviens klients savu rēķinu un informāciju par enerģijas patēriņu saņem bez maksas.
Faktiski no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka
Oulun Sähkönmyynti
galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinu saņemt elektroniski, atlaidi ir piešķīris jau no eksistējošas elektroenerģijas pamatmaksas un pirms šādas atlaides ieviešanas
Oulun Sähkönmyynti
nav tikuši izvirzīti iebildumi par šāda pienākuma par rēķinu un informācijas par enerģijas patēriņu bezmaksas nosūtīšanu neievērošanu. Turklāt pēc minētās atlaides ieviešanas galalietotāji, kuri bija izvēlējušies citu, nevis elektronisko rēķinu saņemšanu, turpināja bez maksas saņemt visus savus rēķinus un informāciju par enerģijas patēriņu, kā arī maksāt elektroenerģijas pamatmaksu tādā pašā apmērā. Šķiet, ka klienti elektroenerģijas pamatmaksu veic neatkarīgi no savas vēlmes rēķinus un informāciju par enerģijas patēriņu saņemt četras, sešas vai divpadsmit reizes gadā. Tāpēc tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinus saņemt elektroniski, piešķirtā atlaide nav uzskatāma par faktiski citiem galalietotājiem noteiktu maksu un līdz ar to nav uzskatāma par izvairīšanos no pienākuma, kas uzlikts ar Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punktu, izpildes.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2012/27 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie ar to tiek pieļauta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas, ko elektroenerģijas piegādātājs ir piešķīris tikai tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinus saņemt elektroniski.
Par trešo jautājumu
Trešais jautājums tika uzdots gadījumā, ja Tiesa apstiprinoši atbildētu uz pirmo jautājumu. Tā kā uz to – kā tas izriet no šī sprieduma 18.–32. punkta – tika atbildēts noraidoši, uz trešo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie ar to tiek pieļauta atlaide no elektroenerģijas pamatmaksas, ko elektroenerģijas piegādātājs ir piešķīris tikai tiem galalietotājiem, kuri ir izvēlējušies rēķinus saņemt elektroniski.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – somu.