CELEX: 62015TJ0374
Znamka Evropske unije
Postopek za ugotovitev ničnosti
Besedna znamka Evropske unije Vermögensmanufaktur
Absolutni razlogi za zavrnitev
Opisnost
Neobstoj razlikovalnega učinka
Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009
Člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009

)
I.

Dejansko stanje
Tožeča stranka, družba VM Vermögens-Management GmbH, je 18. decembra 2009 pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (
UL 2009, L 78, str. 1
) vložila zahtevo za registracijo znamke Evropske unije.
Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedni znak Vermögensmanufaktur.
Storitve, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razreda 35 in 36 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu:
–
razred 35: „Oglasna dejavnost; vodenje poslov; poslovna administracija; pisarniški posli“;
–
razred 36: „zavarovalništvo; finančni posli; denarni posli; upravljanje portfelja, finančno svetovanje; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin“.
Prijava znamke Evropske unije je bila 8. februarja 2011 objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 26/2011. Prijavljena znamka je bila 18. maja 2011 registrirana pod številko 8770042.
Intervenientka, družba DAT Vermögensmanagement GmbH, je 30. julija 2012 pri EUIPO vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke za vse storitve, za katere je bila registrirana. V utemeljitev zahteve je intervenientka predložila priloge od 1 do 6, navedene v točki 3 odločbe z dne 29. aprila 2015 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), s katero je peti odbor za pritožbe pri EUIPO ugodil njeni pritožbi.
Razlog za ničnost, ki je bil naveden v utemeljitev tega predloga, je tisti iz člena 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 7(1)(b) in (c) te uredbe.
Tožeča stranka je 15. januarja 2013 podala stališče z dne 9. januarja 2013 in predlagala, naj se zahteva za ugotovitev ničnosti v celoti zavrne. V zvezi s tem je predložila priloge od 1 do 17, navedene v točki 5 izpodbijane odločbe.
Intervenientka je 7. junija 2013 predložila stališče glede stališča tožeče stranke z dne 15. januarja 2013 (v nadaljevanju: stališče z dne 7. junija 2013) in priloge od 7 do 25, navedene v točki 3 izpodbijane odločbe. Poleg tega je zaprosila za podaljšanje roka za predložitev dodatnih dokazov, za katere je zaprosila pri Deutsches Patent- und Markenamt (nemški urad za patente in znamke), vendar jih še ni prejela.
[…]
Intervenientka je 23. avgusta 2013 predložila novo stališče (v nadaljevanju: stališče z dne 23. avgusta 2013) skupaj s prilogami od 26 do 30, navedenimi v točki 3 izpodbijane odločbe. Oddelek za izbris je to stališče intervenientke po pomoti označil kot stališče tožeče stranke in ga je kot tako 2. septembra 2013 vročil intervenientki. Poleg tega je obe stranki obvestil, da je kontradiktorni del postopka končan. Isti dan je oddelek za izbris opazil svojo napako in preklical svoje prejšnje sporočilo s tega dne tožeči stranki.
EUIPO je 14. oktobra 2013 tožečo stranko obvestil, da je prošnja za podaljšanje roka, ki jo je intervenientka vložila 7. junija 2013, zavrnjena, ker je intervenientka ni obrazložila, in da stališče z dne 23. avgusta 2013 ne bo upoštevano. EUIPO ji je pojasnil, da ji je bila kopija pošte tožeče stranke z dne 23. avgusta 2013 posredovana zgolj v vednost.
[…]
Oddelek za izbris je 10. decembra 2013 zahtevo za ugotovitev ničnosti v celoti zavrnil. Svojo odločitev je utemeljil zlasti z dejstvom, da nemška beseda „Manufaktur“ ne more imeti konkretnega pomena glede zadevnih storitev, ker te storitve niso materializirane. Po njegovem mnenju je zato kombinacija nemške besede „Vermögen“ in nemške besede „Manufaktur“ na dan vložitve zahteve za registracijo izpodbijane znamke (v nadaljevanju: upoštevni datum) imela razlikovalni učinek in ni bila taka, da bi opisovala storitve.
Intervenientka je 5. februarja 2014 na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009 pri EUIPO vložila pritožbo zoper odločbo oddelka za izbris. 10. aprila 2014 je predložila stališče, v katerem je navedla razloge za pritožbo, in dokumente, navedene v točki 8 izpodbijane odločbe. Tožeča stranka je 25. junija 2014 predložila stališče in dokumente, navedene v točki 9 izpodbijane odločbe.
Peti odbor za pritožbe pri EUIPO je z izpodbijano odločbo ugodil pritožbi intervenientke. Na prvem mestu je ocenil, da so bili dokumenti, ki sta mu jih predložili tožeča stranka in intervenientka, le dokazi, ki dopolnjujejo in konkretizirajo že predložene dokaze, in da bo zato za njihovo sprejetje uporabil polje proste presoje. Na drugem mestu je ocenil, da je bila izpodbijana znamka opisna in da ni imela razlikovalnega učinka. Zato je odločbo oddelka za izbris razveljavil in izpodbijano znamko razglasil za nično.
[…]
III.

Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo razveljavi;
–
EUIPO naloži plačilo stroškov.
[…]
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Intervenientka v odgovoru na tožbo ni formalno posredovala predlogov.
IV.

Pravo
A.

Predlog za razveljavitev izpodbijane odločbe
[…]
1.

Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009
Tožeča stranka v bistvu trdi, da je odbor za pritožbe napačno ugotovil, da je izpodbijana znamka opisovala zadevne storitve v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009. Njene trditve se nanašajo, prvič, na napačno opredelitev zadevne javnosti in, drugič, na napačno presojo tega, kako se sporna znamka zaznava v celoti in po posameznih elementih.
EUIPO in intervenientka trditve tožeče stranke izpodbijata.
[…]
b)

Zaznavanje izpodbijane znamke
[…]
2)

Pomen nemške besede „Manufaktur“
Odbor za pritožbe se je v točki 25 izpodbijane odločbe skliceval na spletno različico nemškega slovarja Duden, pri čemer je očitno po pomoti izpustil navedbo besede „visoke“ in v bistvu navedel, da nemška beseda „Manufaktur“ izhaja iz latinskih besed
manus
(roka) in
facere
(delati) ter pomeni „majhno industrijsko ali trgovsko podjetje, v katerem se visoko specializirani proizvodi v celoti ali delno izdelujejo ročno, zaradi česar so visoke kakovosti“.
Čeprav ni sporno, da se nemška beseda „Manufaktur“ nanaša na kraj izdelave proizvodov, tožeča stranka izpodbija možnost, da je na upoštevni datum po eni strani hkrati opredeljevala podjetje, ki opravlja storitve, ter se po drugi nanašala na posamezne in visokokakovostne storitve.
Na prvem mestu je odbor za pritožbe v točki 27 izpodbijane odločbe glede uporabe nemške besede „Manufaktur“ v zvezi s storitvami menil, da je intervenientka prepričljivo dokazala, da je taka uporaba na upoštevni datum mogoča prav za finančne storitve. Tako je navedla nemška leksikalna sklopa „Finanzmanufaktur“ in „Kreditmanufaktur“ (v nadaljevanju: sklp „Finanzmanufaktur“ in sklop „Kreditmanufaktur“).
Poudariti je treba, da je intervenientka k stališču z dne 7. junija 2013 priložila različne dokaze, navedene v točki 3 izpodbijane odločbe, iz katerih je razvidno, da se je nemška beseda „Manufaktur“ uporabljala v zvezi s storitvami, zlasti finančnimi. Tako je intervenientka predložila priloge 10, 11 in od 18 do 21, iz katerih je razvidno, da sta se sklop „Finanzmanufaktur“ in sklop „Kreditmanufaktur“ uporabljala pred tem datumom.
Vendar tožeča stranka trdi, da je treba upoštevati dejstvo, da upoštevna javnost zajema široko javnost, medtem ko so priloge 10, 11 in 20 k stališču z dne 7. junija 2013 izhajale iz specializiranega finančnega tiska, prilogi 18 in 19 pa naj bi bili vzeti iz specializiranih angleških del, prevedenih v nemščino. V zvezi s tem je treba po eni strani ugotoviti, da dejstvo, da se nemška beseda „Manufaktur“ pojavlja v specializiranem tisku, ne pomeni, da upoštevna javnost ne bo mogla razbrati povezave med to besedo in storitvami. Ob upoštevanju zadevnih storitev, ki spadajo v razreda 35 in 36, lahko upoštevna javnost, tudi če jo v delu sestavlja široka javnost (glej točki 36 in 37 zgoraj), bere specializirani tisk, zlasti finančni tisk. Po drugi strani iz prilog 18 in 19 k stališču z dne 7. junija 2013 ni razvidno, da gre za prevode. Vsekakor pa je v teh dokumentih, napisanih v nemščini, beseda „Manufaktur“ uporabljena v zvezi s storitvami.
Poleg tega trditev tožeče stranke, da je bil sklop „Finanzmanufaktur“ v prilogah 11 in 17 k stališču z dne 7. junija 2013 uporabljen v narekovajih ali kot ime družbe, kar naj ne bi omogočalo dokazati njene opisnosti, ni upoštevna. Gre namreč za vprašanje, ali se je nemška beseda „Manufaktur“ na upoštevni datum lahko uporabljala v zvezi s storitvami. Iz navedenih prilog pa izhaja, da se je lahko, in to prav za finančne storitve. Iz istega razloga nista pomembni trditvi, da nemškega besednega sklopa „Vermögensmanufaktur“ (v nadaljevanju: sklop „Vermögensmanufaktur“) ni med navedenimi primeri ter da je pomen nemških izrazov „Finanz“ in „Kredit“, uporabljenih skupaj z nemško besedo „Manufaktur“, konkretnejši od pomena nemške besede „Vermögen“, uporabljene z zadnjenavedenim izrazom.
Zato je treba razsoditi, da je odbor za pritožbe lahko v točki 27 izpodbijane odločbe pravilno ugotovil, da je bila nemška beseda „Manufaktur“ na upoštevni datum lahko povezana s storitvami.
Na drugem mestu je odbor za pritožbe v točki 27 izpodbijane odločbe glede uporabe nemške besede „Manufaktur“, kot da se nanaša na posamezne in visokokakovostne storitve, menil, da je intervenientka prepričljivo dokazala, da je taka uporaba na upoštevni datum obstajala.
Tožeča stranka pa meni, da ni dokazano, da je nemška beseda „Manufaktur“ zagotovilo za individualizirane in visokokakovostne storitve. Zato je treba te trditve zavrniti.
Prvič, glede sklicevanja na visoko kakovost, navedeno v točki 25 izpodbijane odločbe, se je odbor za pritožbe v bistvu skliceval na spletno različico nemškega slovarja Duden in pojasnil, da nemška beseda „Manufaktur“ pomeni majhno podjetje, v katerem se visoko specializirani proizvodi v celoti ali delno izdelujejo ročno, zaradi česar so visoke kakovosti (glej točko 40 zgoraj). Tožeča stranka pa te opredelitve iz navedenega slovarja ne izpodbija. Čeprav odbor za pritožbe ni navedel, da je obstajala na upoštevni datum, je treba poudariti, da sta tako tožeča stranka kot intervenientka predložili odlomke iz spletne različice nemškega slovarja Duden iz leta 2012, ki so vsebovali enako opredelitev nemške besede „Manufaktur“, kot jo je uporabil odbor za pritožbe. Poleg tega je iz primerjave med šesto in sedmo papirnato izdajo nemškega slovarja Duden iz let 2006 oziroma 2011 razvidno, da je bila navedba visoke kakovosti dodana v zadnji izmed teh izdaj. Zato je treba ob upoštevanju dejstva – kot je to storil EUIPO – da do spremembe pomena izraza pride s časom ter da je za pripravo in pisanje nove različice slovarja potrebno nekaj časa, ugotoviti, da je do spremembe pomena nemške besede „Manufaktur“ nujno prišlo precej pred letom 2011.
Drugič, kar zadeva sklicevanje na posamezne proizvode, je nemška beseda „Manufaktur v delu, v katerem ni sporno, da je na upoštevni datum vsebovala idejo ročnega dela, izražala idejo, da je bila proizvodnja bolj individualizirana kot proizvodnja v tovarni in za trakom. Poleg tega je v prilogi 10 k stališču z dne 7. junija 2013, ki obsega časopisni članek z dne 15. junija 2009, nemški leksikalni sklop „Finanzmanufakturen“ naveden s pripisom, ki opozarja na razliko med tovarniško proizvodnjo in proizvodnjo za trakom na eni strani ter manufakturno proizvodnjo na drugi. Poleg tega ideja, da se manufakturna proizvodnja razvije v tovarniško proizvodnjo in tako v proizvodnjo za trakom, ki je manj individualizirana, izhaja tudi iz priloge 21 k stališču z dne 7. junija 2013, ki datira iz leta 2007 in v kateri so navedeni nemški izrazi „Industrialisierung der Kreditprozesse“ (industrializacija kreditnega postopka), „Die Kreditmanufaktur als Ausgangbasis“ (manufaktura kredita kot izhodišče) in „Von der Kreditmanufaktur zur Kreditfabrik“ (od manufakture kreditov do tovarne kreditov). Nazadnje, ideja še bolj individualizirane proizvodnje, ki jo morajo ponujati banke, izhaja iz prilog 18 in 19 k stališču z dne 7. junija 2013, ki vsebujeta informacije iz let 1927 in 1981 ter v skladu s katerima banke v bistvu ne smejo biti centri finančnega posredovanja, temveč manufakture kreditov.
Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba ugotoviti, da obstajajo dokazi izpred upoštevnega datuma in po njem, ki potrjujejo opredelitev nemške besede „Manufaktur“, ki je uporabljena v izpodbijani odločbi. V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče že velikokrat razsodilo, da se dokazi, ki omogočajo sklepanje o položaju na datum vložitve zahteve za registracijo, lahko upoštevajo, čeprav segajo v čas po tem datumu, ne da bi to pomenilo napačno uporabo prava (glej sodbo z dne 6. marca 2014, Pi-Design in drugi/Yoshida Metal Industry, od
C‑337/12 P do C‑340/12 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:129
, točka
in navedena sodna praksa; glej v tem smislu tudi sklep z dne 5. oktobra 2004, Alcon/OHMI,
C‑192/03 P
,
EU:C:2004:587
, točka
).
Odbor za pritožbe je zato, ne da bi storil napako pri presoji, v bistvu ugotovil, da je nemška beseda „Manufaktur“, čeprav je izvorno sicer pomenila podjetje, v katerem se proizvodi izdelujejo ročno, na upoštevni datum vsebovala tudi idejo individualizirane in visokokakovostne proizvodnje ter se je lahko uporabljala za storitve.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družba VM Vermögens-Management GmbH nosi svoje stroške in stroške Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).

3.
Družba DAT Vermögensmanagement GmbH nosi svoje stroške.

Berardis
Papasavvas
Spineanu-Matei
Razglašeno na obravnavi v Luxembourgu, 7. septembra 2017.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.
(
)	Navedene so le točke te sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.