CELEX: 62015TJ0095
Конкуренция
Картели
Европейски пазар на стандартните пощенски пликове по каталог и на специално отпечатаните пощенски пликове
Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС
Координиране на продажните цени и подялба на клиентите
Производство за постигане на споразумение
Глоби
Основен размер
Извънредно адаптиране
Таван от 10 % от общия оборот
Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003
Задължение за мотивиране
Равно третиране

Обстоятелства в основата на спора
С решение C(2014) 9295 окончателен от 10 декември 2014 година относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (AT.39780 — Пощенски пликове) (наричано по-нататък „обжалваното решение“) Европейската комисия установява по-специално, че жалбоподателите Printeos SA, Tompla Sobre Exprés SL, Tompla Scandinavia AB, Tompla France SARL и Tompla Druckerzeugnisse Vertriebs GmbH са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за Европейско икономическо пространство (ЕИП), като в периода от 8 октомври 2003 г. до 22 април 2008 г. са участвали в картел, сключен и осъществен на европейския пазар на стандартните пощенски пликове по каталог и на специално отпечатаните пощенски пликове, включително в Дания, Германия, Франция, Швеция, Обединеното кралство и Норвегия. Целта на картела е била координиране на продажните цени, подялба на клиентите и обмен на чувствителна търговска информация. Освен жалбоподателите в картела са участвали групата Bong (наричана по-нататък „Bong“), групата GPV France SAS and Heritage Envelopes Ltd (наричана по-нататък „GPV“), групата Holdham SA (наричана по-нататък „Hamelin“) и групата Mayer-Kuvert (наричана по-нататък „Mayer-Kuvert“), които също са адресати на обжалваното решение.
Обжалваното решение е прието в рамките на производство за постигане на споразумение на основание член 10а от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101 и 102 ДФЕС] (
ОВ L 123, 2004 г., стр. 18
; Специално издание на български език, глава 8, том 1, стр. 242) и на основание Известието на Комисията относно воденето на производства за постигане на споразумение с оглед приемане на решения съгласно член 7 и член 23 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета при дела за картели (
ОВ C 167, 2008 г., стр. 1
, наричано по-нататък „Известието за постигане на споразумение“).
С оглед на установеното нарушение (член 1, параграф 5 от обжалваното решение) Комисията налага на жалбоподателите съвместно и солидарно глоба в размер на 4729000 EUR (член 2, параграф 1, буква д) от обжалваното решение).
Административното производство, довело до приемането на обжалваното решение, е започнало по инициатива на Комисията въз основа на информация и документи, предадени от информатор. На 14 септември 2010 г. тя извършва проверки на основание член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, глава 8, том 1, стр. 167), при жалбоподателите и други дружества, участвали в картела в Дания, Испания, Франция и Швеция. На 1 октомври 2010 г. и на 31 януари 2011 г. са последвали други проверки в Германия (съображение 16 от обжалваното решение).
На 22 октомври 2010 г. жалбоподателите подават до Комисията искане за освобождаване от глоба или за намаляване на нейния размер на основание Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (
ОВ C 298, 2006 г., стр. 17
; Специално издание на български език, глава 8, том 5, стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството“) (съображение 17 от обжалваното решение), както и подобно искане до Comisión Nacional de la Competencia, понастоящем Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (орган за защита на конкуренцията, Испания, наричан по-нататък „CNC“).
На 15 март 2011 г. CNC започва производство, чиято цел е да се разследва извършено ли е нарушение на член 101 ДФЕС и на аналогичните испански правила за конкуренция по-специално от Tompla Sobre Exprés, включително испанските му дъщерни дружества, що се отнася до единствения пазар на хартиени пощенски пликове в Испания (дело S/0316/10, Sobres de papel (хартиени пощенски пликове). Това производство води до приемането от CNC на 25 март 2013 г. на решение, с което на тези дружества се налага обща глоба в размер на 10141530 EUR, затова че в периода от 1977 г. до 2010 г. са участвали на испанския пазар в картели, чийто предмет е бил определяне на цените и подялба на обществените поръчки, обявени от испанската администрация, относно доставката на предварително отпечатани пощенски пликове за избори и референдуми на европейско, национално и регионално равнище, подялбата на поръчката за предварително отпечатани пощенски пликове за търговски цели за големи клиенти, определянето на цените на белите пощенски пликове и ограничаването на технологиите.
Тъй като всички засегната страни са заявили интерес от участие в разговори за постигане на споразумение, на 10 декември 2013 г. Комисията започва производството по член 10а от Регламент № 773/2004, в рамките на което тя провежда двустранни разговори с всяка от страните (съображения 19 и 20 от обжалваното решение).
По време на срещата от 21 януари 2014 г. Комисията представя на жалбоподателите най-общо гледището си за картела, включително анализа си за доказателствата, с които разполага.
На 24 февруари 2014 г. жалбоподателите представят неформален документ, наречен „non paper“, в който настояват при определянето на размера на глобата Комисията да вземе предвид, първо, наложената от CNC глоба, тъй като сама по себе си тази глоба се равнява вече на 10 % от общия им оборот за 2012 г., второ, факта, че те са създали „еднопродуктова“ група (т.е. предназначена за производството на един-единствен продукт), и трето, точка 37 от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (
ОВ C 210, 2006 г., стр. 2
; Специално издание на български език, глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките“), която позволява на Комисията с оглед особеностите на даден случай да се отклони от общата методология за определяне на размера на глобите или от границите, посочени в точка 21 от същите насоки.
Вместо втора среща със съгласието на жалбоподателите в електронно съобщение от 17 юни 2014 г. Комисията представя най-общо становището си за основните параметри, които трябва да се вземат предвид при определянето на размера на глобата, която следва да се наложи, като стойността на продажбите, реализирани от жалбоподателите през 2007 г., а именно 143316000 EUR, и оборотът им през 2013 г., а именно [
поверително
] (
) евро, продължителността на участието в нарушението и др. С електронно съобщение от 18 юни 2014 г. жалбоподателите отговарят, като потвърждават възприетите от Комисията стойност на продажбите и оборот, посочвайки че нямат съществени възражения в това отношение.
По време на среща на 24 октомври 2014 г. Комисията информира жалбоподателите за методите и параметрите за изчисляване на размера на глобата, а именно, първо, за пропорцията от (15 %) от стойността на продажбите (143316000 EUR през 2007 г.), използвана за определяне на основния размер на глобата, второ, за продължителността на извършеното от жалбоподателите нарушение (четири години и шест месеца), трето, за допълнителния размер от 15 %, четвърто, за липсата на смекчаващи или отегчаващи обстоятелства, пето, за неприлагането на мултипликационен фактор, шесто, за максимално разрешената глоба от [
поверително
] евро (10 % от общия оборот на жалбоподателите през 2013 г.), седмо, за извънредно намаляване на размера на глобата съгласно точка 37 от Насоките поради особеностите на случая, включително факта, че основните размери на всички страни в картела надвишават тавана от 10 %, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, осмо, за допълнително намаляване, мотивирано с „еднопродуктовия“ характер на групата на жалбоподателите, девето, за невъзможността да се предостави намаляване поради глобата, наложена от CNC, тъй като посоченият от последния орган картел е различен от разследвания от Комисията и следва да бъде санкциониран отделно и в съответствие с приложимите правила, които са различни от прилаганите от Комисията, десето, за предвидено намаляване от 50 % на основание точки 24 и 25 от Известието относно сътрудничеството, единадесето, за предвидено намаляване от 10 % на основание точка 32 от Известието за постигане на споразумение и накрая, за диапазона на глобата от 4610000 до 4848000 EUR, от които жалбоподателите следва да приемат максималния размер в тяхното заявление за постигане на споразумение.
На 7 ноември 2014 г. жалбоподателите представят заявлението си за постигане на споразумение, като приемат възприетите от Комисията стойност на продажбите и оборот, както и максималния размер на глобата от 4848000 EUR.
На 18 ноември 2014 г. Комисията приема изложението на възраженията.
На 20 ноември 2014 г. жалбоподателите потвърждават съгласно точка 26 от Известието за постигане на споразумение, че изложението на възраженията съответства на съдържанието на заявлението им за постигане на споразумение и че застават зад ангажимента си да следват производството за постигане на споразумение.
В обжалваното решение, що се отнася до изчисляването на наложените глоби, Комисията определя основния размер на всяко от засегнатите предприятия, както това е обобщено в следната таблица (съображения 71—84 от обжалваното решение):
Освен това в съображения 85—87 от обжалваното решение Комисията приема, че не следва да коригират основните размери съгласно точки 28 и 29 от Насоките, с изключение на Mayer-Kuvert, на което следва да се наложи намаляване от 10 % поради ограниченото му участие в нарушението.
В раздел, озаглавен „Адаптиране на основните размери“, Комисията установява, че предвид факта, че по-голямата част от продажбите на засегнатите страни е била реализирана на един и същ пазар, на който са участвали в картел в продължение на много години, на практика всички размери на глобите могат да достигнат тавана от 10 % от общия оборот и че прилагането на въпросния таван ще бъде по-скоро правило отколкото изключение (съображение 88 от обжалваното решение). В това отношение Комисията припомня практиката на Общия съд, като отбелязва, че подобен подход би могъл да породи съмнения в светлината на принципа, според който санкцията трябва да е непосредствено свързана с нарушението и с неговия автор, доколкото би могъл да доведе при определени условия до положение, в което вече няма да е възможно разграничението според тежестта на нарушението или смекчаващите обстоятелства да окаже влияние върху размера на глобата (решение от 16 юни 2011 г., Putters International/Комисия,
T‑211/08
,
EU:T:2011:289
, т.
). С оглед на особените обстоятелства по настоящото дело Комисията приема за уместно да упражни правото си на преценка и да приложи точка 37 от Насоките, която ѝ позволява да се отклони от методологията в Насоките (съображения 89 и 90 от обжалваното решение).
Съображения 91 и 92 от обжалваното решение гласят следното:
„(91)
В настоящия случай основният размер се адаптира по начин, който взема предвид стойността на продажбите на продукта, предмет на картела, спрямо общия оборот, както и разликите между страните в зависимост от индивидуалното им участие в нарушението. Най-общо размерът на глобите ще бъде определен пропорционално на нарушението и така че да постигне в достатъчна степен възпиращ ефект.
(92)
В резултат на това ще бъде намален размерът на глобите, изчислени за всички страни. Предвид особените обстоятелства в настоящия случай и с оглед на това, че всички страни са били активни в различна, но все пак значителна степен в продажбата на стандартни пощенски пликове по каталог и на специално отпечатаните пощенски пликове, се предлага намаляване от [
поверително
] % от глобата, която трябва да се наложи за извършеното от GPV нарушение, от [
поверително
] % за това на Tompla, от [
поверително
] % за Bong и Mayer-Kuvert, както и от [
поверително
] % за Hamelin“.
Резултатът от това адаптиране на основните размери може да бъде обобщен, както следва (вж. също таблицата в съображение 93 от обжалваното решение):
От друга страна, Комисията предоставя на жалбоподателите допълнително намаляване на размера на глобата от 50 % на основание Известието относно сътрудничеството и от 10 % съгласно точка 32 от Известието за постигане на споразумение (съображения 99, 102 и 103 от обжалваното решение), чиято законосъобразност не е оспорена в рамките на настоящия спор. Съгласно съответните релевантни правила на Hamelin и Mayer-Kuvert се предоставя намаляване на размера на техните глоби от съответно 25 % и 10 % (сътрудничество) и от 10 % (постигане на споразумение) (съображения 100—103 от обжалваното решение).
Накрая, от съображения 104—108 от обжалваното решение, и по-специално от рубрика, озаглавена „Способност за плащане“, става ясно, че в резултат на аргументирани искания, подадени от [
поверително
] и [
поверително
] на основание точка 35 от Насоките, Комисията определя размера на техните глоби съответно на [
поверително
] и на [
поверително
] евро. Жалбоподателите нито са оправили подобни искания до Комисията, нито са получили намаляване на основание посочената точка.
Производство и искания на страните
На 20 февруари 2015 г. жалбоподателите подават настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
По предложение на четвърти състав Общият съд на основание член 28 от своя Процедурен правилник решава да препрати делото на разширен съдебен състав.
По предложение на съдията докладчик Общият съд (четвърти разширен състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, задава на страните писмени въпроси относно поверителното разглеждане спрямо обществеността на определени цифри, посочени в доклада от съдебното заседание. Страните отговарят на въпросите в определения за това срок.
Устните състезания и отговорите на страните на зададените им от Общия съд устни въпроси са изслушани в съдебното заседание от 4 юли 2016 г.
Жалбоподателите искат от Общия съд:
—
да отмени член 2, параграф 1, буква д) от обжалваното решение,
—
при условията на евентуалност, най-напред да определи размера на наложената им глоба до равнище, което е с поне 55 % по-ниско от тавана от 10 %, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, или ако не — до процент, който Общият съд прецени за подходящ, за да се възстанови равновесието спрямо размерите на глобите, наложени на Bong и на Hamelin, а след това — до намали този размер освен това с поне 33 %, или ако не — до процент, който Общият съд прецени за подходящ, за да се вземе предвид глобата, наложена от CNC в решението му от 25 март 2013 г.,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
—
да обяви третото основание за недопустимо,
—
във всички случаи, да отхвърли жалбата в нейната цялост като неоснователна,
—
във всички случаи, да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
Предмет на жалбата и изложение на основанията
Жалбоподателите посочват, че не желаят да оспорват нито участието си в нарушението, посочено в член 1 от обжалваното решение, нито фактите от състава на посоченото нарушение, нито правната им квалификация. Те искат само член 2, параграф 1, буква д) от обжалваното решение да бъде отменен, доколкото с него им е наложена глоба, чийто размер те оспорват, както той е определен, преди да се извършат намаляванията на основание Известието относно сътрудничеството и Известието за постигане на споразумение.
С първото си основание жалбоподателите упрекват Комисията, че е нарушила задължението си за мотивиране, що се отнася до адаптирането на основния размер на глобите съгласно точка 37 от Насоките и до конкретния процент за намаляване, приложен към всяко предприятие, а в репликата си я упрекват, че е злоупотребила с власт.
С второто си основание жалбоподателите изтъкват нарушение на принципа на равно третиране, извършено в тяхна вреда в рамките на извънредното адаптиране на основния размер на глобите съгласно точка 37 от Насоките.
С третото основание жалбоподателите поддържат, че Комисията е нарушила принципите на пропорционалност и за недопускане на дискриминация при определянето на размера на глобата, като не е взела предвид глобата, която им е била наложена от CNC.
По първото основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране, що се отнася до адаптирането на основния размер на глобите съгласно точка 37 от Насоките и до конкретния процент за намаляване, приложен към всяко предприятие, както и от злоупотреба с власт
Доводи на страните
Според жалбоподателите в съображения 88—92 от обжалваното решение не са уточнени в достатъчна степен от правна страна конкретните причини, накарали Комисията да вземе решение да адаптира извънредно съгласно точка 37 от Насоките основните размери на глобите, наложени на засегнатите предприятия, и да приложи в този смисъл различни ставки за намаляване, а именно съответно 85 %, 88 %, 90 % и 98 %. По-специално не било възможно да се разберат причините, поради които Комисията е предоставила намаляване от [
поверително
] % на Hamelin. Тази недостатъчност на мотивите била още по-сериозна и обратно, задължението за мотивиране — още по-голямо, доколкото в настоящия случай Комисията се е отклонила от общата методология, предвидена за определянето на глобите в Насоките. В репликата жалбоподателите уточняват, че по същество за първи път в писмената защита Комисията обяснява истинските причини за адаптиране на основните размери на глобите. Това късно обяснение обаче не можело да поправи недостатъчността на мотивите, която опорочава обжалваното решение, но доказвало, че като е направила това адаптиране, Комисията е злоупотребила също с власт. Така, в точки 28, 64 и 65 от писмената защита Комисията посочвала, че въпреки че Hamelin не представлява „еднопродуктово предприятие, основният размер, който се отнася до него, трябва също да бъде коригиран в съответствие с точка 37 от Насоките и според същия метод поради причини за справедливост, за да се вземе предвид участието му в нарушението и да се възстанови равновесието, що се отнася до глобите, наложени на различните предприятия след посочените корекции“. Доводите, според които обаче размерът на наложената на Hamelin глоба е намален на практика поради причини за справедливост, а не поради „еднопродуктовия“ му характер, не следвали от съображение 92 от обжалваното решение.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите и иска настоящото основание да бъде отхвърлено.
Що се отнася до изчисляването на размера на глобите, и по-специално до определянето на основните размери в обжалваното решение, Комисията уточнява, че в настоящото дело има изключителни обстоятелства, следващи от „еднопродуктовия“ характер на засегнатите предприятия, с изключение на Hamelin, както това е посочено в съображения 88—95 от обжалваното решение. Според Комисията, тъй като основният размер надвишава тавана от 10 % от общия оборот, съществува „риск глобата да бъде наложена единствено въз основа на посочения общ оборот и да не отрази тежестта и продължителността на нарушението, нито особеностите на делото“. С други думи, съгласно изложеното в съображение 89 от посоченото решение поради обема на общия оборот прилагането на коефициента за тежест и на мултипликационния фактор не било „от практическа полза за изчисляването на глобата“. Комисията взела предвид факта, че в настоящия случай съобразяването на тези обстоятелства не може да доведе до намаляване на окончателния размер на глобата. Така, прилагането на смекчаващо обстоятелство в полза на Mayer-Kuvert поради по-малкото му участие в нарушението (вж. съображение 87 от обжалваното решение) не се отразявало на окончателния размер на глобата, тъй като намаляването се извършвало преди прилагането на тавана от 10 %. В дупликата Комисията уточнява, че преди адаптирането на основните размери надминаващата ставка била 38,98 % за Bong, 441,83 % за GPV, 30,04 % за Hamelin, 36,71 % за Mayer-Kuvert и 97,13 % за жалбоподателите.
Следователно към всяко предприятие Комисията приложила необходимото намаляване, за да може основният размер на глобата да бъде по-малък от тавана от 10 % от общия оборот за 2013 г. За тази цел основният размер бил намален пропорционално на коефициента „еднопродукт“ на посочените предприятия. По отношение на Hamelin Комисията приела, че „въпреки че не става въпрос за еднопродуктово предприятие, основният размер, който се отнася до него, трябва също да бъде коригиран съгласно точка 37 от Насоките и според същия метод поради причини за справедливост, за да се вземе предвид участието му в нарушението и да се възстанови равновесието, що се отнася до глобите, наложени на различните предприятия след посочените корекции“. Комисията не била приложила линейно намаляване, а спазвайки тавана от 10 %, направила необходимото последвалата глоба да постигне възпиращ ефект в достатъчна степен с оглед на тежестта и продължителността на нарушението. Следователно според метода, описан в съображение 91 от обжалваното решение, тя намалила по следния начин основните размери: [
поверително
] % за Bong, [
поверително
] % за GPV, [
поверително
] % („справедливост“) за Hamelin, [
поверително
] % за Mayer-Kuvert и [
поверително
] % за жалбоподателите.
Според Комисията Общият съд трябва да разгледа единствено въпроса спазено ли е задължението за мотивиране само по отношение на жалбоподателите, а не по отношение на другите засегнати предприятия, които не са подали жалба пред Общия съд и за които мотивите към обжалваното решение били окончателни. Така, в конкретния случай жалбоподателите не можели да се позовават на недостатъчни според тях мотиви относно намаляването на размера на глобите, наложени на другите предприятия, които са адресати на въпросното решение. Във всеки случай тези мотиви били достатъчни, доколкото позволили на жалбоподателите да се запознаят с причините за адаптирането на размера на засягащите ги глоби — причини, които те вече познавали преди това в качеството си на искащи посоченото намаляване — и позволявали на Общия съд да упражни съдебния си контрол.
Предвид факта, че обжалваното решение е прието в резултат на производство за постигане на съгласие, в рамките на което страните са били информирани в хода на двустранни разговори за всички релевантни елементи, сред които твърдените факти, тяхната квалификация, тежестта и продължителността на твърдяното нарушение, разпределянето на отговорностите и преценка за диапазона на вероятни размери на глоби, мотивите към него можели да бъдат много по-сбити от тези към други решения, приети на основание членове 7 и 23 от Регламент № 1/2003. Така, в настоящия случай двустранните разговори между Комисията и жалбоподателите позволили на последните да се запознаят с всеки един от тези елементи и с предвидения метод за изчисляване на размера на глобите, за да вземат доброволно решение да подадат или не заявление за постигане на споразумение. При тези обстоятелства мотивите към обжалваното решение били напълно достатъчни.
Всъщност текстът на обжалваното решение обяснявал подробно факторите, които са взети предвид, за да се определи тежестта и продължителността на нарушението, както и за да се изчисли основният размер на глобата. Така, в съображения 72—84 от посоченото решение се посочвал използваният метод, за да се изчисли основният размер, който жалбоподателите не поставили под въпрос. Този текст внасял и други уточнения, като обемът на продажбите на засегнатите предприятия, който е взет предвид при изчисляване на основния размер на глобите (вж. таблица 1 в съображение 75), различните мултипликационни фактори във връзка с продължителността (вж. таблица 2 в съображение 81) и различните основни размери на глобите, преди и след адаптирането им (вж. таблици 3 и 4 в съображения 84 и 93). Следователно според Комисията, що се отнася до елементите, позволяващи да се измери тежестта и продължителността на нарушението, изискването за мотивиране е изпълнено.
Освен това по време на срещата от 24 октомври 2014 г. Комисията предоставила на жалбоподателите подробно описание на предвидения спрямо тях метод за изчисляване на размера на глобата, включително стойността на продажбите, използвана за изчисляване на основния размер, продължителността на участието им в нарушението, допълнителния размер, прибавен, за да се постигне възпиращ ефект (мултипликационен фактор), липсата на отегчаващи или смекчаващи обстоятелства, извършените намалявания на основание Известието за постигане на споразумение и Известието относно сътрудничеството, както и извършеното намаляване на основание точка 37 от Насоките. Жалбоподателите отлично разбрали тези обяснения и изрично приели в заявлението си за постигане на споразумение максималния размер на глобата, която може да им бъда наложена съгласно предложения диапазон.
По отношение на намаляването на основния размер на основание точка 37 от Насоките Комисията поддържа, че в съображения 88—92 от обжалваното решение се обясняват в достатъчна степен от правна страна причините, поради които тя е приела, че е необходимо да адаптира основните размери. Особеностите, довели до адаптирането с оглед на жалбоподателите, били разгледани още на срещата от 24 октомври 2014 г., или преди подаването на заявлението им за постигане на споразумение, изпращането на изложението на възраженията и приемането на обжалваното решение. По време на тази среща Комисията обяснила, че изчислените за всички предприятия основни размери надвишават тавана от 10 % поради съчетаването на фактори като стойността, която представлява процентното изражение на обема на продажбите, засегнат от нарушението, дългата продължителност на картела и коефициента „еднопродукт“ на предприятията (изчислен като съотношение между обема на общите продажби на пощенски пликове и общия обем на продажбите на засегнатото предприятие). Накрая, ако действително по време на срещата от 24 октомври 2014 г. е имало известно объркване по отношение на последиците за окончателния размер на глобата от намаляването, основано на коефициента „еднопродукт“, това объркване било разсеяно по време на същата тази среща, след което жалбоподателите са подали посоченото заявление за постигане на споразумение.
Комисията добавя, че именно жалбоподателите са поискали от нея в „non paper“ от 24 февруари 2014 г. (вж. т. 9 по-горе) да намали размера на глобата на основание точка 37 от Насоките. Жалбоподателите обяснили, че предвид „еднопродуктовия“ характер на групата им ограничаването на продължителността на нарушението не би имало последици за размера на глобата, която им бъде наложена. Всъщност предвид факта, че продажбата на пощенски пликове представлява повече от 90 % от обема на общите им продажби, прилагането на допълнителен размер от повече от 10 %, за да се постигне възпиращ ефект, би се изразило в размер на глоба, надвишаващ тавана от 10 % от общия оборот, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. С оглед на посочените по-горе обстоятелства, и по-специално с оглед на подобните мотиви, изложени в съображение 91 от обжалваното решение, Комисията стига до извода, че в настоящия случай не са необходими по-подробни мотиви.
По повод на точните ставки за намаляване, предоставени на всяко от засегнатите предприятия, Комисията припомня съображения 91 и 92 от обжалваното решение, които обяснявали факторите, които тя е взела предвид, за да определи тези ставки, допълнени от съображение 87 от посоченото решение, в което се посочвало, че Mayer-Kuvert е играло различна роля и е участвало в нарушението в по-малка степен. Така в таблици 3 и 4 в съображения 84 и 93 от обжалваното решение се посочвали основните размери за всяко предприятие преди и след адаптирането им, като само едно аритметично изчисление позволявало да се изведе точният размер на приложеното за всяка глоба адаптиране. За жалбоподателите ставката за адаптиране, приложена поради „еднопродуктовия“ им характер, чието прилагане сами са поискали, била [
поверително
] %. Освен това според съдебната практика не било необходимо да се предостави аритметично изчисление или да се уточнят всички фактори, довели до определянето на точен размер на глобата. В дупликата Комисията уточнява, що се отнася до предоставеното на Hamelin намаляване „поради причини за справедливост“, че намаляването е обосновано от необходимостта да се вземат предвид особените обстоятелства в настоящия случай, както е посочено в съображение 90 от обжалваното решение.
Преценка на Общия съд
В първото си основание по същество жалбоподателите изтъкват недостатъчни мотиви, опорочаващи съображения 88—92 от обжалваното решение. Те не уточнявали в достатъчна степен от правна страна причините, поради които Комисията по изключение, на основание точка 37 от Насоките, е адаптирала основните размери на глобите, наложени на засегнатите предприятия, и е приложила в този смисъл различни ставки за намаляване, предоставяйки по-специално на Hamelin намаляване от [
поверително
] %. Освен това този подход разкривал злоупотреба с власт. По-специално за първи път в хода на съдебното производство Комисията посочила, че Hamelin не представлява „еднопродуктово“ предприятие и че адаптирането на основния размер, който се отнася до него, на основание точка 37 от Насоките било обосновано по-специално поради причини за справедливост, което не следвало от съображение 92 от обжалваното решение.
Както е прието в постоянната съдебна практика, предвиденото в член 296, втора алинея ДФЕС задължение за мотивиране представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за основателността на мотивите, от която зависи материалната законосъобразност на спорния акт. В този смисъл изискваните мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Що се отнася конкретно до мотивирането на индивидуалните решения, задължението за мотивирането на този тип решения има за цел, освен да позволи съдебен контрол, да предостави на заинтересованото лице достатъчно информация, за да може то да прецени дали решението евентуално страда от порок, който е основание за оспорване на неговата валидност (вж. решения от 29 септември 2011 г., Elf Aquitaine/Комисия,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
, т.
—
и цитираната съдебна практика, от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, т.
и
и цитираната съдебна практика и от 5 декември 2013 г., Solvay/Комисия,
C‑455/11 P
, непубликувано,
EU:C:2013:796
, т.
и
цитираната съдебна практика).
Освен това изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите към определен акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (решения от 29 септември 2011 г., Elf Aquitaine/Комисия,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
, т.
, от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, т.
и от 5 декември 2013 г., Solvay/Комисия,
C‑455/11 P
, непубликувано,
EU:C:2013:796
, т.
).
Съдебната практика уточнява също, че мотивите трябва по принцип да бъдат съобщени на заинтересованото лице едновременно с увреждащото го решение. Липсата на мотиви не може да бъде поправена с факта, че заинтересованото лице научава мотивите на решението в хода на производството пред съдилищата на Съюза (решения от 29 септември 2011 г., Elf Aquitaine/Комисия,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
, т.
и от 19 юли 2012 г., Alliance One International и Standard Commercial Tobacco/Комисия,
C‑628/10 P и C‑14/11 P
,
EU:C:2012:479
, т.
).
Противно на твърдяното от Комисията, с оглед на изискванията, произтичащи от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз във връзка с член 263 ДФЕС, от една страна, и с член 261 ДФЕС и член 31 от Регламент № 1/2003, от друга страна (вж. в този смисъл решение от 8 декември 2011 г., Chalkor/Комисия,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
, т.
—
), както са припомнени в точка 41 от Известието за постигане на споразумение, тези принципи се прилагат mutatis mutandis към задължението на Комисията по смисъла на член 296, втора алинея ДФЕС да мотивира решението, с което налага глоби, което е прието в резултат на производство за постигане на споразумение, в рамките на което засегнатото предприятие може да приеме единствено максималния размер на предложената глоба. Всъщност именно по повод на посочените по-горе разпоредби от първичното и вторичното право Съдът подчертава особеното задължение на Комисията да мотивира решенията си, с които налага глоби в областта на конкуренцията, и по-конкретно да обясни значението, което е придала, и оценката, която е направила на взетите предвид различни елементи с цел определяне на размера на глобите, както и задължението на съда да провери служебно наличието на такива мотиви (вж. в този смисъл решение от 8 декември 2011 г., Chalkor/Комисия,
C‑386/10 P
,
EU:C:2011:815
, т.
).
Когато Комисията реши да се отклони от общата методология, изложена в Насоките, по силата на която тя се е самоограничила в упражняването на правомощието си за преценка по отношение на определянето на размера на глобите, като се позовава, както в настоящия случай, на точка 37 от Насоките, тези изисквания за мотивиране се налагат с още по-голяма сила. В това отношение следва да се припомни постоянната съдебна практика, която признава, че Насоките съдържат правило за поведение, поясняващо практиката, която да се следва, правило, което Комисията не може да остави без приложение в определен случай, без да посочи за това причини, съвместими с принципа на равно третиране (вж. в този смисъл решения от 30 май 2013 г., Quinn Barlo и др./Комисия,
C‑70/12 P
, непубликувано,
EU:C:2013:351
, т.
и от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, т.
и цитираната съдебна практика). Тези мотиви трябва да бъдат още по-точни, доколкото точка 37 от Насоките се ограничава до общо позоваване на „особеностите на даден случай“, в резултат на което оставя широко право на преценка на Комисията да пристъпи, както в настоящия случай, към извънредно адаптиране на основните размери на глобите на засегнатите предприятия. Всъщност в подобен случай спазването от страна на Комисията на гаранциите, предоставени от правовия ред на Съюза в административните производства, сред които задължението за мотивиране, е от още по-основополагащо значение (вж. в този смисъл решение от 21 ноември 1991 г., Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, т.
).
От това следва, че в настоящия случай Комисията е длъжна да обясни достатъчно ясно и точно начина, по който възнамерява да използва правото си на преценка, включително различните фактически и правни обстоятелства, които е взела предвид за тази цел. По-специално предвид задължението си да спазва принципа на равно третиране при определяне на размера на глобите, за което жалбоподателите я упрекват, че го е нерушила в техен ущърб (както изтъкват във второто основание), задължението за мотивиране включва всички релевантни елементи, необходими, за да може да се прецени дали засегнатите предприятия, на които основните размери на глобите са били адаптирани, се намират в сходни положения или не, дали въпросните положения са разглеждани равностойно или не и дали евентуално равно или неравно третиране на посочените положения е обективно обосновано (вж. решение от 12 ноември 2014 г., Guardian Industries и Guardian Europe/Комисия,
C‑580/12 P
,
EU:C:2014:2363
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
За да се провери дали Комисията е спазила задължението си за мотивиране на обжалваното решение, следва да се припомнят различните етапи на изчислителните операции, които тя е извършила, за да определи и адаптира на основание точка 37 от Насоките основните размери на глобите, наложени на засегнатите предприятия. Мотивите, изложени по този повод в обжалваното решение, могат да се обобщят по сления начин:
Следва да се припомни освен това, че от една страна, в съображения 88 и 89 от обжалваното решение по същество Комисията подчертава, че по-голямата част от засегнатите предприятия са реализирали продажбите си на един-единствен пазар, така че на практика всички глоби могат да достигнат тавана от 10 % от общия оборот, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, че прилагането на посочения таван е по-скоро правило, отколкото изключение, че вече няма да е възможно разграничението според тежестта на нарушението или смекчаващите обстоятелства да окаже влияние върху размера на глобите (вж. в този смисъл решение от 16 юни 2011 г., Putters International/Комисия,
T‑211/08
,
EU:T:2011:289
, т.
). От друга страна, в съображения 90—92 от обжалваното решение Комисията мотивира прилагането на точка 37 от Насоките, както и адаптирането на основните размери в полза на „всички страни“, като се позовава по-специално на „стойността на продажбите на продукта, предмет на картела, спрямо общия оборот, както и [на] разликите между страните в зависимост от индивидуалното им участие в нарушението“ и на факта, че „всички страни са били активни в различна, но все пак значителна степен в продажбата на [..] пощенски пликове“. Така Комисията предлага да се пристъпи с оглед на особените обстоятелства в настоящия случай и на факта, че „всички страни са били активни в различна, но все пак значителна степен в продажбата на стандартни пощенски пликове по каталог и на специално отпечатаните пощенски пликове, [към] намаляване от [
поверително
] % от [размера на] глобата, която трябва да се наложи за извършеното от GPV нарушение, от [
поверително
] % за това на [жалбоподателите], от [
поверително
] % за Bong и Mayer-Kuvert, както и от [
поверително
] % за Hamelin“.
На първо място, както твърдят жалбоподателите, налага се все пак констатацията, че в обжалваното решение и по-специално в съображение 92, Комисията не е посочила причините, поради които прилага тези различни ставки за намаляване към засегнатите предприятия. По-специално разликата между посочените ставки за намаляване не би могла да се обясни само с това, че Комисията възнамерява да намали всички основни размери още на този междинен етап от операцията по изчисляване на глобите до процент под тавана от 10 % от общия оборот по смисъла на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на всяко от посочените предприятия в съответствие с духа на точка 75 от решение от 16 юни 2011 г., Putters International/Комисия (
T‑211/08
,
EU:T:2011:289
). Всъщност, както правилно изтъкват жалбоподателите в рамките на второто основание, адаптираните основни размери представляват определено различни отклонения в проценти спрямо въпросния таван от 10 %, а именно 4,5 и 4,7 % в случая съответно на Hamelin и Bong и 9,7 % в случая на жалбоподателите.
Комисията няма основание да твърди също, че жалбоподателите били информирани в достатъчна степен от правна страна за предвидения от нея подход в хода на административното производство или познавали контекста му — твърдение, което не е обосновано от преписката. В отговор на устен въпрос на Общия съд по този въпрос в съдебното заседание Комисията признава краткия и сбит характер на мотивите към обжалваното решение в това отношение, като основно се ограничава до твърдението, че в рамките на производство за постигане на споразумение задължението ѝ за мотивиране е по-малко, тъй като страните са запознати с преписката, включително с елементите, които Комисията възнамерява да вземе предвид, и се ангажират свободно в двустранни разговори с цел постигането на споразумение. Всъщност, що се отнася до прилагането на различни ставки за намаляване, посочено в съображение 92 от обжалваното решение, Общият съд припомня на страните задължението си да разгледа при необходимост и служебно достатъчни ли са мотивите по смисъла на член 296, втора алинея ДФЕС, което е отбелязано в протокола от съдебното заседание.
На второ място, съображение 92 от обжалваното решение явно пропуска да уточни, че Комисията обяснява късно и по начин, който не позволява да се поправят евентуално недостатъчни мотиви или липса на такива (вж. съдебната практика, цитирана в точка 46 по-горе), едва в хода на съдебното производство чрез допълнение към основните мотиви, а именно че за разлика от другите предприятия Hamelin не упражнява „еднопродуктова“ икономическа дейност и че адаптирането на основния размер, който се отнася до него, се обосновава все пак от причини за справедливост и от възстановяване на равновесието между различните глоби (вж. т. 34 и 35 по-горе). Така, с оглед на допълнителните обяснения, противно на впечатлението, което би могло да остави съображение 91 от обжалваното решение, решаващият елемент в преценката, взет предвид от Комисията при адаптирането на основните размери, не е фактът, че съществуват „разлики между страните в зависимост от индивидуалното им участие в нарушението“, което в случая на Hamelin е само леко по-малко с продължителност на участието в нарушението от 4,416 години срещу 4,5 години в случая на другите засегнати предприятия. Освен това, противно на това, което, изглежда, са разбрали жалбоподателите, това съображение не може също да визира единствено по-малкото участие в нарушението на Mayer-Kuvert, тъй като то вече е довело до намаляване от 10 % на основание смекчаващо обстоятелство по смисъла на точка 29 от Насоките (съображения 85 и 87 от обжалваното решение), т.е. преди спорното адаптиране на основните размери, посочено в съображение 88 и сл. от обжалваното решение.
От това следва, че въз основа на мотивите към обжалваното решение нито жалбоподателите не са били в състояние да оспорят полезно основателността на възприетия от Комисията подход с оглед на принципа на равно третиране, нито Общият съд е могъл да упражни напълно контрола си за законосъобразност относно това спазен ли е този принцип (вж. второто основание). По-точно предвид съображения 91 и 92 от обжалваното решение не е възможно да се разбере и да се прецени дали Hamelin и другите засегнати предприятия се намират в сходни положения или в различни и дали Комисията ги е третирала равноправно или различно. На това основание следователно е възможно в още по-малка степен да се провери дали евентуално равно третиране на различните положения на засегнатите предприятия съгласно точка 37 от Насоките, основно мотивирано с „еднопродуктовия“ характер на търговската им дейност и отчасти със съображения за справедливост, или евентуално различно третиране на сходни положения, по-специално прилагането на различни ставки за намаляване, са обективно обосновани. Обратно, сбитите мотиви, изложени в съображение 92 от обжалваното решение, могат да оставят погрешното впечатление, че основната причина за хоризонталното адаптиране на основните размери в полза на засегнатите предприятия се състои във факта, че те всички се намират поне в сходни положения, свързани с „еднопродуктовия“ характер на търговската им дейност. Случаят на Hamelin обаче не е такъв, както признава Комисията в съдебното заседание.
Предвид факта, че точка 84 от изложението на възраженията съдържа информация, която е още по-смътна по отношение на предвидения метод за адаптиране на основните размери и на свързаната с него обосновка, Комисията няма основание също да изтъква, че жалбоподателите са получили достатъчно информация в хода на административното производство или че познават достатъчно добре релевантния контекст. Във всеки случай нито един друг елемент от преписката не може да установи, че въпреки това случаят е такъв, а Комисията не е в състояние да поддържа факта, че е съобщила на жалбоподателите тези елементи по-специално по време на срещата от 24 октомври 2014 г.
С оглед на всички съображения, изложени по-горе, следва да се направи изводът, че обжалваното решение е опорочено от недостатъчни мотиви и че трябва да се уважи първото основание, доколкото то почива на нарушение на задължението за мотивиране по смисъла на член 296, втора алинея ДФЕС.
Ето защо член 2, параграф 1, буква д) от обжалваното решение следва да се отмени, без да е необходимо да се разглежда твърдението, изведено от злоупотреба с власт, второто и третото основание, както и допустимостта на последното. Освен това не е необходимо да се разглежда второто искане, предявено при условията на евентуалност.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е загубила делото страна, тя следва да се осъди да заплати съдебните разноски съгласно исканията на жалбоподателите.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти разширен състав)
реши:

1)
Отменя член 2, параграф 1, буква д) от Решение C(2014) 9295 окончателен на Комисията от 10 декември 2014 година относно производство по член [101 ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (AT.39780 — Пощенски пликове).

2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Prek
Labucka
Schwarcz
Tomljenović
Kreuschitz
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 13 декември 2016 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.
(
)	Заличени поверителни данни.