CELEX: 62019CJ0130
Член 286, параграф 6 ДФЕС
Нарушение на задълженията, произтичащи от длъжността на член на Европейската сметна палата
Лишаване от правото на пенсия
Право на ефективна съдебна защита
Правомерност на разследването на Европейската служба за борба с измамите (OLAF)
Вътрешна процедура на Сметната палата
Дейност, несъвместима със задълженията на член на Сметната палата
Разходи за командировки и дневни надбавки
Разходи за представителни цели и за приеми
Използване на служебния автомобил
Използване на услугите на шофьор
Конфликт на интереси
Пропорционалност на санкцията

С исковата си молба Европейската сметна палата иска от Съда да установи, че г‑н Karel Pinxten е престанал да изпълнява произтичащите от длъжността му задължения, и с оглед на това да му наложи наказание по член 286, параграф 6 ДФЕС.
I.

Правна уредба
А.

Правото на Съюза
1.

Договор за функционирането на ЕС
Член 285 ДФЕС гласи:
„Одитът се осъществява от Сметната палата на [Европейския съюз].
Тя се състои от по един гражданин на всяка държава членка. Нейните членове изпълняват функциите си при пълна независимост, в общ интерес на Съюза“.
Съгласно член 286, параграфи 1, 3, 4 и 6 ДФЕС:
„1.   Членовете на Сметната палата се избират измежду личности, които участват или са участвали в съответната държава във външни одиторски органи или които притежават специална квалификация за тази дейност. Тяхната независимост трябва да бъде извън съмнение.
[…]
3.   При изпълнението на техните задължения, членовете на Сметната палата нито търсят, нито приемат инструкции от което и да е правителство или от който и да е друг орган. Те се въздържат от всякаква дейност, несъвместима с характера на техните функции.
4.   Членовете на Сметната палата не могат по време на своя мандат да изпълняват никаква друга платена или неплатена професионална дейност. Когато встъпват в длъжност, те тържествено се задължават да изпълняват както по време на своя мандат, така и след това, произтичащите от тяхната длъжност задължения, а именно да проявяват почтеност и въздържаност относно приемането, след края на мандата им, на определени постове или облаги.
[…]
6.   Членовете на Сметната палата могат да бъдат освободени от длъжност, или да бъдат лишени от правото на пенсия или други полагащи се облаги, само ако Съдът по молба на Сметната палата констатира, че те са престанали да отговарят на необходимите условия или да изпълняват произтичащите от тяхната длъжност задължения“.
Член 287, параграф 2 ДФЕС гласи:
„Сметната палата проверява дали всички приходи са били събрани и дали всички разходи са направени законосъобразно и правомерно, както и дали управлението на финансовите средства е било добро. Осъществявайки това, тя сигнализира, по-специално, за всяка неправомерност.
[…]“.
2.

Правилникът
Член 11, втора алинея от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 723/2004 на Съвета от 22 март 2004 година (
ОВ L 124, 2004 г., стр. 1
, наричан по-нататък „Правилникът“), предвижда:
„Без разрешението на органа по назначаването длъжностното лице не може да приема от което и да е правителство или от който и да е друг източник извън институцията, към която принадлежи, почести, ордени, услуги, дарения или парични суми от никакъв вид, освен за предоставени от него услуги преди назначаването му или по време на специалния му отпуск за военна или друга национална служба и във връзка с тази служба“.
Член 2, параграф 2, първа алинея от приложение VII към Правилника уточнява:
„Дете на издръжка“ означава брачно, извънбрачно или осиновено дете на длъжностното лице или неговия съпруг, което то действително издържа“.
Член 25 от приложение IX към Правилника предвижда:
„Ако срещу длъжностното лице бъде образувано наказателно производство за същите деяния, окончателното решение се взема само след като бъде постановена окончателната присъда на съда, разглеждащ делото“.
3.

Регламент № 2290/77
Член 7 от Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 2290/77 на Съвета от 18 октомври 1977 година за определяне на възнагражденията на членовете на Сметната палата (
ОВ L 268, 1977 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 194), изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 1293/2004 на Съвета от 30 април 2004 година (
ОВ L 243, 2004 г., стр. 26
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 290) (наричан по-нататък „Регламент № 2290/77“), гласи:
„Член на Сметната палата, на когото се налага в хода на изпълнение на задълженията му да пътува извън мястото на временното седалище на Палатата, има право на:
а)
възстановяване на пътните разходи;
б)
възстановяване на разходите за хотел (само стая, обслужване, такси);
в)
дневни надбавки за всеки пълен ден на отсъствие, равни на 105 % от дневните надбавки, определени в [Правилника]“.
4.

Директива 2008/118/ЕО
Съгласно член 12 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (
ОВ L 9, 2009 г., стр. 12
):
„1.   Акцизни стоки се освобождават от плащане на акциз, когато са предназначени за ползване:
а)
в рамките на дипломатически или консулски отношения;
б)
от международни организации, признати като такива от публичните власти на приемащата държава членка и от членовете на такива организации, в рамките и при условията, установени с международните конвенции за учредяване на тези организации или със споразумения относно тяхното седалище;
[…]
2.   Посочените по-горе освобождавания се обвързват с условия и ограничения, определени от приемащата държава членка. Държавите членки могат да предоставят освобождаване посредством възстановяване на акциза“.
5.

Регламент (ЕО, Евратом) № 883/2013
Член 1, параграф 1 от Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 11 септември 2013 година относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF), и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1073/1999 на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (Евратом) № 1074/1999 на Съвета (
ОВ L 248, 2013 г., стр. 1
) гласи следното:
„С цел засилване на борбата срещу измамите, корупцията и всяка друга незаконна дейност, засягаща финансовите интереси на Европейския съюз и на Европейската общност за атомна енергия […], Европейската служба за борба с измамите [OLAF], изпълнява правомощията за разследване, поверени на [Европейската комисия]
[…]“.
Член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент № 883/2013 предвижда:
„1.   [OLAF] провежда административни разследвания в рамките на институциите, органите, службите и агенциите […] в областите, посочени в член 1.
Тези вътрешни разследвания се провеждат съгласно условията, предвидени в настоящия регламент и в решенията, приети от съответната институция, орган, служба или агенция.
2.   При условие че разпоредбите, посочени в параграф 1, са спазени:
а)
[OLAF] има право на незабавен достъп без предупреждение до всякаква съответна информация (включително информация в бази данни), притежавана от институциите, органите, службите и агенциите, както и до техните помещения. [OLAF] може да взема копие и да получава извлечения от всеки документ или от съдържанието на всеки информационен носител, притежаван от институциите, органите, службите и агенциите […]
[…]“.
Член 5, параграфи 1—3 от този регламент предвижда:
„1.   Генералният директор може да започне разследване, когато са налице достатъчно подозрения, които могат да се основават и на сведения, предоставени от трета страна или от анонимен източник за извършването на измама, корупция или друга незаконна дейност, засягаща финансовите интереси на Съюза. […]
2.   […]
Решението за започване на вътрешно разследване се взема от генералния директор, който действа по своя инициатива или по искане на институцията, органа, службата или агенцията, в която ще се проведе разследването, или по искане на държава членка.
3.   Докато генералният директор обмисля решението дали да се започне или не вътрешно разследване вследствие на искане, посочено в параграф 2, и/или докато [OLAF] провежда вътрешно разследване, засегнатите институции, органи, служби или агенции не започват успоредно разследване по същите факти, освен ако [с] [OLAF] е договорено друго“.
Член 7, параграф 2 от посочения регламент гласи:
„Персоналът на [OLAF] изпълнява своите задачи след представяне на писмено разрешение, показващо тяхната самоличност и качеството, в което действат. Това разрешение се издава от генералния директор, като в него се посочват предметът и целта на разследването, правните основания за провеждане на разследването и произтичащите от тези правни основания правомощия за разследване“.
Член 9, параграф 4 от същия регламент уточнява:
„Без да се засягат член 4, параграф 6 и член 7, параграф 6, след приключване на разследването и преди да се изготвят заключения, назоваващи поименно засегнато лице, на това лице се дава възможността да изрази становище по засягащите го факти.
[…]“.
Съгласно член 11, параграф 4 от Регламент № 883/2013:
„Докладите и препоръките, изготвени след провеждането на вътрешно разследване, както и съответните свързани документи се изпращат на засегнатата институция, орган, служба или агенция. Тази институция, орган, служба или агенция предприемат такива [действия], по-специално дисциплинарни или правни, каквито резултатите от тези разследвания налагат, и докладват за тях на [OLAF] в срока, определен в препоръките, придружаващи доклада, и по искане на [OLAF]“.
6.

Приетите от Сметната палата вътрешни правила
а)

Процедурен правилник
Член 4 от Процедурния правилник на Сметната палата (наричан по-нататък „Процедурният правилник“) предвижда:
„1.   Когато с мнозинство на членовете ѝ [Сметната палата] прецени, че според предоставената ѝ информация някой от членовете е престанал да отговаря на необходимите условия или не изпълнява произтичащите от длъжността му задължения (член 286, параграф 6 [ДФЕС]), тя възлага на председателя […] да подготви предварителен доклад.
2.   Предварителният доклад, придружен от съпътстващи документи, се изпраща на всички членове, в това число и на засегнатия член, който в разумен срок, определен от председателя или, в случай че председателят е засегнатият член, от следващия по старшинство, представя в отговор писмено становище.
3.   Засегнатият член се приканва също устно да представи обяснения пред [Сметната палата].
4.   Решението да се сезира Съдът с цел засегнатият член да бъде освободен от длъжност и/или да бъде лишен от правото му на пенсия или от други полагащи се облаги се взема с тайно гласуване и с мнозинство от четири пети от членовете на [Сметната палата]. Засегнатият член не участва в гласуването“.
Член 23 от Процедурния правилник гласи следното:
„За всяко заседание на [Сметната палата] се изготвя протокол“.
Член 25, параграф 3 от Процедурния правилник гласи:
„Без да се засягат разпоредбите на член 4, параграф 4 и член 7, параграф 2, другите решения се вземат с мнозинство от присъстващите на заседанието на [Сметната палата] членове. Въпреки това, по предложение на даден член и с мнозинство от присъстващите на заседанието членове, [Сметната палата] може да обяви, че по определен въпрос, за който е била сезирана, решението ще се вземе с мнозинство от членовете на [Сметната палата]“.
б)

Решение № 1‑2003
В член 1 от Решение № 1‑2003 на Сметната палата от 16 януари 2003 година относно разходите за командировки на членовете на Палатата, приложимо към момента на настъпване на фактите, за които се отнася настоящият иск (наричано по-нататък „Решение № 1‑2003“), се уточнява:
„Правният ангажимент (тоест командировъчните заповеди) по отношение на разходите за командировки трябва да се поиска възможно най-рано. Разпоредителят с бюджетни кредити във връзка с разходите за командировки на членовете е председателят на [Сметната палата]. […]“.
Член 3 от това решение гласи следното:
„По време на командировките си членовете могат да се придвижват със служебен автомобил, самолет, влак или кораб“.
Член 5 от посоченото решение гласи:
„Искането за възстановяване на свързаните с командировката разходи се подава в първия възможен момент след завръщането на члена. На възстановяване подлежат разходите за хотел (без тези за храна)“.
Съгласно член 6 от същото решение:
„При еднодневни командировки с продължителност под дванадесет часа се изплаща половината от полагащата се дневна надбавка. Във всички останали случаи дневната надбавка се плаща в пълен размер“.
в)

Решение № 7‑2004
Член 2 от Решение № 7‑2004 на Сметната палата от 22 април 2004 година относно разходите за представителни цели и за приеми на нейните членове, приложимо към момента на настъпване на фактите, за които се отнася настоящият иск (наричано по-нататък „Решение № 7‑2004“), гласи:
„В началото на всяка финансова година и след консултации с членовете кредитите се разделят на две части:
[…]
–
втора част […], наречена „Б“, за общи разходи за приеми и представителни разходи, направени в качеството на член на институция. Тези разходи се възстановяват в края на всяко тримесечие въз основа на декларация, към която се прилагат квитанции или равностойни оправдателни документи, в които са отбелязани датата на поканата, броят на поканените лица и качеството, в което действа главното поканено лице. […]“.
Член 6 от това решение предвижда:
„За приемите в домашни условия [Сметната палата] възстановява разходите до размера на представените оправдателни документи“.
Посоченото решение е придружено от бележка на вниманието на членовете на Сметната палата от 22 април 2004 г., съдържаща „предложения относно разходите за представителни цели и за приеми“ (наричана по-нататък „бележката от 22 април 2004 г.“). Съгласно тази бележка:
„[…]
Представителните разходи са предназначени преди всичко да насърчават външните отношения на [Сметната палата].
Членовете представляват [Сметната палата], по-специално като поддържат в неин интерес професионални отношения с лица, заемащи длъжности в рамките на [Съюза], на държавите членки или на други страни.
[…]
Разходите за всяко събитие трябва да съответстват на неговата важност и на качеството, в което действат участниците.
Когато членовете представляват [Сметната палата], на събитието може да се наложи да присъстват и техните съпрузи/партньори. Гостите също могат да бъдат придружавани.
Приятелите и личните познати се канят като частни лица.
[…]
Насоки в това отношение са предоставени в приложение 1.
Разходите се декларират ясно и сбито, като за целта се използва приложение 2“.
В приложение 1 към посочената бележка се уточнява, че „представителните мероприятия/приемите извън [Сметната палата] поначало са свързани с лица на високопоставени длъжности в рамките на [Съюза], на държавите членки или на други страни“ и че разходите за представителни цели/приеми в дома на члена „не трябва да надхвърлят необходимото за тази цел, включително цветната аранжировка“.
В това приложение се посочва и че „[к]огато освен външни за институцията лица в списъка с поканените са включени и служители на [Сметната палата], между двете групи следва да се поддържа справедлив баланс“, и че „личните приятели и членовете на семейството (с изключение на съпрузи/партньори) се канят като частни лица за сметка на члена“.
г)

Решение № 33‑2004
Член 1 от Решение № 33‑2004 на Сметната палата от 15 юни 2004 година относно управлението и използването на автомобилния парк на Европейската сметна палата, приложимо към момента на настъпване на фактите, за които се отнася настоящият иск, до влизането в сила на Решение № 19‑2009 на Сметната палата от 20 април 2009 година относно управлението и използването на автомобилния парк на Европейската сметна палата (наричано по-нататък „Решение № 33‑2004“), гласи:
„На постоянно разположение на членовете и на генералния секретар на [Сметната палата] са предоставени служебни автомобили, които те ползват за служебните си пътувания“.
Съгласно член 4 от това решение:
„Освен разходите за наемането, Сметната палата поема и разходите за използването на превозното средство от членовете и от генералния секретар при изпълнението на техните задължения.
За служебни пътувания се считат:
–
пътуванията, за които има заповед за командировка,
–
други служебни пътувания с фиксиран пробег до 15000 km/годишно“.
Член 5 от посоченото решение гласи следното:
„Когато членовете или генералният секретар използват служебния автомобил за пътувания, различни от тези по член 4, съответните разходи (пътни такси, гориво и евентуален допълнителен наем при превишаване на предвидения в рамковия договор общ пробег от 45000 km/годишно), са за тяхна сметка“.
Член 6 от същото решение предвижда:
„Шофьорите имат право на възстановяване на разходите за командировка […], когато превозват членовете или генералния секретар в рамките на служебните им пътувания“.
Решение № 33‑2004 е придружено от документ, озаглавен „Коментари във връзка с Решение № 33‑2004 относно управлението и използването на автомобилния парк на Сметната палата“ (наричан по-нататък „Коментарите относно Решение № 33‑2004“).
Съгласно Коментарите относно Решение № 33‑2004 във връзка с член 4 от това решение:
„За „други служебни пътувания“ се считат:
–
придвижвания от дома (
по местоназначение
) до работното място,
–
придвижвания от мястото на назначение/пребиваване до летище,
–
пътувания за изпълнение на протоколни задължения, осъществявани в ограничен периметър и без издадена заповед за командировка,
–
пътувания при форсмажорни обстоятелства (болест, медицински прегледи, невъзможност за управление на моторно превозно средство и т.н.)“.
д)

Кодексът за поведение от 2004 г.
Член 4 от Кодекса за поведение на членовете на Сметната палата, приет от тази институция на 16 декември 2004 г. (наричан по-нататък „Кодексът за поведение от 2004 г.“), гласи:
„1.   Членовете на [Сметната палата] се посвещават изцяло с изпълнението на възложените им функции. Те не могат да заемат никаква политическа длъжност. Те се въздържат от всякаква външна професионална дейност и от всяка друга външна дейност, несъвместима със задължението им да са на разположение за изпълнението на служебните им задължения.
[…]
3.   Членовете декларират външните си дейности […]“.
е)

Решение № 19‑2009
Членове 1 и 4—6 от Решение № 19‑2009 възпроизвеждат текста на съответните членове от Решение № 33‑2004.
Член 7 от Решение № 19‑2009 гласи:
„Настоящото решение отменя и заменя Решение № 33‑2004. То влиза в сила едновременно с новия междуинституционален рамков договор, уреждащ наемането на автомобили“.
Към Решение № 19‑2009 е приложен документ, озаглавен „Коментари във връзка с Решение № 19‑2009 относно управлението и използването на автомобилния парк на Сметната палата“ (наричан по-нататък „Коментарите относно Решение № 19‑2009“).
Коментарите относно Решение № 19‑2009 във връзка с член 4 от това решение възпроизвеждат текста на коментара във връзка с член 4 от Решение № 33‑2004, съдържащ се в коментарите относно това решение.
ж)

Решение № 66‑2011
Член 1 от Решение № 66‑2011 на Сметната палата от 26 октомври 2011 година относно етичните правила за Европейската сметна палата гласи:
„Приложените етични правила се прилагат по отношение на [Сметната палата]“.
Етичните правила, съдържащи се в приложението към посоченото решение (наричани по-нататък „етичните правила“), предвиждат:
„[…]
2.2. Управляваме ресурсите на [Сметната палата] съгласно принципите на законосъобразност, редовност и добро финансово управление. [Сметната палата] трябва да бъде модел за подражание във финансовото управление — нейните ресурси следва да се управляват в пълно съответствие с Финансовия регламент и всички други приложими правила; нейните цели следва да бъдат постигани по икономичен, ефикасен и ефективен начин.
[…]
3.3. Избягваме конфликта на интереси, независимо дали става дума за действителен или за привиден конфликт. Например такъв може да е случаят с участието в политически организации, членството в политически или управителни съвети, или финансово участие в одитираните обекти. Необходимо е да бъдем особено внимателни по тези въпроси, както и по отношение на това как те могат да се възприемат от трети страни.
3.4. Не може да имаме отношения с одитирания обект, които биха нарушили нашата независимост. Случаите, които биха могли да засегнат независимостта ни, включват семейни и/или лични взаимоотношения със служители на одитирания обект, които биха могли да повлияят на резултатите от нашата дейност. Преди започване на одитната задача, следва да оценим възможното отражение на подобни взаимоотношения, и да информираме ръководителя си. За тази цел [Сметната палата] е въвела годишна процедура на утвърждаване.
[…]
3.7. Външните дейности, които извършваме, следва да бъдат в съответствие с установените от Правилника за длъжностните лица рамки, като винаги помним задължението си за лоялност към [Сметната палата]. Трябва да се въздържаме от всякакви дейности, които могат да накърнят репутацията на [Сметната палата], да поставят под съмнение нашата независимост или да попречат на работата ни.
[…]“.
з)

Кодексът за поведение от 2012 г.
Член 2, параграфи 1, 2 и 4 от Кодекса за поведение на членовете на Сметната палата, приет от тази институция на 8 февруари 2012 г. (наричан по-нататък „Кодексът за поведение от 2012 г.“), гласи следното:
„1.   Членовете избягват всякакви ситуации, които могат да доведат до възникване на конфликт на интереси. Те не разглеждат въпроси, по отношение на които имат личен интерес, особено семеен или финансов интерес, който може да засегне тяхната безпристрастност. […]
2.   Членовете на [Сметната палата] декларират всички свои финансови интереси и имущество, които биха могли да доведат до конфликт на интереси при изпълнението на техните задължения, под формата на участие в капитала на търговски дружества (най-вече акции) или други форми на участие, като например конвертируеми облигации или инвестиционни сертификати. […] Всяко недвижимо имущество, притежавано пряко или посредством дружество за недвижимо имущество, трябва да бъде декларирано, с изключение на жилищата, ползвани изключително от собственика или неговото семейство.
[…]
4.   При встъпване в длъжност членовете подават пред председателя [ на Сметната палата] декларацията, описана по-горе, като следват формуляра, посочен в приложението. […] При настъпване на значителни промени декларацията следва да бъде актуализирана и да се подаде отново […]“.
Член 4 от Кодекса за поведение от 2012 г. гласи:
„1.   Членовете на [Сметната палата] се посвещават напълно на изпълнението на функциите си. Те не могат да упражняват никаква политическа дейност.
2.   Членовете не извършват никакви професионална или други външни дейности, които са несъвместими с упражняването на техните функции.
[…]
6.   Членовете описват извършваните от тях външни дейности, с изключение на дейностите, посочени в параграф 4, в декларацията за интереси, посочена в член 2“.
и)

Правилата за прилагане на Процедурния правилник
През двата мандата на г‑н Pinxten като член на Сметната палата Правилата за прилагане на Процедурния правилник се уреждат последователно с Решение № 92‑2004 на Сметната палата от 8 декември 2004 г., с Решение № 26‑2010 на Сметната палата от 11 март 2010 г. и с Решение № 38‑2016 на Сметната палата от 2 юни 2016 г. (наричани по-нататък „Правилата за прилагане на Процедурния правилник“). Всяко от тези решения е било изменяно, преди да бъде отменено.
Релевантните за настоящото производство разпоредби не се изменят съществено през този период.
Съгласно член 5 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник:
„1.   Членовете се въздържат от всякаква професионална дейност извън Сметната палата и от всякаква друга външна дейност, която е несъвместима с принципите на независимост и присъственост при упражняване на функциите им, определени в член 286, параграфи 3 и 4 [ДФЕС ].
2.   За тази цел всяка съществуваща или евентуална външна дейност се оценява съгласно следните общи критерии:
а)
дейността не накърнява безпристрастността на Сметната палата;
б)
няма конфликт на интереси;
в)
дейността не ангажира прекомерно допълнително време;
г)
не е свързана с финансови придобивки“.
Член 6, параграфи 1 и 2 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник предвижда:
„1.   В срок до 30 работни дни, считано от назначаването им, членовете декларират пред председателя на Сметната палата извършваните от тях външни дейности, като ги описват възможно най-точно според всеки от четирите критерия, посочени в член 5, параграф 2 по-горе.
2.   Всяка нова външна дейност, различна от посочените в параграф 1 по-горе, […] следва да бъде своевременно декларирана пред председателя на Сметната палата […]“.
Член 8, първа алинея от Правилата за прилагане на Процедурния правилник гласи:
„Заседанията, провеждани mо процедурата, предвидена в член 4 от Процедурния правилник, са закрити заседания по смисъла на член 49 от настоящите правила за прилагане“.
Член 39, параграф 1 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник уточнява:
„Като отговарящ за секретариата на Сметната палата генералният секретар има, наред с другото, задължението за съставяне на проекти на протоколи от заседанията на Сметната палата […]. Той подпомага председателя при подготвянето на заседанията на [Сметната палата], като следи за надлежното спазване на процедурите и за правилното изпълнение на решенията на Сметната палата“.
Член 49, параграф 3 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник гласи:
„Освен ако не е решено друго на предходно заседание на Сметната палата или на даден състав, закритите заседания се провеждат без устни преводачи или служители на Сметната палата“.
Член 50, параграф 1 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник гласи следното:
„Проектопротоколите от заседанията на Сметната палата се изготвят от генералния секретар или от друго определено за целта лице. Те се предоставят на членовете на Сметната палата във възможно най-кратък срок и се приемат от Сметната палата на някое от следващите ѝ заседания“.
Б.

Люксембургското право
Член 1 от Министерска наредба от 18 март 2010 година за обнародване на белгийския закон от 22 декември 2009 година относно общия режим на облагане с акциз и за транспониране на Директива 2008/118 и отмяна на Директива 92/12/ЕИО със същия предмет (наричана по-нататък „министерската наредба от 18 март 2010 г.“) гласи:
„Белгийският закон от 22 декември 2009 година относно общия режим на облагане с акциз се обнародва в
Mémorial
, за да бъде приведен в изпълнение във Великото херцогство Люксембург“.
Член 13 от белгийския закон от 22 декември 2009 година относно общия режим на облагане с акциз, приложим в Люксембург по силата на член 1 от министерската наредба от 18 март 2010 г., гласи следното:
„В рамките на процедурата по освобождаване от акциз, от която се ползват дипломатическите и консулските представителства, въоръжените сили и организациите по член 20, [точки 7—12] от Общия закон от 18 юли 1977 година за митата и акцизите, могат да получават стоки с произход от други държави членки, за които се прилага режимът на отложено плащане на акциз […]“.
Член 20, точка 7 от белгийския Общ закон от 18 юли 1977 година за митата и акцизите предвижда:
„При условията и евентуалните ограничения, включително разумните количества, които се определят с кралски указ, и освен ако в международна конвенция или в споразумение относно седалището не е предвидено друго, освобождаването от акциз се предоставя:
[…]
7°
за разумни количества стоки за лично ползване от дипломатическите служители, щатните консулски служители, членовете на административно-техническия персонал на дипломатическите и консулските представителства в страната, както и от живеещите заедно с тях членове на техните семейства, стига заинтересованите лица да не са граждани на Белгия, да не пребивават постоянно в страната и да не упражняват професионална или търговска дейност с цел лична печалба“.
Съгласно член 1, букви c) и f) от Постановлението на Великия херцог от 7 февруари 2013 г. за надбавките и освобождаванията от данъка върху добавената стойност, които Люксембург предоставя на дипломатическите представителства и консулските служби, както и на дипломатическите агенти, консулските длъжностни лица и служителите във федералните канцлерства (наричано по-нататък „Постановлението на Великия херцог от 7 февруари 2013 г.“):
„За целите на прилагането на настоящия правилник:
[…]
c)
дипломатически служители са ръководителите на дипломатическите представителства, първите съветници, съветниците, секретарите и аташетата към дипломатическите представителства, стига заинтересованите лица да не са граждани на Великото херцогство Люксембург, да не пребивават постоянно в страната и да не упражняват частна дейност с цел печалба;
[…]
f)
лично ползване от дипломатическите и консулските служители и служителите във федералните канцлерства е прякото и действително използване само в рамките на страната за личните и частни нужди на тези служители и длъжностни лица, както и за нуждите на живеещите заедно с тях членове на семействата им, стига те да не са граждани на Великото херцогство Люксембург, да не пребивават постоянно в страната и да не упражняват частна дейност с цел печалба“.
Член 4, параграф 1 от това постановление на Великия херцог гласи:
„От данък върху добавената стойност се освобождават доставките на стоки и предоставянето на услуги, всяка от които на стойност най-малко 240 EUR без ДДС, включително такива, внесени от друга държава членка, за нуждите на дипломатическите и консулските служители и служителите във федералните канцлерства, за които Великото херцогство Люксембург е приемаща държава […]“.
II.

Обстоятелствата в основата на спора
Г‑н Pinxten е член на Сметната палата от 1 март 2006 г. до 30 април 2018 г., като изпълнява два последователни мандата.
За времето на мандатите си той е назначен в одитен състав III на тази институция, на който е възложен контролът на разходите на Съюза във връзка с външните отношения, разширяването и хуманитарната помощ. От 4 април 2011 г. до края на последния си мандат г‑н Pinxten заема длъжността ръководител на одитен състав III.
След положително становище от комитета, ангажиран с преценката на външните дейности на членовете на Сметната палата, с решение от 30 април 2015 г. г‑н Pinxten получава разрешение да поеме председателството на Stichting Behoud Natuur en Leefmilieu Vlaanderen (Фламандска фондация за опазване на природата и околната среда, Белгия) (наричана по-нататък „SBNL-V“).
По време на мандатите му на г‑н Pinxten са предоставени служебен автомобил и карта за гориво, с която горивото, използвано за този автомобил, се фактурира на Сметната палата. Той разполага и с две допълнителни карти за гориво, предоставени му по негово искане.
В периода от 2006 г. до март 2014 г. Сметната палата предоставя шофьор на разположение на г‑н Pinxten. От април 2014 г. г‑н Pinxten е можел да поиска да му се предостави шофьор, назначен на „общия щат от шофьори“, за които отговоря директорът на финансите на Сметната палата.
Освен това по време на мандатите си г‑н Pinxten е имал право на възстановяване на разходи за приеми и за представителни цели, на различни разходи, направени в хода на командировки, на които е изпращан по свое искане от председателя на Сметната палата, както и на дневни надбавки за тези командировки.
III.

Образуваните разследвания и процедури
А.

Предварителните мерки, приети от Сметната палата
Сметната палата посочва, че през 2016 г. е получила информация с твърдения за редица съществени нередности, извършени по вина на г‑н Pinxten. На 18 юли 2016 г. генералният секретар на тази институция уведомява устно г‑н Pinxten за донесенията по негов адрес.
През лятото на 2016 г. службите на Сметната палата анализират командировките на г‑н Pinxten и на шофьорите на тази институция, на които той е издавал командировъчни заповеди, за да установят дали евентуално няма допуснати нередности. След това тези служби и г‑н Pinxten си разменят няколко писма по повод твърдяната неправомерност на някои негови или на тези шофьори командировки. Тази размяна на кореспонденция не води до възстановяване от г‑н Pinxten на претендираните от Сметната палата суми.
На 26 юли 2016 г. Сметната палата е уведомена, че през 2011 г. г‑н Pinxten е извършил застрахователна измама във връзка с произшествие между служебния и личния му автомобил. На 1 септември 2016 г. председателят на тази институция съобщава устно тези твърдения на г‑н Pinxten. С писмо от същия ден г‑н Pinxten поддържа, че въпросното произшествие е резултат от сблъсък между служебния му автомобил, управляван от зачисления към кабинета му шофьор, и личния му автомобил, управляван от неговия син.
Б.

Разследването на OLAF
На 14 октомври 2016 г. по указание на председателя на Сметната палата генералният секретар на тази институция изпраща на OLAF документи, свързани с довелите до евентуални неоправдани разходи от бюджета на Съюза дейности на г‑н Pinxten.
На 31 март 2017 г. генералният директор на OLAF уведомява официално председателя на Сметната палата за започването на разследване относно евентуални нередности, които засягат финансовите интереси на Съюза и които са допуснати с участието на г‑н Pinxten при използване на активи на Сметната палата за командировки, осъществени или разрешени от него в нарушение на приложимата правна уредба.
На 22 септември 2017 г. OLAF уведомява г‑н Pinxten, че започва разследване и че „обект на разследването“ е той.
На 20 ноември 2017 г. OLAF извършва инспекция в кабинета на г‑н Pinxten и изземва различни документи. След първоначален анализ на тези документи, на 15 декември 2017 г. OLAF уведомява г‑н Pinxten, че обхватът на разследването е разширен и че вече включва евентуални конфликти на интереси или други нарушения на членове 285 ДФЕС и 286 ДФЕС, както и на разпоредбите на Кодекса за поведение от 2012 г.
На 22 декември 2017 г. г‑н Pinxten е изслушан от разследващите лица на OLAF. След като получава от OLAF резюме на установените след разследването факти, на 15 май 2018 г. г‑н Pinxten изпраща на службата своето писмено становище.
На 2 юли 2018 г. Сметната палата получава окончателния доклад от разследването на OLAF (наричан по-нататък „докладът на OLAF“). В доклада се заключава, че г‑н Pinxten е злоупотребил с ресурси на Сметната палата за дейности, които не са свързани със задълженията му, с картите за гориво, с договора за автомобилно застраховане за служебния му автомобил, че има необосновани отсъствия, че не е декларирал някои външни дейности, че е предал поверителна информация и че е установен конфликт на интереси.
С оглед на констатациите в посочения доклад OLAF препоръчва на Сметната палата да образува дисциплинарни производства срещу г‑н Pinxten, да вземе подходящите мерки, за да осигури възстановяването на сума в размер на 472869,09 EUR, съответстваща на неправилно поетите от Сметната палата разходи, и да обсъди възстановяването на сума в размер на 97954,52 EUR, съответстваща на заплатите, изплатени за периодите на необоснованите отсъствия на г‑н Pinxten.
Освен това OLAF, считайки, че някои от разкритите при разследването факти могат да представляват престъпления, изпраща информация и препоръки на съдебните органи на Люксембург.
В.

Образуването на настоящото производство в рамките на Сметната палата
На 3 юли 2018 г. председателят на Сметната палата изпраща на членовете на тази институция копие от доклада на OLAF и от препоръките, направени от тази служба.
На 5 октомври 2018 г. председателят на Сметната палата изпраща предварителен доклад до членовете на тази институция. Този доклад препоръчва на въпросната институция да поиска от Съда „да разгледа установените факти и да установи дали г‑н Pinxten не е изпълнил задълженията, произтичащи от длъжността му“. В същия ден посоченият доклад и докладът на OLAF са съобщени на г‑н Pinxten. На 17 октомври 2018 г. са му предадени и приложенията към доклада на OLAF.
На 19 ноември 2018 г. г‑н Pinxten изпраща писмено становище на Сметната палата. На 26 ноември 2018 г. той е изслушан от членовете на тази институция в закрито заседание.
На 29 ноември 2018 г. в закрито заседание Сметната палата решава да сезира Съда със случая на г‑н Pinxten на основание член 286, параграф 6 ДФЕС.
Г.

Наказателното производство, образувано от люксембургските власти
С писмо от 1 октомври 2018 г. прокурорът към Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Районен съд Люксембург, Люксембург) иска въз основа на изпратената от OLAF информация Сметната палата да снеме съдебния имунитет на г‑н Pinxten. Искането е уважено от тази институция на 15 ноември 2018 г.
IV.

Исканията на страните
Сметната палата иска от Съда:
–
да отхвърли искането на г‑н Pinxten за спиране на производството,
–
да установи, че г‑н Pinxten е престанал да изпълнява произтичащите от неговата длъжност задължения по членове 285 ДФЕС и 286 ДФЕС и по приетите в приложение на тези разпоредби правила,
–
да му наложи за това наказание по член 286, параграф 6 ДФЕС, чието определяне Сметната палата оставя на преценката на Съда,
–
да обяви за недопустимо искането на г‑н Pinxten за обезщетение за вреди и
–
да осъди г‑н Pinxten да заплати съдебните разноски.
Г‑н Pinxten иска от Съда:
–
да разпореди на Сметната палата да представи доклада от вътрешния одит за периода от 2012 г. до 2018 г. за разходите за командировки на членовете на Сметната палата и за използването на служебните автомобили от всички тези членове и да уточни взетите в резултат на този доклад мерки, както и да представи всички документи, свързани с упражнявания върху вътрешния одитор натиск,
–
да отхвърли искането на Сметната палата,
–
да осъди Сметната палата да му заплати обезщетение за претърпени неимуществени вреди в размер на 50000 EUR и
–
да осъди Сметната палата да заплати съдебните разноски.
V.

По искането за спиране на настоящото производство
А.

Доводи на страните
Г‑н Pinxten изтъква наличието на висящо наказателно производство в Люксембург. В този контекст правилото „дисциплинарното производство да изчака приключването на наказателното производство“ или най-малкото принципът на добра администрация налагали на Съда да не се произнася преди люксембургските наказателни органи.
Спирането на разглеждането на настоящото производство щяло да гарантира едновременно незасягане на положението на г‑н Pinxten в рамките на образуваните в Люксембург наказателни производства и вземане предвид на фактите, установени от люксембургските наказателни органи, които разполагали с повече правомощия за разследване от Съда.
Сметната палата оспорва това искане.
Б.

Съображения на Съда
Най-напред, следва да се отбележи, че нито една разпоредба на правото на Съюза не предвижда, че производство, образувано пред Съда на основание член 286, параграф 6 ДФЕС, трябва да се спре при образуване на наказателно производство, отнасящо се изцяло или частично до същите деяния.
Разбира се, член 25 от приложение IX към Правилника гласи, че ако срещу длъжностното лице бъде образувано наказателно производство за същите деяния, окончателното дисциплинарно решение се взема само след като бъде постановена окончателната присъда на съда, разглеждащ делото.
Производството за установяване, че член на Сметната палата е престанал да изпълнява произтичащите от длъжността му задължения, представлява обаче отделно производство, което е уредено в член 286, параграф 6 ДФЕС и за което следователно не се прилагат предвидените в Правилника разпоредби относно дисциплинарното производство (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
Важно е по-нататък да се подчертае, както отбелязва генералният адвокат в точка 78 от заключението си, че предвиденото в член 286, параграф 6 ДФЕС производство има специфично предназначение, доколкото целта му е да гарантира безпрепятственото функциониране на европейските институции, и в този смисъл се различава от целта на националното наказателно производство.
Накрая, от практиката на Съда следва, че в уреденото с тази разпоредба производство Съдът не е обвързан от направената в рамките на наказателното производство правна квалификация на фактите, а упражнявайки в пълен обем правото си на преценка, следва да установи дали действията, в които е упрекван членът на Сметната палата, представляват неизпълнение на произтичащите от длъжността му задължения (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
В този смисъл евентуално спиране на настоящото производство до приключване на наказателното производство в Люксембург не е необходимо, тъй като изходът от последното при всички положения не може да ограничи обхвата на преценките, които Съдът е длъжен да направи, за да се произнесе по настоящия иск.
При тези обстоятелства искането на г‑н Pinxten за спиране на настоящото производство следва да се отхвърли.
VI.

По искането да се разпореди представянето на някои документи
А.

Доводи на страните
Г‑н Pinxten изтъква, че Сметната палата е извършила пълен вътрешен одит за периода 2012—2018 г. на разходите за командировки на своите членове, както и на използването от същите на служебни автомобили.
В писмената си дуплика той иска от Съда да разпореди на Сметната палата да представи — за целите на събирането на доказателства — доклада, изготвен в резултат на този вътрешен одит, и да опише предприетите вследствие на него мерки. Според г‑н Pinxten подобна мярка за събиране на доказателства щяла да позволи на Съда да придобие ясна представа за оценката на положението му от службата по вътрешен одит на Сметната палата, за наличието на нередности, извършени от други членове на тази институция, както и за третирането на тези нередности от посочената институция.
Освен това г‑н Pinxten поддържа, че генералният секретар на посочената институция застрашил независимостта на вътрешния одитор и че за Съда било полезно да се запознае с всички релевантни документи, за да може да прецени как да разглежда твърденията за нарушения срещу г‑н Pinxten.
Б.

Съображения на Съда
Важно е още в самото начало да се припомни, че само Съдът е компетентен да прецени дали дадено искане за представяне на документи е релевантно за предмета на спора и доколко поисканите документи са необходими за произнасянето му по посочения спор (вж. в този смисъл определение от 3 март 2020 г., Комисия/Полша,
C‑791/19 R
, непубликувано,
EU:C:2020:147
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение следва да се отбележи, на първо място, че за да се произнесе по настоящия иск, Съдът трябва да определи обхвата на задълженията, произтичащи от длъжността на член на Сметната палата, и въз основа на представените от страните доказателства да прецени дали нарушението на тези задължения от г‑н Pinxten трябва да се приеме за установено.
При тези обстоятелства, дори да се предположи, че в споменатия от г‑н Pinxten доклад от вътрешен одит действително се съдържа преценка за правомерността на неговото поведение, вярно е също така, че позицията на вътрешен орган на Сметната палата по този въпрос не е определяща за произнасянето по иска на тази институция.
Важно е, на второ място, да се припомни, че настоящото производство се отнася изключително и само до нередностите, в които Сметната палата упреква г‑н Pinxten.
Впрочем обстоятелството, че сходни или по-сериозни нередности са извършвани от други членове на тази институция, дори да се приеме за установено, не означава, че поведението на г‑н Pinxten е правомерно или че за него може да се счита, че отговаря на произтичащите от длъжността му задължения по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС.
На трето място, предвид задачите на Съда в рамките на настоящото производство, посочени в точка 94 от настоящото решение, наличието на евентуален конфликт в Сметната палата във връзка с изготвянето на вътрешен одит след края на втория мандат на г‑н Pinxten като член на тази институция е ирелевантно за разглеждането на иска на посочената институция.
С оглед на изложеното следва да се констатира, че основанията на г‑н Pinxten в подкрепа на искането му за представяне на документи не доказват интереса от тези документи за настоящото производство, поради което това искане трябва да се отхвърли.
VII.

По искането за изключване на документ от материалите по делото
А.

Доводи на страните
Сметната палата иска от материалите по делото да се изключи копие от електронно писмо, което председателят на тази институция е изпратил до останалите ѝ членове и до генералния ѝ секретар на 13 февруари 2019 г. и което г‑н Pinxten представя в приложение B.10 към писмената си защита (наричано по-нататък „електронното писмо от 13 февруари 2019 г.“).
Тя изтъква, че става въпрос за строго поверително електронно писмо, изпратено само до членовете на Сметната палата след изтичането на втория мандат на г‑н Pinxten като член на тази институция. Съответно тя прави извода, че този документ със сигурност бил получен неправомерно, което засягало по-специално предоставеното на Сметната палата право на зачитане на поверителността на съобщенията.
Г‑н Pinxten поддържа, че това искане за изключване на електронното писмо от 13 февруари 2019 г. от материалите по делото трябва да се отхвърли.
В това отношение той изтъква, най-напред, че не е получил това електронно писмо неправомерно. По-нататък, той счита, че посоченото електронно писмо всъщност не е поверително, тъй като правилата за поведение на Сметната палата не допускали поверителна информация да се изпраща с електронно писмо, и доколкото такова електронно писмо се получавало от всички служители в кабинетите на получателите. Накрая, поверителният характер на документ или фактът, че той е получен неправомерно, не били основание за изключването му от материалите по делото, когато същият е необходим, за да може Съдът да се произнесе, както било в настоящия случай.
Б.

Съображения на Съда
Следва да се припомни, че водещият принцип в правото на Съюза е принципът на свободата при събиране на доказателствата, от който следва, че допустимостта на своевременно представено доказателство може да се оспорва пред юрисдикциите на Съюза само ако е придобито неправомерно (вж. в този смисъл решение от 26 септември 2018 г., Infineon Technologies/Комисия,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, т.
и цитираната съдебна практика).
В този контекст Съдът вече е изключвал документ от материалите по дело, по-специално поради съмнение дали позоваващата се на него страна го е придобила със законни средства (вж. в този смисъл решение от 17 декември 1981 г., Ludwigshafener Walzmühle Erling и др./Съвет и Комисия,
197/80—200/80, 243/80, 245/80 и 247/80
,
EU:C:1981:311
, т.
).
Същото разрешение е възприето и по отношение на правно становище, изготвено за вътрешно ползване от национална администрация, която нито го е изпратила на позоваващата се на него страна, нито е разрешила изпращането му на тази страна (определение от 23 март 2007 г., Stadtgemeinde Frohnleiten и Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:185
, т.
—
).
Освен това Съдът е постановил, че правно становище, изготвено от правната служба на дадена институция, което позоваващата се на него страна не е получила правомерно от нея, трябва да бъде изключено от материалите по делото, освен ако представянето на това правно становище от тази страна не се обосновава с по-висш обществен интерес (вж. в този смисъл определение от 29 януари 2009 г., Donnici/Парламент,
C‑9/08
, непубликувано,
EU:C:2009:40
, т.
—
).
В случая, макар формално да оспорва твърдението на Сметната палата, че със сигурност е придобил неправомерно електронното писмо от 13 февруари 2019 г., г‑н Pinxten не дава никакво обяснение как всъщност е получил това електронно писмо, като само подчертава, че достъп до него имали много служители на Сметната палата.
Електронното писмо от 13 февруари 2019 г. обаче представлява вътрешна комуникация между членовете на Сметната палата, отбелязана изрично като строго поверителна.
Безспорно е също, че това електронно писмо не е изпращано на г‑н Pinxten, тъй като, считано от 30 април 2018 г., той вече не е бил член на Сметната палата.
Поради това следва да се приеме, че има съмнение дали г‑н Pinxten е придобил посоченото електронно писмо със законни средства.
Впрочем г‑н Pinxten се позовава на електронното писмо от 13 февруари 2019 г., за да докаже, че други членове на Сметната палата са третирани по-благоприятно от него.
Дори обаче да се предположи, че други членове на тази институция действително са били третирани по-благоприятно от г‑н Pinxten след установяване на извършени от тях нередности при изпълнение на задълженията им, това обстоятелство при всички положения не доказва, че последният не е нарушил произтичащите от длъжността му задължения по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС.
Освен това, както е видно от постоянната практика на Съда, принципът на равно третиране трябва да се съчетава със спазването на принципа на законност, съгласно който никой не може да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго (решения от 10 ноември 2011 г., The Rank Group,
C‑259/10 и C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, т.
и от 13 септември 2017 г., Pappalardo и др./Комисия,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, т.
).
От това следва, че г‑н Pinxten не е доказал наличието на по-висш обществен интерес, който би могъл да обоснове представянето на разглеждания документ.
Ето защо искането на Сметната палата за изключване от материалите по делото на електронното писмо от 13 февруари 2019 г., съдържащо се в приложение B.10 към писмената защита, следва да се уважи.
VIII.

По иска
А.

По допустимостта на иска
Най-напред, г‑н Pinxten излага четири довода срещу допустимостта на разглеждания иск, а именно съответно несъвместимост на производството по член 286, параграф 6 ДФЕС с правото на ефективна съдебна защита, неправомерност на разследването на OLAF, неправомерност на проведената от Сметната палата процедура за вземане на решение за предявяването на този иск и твърде късното му предявяване.
1.

По твърдяната несъвместимост на настоящото производство с правото на ефективна съдебна защита
а)

Доводи на страните
С първия си довод за недопустимост г‑н Pinxten твърди, че в настоящото производството не било спазено правото му на достъп до съд и че не можел да се възползва от правото на достъп до двуинстанционен съдебен контрол, което представлявало нарушение на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и на член 2 от Протокол № 7 към Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричан по-нататък „ЕКПЧ“).
Като отхвърлил в решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
), довода за липса на достъп до двуинстанционен съдебен контрол, Съдът пропуснал да отбележи, че в случая действа като дисциплинарен орган, а не като съд.
Следователно разглеждането на иска на Сметната палата по реда на член 286, параграф 6 ДФЕС щяло да лиши г‑н Pinxten от всякаква съдебна защита, а това означавало, че искът на Сметната палата не можел да се основе на тази разпоредба.
Сметната палата счита, че това основание е недопустимо, тъй като с него всъщност се иска от Съда да установи недействителността на разпоредба на първичното право. При всички положения посоченото основание вече било отхвърлено в решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
б)

Съображения на Съда
Най-напред, по отношение на липсата на достъп до двуинстанционен съдебен контрол е достатъчно да се припомни, че невъзможността за обжалване на решение на Съда в производството по член 286, параграф 6 ДФЕС не съставлява пропуск, засягащ правото на ефективна съдебна защита на засегнатия член или бивш член на Сметната палата, гарантирано в член 47 от Хартата (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
и
).
Освен това, тъй като според г‑н Pinxten неговият довод е различен от довода, разгледан от Съда в решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
), доколкото изтъквал пълна липса на съдебна защита, а не нарушение на правото на достъп до двуинстанционен съдебен контрол, следва да се подчертае, че в настоящото производство Съдът, след като изслушва г‑н Pinxten, се произнася като независим и безпристрастен съд съгласно договорите за ЕС и за функционирането на ЕС, а не като административен орган по дисциплинарен спор.
Поради това разглеждането от Съда като първа и последна инстанция на твърденията за извършено от г‑н Pinxten нарушение на задълженията, произтичащи от длъжността му на член на Сметната палата, е достатъчно, за да му се осигури ефективна съдебна защита.
2.

По твърдяната неправомерност на разследването на OLAF
а)

Доводи на страните
С втория си довод за недопустимост г‑н Pinxten поддържа, че искът на Сметната палата е основан на доклада на OLAF и че този доклад е изготвен след провеждане на неправомерна процедура.
На първо място, OLAF неправомерно разширила обхвата на разследването си.
Всъщност от член 7, параграф 2 от Регламент № 883/2013 следвало, че инспекция в помещенията на институция трябва да се извършва след представяне на писмено разрешение, посочващо действията по разрешеното разследване, чийто обхват се определя с решение за започване на разследване.
Поради това OLAF не можела да извърши инспекция, имаща за предмет или за резултат разкриването на евентуални нарушения, за които същата не е знаела и които надхвърлят обхвата на провежданото разследване. Следователно в случая OLAF не можела надлежно да разшири обхвата на своето разследване въз основа на анализа на данните, събрани в хода на инспекцията на кабинета на г‑н Pinxten.
На второ място, OLAF нарушила правото на личен живот на г‑н Pinxten. От една страна, тази служба не била потвърдила, че се е въздържала от изземване на представляващата предмет на професионална тайна кореспонденция между г‑н Pinxten и неговия защитник. От друга страна, OLAF иззела лични документи, които изрично били отбелязани като такива и които се отнасяли по-специално до участието на заинтересованото лице в ловни мероприятия и отдаването под наем на притежаван от него апартамент.
На трето място, OLAF не зачела правото на защита на г‑н Pinxten.
Първо, краткото изложение на фактите, което г‑н Pinxten получил преди приемането на доклада на OLAF, било изключително сбито, приложените към него таблици били трудно разбираеми и не били предоставени своевременно съответните съпътстващи документи.
Второ, този доклад се основавал на серия факти и разговори, за които г‑н Pinxten не бил уведомен на изслушването си от OLAF.
Трето, правото му на защита било упражнено съвсем формално, доколкото с някои малки изключения доводите, които изтъкнал в своя защита, не били разгледани, а само буквално възпроизведени в края на доклада.
Четвърто, бившата сътрудничка на г‑н Pinxten не получила протокола от изслушването си, макар OLAF да била длъжна да ѝ даде копие, което потвърждавало, че OLAF не е търсила доказателства както в полза, така и срещу засегнатото лице.
Сметната палата счита, че основанието за неправомерност на разследването на OLAF е неотносимо, тъй като докладът на тази служба не бил определящият елемент за сезирането на Съда.
При условията на евентуалност това основание трябвало да се отхвърли по същество.
На първо място, Сметната палата поддържа, че няма пречка OLAF да разшири обхвата на дадено разследване, и че тя трябва да може да извършва такова разширяване при възникване на сериозни подозрения след инспекция в помещенията на дадена институция. Впрочем разглежданото разследване се разширило до подозрения, тясно свързани с първоначалния му обхват.
На второ място, правото на личен живот на г‑н Pinxten било зачетено. От една страна, той не представял никакво доказателство, че OLAF се е позовала на документ, попадащ в обхвата на поверителността на отношенията между адвокат и негов клиент. От друга страна, член 4, параграф 2 от Регламент № 883/2013 давал на OLAF право на незабавен достъп до всякаква информация, притежавана от институциите, и възможност да взема копие от всеки държан от тях документ. Следователно OLAF разполагала със свобода на преценка и правомощията ѝ не можели да се ограничават от обстоятелството, че някои документи са отбелязани като „лични“.
На трето място, г‑н Pinxten следвало да докаже, че резултатът от разглежданата процедура щял да бъде различен при ненарушаване на правото му на защита, но не направил това. При всички положения в случая OLAF изпълнила задълженията си, като изпратила изложение на фактите, достатъчно, за да му позволи да представи становището си, което впрочем г‑н Pinxten бил направил. Освен това последният имал възможност да се защити в хода на вътрешната процедура пред Сметната палата, основавайки се на целия доклад на OLAF. Впрочем OLAF не била длъжна да дава протокол на бившата сътрудничка на г‑н Pinxten, тъй като същата била разпитана като свидетел.
б)

Съображения на Съда
В самото начало следва да се разгледа доводът на Сметната палата, че не е необходимо да се преценява правомерността на разследването на OLAF, доколкото докладът ѝ не бил определящият елемент за сезирането на Съда на основание член 286, параграф 6 ДФЕС.
В това отношение е важно да се отбележи, че петте твърдения за нарушения, които Сметната палата представя в подкрепа на иска си, възпроизвеждат констатациите, направени от OLAF в нейния доклад.
За да подкрепи основателността на тези твърдения за нарушения, Сметната палата представя доказателства, голямата част от които са документи, които OLAF е иззела в хода на разследването си и е приложила към доклада си. Впрочем за приложение A.37 към исковата молба, към което Сметната палата многократно препраща в писмените си изявления, изрично се посочва, че е съставено от „[п]риложенията [към] доклада на OLAF, предаден на председателя на Сметната палата на 2 юли 2018 г.“.
Освен това в отговор на запитване от Съда относно причината, поради която Сметната палата е преразгледала първоначалната си преценка за правомерността на разходите за командировки, за представителни цели и за приеми и на изплатените на г‑н Pinxten дневни надбавки, тази институция посочва, че новата ѝ преценка се основава на документите, които OLAF е иззела в хода на разследването си.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че допустимостта на настоящия иск не зависи от правомерността на разследването на OLAF.
Евентуална неправомерност на това разследване обаче може да означава, че всички или част от доказателствата, които Сметната палата представя в подкрепа на своя иск, са иззети в нарушение на приложимата правна уредба, което налага Съдът да определи дали тази неправомерност има последици за допустимостта на тези доказателства в рамките на настоящото производство.
Следователно, преди да се произнесе по изложените от Сметната палата твърдения за нарушения, той трябва да прецени основателността на доводите на г‑н Pinxten, свързани с неправомерността на разследването на OLAF.
Що се отнася, на първо място, до твърдяното неправомерно разширяване на предмета на разследването на OLAF, следва да се подчертае, че съгласно член 4, параграф 2, буква а) от Регламент № 883/2013 OLAF има право на достъп до всякаква съответна информация, притежавана от институциите на Съюза, както и до нейните помещения.
Съгласно член 4, параграфи 1 и 2 от този регламент това правомощие може да се упражни само в рамките на вътрешно разследване и съгласно условията, предвидени в посочения регламент.
Впрочем на основание член 5, параграф 1 от същия регламент генералният директор на OLAF може да започне разследване, когато са налице достатъчно подозрения за извършването на измама, корупция или друга незаконна дейност, засягаща финансовите интереси на Съюза.
Освен това член 7, параграф 2 от Регламент № 883/2013 предвижда, че служителите на OLAF извършват инспекция на помещенията на институцията след представяне на писмено разрешение, посочващо по-специално предмета и целта на разследването, правните основания за провеждане на разследването и произтичащите от тези правни основания правомощия за разследване.
От това следва, от една страна, че провеждането от OLAF на инспекция на помещения на институция без предварителна информация, позволяваща надлежно да се предположи наличието на незаконни дейности от обхвата на компетентността на OLAF, е незаконосъобразно, и от друга страна, че целта на такава инспекция трябва да е да се съберат доказателства във връзка с подозирани незаконни дейности (вж. по аналогия решение от 25 юни 2014 г., Nexans и Nexans France/Комисия,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, т.
).
От членове 4, 5 и 7 от Регламент № 883/2013 обаче не следва, че на OLAF ѝ е забранено да взема предвид данни, открити случайно при правомерна инспекция на помещенията на дадена институция и разкриващи наличието на незаконни дейности от обхвата на нейната компетентност, за които не е знаела преди тази инспекция и които са различни от незаконните дейности, за които първоначално се е отнасяло разследването, довело до провеждането на посочената инспекция.
Освен това предложеното от г‑н Pinxten тълкуване на правилата, уреждащи дейността на OLAF, може на практика да доведе до безнаказаност на извършителите на разкрити при разследване на OLAF незаконни дейности, без това да е необходимо за предотвратяване на злоупотреба с поверените на този орган правомощия за разследване или за запазване на правото на защита на засегнатото лице, което създава риск да се възпрепятства изпълнението на целта за засилване на борбата срещу измамите, корупцията и всяка друга незаконна дейност, засягаща финансовите интереси на Съюза, съгласно член 1, параграф 1 от Регламент № 883/2013.
Следователно, когато при правомерна инспекция на помещенията на институция OLAF попадне случайно на данни, които могат да породят достатъчно подозрения за наличие на незаконни дейности от обхвата на нейната компетентност, различни от незаконните дейности, за които първоначално се е отнасяло разследването, довело до провеждането на посочената инспекция, OLAF трябва, ако възнамерява да проучи случая, за да провери точността или да допълни информацията, на която е попаднала случайно в хода на тази инспекция, да започне ново разследване (вж. по аналогия решения от 17 октомври 1989 г., Dow Benelux/Комисия,
85/87
,
EU:C:1989:379
, т.
и от 15 октомври 2002 г., Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P—C‑252/99 P и C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
, т.
) или евентуално да разшири първоначалния предмет на разследването си, ако незаконните дейности, на които е попаднала случайно, са дотолкова свързани с тези, за които се отнася първоначалното разследване, че това обосновава обединяването им в една и съща процедура по разследване.
В случая г‑н Pinxten не оспорва нито правомерността на решението за започване на вътрешно разследване, взето от генералния директор на OLAF след подадена информация от Сметната палата, нито правомерността на инспекцията на помещенията на тази институция, извършена от OLAF на 20 ноември 2017 г. в рамките на това разследване.
Освен това той не твърди, че данните, на които OLAF попада в хода на тази инспекция, не могат да породят достатъчно подозрения за наличие на незаконни дейности от обхвата на нейната компетентност.
Следователно обстоятелството, че решението на OLAF да разшири предмета на разследването, започнато първоначално във връзка с допуснати с участието на г‑н Pinxten и засягащи финансовите интереси на Съюза евентуални нередности при използването на активи на Сметната палата и при командировките, изпълнени или разрешени от него в нарушение на приложимата правна уредба, до възможни конфликти на интереси и други нарушения на членове 285 ДФЕС и 286 ДФЕС, както и на разпоредбите на Кодекса за поведение от 2012 г., се основава на данни, разкрити в хода на инспекцията от 20 ноември 2017 г., не означава, че това решение е неправомерно.
На второ място, що се отнася до доводите, че е засегнато правото на личен живот на г‑н Pinxten, важно е да се отбележи, че с оглед предмета на настоящото производство в случая Съдът следва да се произнесе не по всяко засягане на това право, което OLAF е могла да извърши в хода на разследването си, а само по твърдените нарушения на посоченото право, които се отнасят до събирането на някои доказателства, представени от Сметната палата в подкрепа на настоящия иск. Всъщност процесуалните нарушения, които OLAF евентуално е допуснала при събирането на доказателствата, при всички положения могат да повлияят на разглеждането на настоящия иск само доколкото той стъпва на неправомерно получените от OLAF доказателства.
В това отношение, най-напред, следва да се констатира, че г‑н Pinxten не посочва нито един документ измежду представените от Сметната палата доказателства, който да попада в обхвата на принципа на поверителност на отношенията между адвокат и клиент.
Следователно обстоятелството, че OLAF не е потвърдила, че не е иззела нито един документ от кореспонденцията между г‑н Pinxten и неговия защитник, дори да се приеме за установено, е ирелевантно в случая.
По-нататък, що се отнася до доказателствата за участието на г‑н Pinxten в ловни мероприятия, следва да се отбележи, че Сметната палата представя пред Съда отнасящи се до тази дейност документи, пряко свързани с няколко командировки, които са изпълнени от него в качеството му на член на Сметната палата.
Впрочем, макар и съхранявани в папка, изрично отбелязана като „лична“, тези документи — предвид връзката си с командировките — не могат да се считат за отнасящи се до дейностите, които г‑н Pinxten е извършвал в чисто лично качество.
Освен това от констатацията в точка 158 от настоящото решение следва, че за целите на това производство не е необходимо произнасяне по твърдението на г‑н Pinxten, че OLAF е иззела или копирала серия документи, отнасящи се до ловни мероприятия, необхванати от заповеди за командировки.
Накрая, следва, разбира се, да се констатира, че писмото от 20 ноември 2014 г., което г‑н Pinxten изпраща до Върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, за да ѝ предложи да наеме апартамент в Брюксел (Белгия), се отнася до управлението на личното имущество на г‑н Pinxten и че следователно прилагането към материалите по случая на OLAF на копие от това писмо представлява ограничение на неговото право на зачитане на личния живот, гарантирано с член 7 от Хартата.
Използването на това писмо от OLAF обаче е ограничено и сведено до позволеното от закона, доколкото може да се използва само в рамките на разследването на OLAF и на процедурите, започнати след това разследване.
Следователно доводите на г‑н Pinxten не позволяват да се установи — за целите на настоящото производство — неправомерно засягане на правото му на зачитане на личния живот от страна на OLAF.
На трето място, що се отнася до твърдяното засягане на правото на защита на г‑н Pinxten, важно е да се припомни, че съгласно член 41, параграф 2, буква а) от Хартата правото на добра администрация включва по-специално правото на всяко лице да бъде изслушвано, преди срещу него да бъде предприета индивидуална мярка, която би имала неблагоприятни последици за него.
Този принцип е приведен в изпълнение с член 9, параграф 4 от Регламент № 883/2013, който предвижда, че след приключване на разследването и преди да се изготвят заключения, назоваващи поименно засегнато лице, OLAF по принцип трябва да даде на последното възможността да изрази становище по засягащите го факти.
Освен това в отнасящо се до член на Комисията производство, аналогично на предвиденото в член 286, параграф 6 ДФЕС, Съдът счита за необходимо да се провери дали съответният член на Комисията е бил своевременно информиран за твърденията за нарушения, в които е упрекван, и дали му е дадена възможност да бъде изслушан (решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
). Такова задължение впрочем е предвидено и в член 4, параграфи 2 и 3 от Процедурния правилник.
При тези обстоятелства и независимо че както OLAF, така и Сметната палата трябва да изпълняват съответните си задължения, зачитането на правото на изслушване на съответния член или бивш член на тази институция за целите на производството по член 286, параграф 6 ДФЕС трябва да се разглежда в общ план, тъй като не е изключено Сметната палата да е предоставила на този член или бивш член достатъчна възможност да изрази становище по аспекти, които не е можел ефективно да коментира преди приемането на доклада на OLAF.
В случая е безспорно, че г‑н Pinxten е изслушан устно от OLAF на 22 декември 2017 г., че между OLAF и защитника на г‑н Pinxten са разменени множество писма и че след като получава резюме на установените след разследването факти, последният изпраща на OLAF писмен документ, предназначен да опровергае твърденията в това резюме.
По-нататък, на 5 октомври 2018 г. г‑н Pinxten получава доклада на OLAF и предварителния доклад, изпратен от председателя на Сметната палата до членовете на тази институция. Той е могъл да изрази становище по тези доклади и чрез представяне на писмено становище, и чрез изслушване пред тази институция.
В този контекст, макар да твърди, че разследването на OLAF е опорочено от посочените в точки 131—134 от настоящото решение четири отделни нередности, възпрепятстващи ефективното му изслушване от OLAF, г‑н Pinxten не излага каквито и да било доводи за липсата на достатъчна възможност да изрази — преди приемането на доклада на OLAF — становището си пред Сметната палата по някои твърдения срещу него.
При тези обстоятелства представените от г‑н Pinxten доводи, изглежда, не могат да докажат, за целите на настоящото производство, че правото му на защита е било нарушено.
От това следва, че всички доводи на г‑н Pinxten, които се отнасят до неправомерността на разследването на OLAF, трябва да се отхвърлят, а оттам — и че за произнасянето по настоящия иск не е необходимо да се определя дали в производство по член 286, параграф 6 ДФЕС може да се представят неправомерно получени доказателства.
3.

По твърдяната неправомерност на процедурата, проведена в рамките на Сметната палата, за да се разреши предявяването на настоящия иск
а)

Доводи на страните
С третия си довод за недопустимост г‑н Pinxten изтъква, на първо място, че въпреки протестите си, е бил изслушан от Сметната палата в присъствието на генералния секретар и ръководителя на правната служба на тази институция, въпреки че член 49, параграф 3 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник изисква изслушването на член на посочената институция преди предявяване на иск на основание член 286, параграф 6 ДФЕС да се провежда без устни преводачи или служители на тази институция.
Впрочем присъствието на въпросните служители можело да повлияе на обсъжданията, като се имат предвид по-специално отговорността на генералния секретар на Сметната палата за недостатъчното упражняване на контрол от страна на тази институция и „странната“ роля на ръководителя на правната служба в хода на разследването.
На второ място, г‑н Pinxten счита, че в полза на предявяването на разглеждания иск са гласували недостатъчно членове на Сметната палата.
Всъщност член 4, параграф 4 от Процедурния правилник изисквал мнозинство от четири пети от членовете, или 23-ма, за да може да се предяви иск на основание член 286, параграф 6 ДФЕС. В действителност обаче в полза на предявяването на иска гласували само 22-ма членове.
Обстоятелството, че двама членове на Сметната палата са си направили отвод, било без значение. Тъй като член 4, параграф 4 от Процедурния правилник налагал мнозинството да се изчислява въз основа на общия брой на тези членове, положението на направилите си отвод членове на Сметната палата било сравнимо с положението на въздържалите се членове на тази институция.
Сметната палата се пита дали доводите на г‑н Pinxten, свързани с решението за предявяване на разглеждания иск до Съда, са относими, доколкото това решение не може да се приравни на акт на сезиране на последния, съгласно посоченото в определение от 9 септември 2005 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
, непубликувано,
EU:C:2005:539
).
При всички положения генералният секретар на Сметната палата участвал във всички заседания на тази институция и изготвял протоколи за тях в съответствие с член 23 от Процедурния правилник и с член 39 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник. Освен това член 50, параграф 1 от тези правила за прилагане позволявал на Сметната палата да определи лице, на което да възложи да изготви проект на протокола. Въз основа на това на 12 февруари 2015 г. тя възложила тази задача на ръководителя на правната служба.
Освен това мнозинството, което се изисква за предявяването на иск на основание член 286, параграф 6 ДФЕС, трябвало да се изчисли въз основа на общия брой на членовете на Сметната палата, от който да се извадят направилите си отвод членове. Несъмнено Процедурният правилник не предвиждал хипотеза, при която някои членове на институцията имат конфликт на интереси. Ако обаче се приемело, че са въздържали се, тези членове de facto щели да участват в процеса на вземане на решения, от който трябвало да бъдат изключени.
б)

Съображения на Съда
Най-напред, следва да се подчертае, че когато е сезиран с възражение за недопустимост поради нарушение на правилата, уреждащи приемането от Сметната палата на решението да се предяви иск на основание член 286, параграф 6 ДФЕС, Съдът трябва да се произнесе по това възражение, преди евентуално да разгледа основателността на иска.
Такова възражение за недопустимост не може да се отхвърли въз основа на констатацията, направена в точка 4 от определение от 9 септември 2005 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
, непубликувано,
EU:C:2005:539
), а именно че при иск на основание член 213, параграф 2 ЕО решението на Комисията да го отнесе пред Съда, не може да се приравни на акт на сезиране.
Всъщност тази констатация, с която се цели единствено да се установи, че Съдът разглежда само посочените в иска обстоятелства и следователно не е длъжен да взема предвид мотивите, поради които Комисията е счела за уместно да го сезира, изобщо не означава, че евентуална неправомерност на решение за предявяване на посочения иск няма последици за неговата допустимост.
Ето защо доводите на г‑н Pinxten, свързани с нередности на проведената от Сметната палата процедура за вземане на решение за предявяване на настоящия иск, следва да бъдат разгледани.
Що се отнася, на първо място, до начина, по който е проведено изслушването на г‑н Pinxten пред Сметната палата, следва да се отбележи, че съгласно член 4, параграфи 1, 3 и 4 от Процедурния правилник, ако тази институция прецени, че според предоставената ѝ информация някой от членовете ѝ е престанал да отговаря на необходимите условия или да изпълнява произтичащите от длъжността му задължения, последният се приканва да представи устни обяснения пред тази институция, преди тя да реши дали да поиска от Съда да го освободи от длъжност, или да го лиши от правото му на пенсия или от други полагащи се облаги.
В член 8 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник се уточнява, че заседанията, провеждани съгласно процедурата по член 4 от Процедурния правилник, са закрити заседания по смисъла на член 49 от тези правила за прилагане.
Съгласно член 49, параграф 3 от посочените правила за прилагане такива заседания се провеждат без устни преводачи или служители на Сметната палата, освен ако на предишно заседание на тази институция не е взето решение в друг смисъл.
От тези разпоредби следва, че изслушването на г‑н Pinxten е трябвало да се проведе в присъствието само на членовете на Сметната палата.
Доводът на Сметната палата, че присъствието на генералния секретар на тази институция на това изслушване все пак било обосновано, тъй като именно той трябвало да изготви протокола от закритото заседание, в рамките на което е проведено посоченото изслушване, и да помага на председателя на посочената институция, не може да обори този извод.
Член 23 от Процедурния правилник наистина предвижда, че за всяко заседание на Сметната палата се изготвя протокол. Освен това член 39, параграф 1 от Правилата за прилагане на този правилник предвижда, че генералният секретар на Сметната палата има, наред с другото, задължението за съставяне на проекти на протоколи от заседанията на тази институция и помага на председателя при подготвянето на заседанията на същата, като следи за надлежното спазване на процедурите. Също така в член 50, параграф 1 от тези правила за прилагане се уточнява, че проектите на протоколи от заседанията на Сметната палата се изготвят от генералния секретар или от друго определено за целта лице.
От посочените в предходната точка разпоредби обаче не следва, че генералният секретар на Сметната палата е трябвало непременно да присъства на закритото заседание на тази институция, в рамките на което е изслушан г‑н Pinxten, за да изготви протокола от това заседание, след като съгласно член 50, параграф 1 от посочените правила за прилагане изготвянето на протокола от това заседание е можело при необходимост да се възложи на член на Сметната палата.
Важно е впрочем да се подчертае, че член 49, параграф 3 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник е специално правило, с което се предвижда изключение от обичайните начини за организиране на заседанията на Сметната палата, по-специално за да се гарантира, че членовете на тази институция могат да разговарят напълно свободно.
Следователно правилата, съгласно които генералният секретар на Сметната палата е натоварен с общо задължение за подпомагане на председателя на тази институция, не могат да оправдаят присъствието му в закрито заседание на посочената институция, още повече че член 49, параграф 3 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник предвижда специална процедура за разрешаване на присъствието на служител на същата институция в закрито заседание — процедура, която Сметната палата не твърди да е приложила в случая.
При тези обстоятелства присъствието на ръководителя на правната служба на Сметната палата на разглежданото закрито заседание не може да се обоснове и със задължението за изготвяне на проект на протокол на заседанието на Сметната палата съгласно решение от 12 февруари 2015 г., прието на основание член 50, параграф 1 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник.
Впрочем от стенограмата от това закрито заседание е видно, че председателят на Сметната палата обосновава присъствието на ръководителя на правната служба на тази институция, позовавайки се не на това задължение, а на ролята му на съветник.
Макар от изложеното да следва, че присъствието на генералния секретар и на ръководителя на правната служба на Сметната палата на закритото заседание на тази институция, на което е бил изслушан г‑н Pinxten, е неправомерно, от постоянната практика на Съда става ясно, че подобно нарушение може да е решаващо само ако г‑н Pinxten успее да докаже, че при липсата на такова нарушение процедурата на Сметната палата би довела до друг резултат (вж. по аналогия решения от 4 април 2019 г., OZ/ЕИБ,
C‑558/17 P
,
EU:C:2019:289
, т.
и от 4 юни 2020 г., C.F. (Данъчна ревизия),
C‑430/19
,
EU:C:2020:429
, т.
и цитираната съдебна практика).
Г‑н Pinxten обаче не е доказал с какво присъствието на тези служители на Сметната палата, които, както личи от стенограмата от това закрито заседание, не са се изказвали по време на посоченото заседание, е могло да повлияе на неговото провеждане или, a fortiori, на окончателното решение на тази институция.
По-специално, въпреки твърдението на г‑н Pinxten, че генералният секретар на Сметната палата носел отговорност за пропуските в контрола, който бил длъжен да осъществява по отношение на разходите на тази институция, няма как да не се констатира, че единствената цел на разглежданото закрито заседание е била да позволи на г‑н Pinxten да изрази становището си по нарушенията, в които е упрекван.
Освен това критиките срещу поведението на ръководителя на правната служба на Сметната палата в хода на разследването почиват най-вече на представена от г‑н Pinxten чернова на писмо, уж диктувано от неговия шофьор, но безспорно неподписано от него. Следователно г‑н Pinxten не е доказал надлежно, че с поведението си ръководителят на правната служба на Сметната палата е можел да повлияе на провеждането на въпросното закрито заседание.
Що се отнася, на второ място, до гласуването в Сметната палата дали да се предяви разглежданият иск, член 4, параграф 4 от Процедурния правилник предвижда, че това решение се взема с тайно гласуване и с мнозинство от четири пети от членовете на тази институция.
Макар тази разпоредба да предвижда също, че засегнатият член на Сметната палата не участва в гласуването, това правило е ирелевантно в случая, тъй като посоченото решение е прието в момент, когато г‑н Pinxten вече не е бил член на тази институция.
При това положение, както отбелязва генералният адвокат в точка 90 от заключението си, сравнението на текста съответно на член 4, параграф 4 и на член 25, параграф 3 от Процедурния правилник показва, че мнозинството, необходимо за приемането на такова решение, трябва да се изчислява въз основа на общия брой на членовете на Сметната палата, а не въз основа на действително присъстващите на съответното заседание на посочената институция.
След това уточнение, член 41, параграф 1 от Хартата предвижда по-специално, че всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза безпристрастно.
От постоянната практика на Съда следва, че институциите, органите, службите и агенциите на Съюза трябва да се съобразяват с изискването за безпристрастност в двете му измерения, а именно, от една страна, субективна безпристрастност, в смисъл че нито един от членовете на съответната институция не трябва да проявява пристрастие или лична предубеденост, и от друга, обективна безпристрастност, в смисъл че тази институция трябва да осигурява достатъчно гаранции, за да е изключено всяко основателно съмнение за евентуална предубеденост (вж. в този смисъл решение от 27 март 2019 г., August Wolff и Remedia/Комисия,
C‑680/16 P
,
EU:C:2019:257
, т.
и цитираната съдебна практика).
За да се гарантира спазването на това изискване, членовете на Сметната палата, които не могат да участват безпристрастно в процедура по евентуално предявяване пред Съда на иск срещу член или бивш член на тази институция, по-специално поради личните си отношения с него, трябва да са сигурни, че няма да повлияят на изхода от тази процедура, като за тази цел разполагат с възможността да си направят отвод.
Ако обаче член 4, параграф 4 от Процедурния правилник бъде тълкуван в смисъл, че мнозинството, което се изисква в тази разпоредба, трябва да се изчислява, без от общия брой на членовете на Сметната палата да се извадят тези, които са си направили отвод, решението им да си направят отвод, всъщност може да повлияе съществено на изхода от предвидената в посочената разпоредба процедура.
Освен това с оглед на мнозинството, което се изисква в същата тази разпоредба, такова тълкуване на практика би направило изключително трудно, а дори и невъзможно започването на тази процедура, ако няколко членове на тази институция преценят, че трябва да си направят отвод.
Ето защо член 4, параграф 4 от Процедурния правилник следва да се тълкува в съответствие с член 41, параграф 1 от Хартата в смисъл, че мнозинството от четири пети от членовете на Сметната палата, предвидено в първата посочена разпоредба, трябва да се изчислява въз основа на общия брой на членовете на тази институция, които могат да участват законно във въпросното гласуване, без да нарушават изискването за безпристрастност.
В случая е безспорно, че двама членове на Сметната палата са си направили отвод, за да гарантират спазването на това изискване, по съображения, които не са оспорени.
Следователно 22-мата членове на Сметната палата, гласували в полза на предявяването на настоящия иск, са били достатъчни, за да се осигури мнозинството, което се изисква в член 4, параграф 4 от Процедурния правилник.
От това следва, че доводите на г‑н Pinxten за неправомерност на процедурата на Сметната палата за приемане на решение за предявяване на разглеждания иск трябва да се отхвърлят.
4.

По твърдяното късно предявяване на иска на Сметната палата
а)

Доводи на страните
Четвъртият довод г‑н Pinxten за недопустимост на иска е, че Сметната палата нарушила принципа на спазване на разумен срок, закрепен в член 41, параграф 1 от Хартата, като оспорила законосъобразността на искания за плащане, правени от 2006 г. насам, въпреки че още при подаването им разполагала с цялата необходима информация, за да се увери в основателността на посочените искания или да реши да поиска разяснения.
Принципът на правна сигурност, по аналогия с правилата, предвидени във финансовите разпоредби на Съюза и в свързаната с тях практика на Съда, изисквал институция да изпраща дебитно известие в срок, който обикновено не надхвърля пет години, считано от момента, в който същата е можела да предяви вземането си, като този срок все пак подлежи на намаляване или удължаване в зависимост от обстоятелствата.
Освен това в случая не било необходимо да се доказва, че превишаването на разумния срок има отражение върху съдържанието на акт на Съюза, тъй като настоящият иск не целял отмяната на такъв акт. В този контекст за погасено по давност следвало да се приеме правото на Сметната палата да се позовава на нарушения, извършени преди повече от три или пет години, считано от 5 октомври 2018 г. — датата, на която председателят на тази институция представил предварителния доклад на нейните членове.
Според Сметната палата Съдът е сезиран в разумен срок. Всъщност тя можела да образува това производство едва след получаването на доклада на OLAF, тоест на 2 юли 2018 г. Предвид обхвата на твърдените нарушения срок от осем месеца, считано от тази дата, не бил прекалено дълъг. Освен това правилата за погасителната давност при събиране на вземания не били приложими в настоящото производство.
б)

Съображения на Съда
От практиката на Съда следва, че Сметната палата би трябвало все пак да внимава да не забави безкрайно дълго предявяването на иска по член 286, параграф 6 ДФЕС, за да спази основното изискване за правна сигурност и да не наруши правото на защита на засегнатото лице, като направи по-трудно за него да обори изложените в този иск доводи (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
При все това, след като тази разпоредба не определя конкретен срок, разумният характер на срока, който Сметната палата трябва да спази, не може да се определи чрез посочване на точен максимален срок, определен абстрактно, а трябва да се преценява във всеки конкретен случай в зависимост от обстоятелствата по делото, и по-специално от значимостта на спора за заинтересованата страна, от сложността на делото и от поведението на присъстващите страни (вж. в този смисъл решение от 28 февруари 2013 г., Réexamen Arango Jaramillo и др./ЕИБ,
C‑334/12 RX–II
,
EU:C:2013:134
, т.
и
).
Освен това, както отбелязва генералният адвокат в точка 104 от заключението си, оборимата презумпция за неразумност на петгодишния срок от настъпването на разглежданите обстоятелства, която е установена от Съда в точка 105 от решение от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент (
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
) и на която се позовава г‑н Pinxten, в случая е неприложима.
Всъщност тази презумпция се основава на правилата за събиране на вземания на Съюза (вж. в този смисъл решение от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, т.
—
).
Иск на основание член 286, параграф 6 ДФЕС обаче, дори когато отчасти се основава на твърдение за нарушение, изведено от злоупотреба със средства на Сметната палата, няма за предмет възстановяването на сумите, изплатени в полза на съответния член на тази институция, които последната счита за недължими.
Поради това преценката дали искът на Сметната палата е предявен в разумен срок, трябва да се извърши с оглед на практиката на Съда, припомнена в точка 220 от настоящото решение.
Следва да се отбележи, че е безспорно установено, че в случая най-старите нарушения, в които е обвинен г‑н Pinxten, са от 2006 г., или повече от 12 години преди предявяването на настоящия иск.
Макар от материалите по делото, с които разполага Съдът, да е видно, че упражняването от Сметната палата на по-строг контрол върху подаваните от членовете ѝ искания за плащания би ѝ позволило да установи по-рано значителна част от твърдените нарушения на г‑н Pinxten, това не променя факта, че основание за систематично преразглеждане на положението му дават доказателствата, открити в хода на разследването на OLAF.
Впрочем предявеният от Сметната палата иск по член 286, параграф 6 ДФЕС е основан на всички данни, с които тази институция разполага в края на това систематично преразглеждане. Следователно не е доказано, че ако не разполагаше със събраната от OLAF информация, Сметната палата щеше да може да реши да предяви настоящия иск.
Впрочем през 2016 г. Сметната палата получава сведения срещу г‑н Pinxten, вследствие на което провежда вътрешно разследване през същата тази година. От 27 октомври 2016 г., когато директорът на OLAF информира Сметната палата, че обмисля решението дали да се започне разследване, до 2 юли 2018 г., когато докладът му е предаден на Сметната палата, тази институция не може, в съответствие с член 5, параграф 3 от Регламент № 883/2013, да продължи разследването си, освен ако с OLAF е договорено друго. След получаването на този доклад Сметната палата започва многоетапната процедура по член 4 от Процедурния правилник, която се провежда от 12 юли до 29 ноември 2018 г.
От това следва, че Сметната палата е реагирала своевременно на получената информация за твърдените нарушения на г‑н Pinxten, като сравнително бързо е провела съответните процедури от компетентността си, независимо че член 286, параграф 6 ДФЕС не е прилаган никога досега и че в доклада на OLAF се съобщава за доста голям брой нарушения на г‑н Pinxten.
Следователно, дори Съдът евентуално да трябва да вземе предвид срока, който е изтекъл между някои от разглежданите факти и формулирането на конкретни твърдения за нарушения от Сметната палата, за да прецени доколко е можело да се очаква г‑н Pinxten да представи допълнителни обяснения или доказателства относно тези факти, не може да се приеме, че предявяването на настоящия иск като цяло е направено в неразумен срок или че поради изтекла давност Сметната палата няма право да се позовава на някои от твърденията за нарушения за целите на този иск.
Ето защо доводите на г‑н Pinxten за късното предявяване на иска следва да се отхвърлят.
Тъй като нито един от четирите довода, отнасящи се до допустимостта на иска, не е уважен, настоящият иск следва да се приеме за допустим.
Б.

По твърденията за нарушения
В подкрепа на иска си Сметната палата изтъква пет твърдения за нарушения, а именно, първо, злоупотреба със средства на тази институция, второ, злоупотреба и незаконно използване на данъчни привилегии, трето, посочване на неверни данни в декларации за настъпване на застрахователни събития, четвърто, недекларирано и неправомерно упражняване на някои дейности и пето, създаване на положение на конфликт на интереси.
Във връзка с разглеждането на тези твърдения за нарушения е важно да се уточни, че член 286, параграф 6 ДФЕС позволява на Сметната палата да поиска от Съда да освободи неин член от длъжност или да го лиши от правото на пенсия или от други полагащи се облаги, когато този член е престанал да отговаря на необходимите условия или да изпълнява произтичащите от длъжността му задължения.
Естеството на тези задължения е уточнено по-специално в членове 285 ДФЕС и 286 ДФЕС.
Така съгласно член 285 ДФЕС тези членове трябва да изпълняват функциите си при пълна независимост, в общ интерес на Съюза.
Освен това от член 286, параграф 3 ДФЕС следва, че членовете на Сметната палата трябва по-специално да се въздържат от всякаква дейност, несъвместима с характера на техните функции.
Член 286, параграф 4 ДФЕС впрочем забранява на тези членове да изпълняват всякаква друга платена или неплатена професионална дейност по време на своя мандат, с цел по-специално да се гарантира, че посочените членове са на разположение да изпълняват тези функции. Тази разпоредба уточнява и че посочените членове тържествено се задължават да изпълняват както по време на своя мандат, така и след това произтичащите от тяхната длъжност задължения, а именно да проявяват почтеност и въздържаност относно приемането след края на мандата им на определени постове или облаги.
Тъй като последните са дадени само като пример, понятието „произтичащите от тяхната длъжност задължения“ по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС трябва да се разбира в широк смисъл. Важно е членовете на Сметната палата, отчитайки значимостта на възложените им отговорности, да спазват най-високите стандарти за поведение и винаги да отдават предимство на общия интерес на Съюза не само пред националните, но и пред личните си интереси (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
и
).
С оглед на това установените в първичното право задължения на членовете на Сметната палата са отразени и конкретизирани в приетите от тази институция стандарти, които тези членове са длъжни стриктно да спазват.
По-специално, членовете на Сметната палата трябва надлежно да изпълняват задълженията си за деклариране, предвидени в тези стандарти с цел гарантиране на спазването на член 286, параграфи 3 и 4 ДФЕС, и съответно да предоставят пълна информация на тази институция във връзка с исканията за ангажиране на нейните средства, по-специално под формата на разходи за командировки, за представителни цели и за приеми.
При съмнение относно точния обхват на задълженията, произтичащи от тяхната длъжност, членовете на Сметната палата трябва да се обръщат към компетентните служби на тази институция, за да разсеят това съмнение.
Имайки предвид това, членовете на Сметната палата, макар да са длъжни да имат безупречно поведение, не могат да бъдат санкционирани на основание член 286, параграф 6 ДФЕС при най-малкото отклонение от наложените им стандарти. За целта нарушението трябва да е с определена степен на тежест (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
Следователно разглеждането на петте твърдения за нарушения, представени от Сметната палата, трябва да е насочено към това да се определи дали въз основа на материалите по делото, с които разполага Съдът, може да се установи, че г‑н Pinxten е извършил нарушение с определена степен на тежест на произтичащите от длъжността на член на тази институция задължения, определени в първичното право и конкретизирани в приетите от посочената институция стандарти.
За целта Съдът следва да разгледа всички доказателства, представени му както от Сметната палата, която трябва да докаже твърдяното нарушение на г‑н Pinxten, така и от г‑н Pinxten. Съдът трябва по-специално да прецени дали тези доказателства са достатъчно достоверни и надеждни, за да установят нарушение с определена степен на тежест по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС.
1.

По четвъртото твърдение за нарушение: недекларирано и неправомерно упражняване на политическа дейност и на дейност като управител на гражданско дружество за недвижимо имущество („société civile immobilière“)
Съгласно четвъртото твърдение на Сметната палата за нарушение г‑н Pinxten не е изпълнил задълженията си за безкористност, независимост, безпристрастност, ангажираност, почтеност, отговорност, образцово поведение и прозрачност поради това, че по време на мандата си неправомерно е упражнявал две външни дейности.
Тъй като злоупотребата със средства на Сметната палата, която е предмет на първото твърдение за нарушение, се отнася отчасти до ангажиране на средства на тази институция, представено от нея като свързано с тези външни дейности, четвъртото твърдение за нарушение следва да се разгледа на първо място.
В това отношение, както беше припомнено в точка 238 от настоящото решение, член 286, параграф 4 ДФЕС предвижда, че членовете на Сметната палата не трябва да изпълняват платена или неплатена професионална дейност по време на своя мандат.
Освен това, по-специално за да се осигури независимостта на членовете на Сметната палата съгласно член 285 ДФЕС и да се гарантира, че те ще се въздържат от всякаква дейност, несъвместима с характера на техните функции, в съответствие с член 286, параграф 3 ДФЕС, приетите от Сметната палата правила, които — както беше посочено в точка 241 от настоящото решение — същите тези членове трябва надлежно да съблюдават, уточняват условията, при които те могат да упражняват външна дейност по време на своя мандат.
Така точка 3.7 от етичните правила предвижда, че членовете на Сметната палата упражняват външна дейност само в установената от Правилника рамка и се въздържат от всякакви дейности, които могат да накърнят репутацията на тази институция, да поставят под съмнение тяхната независимост или да попречат на работата им.
Член 4, параграф 1 от Кодекса за поведение от 2004 г. и член 4, параграфи 1 и 2 от Кодекса за поведение от 2012 г. предвиждат, че членовете на Сметната палата се посвещават напълно на изпълнението на функциите си, не могат да упражняват никаква политическа дейност и не извършват никаква професионална или други външни дейности, които са несъвместими с упражняването на техните функции.
Член 5, параграф 1 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник предвижда, че членовете на Сметната палата се въздържат от всякаква професионална дейност извън Сметната палата и от всякаква друга външна дейност, която е несъвместима с принципите на независимост и присъственост при упражняване на функциите им.
В член 5, параграф 2 от тези правила за прилагане се уточнява, че всяка съществуваща или евентуална външна дейност се оценява съгласно четири общи критерия — съответно да не накърнява обществения образ на Сметната палата, що се отнася до нейната безпристрастност, да не създава конфликт на интереси, да не ангажира прекомерно допълнително време и да не е свързана с финансови придобивки.
Освен това от процедурна гледна точка член 4, параграф 3 от Кодекса за поведение от 2004 г., член 4, параграф 6 от Кодекса за поведение от 2012 г., както и член 6, параграфи 1 и 2 от Правилата за прилагане на Процедурния правилник установяват задължение за деклариране на всяка външна дейност пред председателя на Сметната палата не само при встъпването в длъжност на член на тази институция, но и през остатъка от мандата му.
От изложеното следва, че за произнасянето по четвъртото твърдение за нарушение следва да се прецени дали г‑н Pinxten е изпълнил задълженията си за деклариране на всяка външна дейност и за въздържане от упражняване на несъвместима със функциите му такава, що се отнася до двете външни дейности, които са предмет на първата и втората част от това твърдение за нарушение.
а)

По първата част от четвъртото твърдение за нарушение: недекларирано и неправомерно упражняване на политическа дейност
1)

Доводи на страните
С първата част от четвъртото си твърдение за нарушение Сметната палата поддържа, че докато е бил член на тази институция, г‑н Pinxten е упражнявал активна политическа дейност. Така той участвал в множество заседания на съвета на политическа партия Open VLD (наричана по-нататък „разглежданата политическа партия“), като до 2008 г. правел това в качеството на член с право на глас.
Тази дейност не била декларирана пред Сметната палата, нито разрешена от нея и при всички положения била несъвместима със задълженията на член на тази институция.
Г‑н Pinxten отрича да е упражнявал каквато и да било политическа дейност, докато е бил член на Сметната палата. Макар действително да присъствал на някои заседания на разглежданата политическа партия, това били заседания на „разширения“ съвет на тази партия, в които участвали и парламентарни представители на посочената партия и в които г‑н Pinxten нямал право на глас, тъй като не членувал в този съвет. Целта на участието му в тези заседания била да се популяризира дейността на Сметната палата и да се поддържат професионални отношения с национални политически лидери.
2)

Съображения на Съда
На първо място, следва да се отбележи, че твърдението на Сметната палата, че до 2008 г. г‑н Pinxten е участвал в заседанията на съвета на разглежданата политическа партия като член с право на глас, не може да се счита за установено, тъй като в материалите по делото, с които разполага Съдът, няма доказателства в подкрепа на това твърдение.
Що се отнася, на второ място, до твърдението, че след 2008 г. г‑н Pinxten е участвал в заседанията на съвета на разглежданата политическа партия без право на глас, Сметната палата представя по-специално електронно писмо от 24 ноември 2008 г., изпратено от политическия ръководител на тази партия до г‑н Pinxten в уверение на това, че същият ще бъде канен редовно на заседанията на съвета на посочената партия, както и протоколи от тези заседания, свидетелстващи, че между 9 март 2009 г. и 26 април 2010 г. г‑н Pinxten е участвал в поне 30 от посочените заседания.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 182 от заключението си, от тези протоколи става ясно също, че заседанията на съвета на разглежданата политическа партия, в които е участвал г‑н Pinxten, са били посветени на обсъждания по различни въпроси на белгийската и европейската политика.
Освен това, макар протоколите от заседанията на съвета на разглежданата политическа партия след 26 април 2010 г. да не се съдържат в материалите по делото, с които разполага Съдът, от редица други представени документи следва, че г‑н Pinxten е продължил да участва в тези заседания и след тази дата.
По-специално, от електронни писма, разменени през май 2012 г., се установява притеснението на г‑н Pinxten, че вече не получава покани за участие в заседанията на съвета на разглежданата политическа партия, на което му е отговорено, че това се дължи на технически проблем. Интересът на г‑н Pinxten към тези заседания проличава и в електронни писма, разменени през януари 2016 г., в които той се оплаква, че поканите за тези заседания достигат до него твърде късно, за да може да се организира и да присъства на тях.
Участието на г‑н Pinxten в някои от заседанията на съвета на разглежданата политическа партия се потвърждава и от електронни писма, изпратени през септември 2014 г., както и през септември и октомври 2015 г.
По-нататък, въз основа на множество електронни писма от 2016 г. и 2017 г. може да се установи, че поканите за такива заседания продължават да се изпращат на г‑н Pinxten, а документите, свързани с няколко негови командировки, показват, че през тези две години той е участвал в поне четири от тези заседания.
Освен това на изслушването си пред Сметната палата, а след това и в съдебното заседание г‑н Pinxten признава, че е участвал редовно в заседанията на „разширения“ съвет на разглежданата политическа партия, или средно в около осем до десет заседания годишно.
От тези доказателства се установява, че през голяма част от двата си мандата в Сметната палата г‑н Pinxten е упражнявал активна политическа дейност, изразяваща се по-специално в пряко и редовно участие в ръководен орган на национална политическа партия.
Доводът на г‑н Pinxten, че участвал в тези заседания като гост или като наблюдател, наравно с парламентарните представители на съответната партия, без да е бил избиран за това и без да е имал право на глас, не може да обори тази преценка.
Всъщност редовното присъствие на заседания на ръководството на политическа партия, макар и без право на глас, предоставя реална възможност да се влияе на политическата дейност на тази партия, по-специално чрез участие в провежданите в този формат разисквания. Изтъкнатото от г‑н Pinxten сходство между статуса на парламентарните представители на съответната партия и неговия собствен, що се отнася до участието в разглежданите заседания, всъщност потвърждава връзката на това участие с политическа дейност.
Впрочем, освен че изобщо не е декларирана от г‑н Pinxten, тази дейност следва да се счита и за очевидно несъвместима със задълженията на член на Сметната палата.
Освен че отнема време — доколкото съответният член трябва да отиде и да присъства на политически заседания в работни дни въпреки задължението си да бъде на разположение — дейност от такова естество накърнява всъщност неговата независимост и може, ако за нея се разбере, да навреди на образа, който обществото си е изградило за безпристрастността на Сметната палата.
Ето защо такава дейност е несъвместима със задълженията, установени с първичното право, и противоречи на стандартите, приети от Сметната палата, за които стана дума в точки 250—253 от настоящото решение. Упражняването на политическа длъжност е изрично забранено, по-специално от кодексите за поведение от 2004 г. и от 2012 г., а в точка 3.3 от етичните правила се посочва, че трябва да се избягва конфликтът на интереси, какъвто би могъл да възникне в случай на принадлежност към политически съвет.
Важно е да се подчертае, че извършването на политическа дейност от член на Сметната палата през голяма част от мандатите му представлява особено тежко нарушение на най-базовите задължения, произтичащи от неговата длъжност.
В случая тежестта на нарушението на тези задължения се засилва от обстоятелството, че г‑н Pinxten не може да не е осъзнавал неправомерния характер на поведението си, тъй като при встъпването му в длъжност комитетът, ангажиран с преценката на външните дейности на членовете на Сметната палата, отхвърля искането му да запази титлата кмет на община Оверпелт (Белгия), като се основава по-специално на бележка от 10 май 2006 г. на правната служба на тази институция, в която се подчертава, че членовете ѝ не могат да упражняват никаква политическа дейност.
Следователно първата част от четвъртото твърдение за нарушение е основателна.
б)

По втората част от четвъртото твърдение за нарушение: недекларирано и неправомерно упражняване на дейност като управител на гражданско дружество за недвижимо имущество
1)

Доводи на страните
С втората част от четвъртото си твърдение за нарушение Сметната палата поддържа, че през 2016 г. г‑н Pinxten е учредил дружество, което осъществява дейност по обработване на лозя в Кот д’Ор (Франция), и е получавал доходи от него.
Тази дейност не била декларирана пред Сметната палата, нито била разрешена от нея и при всички положения била несъвместима със задълженията на член на тази институция, доколкото ставало въпрос за професионална дейност с цел печалба.
Според г‑н Pinxten посоченото от Сметната палата дружество представлява гражданско дружество за недвижимо имущество, което не се занимава с търговска дейност, а само събира наема от включен в декларацията му за интереси имот. Съответно дружеството напълно прозрачно управлявало негова недвижима собственост.
2)

Съображения на Съда
От материалите по делото, с които разполага Съдът, следва, че г‑н Pinxten действително е упражнявал дейност като управител на гражданско дружество за недвижимо имущество от момента на учредяването на това дружество през 2016 г. до края на втория си мандат.
Г‑н Pinxten и съпругата му притежават 97 % от дяловете на посоченото гражданско дружество за недвижимо имущество, като останалите 3 % се държат от трите им деца.
Освен това от представените от Сметната палата нотариални актове и електронни писма става ясно, че на 12 септември 2016 г. същото гражданско дружество за недвижимо имущество придобива няколко парцела, които незабавно отдава под аренда, за да бъдат стопанисвани от трето лице.
Следва впрочем да се констатира, що се отнася до съвместимостта на така упражняваната от г‑н Pinxten дейност с неговите задължения, че нито един от принципите, уреждащи статута на членовете на Сметната палата, не забранява на тези членове да притежават пряко или непряко недвижими имоти или да получават приходи от отдаването им под наем.
Впрочем от член 2, параграф 2 от Кодекса за поведение от 2012 г., който подчинява на същия режим за деклариране „[в]сяко недвижимо имущество, притежавано пряко или посредством дружество за недвижимо имущество“, следва, че вътрешните стандарти на Сметната палата изрично предвиждат членовете ѝ да могат да притежават пряко или непряко недвижими имоти.
Доколкото нито се твърди, нито a fortiori се установява, че разглежданото гражданско дружество за недвижимо имущество е ангажирано с дейност, различна от управлението на посочените в точка 281 от настоящото решение земеделски земи, изглежда, че като управител на това дружество г‑н Pinxten е трябвало само да администрира тези парцели, които посоченото дружество не е стопанисвало директно, както щеше да бъде длъжно да прави, ако беше прекият собственик на посочените парцели.
При тези обстоятелства и поради липсата на други данни, въз основа на които да може да се установи основателността на упрека на Сметната палата към г‑н Pinxten в това отношение, упражняваната от него дейност като управител на семейно гражданско дружество за недвижимо имущество, изглежда, не засяга принципите на независимост и безпристрастност, не отнема от времето, в което той трябва да е на разположение, и не му носи приходи, надхвърлящи тези, които би могъл да получи като собственик на притежаваното от това дружество имущество.
От това следва, че противно на поддържаното от Сметната палата, тази дейност не може да се счита за несъвместима със задълженията на член на Сметната палата.
Колкото до въпроса дали г‑н Pinxten е изпълнил задължението си за деклариране на такава дейност, от член 2, параграфи 2 и 4 от Кодекса за поведение от 2012 г. следва, че член на Сметната палата, който по време на мандата си придобие посредством дружество за недвижимо имущество имот, който не е предназначен изключително за лично ползване, е длъжен да подаде отново декларация за своите финансови участия и имуществени активи и пасиви, в която да включи този имот.
С оглед на това специфично задължение за деклариране, свързано с притежаването на недвижимо имущество, и на направеното в този контекст позоваване в Кодекса за поведение от 2012 г. на дружествата за недвижимо имущество следва да се приеме, че декларация за финансови участия и имуществени активи и пасиви на член на Сметната палата, включваща имот, притежаван посредством дружество за недвижимо имущество, е достатъчна, за да може този член на Сметната палата, който упражнява дейност като управител на това дружество, да изпълни задълженията си за деклариране към тази институция.
Впрочем, тъй като, от една страна, самата дейност като управител на гражданско дружество за недвижимо имущество не е несъвместима със задълженията на член на Сметната палата, и от друга страна, евентуален конфликт на интереси, свързан с тази дейност, по принцип би произтекъл от притежаването на съответния имот, а не от самото упражняване на посочената дейност, не е необходимо тя да бъде допълнително декларирана като външна дейност в рамките на процедурата, посочена в точка 254 от настоящото решение, за да може Сметната палата да провери дали членовете ѝ изпълнят произтичащите от длъжността им задължения.
В случая не се оспорва, че земеделските земи, притежавани от разглежданото гражданско дружество за недвижимо имущество, действително присъстват в нова декларация за финансови участия и имуществени активи и пасиви, която г‑н Pinxten представя след придобиването на тези земи.
Поради това втората част от четвъртото твърдение за нарушение трябва да се отхвърли като неоснователна.
Следователно това твърдение за нарушение следва да се уважи частично.
2.

По първото твърдение за нарушение: злоупотреба със средства на Сметната палата за финансиране на дейности, които не са свързани или не са съвместими със задълженията на член на тази институция
а)

По допустимостта на първото твърдение за нарушение
Г‑н Pinxten излага два довода, за да оспори допустимостта на първото твърдение за нарушение, а именно съответно неупражняване от Сметната палата на правото ѝ на преценка и формални пропуски в изложението на исковата молба, както и недопустимост на таблицата, приложена към писмената реплика.
1)

По упражняването от Сметната палата на правото ѝ на преценка
i)

Доводи на страните
Г‑н Pinxten поддържа, че Сметната палата просто препраща към доклада на OLAF, без да го анализира, и по-специално без ясно да посочва в какво се състои неправомерността на всеки от критикуваните разходи. Така тази институция пропуснала да упражни правото на преценка, предоставено ѝ с член 286, параграф 6 ДФЕС. Този пропуск се утежнявал от обстоятелството, че Сметната палата в крайна сметка искала от г‑н Pinxten едва около 27 % от установената от OLAF сума, без обаче да излага причините, поради които е възприела всички съдържащи се в доклада на OLAF твърдения срещу него.
Сметната палата счита, че е била длъжна да анализира доклада на OLAF и да се позове на него. Тя обаче извършила и собствен анализ на разглежданите факти, както впрочем личало от предварителния доклад и от исковата молба.
ii)

Съображения на Съда
От член 286, параграф 6 ДФЕС следва, че само Сметната палата може да започне предвиденото в тази разпоредба производство.
Следователно тази институция трябва да прецени дали данните, с които разполага за поведението на съответния член или бивш член на посочената институция, са достатъчни, за да обосноват започването на това производство. Впрочем член 4 от Процедурния правилник предвижда вътрешна процедура, чиято цел е да позволи на същата тази институция да вземе информирано решение по въпроса.
Освен това обстоятелството, че OLAF е изготвила доклад относно поведението на съответния член или бивш член на Сметната палата, не ограничава свободата на преценка, с която тази институция разполага в това отношение, тъй като съгласно член 11, параграф 4 от Регламент № 883/2013 институцията, на която е изпратен такъв доклад, трябва да предприеме такива действия, каквито този доклад и придружаващите го препоръки налагат.
В случая, както е видно по-специално от точки 188—214 от настоящото решение, е приложена процедурата по член 4 от Процедурния правилник, което е позволило на Сметната палата да реши да предяви настоящия иск, вземайки предвид всички данни, с които разполага, в това число и доклада на OLAF.
При тези обстоятелства фактът, че исковата молба се основава в голяма степен на констатациите в доклада на OLAF, не може да постави под въпрос допустимостта на първото твърдение за нарушение, тъй като Сметната палата изобщо не е длъжна да се отклонява от тези констатации.
Впрочем в исковата си молба Сметната палата не възприема всички твърдения, изложени в доклада на OLAF. Тя например не излага твърдение за нарушение въз основа на необосновани отсъствия на г‑н Pinxten и отхвърля анализа на OLAF, що се отнася до неправомерността на някои от неговите командировки.
От това следва, че доводът на г‑н Pinxten, че Сметната палата не е упражнила правото си на преценка, трябва да се отхвърли.
2)

По изложението на исковата молба и по допустимостта на таблицата, приложена към писмената реплика
i)

Доводи на страните
Г‑н Pinxten поддържа, че Сметната палата, в качеството си на разследващ орган, не е изпълнила задължението си да установи фактите, които доказват действителната неправомерност на всеки от разходите, критикувани в първото твърдение за нарушение.
Това установяване не можело да става с принципно и чисто автоматично препращане към доклада на OLAF и множеството му приложения, тъй като подобно препращане било недопустимо. Освен това тази институция не можела надлежно да поддържа доводите си с препратки към таблицата в приложение C.1 към писмената реплика, още повече че тази таблица била изготвена след решението ѝ да сезира Съда.
Според Сметната палата исковата молба била достатъчно мотивирана. Всъщност тя включвала представителна извадка на нарушенията, в които е упрекван г‑н Pinxten, като същевременно повтаряла всяко отделно твърдение за нарушение и прилагала по-подробна таблица. Освен това след представянето на 4 февруари 2019 г. на становището на г‑н Pinxten Сметната палата разгледала отново всеки от разходите и съставила таблица, която приложила към решението си за установяване и събиране на вземания от 11 април 2019 г.
ii)

Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че твърдението на г‑н Pinxten, че Сметната палата не била установила фактите, на които се основава първото твърдение за нарушение, трябва да се преценява на етапа, в който се разглежда основателността на това твърдение за нарушение, а не на етапа, в който се преценява неговата допустимост.
Колкото до останалите доводи, а именно, на първо място, изложението на исковата молба, важно е да се припомни, че съгласно член 21 от Статута на Съда на Европейския съюз и член 120, буква в) от неговия процедурен правилник в исковата молба трябва по-специално да се посочват предметът на спора, исканията на ищеца и изтъкнатите основания и доводи.
Спазването на това задължение трябва да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Съда — да упражни своя контрол. Оттук следва, че съществените правни и фактически обстоятелства, на които се основава искът или жалбата, трябва да изпъкват по логичен и разбираем начин от самия текст на исковата молба или жалбата и че исканията в нея трябва да са формулирани по недвусмислен начин, за да не се произнесе Съдът ultra petita или да пропусне да се произнесе по някое твърдение за нарушение.
Следователно в искова молба, подадена на основание член 286, параграф 6 ДФЕС, Сметната палата трябва да излага последователно и точно твърденията за нарушения, за да позволи на съответния член или бивш член на Сметната палата да разбере точно естеството на твърдяното нарушение на произтичащите от длъжността му задължения, което е необходимо условие, за да може този член или бивш член на Сметната палата надлежно да изложи доводите в своя защита, а Съдът — да провери наличието на твърдяното нарушение.
Въпреки че за тази цел съдържанието на исковата молба или жалбата може да бъде обосновавано и допълвано по конкретни въпроси чрез препращане към определени пасажи от приложени към нея доказателства, общото препращане към други, макар и приложени към исковата молба или жалбата, документи не може да компенсира липсата на съществена част от правните доводи, които следва да бъдат посочени в самата искова молба или жалба (вж. по аналогия решение от 11 септември 2014 г., MasterCard и др./Комисия,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съответно Съдът не е длъжен да търси и установява сред приложенията към исковата молба или жалбата твърденията за нарушения или доводите, на които според него би могъл/могла да се основава искът или жалбата (вж. по аналогия решение от 11 септември 2014 г., MasterCard и др./Комисия,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая исковата молба на Сметната палата съдържа общо изложение на първото твърдение за нарушение, в което са представени по-специално различните категории ситуации, в които според нея г‑н Pinxten е злоупотребил със средства на тази институция.
Това изложение е допълнено с доста обемни приложения, към които исковата молба постоянно препраща.
В това отношение следва да се отбележи, че начинът, по който исковата молба препраща към тези приложения, несъмнено подлежи на критика, тъй като Сметната палата често обосновава доводите си, като се позовава най-общо на приложение А.37 към исковата молба, което обаче съдържа много и често доста разбъркани документи от по няколко хиляди страници.
Макар този подход да лишава Съда от възможността да разполага с точен и подробен анализ, това не променя факта, че исковата молба все пак позволява да се разберат естеството на първото твърдение на Сметната палата за нарушение и доводите ѝ за доказване на неправомерността на поведението на г‑н Pinxten.
При това положение следва да се приеме, че съществените фактически и правни обстоятелства, на които се основава настоящият иск, се установяват достатъчно ясно от текста на исковата молба и че следователно многобройните препратки към приложенията ѝ нямат за цел да компенсират нейни пропуски в това отношение.
Що се отнася по-конкретно до начина, по който Сметната палата представя таблицата в приложение A.47 към исковата молба, следва да се отбележи, че тази таблица позволява на тази институция да обоснове и допълни исковата молба с изчерпателно и точно описание на конкретните ситуации, в които са възникнали нередностите, посочени в исковата молба като част от първото твърдение за нарушение.
Освен това таблицата осигурява приемственост с предварителното административно производство, когато същите тези препратки са използвани както от Сметната палата, така и от г‑н Pinxten за целите на установяването на разглежданите ситуации.
Впрочем предвид големия брой конкретни ситуации, обхванати от първото твърдение за нарушение, пълното им представяне в текста на исковата молба би било трудно изпълнимо на практика.
Такова формално ограничение обаче не може да принуди Сметната палата да се откаже да представи на Съда всички факти, които според нея допринасят за установяване на извършените от г‑н Pinxten нарушения на произтичащите от длъжността му задължения.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че изложението на първото твърдение за нарушение в исковата молба позволява на г‑н Pinxten да упражни правото си на защита, което впрочем той задълбочено прави в хода на производството пред Съда, а на последния — да се произнесе по основателността на това твърдение за нарушение.
От това следва, че формалните пропуски в изложението на исковата молба не дават основание да се приеме, че първото твърдение за нарушение е изцяло или частично недопустимо.
Що се отнася, на второ място, до твърдението, че таблицата в приложение C.1 към писмената реплика е недопустима, тъй като е изготвена след предявяването на иска и е представена на етапа на писмените реплики, следва да се припомни, че по силата на член 127 от Процедурния правилник в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в производството. Освен това член 128, параграф 1 от този правилник предвижда, че с писмената реплика страните могат да представят доказателства и да правят доказателствени искания в подкрепа на своите доводи, като изложат съображения за късното представяне и поискване на тези доказателства.
В това отношение следва да се констатира, че таблицата в приложение C.1 към писмената реплика представлява ново представяне на таблицата в приложение A.47 към исковата молба, чието предназначение е да се улесни идентифицирането на доказателствата, отнасящи се до всяка от ситуациите в таблицата, и да се вземат предвид доводите, които г‑н Pinxten излага в писмената си защита.
Тъй като не е установено, че съдържа нови твърдения за нарушения или че препраща към доказателства, които не са били представени в приложението към исковата молба, таблицата в приложение C.1 към писмената реплика не може да се счита за изцяло или частично недопустима на основание член 127 или член 128 от Процедурния правилник.
б)

По основателността на първото твърдение за нарушение
1)

Доводи на страните
С първото си твърдение за нарушение Сметната палата изтъква, че като е злоупотребил със средствата на тази институция, г‑н Pinxten не е изпълнил задълженията си за безкористност, независимост, безпристрастност, ангажираност, почтеност, отговорност, образцово поведение и прозрачност.
На първо място, Сметната палата упреква г‑н Pinxten, че е поискал да му се възстановят разходи за командировки и да му се платят дневни надбавки за дейности, които нямат връзка с неговите задължения.
В това отношение Сметната палата подчертава, че от член 7 от Регламент № 2290/77 и от Решение № 1‑2003 следва, че посочените възстановявания и плащания се правят само за задачи, които са възложени на съответния член от институцията и които са свързани с изпълнението на неговите задължения.
Г‑н Pinxten обаче, първо, поискал да му се възстановят разходи за командировки и да му се платят дневни надбавки за развлекателни дейности, а именно почивки, като престой в планинския курорт Кран Монтана (Швейцария), развлечения, и по-специално ловни мероприятия, туристически пътувания, като екскурзия до Куба, или пък приеми или сватби на приятели.
Второ, г‑н Pinxten поискал възстановявания и плащания за дейности, свързани с негови имуществени интереси, по-специално във връзка със закупуването на лозя.
Трето, някои командировки на г‑н Pinxten са за несъвместими със задълженията му дейности, като тези, свързани с разглежданата политическа партия, които се доказвали както от честите му срещи с членовете на тази партия, така и от събраните от OLAF данни.
Четвърто, г‑н Pinxten бил въвел „командировки без надбавки“ за дейности, за които признава, че не са свързани с неговите задължения, за да си гарантира, че пробегът на служебния му автомобил за тези командировки няма да се калкулира в максималния годишен такъв от 15000 km, чието превишаване е за негова сметка.
Макар г‑н Pinxten да обосновава доста командировки с получаването на официална покана, това обяснение не можело да се приеме, от една страна, тъй като този официален характер, и по-специално фактът, че поканите са отправяни до адресата им в качеството му на член на Сметната палата, можел да е просто акт на учтивост, от който да не произтича връзка със задълженията му на член на Сметната палата, и от друга страна, защото било установено, че в някои случаи въпросните покани са правени по искане на г‑н Pinxten. Длъжността или титлата на лицата, с които се е срещал по повод дадена командировка, също не били основателна причина, тъй като не били достатъчни, за да се установи официалният характер на събитието. Впрочем външните представителни дейности на Сметната палата били възложени на председателя на тази институция, който, считано от 2016 г., бил подпомаган от членовете, отговарящи за институционалните връзки и качествения контрол на одита.
На второ място, Сметната палата изтъква, че г‑н Pinxten включвал в тримесечните си отчети на разходите за представителни цели и приеми, разходи от частен характер или несъвместими със задълженията му такива.
От член 2 от Решение № 7‑2004 обаче следвало, че възстановяването на представителните разходи се отнася само до тези, които членовете на Сметната палата са направили в това си качество, и че приятелите или личните познати трябва да се канят като частни лица.
Сметната палата подчертава по-специално че г‑н Pinxten организирал редица вечери в дома си, чиято връзка със задълженията му на член на тази институция не е установена и за които — както личи от текста на писмо от 28 април 2015 г. до министър-председателя на Кралство Белгия с покана да присъства на такава вечеря (наричано по-нататък „писмото от 28 април 2015 г.“) — трябва да се счита, че всъщност служат за събиране на приятели на г‑н Pinxten.
На трето място, г‑н Pinxten използвал служебния си автомобил и ангажирал услугите на шофьори на Сметната палата за несвързани или несъвместими със задълженията му дейности, включително когато не бил в командировка.
От членове 1 и 4 от Решение № 33‑2004 обаче следвало, че Сметната палата поема разходите за използване на служебния автомобил само ако са направени при изпълнение на задълженията на членовете на тази институция. По силата на тези разпоредби такива били пътуванията, за които има издадена заповед за командировка, или — в рамките на максимум 15000 km годишно — някои специфични пътувания, считани за свързани с изпълнението на служебните задължения. Освен това членовете на Сметната палата можели да ангажират услугите на шофьор само за служебните си пътувания.
Здравословното състояние на г‑н Pinxten не можело да обоснове използване на шофьорите на Сметната палата за частни пътувания. Освен това медицинското удостоверение, в което се посочва, че за него е противопоказно да управлява автомобил на дълги разстояния, било изготвено едва на 31 октомври 2016 г.
Според Сметната палата приложимите през целия спорен период подзаконови разпоредби били ясни, точни, предвидими и напълно известни на г‑н Pinxten. Те систематично изключвали всякакви плащания, свързани с дейности от частен характер или с дейности, несъвместими с качеството на член на Сметната палата. В този контекст г‑н Pinxten не можел да вменява отговорността за собствените си нарушения на Сметната палата, която разполагала с подходящи механизми за вътрешен контрол.
В случая не можело да се установи наличието на каквото и да било нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, тъй като мълчанието на администрацията или недължимите плащания не трябвало да се считат за конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения.
При всички положения една неправомерна практика не можела да породи оправдано правно очакване. Впрочем председателят на Сметната палата валидирал издадените от г‑н Pinxten командировъчни заповеди въз основа на информация, която не му позволява да разбере, че те нямат връзка със задачи, отнасящи се до изпълнението на неговите задължения. Съгласието на председателя било следователно опорочено поради съзнателни пропуски или умишлени действия на г‑н Pinxten.
Г‑н Pinxten иска първото твърдение за нарушение да се отхвърли.
Той се позовава, на първо място, на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания.
В това отношение той изтъква, че стандартите, прилагани в рамките на Сметната палата до 2018 г., не давали определение на понятията „командировка“, „изпълнение на задълженията“ или „интерес на Сметната палата“. Единственият полезен текст към тази дата били коментарите към член 4 от Решение № 33‑2004, съгласно които изпълнението на задълженията трябвало да се разбира в широк смисъл.
Освен това г‑н Pinxten систематично изпращал на председателя на Сметната палата изискуемата съгласно Решение № 1‑2003 информация. Той го уведомявал, когато ангажирал шофьор по здравословни причини, което намирало израз в декларирането на „командировки без надбавки“. Отговарял и на всички въпроси, отправяни му от службите на Сметната палата. Предвид прозрачността на действията си той не можел да носи отговорност за пропуските в контрола, допуснати от тези служби и попречили им да установят евентуални грешки.
В този контекст и посредством предоставяните разрешения и практиката на Сметната палата г‑н Pinxten получавал конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения, произтичащи от достоверни източници, които в продължение на повече от десет години създавали у него оправдани правни очаквания, че извършените плащания са правомерни. Следователно искът на Сметната палата нарушавал принципа на защита на оправданите правни очаквания,
На второ място, преценките на Сметната палата в рамките на първото ѝ твърдение за нарушение били опорочени от редица очевидни грешки.
Така, подобно на OLAF, Сметната палата оспорвала предмета на много командировки, основавайки се на това, което счита за техен „действителен предмет“, без да дава сведения за документите, обосноваващи подхода ѝ.
Г‑н Pinxten изтъква по-специално, че никога през мандата си като член на Сметната палата не е упражнявал политическа дейност. Той се срещал с членове на разглежданата политическа партия в качеството си на член на Сметната палата, и по-специално за да популяризира работата на тази институция. Командировките в рамките на SBNL-V също допринасяли за запознаването на заинтересованите страни с работата на Сметната палата.
Що се отнася до ловните мероприятия, г‑н Pinxten посочва, че командировките му в замъка „Шамбор“ (Франция) били проведени в рамките на европейски дни, събиращи на едно място високопоставени европейски личности. В по-общ план обстоятелството, че официална среща е придружена от по-неформални събития, не можело да постави под въпрос нейната връзка със задълженията на член на Сметната палата.
Командировката в Кран Монтана била разрешена от председателя на Сметната палата, който не поискал никаква допълнителна информация. Тя позволила на г‑н Pinxten да участва във форума „Кран Монтана“, който събирал на едно място високопоставени личности за дискусии от общ характер. Ответникът впрочем бил научил за съществуването на този форум от председателя на Сметната палата.
Пътуването до Куба също било обосновано — със съгласието на председателя на Сметната палата — с желанието за провеждане на срещи със значими за тази страна личности, което поради естеството на кубинския режим налагало контактите да се осъществяват намясто. Организирането на пътуването било усложнено и поради липсата на съдействие от представителството на Съюза в Куба.
Медицинските прегледи, за които не бил получил никакви надбавки, били сред случаите по член 4 от Решение № 33‑2004, при които ангажирането на шофьор е разрешено.
Освен това г‑н Pinxten дава подробни уточнения относно серия командировки, чийто предмет бил описан неправилно в исковата молба или във връзка с които Сметната палата излагала неверни фактически твърдения.
Що се отнася до разходите за представителни цели и за приеми, г‑н Pinxten подчертава, основавайки се на Решение № 7‑2004 и на съобщения на Сметната палата, че тази институция има интерес от това нейните членове да поддържат контакти с високопоставени личности. Нямало правило, което да забранява представителните дейности да се отнасят за вече познати лица, а като частни лица трябвало да се канят само личните приятели и членовете на семейството.
В това отношение той оспорва защитавания от Сметната палата подход, според който представителните дейности били възложени единствено на нейния председател. Този подход не съответствал на практиката на тази институция, нито на стратегическите ѝ цели и не бил съвместим с правото на членовете ѝ да правят представителни разходи.
Командировките, разпоредени от г‑н Pinxten на шофьорите, или били свързани с неговите командировки, или били обосновани с член 4 от Решение № 33‑2004 и с член 4 от Решение № 19‑2009. Впрочем администрацията на Сметната палата била напълно запозната с дейностите на съответните шофьори.
2)

Съображения на Съда
Най-напред, важно е да се отбележи, че първото твърдение за нарушение се отнася до няколкостотин отделни конкретни обвинения, свързани с още толкова фактически положения, в които според Сметната палата със средствата ѝ е било злоупотребено по искане на г‑н Pinxten.
При тези обстоятелства, за да може тези твърдения да бъдат анализирани по цялостен и разбираем за страните начин, се налага те да бъдат идентифицирани чрез позоваване на номерацията, която Сметната палата въвежда за целите на тяхното групиране в таблицата в приложение A.47 към исковата молба и възпроизвежда в таблицата в приложение C.1 към писмената реплика.
В това отношение следва да се припомни, че Съдът трябва да се произнесе по първото твърдение за нарушение въз основа на предоставените му доказателства и с оглед на критериите, установени в член 286, параграф 6 ДФЕС, за да определи дали твърдените нередности могат да бъдат квалифицирани като нарушение на задълженията, произтичащи от длъжността на член на Сметната палата по смисъла на тази разпоредба.
Следователно, макар на 11 април 2019 г. Сметната палата да е изпратила на г‑н Pinxten решение за установяване и събиране на вземания, свързано с нередностите, които са предмет на първото твърдение за нарушение, преценката на Съда в рамките на настоящото производство и във връзка с това твърдение за нарушение не касае определянето на евентуално дължимите от г‑н Pinxten суми и следователно не засяга преценката, която ще се даде на това решение в рамките на жалбата за отмяна, която г‑н Pinxten е подал срещу него пред Общия съд на Европейския съюз.
Преди да се разгледат последователно твърденията на Сметната палата, отнасящи се, първо, до разходите за командировки и дневни надбавки, второ, до разходите за представителни цели и приеми, както и трето, до използването на служебния автомобил и ангажирането на услугите на шофьор, следва да се прецени доводът на г‑н Pinxten, че първото твърдение за нарушение нарушава принципа на защита на оправданите правни очаквания.
i)

По нарушението на принципа на защита на оправданите правни очаквания
Следва да се подчертае, че макар формално г‑н Pinxten да се позовава както на принципа на правна сигурност, така и на принципа на защита на оправданите правни очаквания, доводите му всъщност се отнасят изключително до втория от тези принципи, което впрочем се потвърждава и от преформулирането им в писмената дуплика.
Съгласно постоянната практика на Съда правото на позоваване на принципа на защита на оправданите правни очаквания предполага, че компетентните органи на Съюза са предоставили на заинтересованото лице конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници (решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др.,
C‑119/19 P и C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, т.
и цитираната съдебна практика).
Приложимостта на този принцип, що се отнася до средствата, ангажирани от Сметната палата под формата на разходи за представителни цели и за приеми, както и за използване на служебния автомобил и ангажиране на услугите на шофьор, трябва да се отхвърли още в началото.
От една страна, съгласно практиката на Съда плащания като направените във връзка с разходите за представителни цели и за приеми не могат, при липсата на каквито и да било други релевантни данни и дори когато между тези плащания и оспорването на тяхната редовност е изтекъл дълъг период, да породят у получателя им оправдани правни очаквания, че процесните суми вече не могат да бъдат оспорвани (вж. в този смисъл решение от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, т.
).
Действията, с които Сметната палата е възстановявала разходи за представителни цели и за приеми въз основа на представени от г‑н Pinxten документи, без да иска допълнителна информация и без да оспорва основателността на исканията му за възстановяване, не са обаче достатъчни, за да се счита, че тази институция му е предоставила конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения за правомерността на исканията му.
От друга страна, използването от г‑н Pinxten на служебния му автомобил или ангажирането на услугите на шофьор не стават с изрично решение от страна на Сметната палата, като същата не посочва пред Съда друга специфична форма на изразяване на становище от нейна страна относно практиката, която г‑н Pinxten е трябвало да следва в това отношение.
Следователно, дори да се предположи, както поддържа г‑н Pinxten, че в тази област Сметната палата системно е допускала практики, за чието съществуване не е можела да не знае, това обстоятелство при всички положения не е достатъчно, за да се установи, че тази институция му е предоставила конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения в това отношение.
Обратно, заповедите за командировки, които председателят на Сметната палата изрично е издавал по искане на г‑н Pinxten, представляват достатъчни уверения по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 365 от настоящото решение, които по принцип могат да породят у него оправдани правни очаквания, че съответните командировки са правомерни.
При това положение е важно да се отбележи, най-напред, че съгласно практиката на Съда правните субекти не могат да се позовават на оправдани правни очаквания за запазването на положение, характеризиращо се с наличие на измама (вж. в този смисъл решение от 14 юни 2017 г., Santogal M-Comércio e Reparação de Automóveis,
C‑26/16
,
EU:C:2017:453
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-нататък, с оглед на задължението на членовете на Сметната палата, посочено в точка 241 от настоящото решение, да съблюдават надлежно задълженията за деклариране, които приетите от Сметната палата стандарти предвиждат с цел да се предостави пълна информация на тази институция във връзка с исканията за ангажиране на нейните средства, заповед за командировка, издадена въз основа на искане, в което е пропусната крайно важна информация за преценката на правомерността на разглежданата командировка от председателя на същата институция, не може да породи оправдани правни очаквания у този член дори при липса на измама.
Накрая, на принципа на защита на оправданите правни очаквания не може да се позовава и лице, което е извършило очевидно нарушение на действащата правна уредба (решения от 16 май 1991 г., Комисия/Нидерландия,
C‑96/89
,
EU:C:1991:213
, т.
и от 14 юли 2005 г., ThyssenKrupp/Комисия,
C‑65/02 P и C‑73/02 P
,
EU:C:2005:454
, т.
и цитираната съдебна практика).
От това следва, първо, че г‑н Pinxten не може да се позове на оправдани правни очаквания въз основа на заповеди за командировки, които е получил чрез измама, или — дори при неустановено намерение за измама — на заповеди за командировки, които са му издадени от председателя на Сметната палата въз основа на искане, пропускащо крайно важна за преценката на правомерността на разглежданата командировка информация.
Противно на поддържаното от Сметната палата обаче, не може да се приеме, че предоставените на г‑н Pinxten разрешения, които се оспорват в рамките на първото твърдение за нарушение, систематично са издавани въз основа на такава информация. Напротив, от материалите по делото, с които разполага Съдът, е видно, че в много искания за получаване на разрешение за командировка ясно и прозрачно е описан предмет, който Сметната палата вече счита за неправомерен сам по себе си.
Второ, когато заповед за командировка, издадена от председателя на Сметната палата по искане на г‑н Pinxten, е очевидно неправомерна, без да е получена чрез измама или въз основа на съдържащо непълна информация искане, принципът на защита на оправданите правни очаквания не изключва Съдът да може да констатира, че като е поискал това разрешение и след това се е позовал на него, за да получи плащане, г‑н Pinxten е нарушил произтичащите от длъжността му задължения.
Такъв подход следва впрочем и от задължението на членовете на Сметната палата да спазват най-високите стандарти за поведение, което е припомнено в точка 239 от настоящото решение.
Всъщност, ако неправомерността на дадена командировка е съвсем очевидна, г‑н Pinxten няма как да не е осъзнавал това. При такива обстоятелства той не може да е искал разрешение или да се е позовавал на него, без всъщност да е търсел начин да се възползва от толерирането на неправомерните практики или от пропуските в извършвания в Сметната палата контрол.
Обратно, предвид изложените съображения, в рамките на настоящото производство Сметната палата не може надлежно да упреква г‑н Pinxten, че е получил плащане на разходи или дневни надбавки за командировка, разрешена от председателя на Сметната палата въз основа на искане, което няма измамен характер, не пропуска крайно важна информация и не е очевидно неправомерно.
При тези обстоятелства въпросът дали заповедите за командировка, издадени от председателя на Сметната палата по искане на г‑н Pinxten, могат да породят оправдани правни очаквания у заинтересованото лице за правомерността на съответните командировки, трябва да се преценява случай по случай, по-специално чрез сравнение между основанието, заявено в искането за получаване на разрешение, и действителния предмет на командировката съгласно представените пред Съда доказателства. Тази преценка се прави при разглеждането по същество на изтъкнатото от Сметната палата първо твърдение за нарушение.
Впрочем г‑н Pinxten изтъква и неяснотата на правилата, приложими по отношение на членовете на Сметната палата — този довод обаче не може да обоснове отхвърлянето на първото твърдение за нарушение в неговата цялост.
Разбира се, трябва да се констатира, че правилата, приложими по отношение на ситуациите, които са предмет на първото твърдение за нарушение, се характеризират с известна неопределеност, дължаща се по-специално на липсата на уточнения относно ситуациите, в които дадена командировка може да бъде разрешена, документите, които трябва да бъдат представени в подкрепа на искане за получаване на разрешение за командировка, или пък условията, при които покана, отправена до трето лице, може да бъде свързана с качеството на член на Сметната палата, по-специално що се отнася до допустимите основания за представителност и до данните, които трябва да бъдат представени, за да се обоснове действителността на тези основания.
Тази неопределеност означава, че компетентните органи на Сметната палата разполагат с широка свобода на преценка, когато определят дали плащането на разходите за командировки, за дневни надбавки или за представителни цели и приеми е обосновано.
Следователно, когато преценява правомерността на поведението на г‑н Pinxten или, a fortiori, очевидно неправомерния характер на това поведение, Съдът трябва във всеки отделен случай да взема предвид тази свобода на преценка.
Обратно, относителната неопределеност на релевантните правила не е достатъчна, за да може да се установи, че твърденията на Сметната палата за злоупотреби с нейни средства от страна на г‑н Pinxten като цяло са неоснователни.
ii)

По разходите за командировки и дневните надбавки
Към момента на настъпване на фактите, за които се отнася настоящият иск, режимът на разходите за командировки и дневните надбавки е уреден — до границите, очертани в членове 285—287 ДФЕС — в член 7 от Регламент № 2290/77, който предвижда възстановяване на тези разходи и плащане на тези надбавки, когато на член на Сметната палата се налага в хода на изпълнение на задълженията му да пътува извън мястото на седалището на тази институция.
Що се отнася до задълженията, възложени на членовете на Сметната палата, следва да се припомни, че съгласно член 285 ДФЕС основната функция на тази институция е да осъществява одита на Съюза. За тази цел тя трябва, в съответствие с член 287, параграфи 1 и 2 ДФЕС, да проверява дали всички приходи са били събрани и дали всички разходи са били направени законосъобразно и правомерно, както и дали управлението на финансовите средства е било добро.
Режимът на разходите за командировки и дневните надбавки е подробно уреден с Решение № 1‑2003.
В член 1 от това решение се посочва, от една страна, че командировъчните заповеди трябва да се поискат възможно най-рано, и от друга страна, че разпоредителят с бюджетни кредити във връзка с разходите за командировки на членовете е председателят на тази институция.
Член 3 от посоченото решение разрешава по време на командировка да се пътува със служебен автомобил, а членове 5 и 6 от същото решение предвиждат съответно възстановяването на разходите за командировка и плащането на дневни надбавки.
Следователно искане за възстановяване на разходи за командировка или за плащане на дневни надбавки трябва да се счита за неправомерно, ако се установи, че дейността, която в действителност се осъществява въз основа на разглежданата заповед за командировка, няма връзка с изпълнението на задълженията на г‑н Pinxten. С оглед на съображенията, изложени в точки 371—381 от настоящото решение, тази неправомерност би могла да се вземе предвид по делото или ако командировъчната заповед е получена с измама или въз основа на искане, в което е пропусната крайно важна информация, или ако между дейността и задълженията очевидно няма връзка.
Освен това, преди да се пристъпи към задълбочена преценка на правомерността на всяка от командировките, които са предмет на първото твърдение за нарушение, следва да се разгледа доводът на Сметната палата, че на изслушването пред OLAF г‑н Pinxten признал, че всички командировки, които в исканията си за издаване на заповеди за командировки изрично представил като „командировки без надбавки“, нямали никаква връзка с неговите задължения.
Съгласно протокола от това изслушване г‑н Pinxten заявява само, че представял тези искания така от съображения за прозрачност, когато дадена командировка „е свързана с [неговите] задължения, но има и личен аспект“ или когато има „съмнение относно целесъобразността“ на командировката с оглед на предмета и значението на съответната дейност.
Тъй като тази позиция е повторена и пред Съда, командировките, които г‑н Pinxten изрично представя като „командировки без надбавки“, следва да се разгледат наред с всички останали командировки, които са предмет на първото твърдение за нарушение.
–
По престоя в Кран Монтана
Безспорно установено е, че от 22 до 25 август 2013 г. г‑н Pinxten е пребивавал заедно със съпругата си в планинския курорт Кран Монтана, където е бил изпратен в командировката, посочена в ред 252, за да участва в лятната сесия на форума „Кран Монтана“.
Изпращането му в командировка е основание за възстановяване на разходите му за регистрация и хотел, както и за плащането му на дневни надбавки, като разходите, свързани с престоя на съпругата на г‑н Pinxten, не са поети от Сметната палата.
В искането за получаване на разрешение за посочената командировка е отбелязано, че с нея се цели участие в лятната сесия на форума на швейцарската неправителствена организация „Кран Монтана“. Искането е придружено от кратка бележка за вътрешно ползване, която е подписана от г‑н Pinxten и в която се уточнява, че тези сесии са повод да се обсъдят актуални въпроси на международната политика с ръководни лица от цял свят. Заповедта за командировка е издадена въз основа на тези документи, без да е искана допълнителна информация, например относно програмата на това събитие.
В това отношение несъмнено следва да се отбележи, че възможността член на Сметната палата да участва, докато е в командировка, в събитие, включващо сходни с туризъм и отдих дейности, не означава непременно, че командировката няма връзка със задълженията на този член, стига събитието все пак да е насочено основно към дейности от професионално естество.
В представен от Сметната палата проспект въпросното събитие обаче е описано от организаторите му като изцяло посветено на контактите, приятелството, приятните разходки и неформалните срещи. Това описание се потвърждава от подробната програма на това събитие, която включва само занимания за свободното време, и по-специално разходки и вечерни партита.
В електронно писмо на организаторите на посоченото събитие от 29 май 2013 г. се посочва също, че летните сесии на форума „Кран Монтана“ имат неформален характер, който ги отличава от другите сесии на този форум.
Освен това, макар г‑н Pinxten да поддържа пред Съда, че тези летни сесии имат реално професионално измерение, той не представя доказателства в подкрепа на това твърдение.
Следователно самият факт, че участието в посочената лятна сесия е можело евентуално да благоприятства срещите и обмена на идеи с ръководители от цял свят, което впрочем не е доказано, не е достатъчен, за да се установи наличието на реална връзка между разглежданата командировка и задълженията на г‑н Pinxten.
Ето защо тази командировка трябва да се счита за очевидно неправомерна.
При тези обстоятелства фактът, че председателят на Сметната палата е предоставил на членовете на тази институция информация за форума „Кран Монтана“, което същата не оспорва, е без значение, тъй като показва само, че посочената командировка е разрешена от посочената институция при условия на пълна информираност, което, съгласно съдебната практика, припомнена в точка 374 от настоящото решение, не е достатъчно, за да породи оправдани правни очаквания у г‑н Pinxten, годни да бъдат противопоставени на вземането предвид на явната неправомерност на това нарушение за целите на настоящото производство.
–
По престоя в Куба
Безспорно установено е, че от 30 март до 14 април 2015 г. г‑н Pinxten пребивава заедно със съпругата си в Куба, където е изпратен в командировката, посочена в ред 343, и че на това основание са му били платени по-специално разходите му за транспорт и настаняване, както и дневни надбавки, както и че разходите, свързани с престоя на съпругата на г‑н Pinxten, не са поети от Сметната палата.
Сметната палата разрешава тази командировка, след като г‑н Pinxten представя по искане на председателя на тази институция допълнителна информация, от която става ясно, че целта на посочената командировка е да се съберат сведения за отношенията между Съюза и Куба чрез контакти с местното гражданско общество и посещения на финансирани от Съюза проекти.
Следва да се определи дали доказателствата, с които разполага Съдът, позволяват да се установи основателността на твърдението на Сметната палата, че престоят на г‑н Pinxten в Куба е осъществен най-вече за лични цели.
В това отношение от програма, изготвена от кабинета на г‑н Pinxten и иззета от OLAF, се вижда, че разглежданият престой е посветен почти изцяло на туристически дейности.
От тази програма връзка с изпълняваните от г‑н Pinxten задължения биха могли да имат евентуално само срещата му с посланика на Съюза в Куба на 31 март 2015 г., обядът му с този посланик на 2 април 2015 г., на който присъстват ръководителят на Програмата на ООН за развитие (ПРООН) и посланикът на Кралство Белгия в Куба, както и срещата с последния на 3 април 2015 г.
В информацията, която е предоставена на OLAF от посланика на Съюза в Куба, обаче се посочва, че обядът на 2 април 2015 г. бил организиран само от учтивост и че това не било работен обяд. Този посланик уточнява също, че при всички положения за престоя на г‑н Pinxten не можело да се счита, че е от професионално естество, тъй като било изключено такава мисия в Куба да се осъществи с туристическа виза.
Последното е потвърдено пред OLAF и от друг член на представителството на Съюза в Куба, който посочва освен това, че г‑н Pinxten не взел предвид предупрежденията относно неподходящите дати на престоя му и че проведените с него разговори изобщо нямали специализиран характер.
Следва впрочем да се констатира, че г‑н Pinxten нито оборва надлежно доказателствата, които Сметната палата представя в подкрепа на твърдението, че престоят му в Куба бил посветен почти изцяло на туристически дейности, нито a fortiori представя пред Съда други доказателства за това, че предметът на този престой действително е свързан с изпълнение на служебни задължения.
По-специално, макар да се позовава на качеството, в което действат различните отговорни лица, с които е успял да обмени идеи по време на този престой, става ясно, че с повечето от тях се е срещнал на обяда в представителството на Съюза в Куба и че този обяд, както е видно от точка 411 от настоящото решение, не е имал работен характер.
Впрочем информацията, която г‑н Pinxten предоставя по този въпрос, е неубедителна, като се има предвид, че сред изброените официални лица фигурира „бизнесмен“, който в действителност е собственикът на жилището, наето от г‑н Pinxten за престоя му.
Що се отнася до обстоятелството, споменато в писмо на г‑н Pinxten до председателя на Сметната палата след края на командировката, а именно че някои посещения трябвало да бъдат отменени в последната минута, това твърдение не може да обясни липсата на реално професионално измерение на престоя му в Куба.
От една страна, от материалите по делото, отнасящи се до подготовката на този престой, е видно, че в началото той е бил замислен като чисто туристически.
В това отношение е важно да се отбележат по-специално електронните писма от 28 и 29 януари 2015 г., които сътрудничката на г‑н Pinxten изпраща до посланика на Съюза в Куба и в които тя уточнява, че г‑н Pinxten иска да получи информация за нуждите на частно пътуване в страна, която никога не е посещавал, без да споменава за каквато и да било професионална насоченост на планирания престой.
От друга страна, предприетите преди отпътуването за Куба постъпки във връзка с организирането на дейности, които могат да бъдат свързани със задълженията на г‑н Pinxten в рамките на Сметната палата, не могат да оспорят частния характер на престоя му в тази страна.
По-специално, тези постъпки, изглежда, са били осъществени много късно, което трудно може да се съвмести с организирането на проучвателна командировка в трета страна като Куба, която заинтересованото лице планира да посети за първи път. Така от електронните писма, с които разполага Съдът, е видно, че контактът с ПРООН е осъществен едва на 18 март 2015 г. и че към 19 март 2015 г., или по-малко от две седмици преди заминаването на г‑н Pinxten за Куба, е нямало договорена официална програма.
Освен това в представени от Сметната палата електронни писма и посланиците на Съюза и Кралство Белгия в Куба, и служителите на ПРООН в тази страна ясно информират г‑н Pinxten, че в Куба трудно може да се планира съчетаване на професионални с туристически дейности, че всяко официално посещение трябва да се нотифицира предварително на кубинските власти и да се осъществява след придобиване на подходяща виза, както и че е много малко вероятно срещи с кубински официални лица да се правят в неформална обстановка.
Следователно г‑н Pinxten не може надлежно да твърди, че при заминаването си за Куба не е знаел, че престоят му в тази трета страна всъщност няма как да позволи осъществяването на дейности, свързани със задълженията му на член на Сметната палата.
С оглед на всички тези обстоятелства и въпреки че липсата на допълнителен ex ante и ex post контрол на командировка, ангажираща значими средства, заслужава да се отбележи, това не променя факта, че информацията, предоставена на Сметната палата преди и след командировката, посочена в ред 343, е доста подвеждаща, що се отнася до действителния предмет на престоя на г‑н Pinxten в Куба, и че тази командировка трябва да се счита за неправомерна, тъй като този престой няма връзка със задълженията на г‑н Pinxten.
От това следва, че за неправомерна следва да се приеме и командировката, посочена в ред 341, която има за предмет провеждане на срещи с различни лица за целите на подготовката на престоя в Куба.
–
По отношенията, поддържани с лица на ръководни длъжности и с политически партии
Много от командировките на г‑н Pinxten, за които са му били платени разходи или дневни надбавки и чиято неправомерност се изтъква от Сметната палата в рамките на първото твърдение за нарушение, са свързани с провеждане на срещи с политически лидери.
За произнасянето по тези командировки е необходимо да се определи дали такива срещи по принцип могат да бъдат предмет на командировки на членовете на Сметната палата.
В това отношение, както следва от точка 387 от настоящото решение, съгласно законодателството на Съюза, приложимо към момента на настъпване на фактите, за които се отнася настоящият иск, командировките на членовете на Сметната палата трябва да са свързани с пътувания „в хода на изпълнение на задълженията“ на тези членове.
Следва обаче да се приеме, както поддържа г‑н Pinxten, че задълженията на член на Сметната палата могат да включват и протоколни дейности, целящи по-специално представяне и популяризиране на работата на тази институция, както и поддържане на връзки с високопоставени лица в интерес на същата.
Такива протоколни дейности могат да се отнасят преимуществено до ръководни лица от държавата членка на съответния член на Сметната палата, по-специално предвид евентуалните контакти от времето преди встъпването на последния в длъжност, по практически съображения, по-специално от езиково естество, или пък заради по-доброто познаване на националните предизвикателства, които могат да съпътстват възприемането на работата на Сметната палата.
Сметната палата разполага с известна свобода на преценка, когато определя доколко и при какви условия могат да се разрешават командировки на членовете ѝ, свързани с провеждане на срещи с политически лидери, така че да се гарантира изпълнението на такива протоколни дейности, стига действителният предмет на такива командировки да не е упражняване на политическа дейност, която, видно от точка 272 от настоящото решение, е несъвместима със задълженията на член на Сметната палата.
Макар, както е видно от точка 383 от настоящото решение, вътрешните правила на Сметната палата относно командировките на нейни членове да не предлагат ясно решение на тази институция по този въпрос, полезна информация за следвания от нея подход може да се изведе от правилата относно разходите за представителни цели и за приеми.
Всъщност значението, което Сметната палата отдава на отношения на нейни членове с политически лидери, личи от бележката от 22 април 2004 г., в която се уточнява, че „членовете представляват [Сметната палата], по-специално като поддържат в неин интерес професионални отношения с лица, заемащи длъжности в рамките на [Съюза], на държавите членки или на други страни“.
Освен това както в стратегията на Сметната палата за периода 2013—2017 г., така и в стратегията ѝ за комуникация и връзки със заинтересованите страни, приета на 12 декември 2013 г., се посочва, че Сметната палата трябва да поддържа отношения с различни значими личности, сред които представители на националните и европейските политически органи, отговарящи за контрола при използването на средствата на Съюза. Във втория от тези документи се посочва освен това, че връзката с националните парламенти трябва да се осигурява от членовете и техните кабинети.
Практиката, която Сметната палата е възприела по отношение на командировките на г‑н Pinxten, потвърждава, че последната е упражнявала свободата си на преценка, като по принцип е приемала наличието на връзка между командировките, предназначени за провеждането на срещи с национални политически лидери, и задълженията на нейните членове.
Най-напред, през двата мандата на г‑н Pinxten са разрешени няколко десетки командировки с единствен предмет провеждане на среща с белгийски политик на ръководна длъжност.
По-нататък, при първото преразглеждане на командировките на г‑н Pinxten, което службите на Сметната палата извършват преди разследването на OLAF, тези командировки изобщо не са идентифицирани като потенциално проблематични и нуждаещи се от допълнителна обосновка.
Накрая, от материалите по делото, с които разполага Съдът, е видно, че освен командировките, чиято неправомерност се твърди в рамките на първото твърдение за нарушение, г‑н Pinxten е изпълнявал и други командировки за провеждане на срещи с белгийски политици, които според Сметната палата са напълно правомерни.
С оглед на изложеното, прозрачно разрешени командировки за провеждане на срещи с политически лидери като цяло не могат да се считат за очевидно неправомерни поради предмета си.
Доводът на Сметната палата, че представителните дейности на тази институция се поемали от нейния председател и от членовете ѝ, отговарящи за институционалните връзки и качествения контрол на одита, не може да обори тази преценка.
От една страна, този довод е в пряко противоречие с документите, издадени от тази институция и посочени в точка 433 от настоящото решение. От друга страна, посоченият довод не е в съответствие и с факта, че съгласно Решение № 7‑2004 всички членове на посочената институция имат право на разходи за представителни цели и за приеми в качеството си на членове.
Следователно трябва да се прецени — за всяка от командировките за провеждане на среща с политик на ръководна длъжност — дали представените от Сметната палата обяснения и доказателства дават основание да се счита, че съответната командировка няма легитимна протоколна цел.
В този смисъл изглежда, на първо място, че много командировки, представени от г‑н Pinxten като имащи за предмет провеждане на срещи с белгийски политици, могат да се свържат пряко с неговата политическа дейност, която е несъвместима със задълженията му и чието наличие беше установено при разглеждането на четвъртото твърдение за нарушение, доколкото действителното им предназначение е било да му дадат възможност да участва в заседание на съвета на разглежданата политическа партия.
Такива командировки, които са разрешени въз основа на искания, пропускащи крайно важна информация, и които всъщност са свързани с дейност, несъвместима със задълженията на член на Сметната палата, не могат да се считат за правомерни.
Такава констатация може да се направи за командировките, посочени в редове 54, 60, 61, 70, 81, 84, 85, 88 и 94, тъй като Сметната палата представя протоколи, удостоверяващи, че по време на тези командировки г‑н Pinxten е присъствал на заседания на съвета на разглежданата политическа партия, които обаче не са споменати в исканията за получаване на разрешение за командировка.
Обстоятелството, че командировката, посочена в ред 94, служи не само за провеждане на срещи с белгийски политици, но и за участие в заседание в Европейския парламент, не означава, че тази командировка е правомерна, доколкото от протоколите, изготвени съответно от разглежданата политическа партия и от Европейския парламент, се установява, че г‑н Pinxten е участвал само в заседанието на тази партия.
За командировките, посочени в редове 95, 396, 410, 413 и 414, също трябва да се счита, че са имали за действителен предмет участие на г‑н Pinxten в заседания на съвета на разглежданата политическа партия, с оглед на данните в графика на г‑н Pinxten и в електронните писма, които същият е разменял с ръководни лица в тази партия. Същото важи и за командировките в редове 299 и 369 само въз основа на ясните бележки, които могат да се изведат от този график.
Няколко командировки, чийто заявен предмет не е провеждане на среща с белгийски политици, трябва по аналогия да бъдат включени в тази група, доколкото са направили възможно участието на г‑н Pinxten в заседанията на съвета на разглежданата политическа партия, и съответно да се счетат за частично неправомерни.
Такива са командировките, посочени в редове 39, 45 и 86. Въпреки че заявеният предмет на тези три командировки е провеждане на срещи с частни икономически оператори или с ръководители на сдружения, Съдът разполага с протоколи от заседания на съвета на разглежданата политическа партия, в които е отбелязано присъствието на г‑н Pinxten на тези заседания на дати, съответстващи на датите на посочените командировки.
Командировката в ред 68, макар и свързана с представителна дейност, чиято правомерност не се оспорва, също трябва да се счита за частично неправомерна, доколкото по времето, предвидено за тази командировка, г‑н Pinxten е участвал в заседание на съвета на разглежданата политическа партия, за което свидетелства протоколът от това заседание.
На второ място, серия командировки на г‑н Pinxten са осъществени за участието му в организирани от разглежданата политическа партия дейности или приеми, различни от заседанията на нейния съвет.
Така от получените от г‑н Pinxten покани и от отбелязванията в графика му се вижда, че под прикритието на официални мероприятия, а именно провеждане на срещи с белгийски политици, командировките, посочени в редове 120, 175, 221 и 365, са осъществени за участие в парламентарните дни на разглежданата политическа партия, командировките в редове 207, 298 и 381 и отчасти командировката в ред 229 — за участие в новогодишните тържества на тази партия, командировката, визирана в ред 258 — за посещение на град, предназначено за членовете на посочената партия, а командировките в редове 260 и 289 — съответно за участие в семинар и в конгрес на същата партия.
Понякога дейности от същото естество са осъществявани и на други основания, различни от провеждане на срещи с белгийски политици.
Така от графика на г‑н Pinxten става ясно, най-напред, че командировка № 69, представена като командировка за участие в „конгрес“, е свързана с конгреса на разглежданата политическа партия.
По-нататък, макар командировката, посочена в ред 275, да е обоснована с покана от лице с неустановени функции, въз основа на представена от Сметната палата фактура и на отбелязванията в графика се установява, че действителният ѝ предмет е участие в организирано от тази политическа партия „политическо кафене“.
Накрая, въз основа на посочения график и на електронно писмо на сътрудничка на г‑н Pinxten от 25 юли 2017 г. може да се констатира, че под прикритието на покана от политическа група ALDE в Европейския парламент командировките, посочени в редове 308 и 416, са осъществени за участие в парламентарните дни на разглежданата политическа партия.
Колкото до командировката в ред 269, чийто заявен предмет е „Официална покана, Herman de Croo Centrum, министерски съветник“, тя също трябва да бъде свързана с политическата дейност на г‑н Pinxten, тъй като се отнася до посещение на институт, за който се счита, че е създаден в чест на бившия председател на разглежданата политическа партия.
Командировките, посочени в точки 451—456 от настоящото решение, трябва да се разглеждат като неделимо свързани с политическата дейност на г‑н Pinxten, която е предмет на първата част от четвъртото твърдение за нарушение, а поради това и като очевидно неправомерни.
Обстоятелството, че организираните от разглежданата политическа партия събития, които са предмет на някои от тези командировки, не са били предназначени a priori за обсъждане на политическата линия на тази партия, а са имали по-скоро празничен характер, не може да обори тази преценка, тъй като поради връзката им с политическо движение, в рамките на което г‑н Pinxten е упражнявал несъвместима със задълженията му дейност, той не е можел да участва в тях, без да наруши задължението си за независимост.
Съответно фактът, че някои от посочените командировки са били разрешени въз основа на искане с достатъчно прозрачно представен предмет, не е релевантен за целите на настоящото производство.
Обратно, при командировката, посочена в ред 34, обстоятелството, че според графика си г‑н Pinxten е трябвало да участва в новогодишното тържество на разглежданата политическа партия на 19 януари 2009 г., не доказва, че пристигането му в Брюксел на тази дата, макар предметът на командировката му да е участие в заседание на Европейския парламент, предвидено за следващата сутрин, е очевидно несъвместимо със заявения предмет на посочената командировка, доколкото такъв избор може да се обоснове от съображения за практичност.
Също така, макар Сметната палата да посочва, по повод командировката в ред 74, участието на г‑н Pinxten в среща на съвета на разглежданата политическа партия, от заповедта за командировка е видно, че тя е започнала няколко часа след провеждането на това заседание.
На трето място, други командировки, чийто заявен предмет е провеждане на срещи с белгийски политици на ръководни длъжности, също не могат да бъдат свързани със заседания или други дейности, организирани от разглежданата политическа партия, с оглед на материалите по делото, с които разполага Съдът.
Наистина в повечето случаи Сметната палата убедително доказва, че политическите лидери, посочени в заповедите за командировки, членуват в тази политическа партия.
Все пак установените тесни връзки между г‑н Pinxten и разглежданата политическа партия не са достатъчни, за да може в случая да се презумира, че всяка командировка с цел среща с политик от тази партия е неправомерна.
Всъщност с оглед по-специално на важната роля на посочената партия в белгийския политически живот и на отношенията, които г‑н Pinxten е можел законосъобразно да има в рамките на тази партия предвид дейностите му отпреди встъпването му в длъжност, организирането на известен брой протоколни командировки за срещи с политици от същата партия не може да се счита за неправдоподобно.
Макар Сметната палата да изтъква пред Съда, че преди разследването на OLAF не е била запозната с партийната принадлежност на тези политици, този довод не е достатъчен, за да се докаже, че исканията на г‑н Pinxten са неверни или че в тях е пропусната крайно важна информация, още повече че разглежданите командировки най-често се отнасят до малък брой лица, чиято политическа принадлежност е била общоизвестна, и че много от тези командировки са осъществявани за провеждане на срещи с политици, изрично определени като заемащи по-специално длъжността „ръководител на партия“.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че Сметната палата не е изпълнила изискването, свързано с тежестта на доказване пред Съда на твърденията си за неправомерност на определени командировки, а се е основала само на обстоятелството, че визираните в съответните заповеди за командировка политици са членове на разглежданата политическа партия, без да представя никакво доказателство, че командировките не отговарят на приложимите тогава критерии на Сметната палата за правомерност на командировки с протоколна цел.
Това важи за серия командировки, в които на г‑н Pinxten е разрешено да проведе срещи с високопоставени политици, например с член на Европейския парламент, както е в командировките, посочени в редове 19, 301, 330, 355 и 402, и отчасти в командировката в ред 296, с член на белгийското правителство, както е в командировките, посочени в редове 43, 66, 92, 97, 169, 211, 215, 248, 303, 352 и 395, и отчасти в командировките в редове 118, 326 и 339, или пък с член на белгийския парламент, както е в командировките, посочени в редове 41, 59, 171, 203, 204, 208, 211, 238, 313, 331, 334, 336, 346, 354, и отчасти в командировката в ред 326.
Това разрешение трябва да се приеме и по отношение на командировките, посочени в редове 1 и 7, чиято цел е провеждане на среща с член на кабинета на министър.
Колкото до командировките, посочени в редове 319 и 320, служителят на кабинета на министъра не е описан в заповедта за командировка на Сметната палата като член на разглежданата политическа партия. Въпреки това тази институция счита, че тези командировки трябва да се считат за отнасящи се до политическа или частна дейност поради връзката си с транспортната област. Това обстоятелство обаче не е достатъчно, за да се установи очевидната неправомерност на посочените командировки.
На четвърто място, логиката, възприета по отношение на командировките, които имат за предмет провеждане на срещи с политици, не може да се приложи по отношение на командировките, осъществени за провеждане на срещи с лица, които са заемали такива постове, но към датата на разглежданата командировка вече не ги заемат, тъй като такава среща трябва да се счита за очевидно лишена от протоколен интерес за Сметната палата, освен при специфични обстоятелства.
Освен това трябва да се приеме, че освен при особени обстоятелства, срещите с местни политици очевидно нямат връзка с изпълнението на задълженията на член на Сметната палата.
Въз основа на тези критерии и тъй като г‑н Pinxten не е представил доказателства за наличието на особени обстоятелства, командировките, посочени в редове 15 и 253, трябва да се считат за очевидно неправомерни, тъй като видно от самия предмет на тези командировки, така, както е заявен от г‑н Pinxten, те са осъществени за провеждане на среща съответно с бивш министър и с бивш член на белгийския парламент.
Що се отнася до командировката, посочена в ред 232, важно е да се отбележи, че качеството „министерски съветник“, приписано на лицето, с което е трябвало да се проведе срещата в рамките на тази командировка, е почетна титла и не означава, че това лице действително заема високопоставена политическа длъжност. Следователно основанието за такава командировка изглежда подвеждащо и тя при всички положения трябва да се счита за очевидно неправомерна.
Подобно на това, участието в организиран от община Оверпелт прием, което частично обосновава командировката в ред 378, също трябва да се разглежда като очевидно лишено от връзка със задълженията на член на Сметната палата.
–
По отношенията с ръководители на частни икономически оператори
Много от посочените в първото твърдение за нарушение командировки, за които са възстановени разходи или са платени дневни надбавки, са за срещи на г‑н Pinxten с ръководители на частни икономически оператори.
Правният режим относно командировките на членовете на Сметната палата с предмет провеждане на срещи с такива ръководители трябва да се разграничи от правния режим относно командировките, свързани с отношенията с политически лидери.
Всъщност, доколкото съгласно член 285 ДФЕС задачата на Сметната палата е да осигурява одита на Съюза, отношенията с частните икономически оператори може да са по-малко интересни за нея от отношенията с обществените лица.
Тази констатация се потвърждава от факта, че в бележката от 22 април 2004 г. поканите до ръководители на частни икономически оператори не са сред предложенията за правомерно използване на разходите за представителни цели и приеми от членовете на Сметната палата.
В документите за изготвяне на комуникационната стратегия на Сметната палата, за които става дума в точка 433 от настоящото решение, тези ръководители също не са посочени като заинтересовани страни, към които тази институция има интерес да се обръща за целите на популяризирането на своята работа.
Доводът на г‑н Pinxten, че командировките, предназначени за провеждане на срещи с ръководители на частни икономически оператори, били обосновани с необходимостта от обмен на идеи с икономически участници, които да обогатят разискванията в рамките на Сметната палата, не позволява установяването в този контекст на достатъчна връзка със задълженията на член на тази институция, която да обосновава използването на средствата на тази институция.
Следователно, макар повечето командировки, предназначени за провеждане на срещи с ръководители на частни оператори, да са били разрешени от Сметната палата въз основа на съвсем прозрачни искания на г‑н Pinxten, последният не е можел да не знае, че освен при особени обстоятелства, позволяващи да се установи конкретна връзка между съответната дейност на засегнатия частен оператор и тази институция, такова основание очевидно не може да има достатъчна връзка с изпълнението на задълженията му на член на посочената институция.
В този контекст, на първо място, за очевидно неправомерни следва да се считат командировките, обосновани с покана, отправена от ръководител на частен икономически оператор от международна величина.
Този извод трябва да се направи по-специално по отношение на командировките в редове 33 и 104, които са свързани с покани от ръководители на промишлени обединения, на командировката в ред 45, която има за предмет обяд с лице, представено от г‑н Pinxten като член на различни управителни съвети, и на командировката в ред 325, която има за предмет провеждане на среща с ръководител на търговска банка.
Също така, макар материалите по делото, с които разполага Съдът, да не позволяват да се установи верността на твърденията на Сметната палата за действителния предмет на командировките, посочени в редове 257 и 259, същите трябва да се считат за очевидно неправомерни, доколкото целта им е да се отговори на поканите, изпратени съответно от международна адвокатска кантора и от електроенергиен оператор.
Такава е и командировката в ред 74, която е обоснована с покана от ръководител на застрахователна група и която, както личи от информацията, изведена от графика на г‑н Pinxten, е осъществена за посещение на концерт.
Командировките в редове 75 и 307 и отчасти тази, посочена в ред 86, също трябва да се разглеждат като очевидно неправомерни, тъй като са осъществени за провеждане на срещи с ръководителя на пощенско обединение, още повече че въз основа на електронни писма, предоставени от Сметната палата, може да се установи, че г‑н Pinxten е посредничел на този ръководител за получаване на държавна помощ.
На второ място, очевидната и принципна неправомерност на командировките, осъществени за провеждане на срещи с ръководители на частни икономически оператори, важи a fortiori за командировките, свързани с местни частни икономически оператори.
Такива са, най-напред, командировките в редове 73, 76, 251 и 295, които са били предназначени за провеждане на срещи с ръководители на дружества за счетоводни услуги в района на произход на г‑н Pinxten, както и командировката в ред 130, която има за предмет провеждане на среща с ръководителя на различни предприятия в този район.
Командировката, посочена в ред 82, и отчасти командировките, посочени в редове 121 и 310, също трябва да се разглеждат като очевидно неправомерни, тъй като многократните срещи със строителен предприемач, развиващ дейност в района на произход на г‑н Pinxten, изглеждат лишени от всякаква връзка със задълженията му в Сметната палата.
Обстоятелството, че тази институция не е доказала основателността на твърдението, че г‑н Pinxten се е срещал с този строителен предприемач заради интереса си към конкретен проект за недвижим имот, е без значение в това отношение.
По-нататък, местни чествания, организирани от частни икономически оператори, като годишнина на антверпенското пристанищно дружество, която е предмет на командировката в ред 363, или откриване на линия за бутилиране в завод, обосновало командировката в ред 390, очевидно не могат да се разглеждат като свързани със задълженията на г‑н Pinxten в рамките на Сметната палата.
Накрая, командировките, посочени в редове 100, 239, 283, 287, 359 и 406, трябва да се считат за очевидно неправомерни по същата причина, доколкото са били предназначени за провеждане на среща с белгийски бизнесмен, описан от г‑н Pinxten на изслушването му пред OLAF като ръководител на обединение, в което е акционер, и като „дългогодишен приятел“. Финансирането на такива командировки със средства на Сметната палата свидетелства за смесване на интересите на тази институция с частните интереси на г‑н Pinxten, още повече че от представените пред Съда документи става ясно, че той е съветвал този бизнесмен, що се отнася до отношенията му с Комисията.
На трето място обаче, не може да се приеме, че командировките, предназначени за обмен на идеи с ръководители на международни одиторски дружества, са очевидно неправомерни.
Всъщност, доколкото конкретните задачи, осъществявани от тези дружества, могат частично да се сравнят със задачите на членовете и на служителите на Сметната палата, и тъй като тази институция трябва да си сътрудничи с тях, не е изключено членовете ѝ да могат да изпълняват командировки, целящи поддържане на професионални отношения със същите дружества.
Впрочем в настоящото производство Сметната палата признава, че нейните служители и тези на международните одиторски дружества са в редовен контакт помежду си.
Макар посочената институция да изтъква, че тези контакти трябва да се осъществяват в рамките на обществени поръчки или да се провеждат в контекста на обучителни практики, налага се изводът, че такива принципи не са предвидени в споменатите от нея вътрешни правила и че те не са в съответствие с практиката ѝ, доколкото личи от заповедите за командировка на г‑н Pinxten.
От това следва, че командировките в редове 47, 103, 161, 210 и 277, чиято напълно прозрачна цел е г‑н Pinxten да може да участва в събитие, организирано от международно одиторско дружество и предназначено за ръководителите на европейските институции, не могат да се разглеждат като очевидно неправомерни.
Същото важи и за командировката в ред 237 и отчасти за командировките в редове 373 и 374, доколкото имат за предмет провеждане на среща с ръководители на международни одиторски дружества. Обстоятелството, че командировката в ред 157 и отчасти командировката в ред 339, които имат сходен предмет, са се осъществили съответно в частен клуб и в седалището на голямо предприятие, не е достатъчно да обоснове различен извод по отношение на тези командировки при липсата на допълнителна информация.
Колкото до командировката в ред 199, която също е осъществена за провеждане на среща с ръководител на международно одиторско дружество, Сметната палата поддържа, че нейният действителен предмет е да се обсъди предложение за работа, което може да представлява интерес за едно от децата на г‑н Pinxten.
Представените от тази институция документи обаче не позволяват надлежно да се докаже, че срещата е организирана с такава цел или че е касаела предимно семейните интереси на г‑н Pinxten, нито съответно да се установи очевидната неправомерност на тази командировка. Несъмнено от електронните писма, представени от посочената институция, става ясно, че след разговора с г‑н Pinxten лицето, с което той се среща по време на посочената командировка, получава автобиографията на едно от неговите деца и го запознава с потенциални възможности за работа за това дете. При все това обаче основанието на г‑н Pinxten, че един работен обяд може да бъде съпътстван от по-неформален разговор, свързан по-специално със семейното положение на сътрапезниците, който може да обясни тези електронни писма, не изглежда неправдоподобно.
–
По отношенията с представителни организации и сдружения
Четиридесет командировки, за които са възстановени разходите или са платени дневни надбавки и които Сметната палата посочва като неправомерни в първото си твърдение за нарушение, се отнасят до дейности на г‑н Pinxten, свързани с представителни организации или сдружения.
Такива командировки са на границата между командировките, свързани с отношенията с политически лидери, и тези, свързани с отношенията с ръководители на частни икономически оператори.
Така, макар организациите на гражданското общество да не са споменати в правилата на Сметната палата, уреждащи разходите за представителни цели и за приеми, нито в документите, установяващи комуникационната стратегия на тази институция, с които разполага Съдът, те все пак могат да изразяват становища по функционирането на институциите, които Сметната палата да взема предвид, когато изготвя доклади за това функциониране.
При тези обстоятелства няма как напълно да се изключи възможността Сметната палата надлежно да установи в някои конкретни случаи наличието на връзка между командировки, отнасящи се до такива организации, и изпълнението на задълженията на нейните членове.
От предприетите от г‑н Pinxten действия в тази насока — видни от релевантните заповеди за командировки — може обаче да се направи изводът, че въпреки редовните разрешения, които Сметната палата е издавала на принципно прозрачна основа, той не може да не е знаел, че командировките му, свързани с представителни организации или сдружения, очевидно не представляват реален интерес за тази институция.
Най-напред, както става ясно от точка 502 от настоящото решение, по време на мандатите си г‑н Pinxten е осъществил няколко десетки командировки от този вид.
По-нататък, изглежда, че почти всички тези командировки са за срещи с местни организации, извършващи дейност само в Лимбург или Фландрия (Белгия).
Накрая, посочените командировки всъщност са се отнасяли до много ограничен брой участници, които г‑н Pinxten е посещавал многократно.
Доколкото обаче, предвид непряката връзка между дейностите на Сметната палата и представителните организации или сдруженията, такива командировки могат да се приемат за правомерни само в особени случаи, системно популяризиране на работата ѝ пред местни участници или обмен на идеи с тях очевидно няма как да се считат за извършени в интерес на Сметната палата.
Ето защо командировките в редове 48, 132, 170, 192, 209, 217, 224, 228, 242, 256, 271, 292, 304, 305, 318, 328, 353, 361, 380 и 398 и отчасти командировката в ред 155 трябва да се считат за очевидно неправомерни, доколкото са осъществени за поддържане на отношения с Vlaams netwerk van ondernemingen Limburg (Търговско-промишлена камара на Лимбург, Белгия) посредством срещи с нейни ръководители или участие в годишни заседания, новогодишни тържества, летни празници и други социални дейности, организирани от тази камара.
Същият извод трябва да се направи и по отношение на командировките в редове 83, 174, 219 и 311, както и отчасти по отношение на командировката в ред 118, които са свързани с покани от организация на работодатели в Лимбург, и по отношение на командировки в редове 131, 227 и 261, както и отчасти по отношение на командировките в редове 326 и 378, които имат за предмет участие в заседания на обединение на промишлени предприятия, развиващи дейност в Оверпелт.
Макар командировката в ред 93 и отчасти тази в ред 310 да са свързани с организации в Лимбург, които не са предмет на отделна командировка, а именно сдружение за професионална интеграция и неформално обединение на местни ръководители, описаният в точки 506—509 от настоящото решение контекст позволява те също да бъдат счетени за очевидно неправомерни.
Този анализ трябва да се приложи и по отношение на командировките в редове 154 и 230, които се отнасят до организация за насърчаване на фламандските интереси в Брюксел, както и по отношение на командировките в редове 134 и 135, които имат за предмет участие в новогодишно тържество на фламандски инвестиционен фонд.
За сметка на това, предвид важната роля, която се признава на националните сдружения на предприятия, командировките в редове 137 и 143, които са осъществени за провеждане на среща с председателя на федерацията на белгийските предприятия, както и командировката в ред 290 и отчасти тази в ред 155, които се отнасят до участие в организирани от тази федерация форуми, не трябва да се разглеждат като очевидно неправомерни.
–
По упражняването на разрешена външна дейност
Както следва от точка 58 от настоящото решение, с решение от 30 април 2015 г. Сметната палата разрешава на г‑н Pinxten да извършва външна дейност, съвместима със задълженията му на член на тази институция, а именно да заеме поста председател на SBNL-V.
В молбата, в отговор на която е прието това решение, за тази фондация се казва, че е с нестопанска цел и че е предназначена да насърчава приноса на собствениците на поземлени имоти за биологичното разнообразие и доброто екологично управление в Белгия.
Тъй като външната дейност по дефиниция се разграничава от задълженията, изпълнявани от член на Сметната палата в рамките на тази институция, тя не може да е повод за провеждане на командировки в качеството на член.
Неправомерността на командировки, пряко свързани с разрешена външна дейност, трябва да се счита за очевидна и когато произтича от самото естество на тази дейност.
Въз основа на тези съображения следва да се определи дали някои от разрешените от Сметната палата командировки не се отнасят всъщност до упражняваната от г‑н Pinxten външна дейност.
Съответно, макар Сметната палата да разрешава командировката в ред 368 и отчасти тази в ред 392 въз основа на съвсем прозрачно искане, същите трябва да се разглеждат като очевидно неправомерни, тъй като са осъществени в отговор на покана от SBNL-V, посочена в заповедта за командировка.
Освен тези две командировки, командировките в редове 323, 360, 385 и 405, както и отчасти командировката в ред 392 също могат да се свържат с разрешената външна дейност на г‑н Pinxten, а именно председателството на тази фондация.
Всъщност командировката в ред 405 и отчасти командировката в ред 385 са свързани с провеждане на среща с ръководителя на фонд, осигуряващ финансирането на основната награда, ежегодно връчвана от SBNL-V.
Колкото до командировките в редове 323 и 360, както и отчасти до командировките в редове 385 и 392, те се отнасят или до събитие, организирано от European Landowners Organisation (Европейска организация на собствениците на поземлени имоти, наричана по-нататък „ELO“), или до среща с един от ръководителите на тази организация в момент, когато г‑н Pinxten е бил председател на SBNL-V.
Макар г‑н Pinxten да не обяснява каква точно е връзката между ELO и задълженията му на член на Сметната палата, от материалите по делото, с които разполага Съдът, става ясно, че тази организация е тясно свързана с SBNL-V.
Така, най-напред, от описанието на предмета на SBNL-V в точка 517 от настоящото решение се вижда, че нейният предмет и този на ELO е да защитават интересите на собствениците на поземлени имоти.
По-нататък, ръководителят на ELO, с когото г‑н Pinxten се среща в рамките на разрешени от Сметната палата командировки, е подписал, в качеството си на генерален секретар на SBNL-V, документа, който г‑н Pinxten представя на тази институция, за да получи разрешение да заеме поста председател на фондацията. От протокол, представен от Сметната палата, следва, че този ръководител на ELO участва и в общото събрание на SBNL-V.
Накрая, от електронни писма, приложени към материалите по делото, с които разполага Съдът, се установява наличието на още връзки между SBNL-V и ELO, като участието на последната в процедурата по разрешаване на горепосочената външна дейност или в подготовката на основната награда, връчвана ежегодно от SBNL-V.
С оглед на тези обстоятелства следва да се приеме, че командировките, посочени в точка 524 от настоящото решение, са очевидно неправомерни.
Това се отнася и за командировката в ред 296, доколкото тя отчасти е осъществена за провеждане на среща между г‑н Pinxten и ръководителите на ELO и на SBNL-V малко преди номинирането му за председател на тази фондация.
Впрочем, що се отнася до командировката в ред 393, макар участието в общото събрание на Международния съвет по лова в Брюксел да е посочено ясно в заповедта за командировка, важно е да се отбележи, че в програмата на това общо събрание г‑н Pinxten е представен не само като член на Сметната палата, но и като председател на SBNL-V и че в нея е отбелязано, че той ще произнесе няколко думи „от името на Белгия“.
Освен това от електронните писма, разменени преди тази командировка, следва, че г‑н Pinxten първоначално е трябвало да произнесе речта си заедно с белгийски министър и че участието му в посоченото общо събрание е подготвено именно от ELO.
Ето защо следва да се констатира, че изказването на г‑н Pinxten пред общото събрание на Международния съвет по лова трябва да се свърже със задълженията му на председател на SBNL-V, а не с качеството му на член на Сметната палата, което означава, че командировката в ред 393 трябва да се разглежда като очевидно неправомерна.
Обратно, макар и изрично свързана с ELO, командировката в ред 128 не може да се счита за очевидно неправомерна само на това основание, доколкото е проведена няколко години преди г‑н Pinxten да получи разрешение да поеме поста председател на SBNL-V.
При тези обстоятелства г‑н Pinxten не може да бъде упрекван, че въз основа на прозрачна заповед за командировка е участвал в конференция в Европейския парламент, организирана съвместно с представителна организация с европейско измерение.
Същото важи и за командировките в редове 411 и 412, които се отнасят до събития, организирани съответно от сдружение „Friends of the Countryside“ („Приятели на селото“) и от Fondation wallonne pour la conservation des habitats (Валонска фондация за опазване на естествените местообитания), тъй като Сметната палата основава твърденията си на предполагаеми връзки между тези организации и SBNL-V, които не са подкрепени с представени пред Съда доказателства.
–
По участието в ловни мероприятия
Единадесет от посочените в първото твърдение за нарушение командировки, за които са възстановени разходите и са платени дневни надбавки, имат според Сметната палата за действителен предмет участие на г‑н Pinxten в ловни мероприятия.
От материалите по делото, с които разполага Съдът, се установява, че по време на тези различни командировки г‑н Pinxten действително е бил на лов.
Важно е впрочем да се отбележи, че всички посочени командировки са разрешени въз основа на подадени от г‑н Pinxten искания, обосновани с получена покана или с планирана дейност без никаква връзка с лова.
Следователно, доколкото обстоятелството, че дадена командировка предполага участие в ловно мероприятие, е крайно важна за преценката на нейната правомерност информация, г‑н Pinxten не може, по съображенията, изложени в точки 372 и 374 от настоящото решение, надлежно да се позове на оправданото правно очакване, че разрешението за разглежданите командировки ще остане в сила, и съответно от Сметната палата не може да се иска да доказва тяхната очевидна неправомерност.
В този контекст, макар да е очевидно, че участието в ловно мероприятие само по себе си няма никаква връзка с изпълнението на задълженията на член на Сметната палата, важно е да се припомни, както стана ясно в точки 399 и 428 от настоящото решение, от една страна, че командировка на член на тази институция може надлежно да позволи участието му в събитие от предимно професионално естество, включващо допълнителна развлекателна дейност, и от друга страна, че командировка на такъв член може да се обоснове с протоколна цел.
Следователно, за да се прецени правомерността на командировките на г‑н Pinxten, включващи негово участие в ловни мероприятия, следва да се определи дали тези командировки действително се отнасят до събитие от предимно професионално естество и дали имат реално протоколно измерение.
В това отношение такава командировка не може да се счита за правомерна, на първо място, когато официалният ѝ предмет е да се отговори на покана на лице, чиито функции нямат тясна връзка с дейността на Сметната палата.
Следователно командировките, посочени в редове 309, 327 и 366, трябва да се считат за неправомерни, доколкото обосновката им се свежда до покана от лице, чието качество не става ясно от заповедта за командировка и не е уточнено в хода на настоящото производство.
Същото важи и за командировките, посочени в редове 329 и 377, доколкото същите се осъществяват по покана от ръководител на ELO и съответно в най-добрия случай са свързани с разрешената външна дейност.
Впрочем интересът, който може да представляват за Сметната палата професионалните отношения, поддържани с международните одиторски дружества, не е достатъчен да обоснове командировката в ред 321, представена като в отговор на покана от ръководител на такова дружество, тъй като от предоставените от Сметната палата документи става ясно, че единственият предмет на тази командировка е участието в организирано от този ръководител ловно мероприятие.
На второ място, командировките в редове 337 и 386 и отчасти командировката в ред 229 се различават от другите командировки, свързани с ловни мероприятия, доколкото са представени като визиращи участие в организирани в замъка „Шамбор“„дни на европейските институции“.
Следва да се констатира, въз основа на удостоверение, издадено от директора на националния парк в „Шамбор“, и на иззети от OLAF документи, по-специално електронно писмо от 13 януари 2012 г., в което става дума за „европейски лов“, и списък на участниците в едно от разглежданите събития, че противно на поддържаното от Сметната палата, събития с участието на лица на отговорни постове в европейските институции действително са организирани в замъка „Шамбор“ на датите на тези командировки.
Нито един от иззетите от OLAF или от представените от г‑н Pinxten документи обаче не доказва тези събития да са имали каквото и да било професионално измерение. Напротив, в иззетите от OLAF програми се предвижда само организирането на „гонки“, обеди и „почитане на дивеча“.
Освен това нито в искането за получаване на разрешение за разглежданите командировки, нито в други представени пред Съда документи има данни посочените събития да са планирани от организация, с която Сметната палата има интерес да поддържа отношения, или от ръководителя на такава организация. Впрочем при липса на такива доказателства или евентуално на твърдение на г‑н Pinxten в този смисъл, тези събития не могат да обосноват организирането на командировки с протоколна цел.
Следователно командировките в редове 337 и 386, както и отчасти командировката в ред 229 трябва да се разглеждат като неправомерни.
На трето място, основанието за командировките, посочени в редове 315 и 371, се отнася до покани, идващи съответно от белгийската кралска служба и от член на белгийското кралско семейство.
От материалите по делото, с които разполага Съдът, става ясно, че г‑н Pinxten действително е бил поканен от белгийското кралско семейство да се включи в „кралски лов“ в Сиерньон (Белгия).
При все това, тъй като в материалите по делото, с които разполага Съдът, няма доказателства за основателността на твърдението на г‑н Pinxten, че в Кралство Белгия тези ловни мероприятия имат важно протоколно измерение, само по себе си обстоятелството, че представените покани идват от белгийското кралско семейство, трябва да се счита за недостатъчно, за да се установи връзка с изпълнението на задълженията на член на Сметната палата.
От това следва, че неправомерността на командировките в редове 315 и 371 трябва да се счита за установена.
–
По останалите посочени от Сметната палата командировки
Някои от посочените в първото твърдение за нарушение командировки, за които са възстановени разходите или са платени дневни надбавки, не попадат във вече разгледаните категории и тяхната правомерност трябва да се преценява поотделно за всеки конкретен случай.
При 14 от тези командировки упреците на Сметната палата трябва да се отхвърлят като неоснователни.
На първо място, тъй като Сметната палата изобщо не уточнява основанията за твърдяната неправомерност, командировката в ред 310 не може да се разглежда като очевидно неправомерна, поради това, че отчасти се отнася до посещение в университет.
Що се отнася до командировката в ред 347 за среща с ръководител на Националната банка на Белгия, с белгийски депутат и с адвокат, който също работи в тази банка, тя също не може да се квалифицира като очевидно неправомерна само въз основа на твърдението на Сметната палата, че тази командировка „не е свързана със задълженията на г‑н Pinxten“, и на обстоятелството, че този депутат е член на разглежданата политическа партия.
На второ място, в няколко случая доказателствата, представени от Сметната палата, са недостатъчни за установяването на твърдяната неправомерност.
Най-напред, що се отнася до командировките в редове 57 и 391, които имат за предмет провеждане на срещи с член на Комисията, безспорно е, че такава среща по принцип може да бъде свързана с изпълнението на задълженията на член на Сметната палата.
Впрочем, от една страна, основателността на твърдението на тази институция, че командировката в ред 57 всъщност е свързана с организирането на музикален фестивал, от който г‑н Pinxten се интересува в лично качество, не е установена.
Всъщност тази командировка се провежда на 13 юли 2009 г., докато свързаните с този фестивал електронни писма, които Сметната палата представя, коментират субсидия за 2011 г. и са разменени през септември и октомври 2011 г. Освен това връзката между посочената командировка и тази субсидия изглежда още по-малко правдоподобна, доколкото съответният член на Комисията започва да изпълнява задълженията си в областта на културата, считано от 10 февруари 2010 г.
От друга страна, Сметната палата не представя нито един конкретен документ в подкрепа на твърдението, че командировката в ред 391 е свързана с „частен обяд“.
Обстоятелството, впрочем недоказано, че съответният член на Комисията е ловен партньор на г‑н Pinxten, само по себе си не позволява да се установи частният характер на въпросния обяд. Фактът, че в този обяд участвал и ръководител на ELO, също не доказва основателността на позицията на Сметната палата, още повече че списъкът на лицата, поканени на този обяд, който се провежда в седалището на Комисията, безспорно не е изготвен от г‑н Pinxten.
По-нататък, макар да не оспорва обосноваността на участието на г‑н Pinxten в церемония по откриване на учебната година в Collège d’Europe в Брюж (Белгия), което е предмет на командировката в ред 63, Сметната палата все пак изтъква, че г‑н Pinxten не присъствал на тази церемония.
В това отношение следва все пак да се вземе предвид, че представената от Сметната палата извадка от интернет сайт не изглежда достатъчна, за да се установи неприсъствието на г‑н Pinxten на посочената церемония, с оглед както на естеството на този документ, който не може да се приравни на протокол с присъствен списък, така и на неговия текст, от който става ясно, че в него са цитирани само някои от присъстващите на тази церемония лица.
Освен това, макар да е установено, че в деня на въпросната командировка г‑н Pinxten е обядвал в Брюксел, представените от Сметната палата доказателства не позволяват да се установи часът на този обяд.
Накрая, пет командировки, свързани със срещи с дипломати, които по принцип могат да бъдат отнесени към задълженията на член на Сметната палата, включен в състава, който отговаря за външните отношения на Съюза, са описани като частни по характер, без това твърдение да е надлежно доказано.
Така за командировката в ред 56 Сметната палата твърди, че обяд с консул на Руската федерация бил свързан с желанието да се помогне на двойка белгийци, искащи да осиновят дете в тази страна.
Документите, които Сметната палата представя в това отношение обаче, са с дата няколко месеца след тази командировка и не съдържат препратка нито към споменатия обяд, нито към друго предшестващо събитие, поради което не позволяват да се установи със сигурност, че предметът на тази командировка няма връзка със задълженията на г‑н Pinxten.
Командировките в редове 138, 196 и 382 — последните две от които доста очевидно — са свързани с участието на г‑н Pinxten в „дипломатическа вечеря“, провеждана ежегодно в Брюксел.
Тъй като е безспорно, че тази вечеря събира на едно място голям брой белгийски дипломати, изглежда, че по принцип тя може да е повод за обмен на мнения по въпроси, които представляват интерес за Сметната палата, както и за представяне и популяризиране на нейната работа пред високопоставени лица в държавата.
При тези обстоятелства фактът, че посочената вечеря е по инициатива на организация, чиято цел е да защитава фламандските интереси в Брюксел, сам по себе си не е достатъчен, за да се потвърди основателността на твърдението на Сметната палата, че целта на тази вечеря била „да се даде възможност на фламандските предприемачи да се срещат с белгийски дипломати на работа в чужбина“. Ето защо разглежданите командировки не могат да се разглеждат като очевидно неправомерни.
Що се отнася до обяда с посланика на Кралство Белгия във Франция, който е предмет на командировката в ред 284, макар Сметната палата да твърди, че този обяд имал частен характер, позовавайки се на приятелските отношения между посланика и г‑н Pinxten и на самоличността на другите поканени, следва да се констатира, че този характер не е доказан, доколкото липсват каквито и да било данни, от които Съдът да разбере предмета на посочения обяд, и понеже при всички положения самото съществуване на такива отношения не може да изключи възможността този обяд все пак да е имал служебно измерение.
На трето място, присъствието на погребението на бащата на сътрудничка на г‑н Pinxten, което е предметът на командировката, посочена в ред 335 и одобрена от председателя на Сметната палата въз основа на прозрачно предоставена информация, може да се обвърже с изпълнението на задълженията на член на тази институция, доколкото от такъв член може разумно да се очаква да окаже лична подкрепа по такъв повод на един от близките си сътрудници в посочената институция.
На четвърто и последно място, твърденията, свързани с командировките в редове 102, 293 и 294, трябва да бъдат отхвърлени, доколкото нарушенията, които Сметната палата вменява на г‑н Pinxten, могат да бъдат счетени за простими грешки.
Така твърдяната неправомерност на командировката в ред 102 е свързана с недеклариране на обяд на стойност около 30 EUR, без да са предоставени данни, въз основа на които да се установява, че този изолиран случай не е обикновен пропуск.
Що се отнася до командировките в редове 293 и 294, макар твърдението на Сметната палата, че те са осъществени въпреки анулирането на обосноваващата ги среща, да изглежда основателно с оглед отбелязаното в графика на г‑н Pinxten, наличието на измама в случая не е доказано, тъй като в часа, първоначално предвиден за посочените командировки, е проведен деклариран пред Сметната палата обяд.
За сметка на това в рамките на настоящото производство г‑н Pinxten може надеждно да бъде упрекнат, отчасти или изцяло, за 31 от командировките, посочени в точка 556 от настоящото решение.
На първо място, проведено в рамките на командировката в ред 286 посещение в местен медицински център с цел участие в церемония по случай 20‑годишнината от създаването на този център очевидно не може да бъде свързано със задълженията на член на Сметната палата.
На второ място, много от командировките, за които се отнася първото твърдение за нарушение, са осъществени за провеждане на срещи с лице, чието качество не е посочено в заповедта за командировка, нито е обяснено ясно от г‑н Pinxten в хода на настоящото производство.
Макар издаването на заповед за командировка и последващото възстановяване на съответните разходи или плащане на дневни надбавки в такива случаи да показват съществена липса на контрол от страна на Сметната палата, това не променя факта, че командировка, осъществена за провеждане на среща с лице без ясна връзка с тази институция, трябва да се счита за очевидно неправомерна.
Така, що се отнася до командировката, посочена в ред 49, макар Сметната палата да не установява твърдяната от нея връзка между лицето, посочено в съответната заповед за командировка, и организирането на музикален фестивал, следва да се констатира, че в материалите по делото, с които разполага Съдът, не се съдържат данни, въз основа на които да се установи заеманата от това лице длъжност.
Като очевидно неправомерни трябва да се квалифицират и командировките, посочени в редове 39, 234, 235, 297, 348 и 389, доколкото целят провеждане на срещи с лица, чието качество не е посочено, както и командировката в ред 79, която е обоснована само с „формална покана“.
Същият извод трябва да се направи и по отношение на командировката в ред 306, без да е необходимо произнасяне по твърдението на Сметната палата, че лицето, с което тя е свързана, е нотариус, и отчасти по отношение на командировката в ред 347 независимо от основателността на довода на тази институция, че тази командировка е свързана със сватбено тържество.
По същия начин командировките в редове 40, 44, 262 и 351 и отчасти тази в ред 86 трябва да се разглеждат като очевидно неправомерни, тъй като се отнасят до срещи с лица, посочени съответно само като „директор“, „барон“, „юрист и одитор“, „магистрат“ и „ръководител“.
На трето място, някои командировки, осъществени за провеждане на срещи с лице, чието качество би могло евентуално да има достатъчна връзка със Сметната палата, трябва въпреки това да се считат за разрешени въз основа на искане, в което е пропусната крайно важна информация, и за неправомерни, доколкото тази институция представя доказателства, позволяващи да се установи, че предметът на разглежданата среща е от частен характер.
Такава е командировката в ред 108, която се отнася до провеждане на среща с член на Комисията, доколкото от електронните писма, разменени в процеса на подготовката на тази среща, става ясно, че тя е свързана със съображенията, които една представителна организация е искала да изложи пред Комисията.
Командировката, посочена в ред 122, е тясно свързана с командировката в ред 108, доколкото цели провеждане на среща с ръководителя на тази представителна организация и тъй като електронно писмо, получено в деня след срещата, показва, че предметът ѝ е същият като предмета на последната командировка.
Вечерята с адмирал, която е предмет на командировката в ред 280, не може да бъде ясно свързана със задълженията на г‑н Pinxten в рамките на Сметната палата, доколкото иззетите от OLAF електронни писма показват, че тази вечеря е организирана от частен икономически оператор с цел по-специално да се благодари на г‑н Pinxten за помощта му при подписването на договор в сферата на отбраната.
Що се отнася до командировката в ред 404, макар предметът на обяда, организиран с член на белгийското правителство, да е неизвестен, обстоятелството, че в електронно писмо от 10 май 2016 г. се посочва, че той е бил поканен от г‑н Pinxten и снаха му, позволява да се установи частният характер на събитието.
На четвърто място, с оглед на съображенията, изложени в точка 399 от настоящото решение, командировките, свързани с развлечения или с приятелски отношения, трябва да се считат за очевидно неправомерни, когато нямат връзка със събитие, насочено към дейности от професионално естество.
Като такава следва да се посочи командировката в ред 80, която се отнася до провеждане на среща с директора на културен институт, и командировката в ред 322, чийто действителен предмет — видно от данните в неговия график — е да позволи на г‑н Pinxten да присъства на оперно представление по покана на частен икономически оператор.
Независимо от прозрачността на съответните заповеди командировката в ред 101, с която се цели присъствие на градинско парти с участието на Кралския камерен оркестър на Валония (Белгия), както и командировките в редове 288, 345 и 394, които са свързани с присъствие на музикален фестивал, очевидно не могат да бъдат свързани със задълженията на член на Сметната палата, като обстоятелството, че този фестивал е насочен към „младите европейци“, не може да обоснове обратното.
Този извод се налага с още по-голяма сила за командировката в ред 364, която позволява кратко посещение на фестивал, посветен на шотландската култура, въз основа на заповед за командировка, в която се споменава само формална покана от фламандска представителна организация.
Макар да се отнася до церемония в университет, командировката в ред 99 също не може да бъде свързана със задълженията на г‑н Pinxten, доколкото от документите, представени от Сметната палата, става ясно, че тази церемония е проведена с цел да се отдаде почит на определени изпълнители, и завършва с концерт.
Безспорно е също, че командировката в ред 202 е свързана с участие на г‑н Pinxten в сватбата на сина на белгийския съдия в Съда.
Предметът на тази командировка не е описан ясно в заповедта, в която става дума само за формална покана от този съдия, без да се уточнява, че тя се отнася до семеен празник.
Качеството, в което действат участващите лица, обаче не позволява да се установи правомерността на командировката в ред 202.
Същото важи и за командировката в ред 300 и отчасти за командировката в ред 362, тъй като от графика на г‑н Pinxten е видно, че тези командировки се отнасят до сватби на деца на белгийски личности.
iii)

По разходите за представителни цели и за приеми
През двата мандата на г‑н Pinxten възстановяването на разходите за представителни цели и за приеми, направени от членовете на Сметната палата, е уредено с Решение № 7‑2004.
Член 2 от това решение предвижда възстановяване на представителните разходи и на разходите за приеми от общ характер, направени „в качеството на член на институция“.
Посочената разпоредба предвижда също, че възстановяването се извършва въз основа на декларация, към която се прилагат квитанции или равностойни оправдателни документи, в които са отбелязани датата на поканата, броят на поканените лица и качеството, в което действа главното поканено лице.
В член 6 от посоченото решение впрочем се посочва, че разходите за приеми в домашни условия се възстановяват до размера на представените оправдателни документи.
От тези разпоредби следва, че възстановяването на разходите за представителни цели и за приеми зависи, от една страна, от представянето на оправдателни документи, и от друга страна, от условието тези разходи да са направени в качеството на член на Сметната палата.
Понятието „разходи за представителни цели и за приеми“ е уточнено в бележката от 22 април 2004 г., която допълва Решение № 7‑2004.
В това отношение е важно да се отбележи, че макар от предмета на тази бележка да следва, че самата тя не поражда задължително действие, това не променя факта, че за да изпълнят задължението си за безупречно поведение, припомнено в точка 243 от настоящото решение, членовете на Сметната палата са длъжни надлежно да вземат предвид посочените в тази бележка принципи.
Впрочем от бележката от 22 април 2004 г. следва, най-напред, че разходите за представителни цели и за приеми са предназначени преди всичко да насърчават външните отношения на Сметната палата, и че членовете ѝ я представляват, по-специално, като поддържат в неин интерес професионални отношения с лица, заемащи длъжности в рамките на Съюза, на държавите членки или на трети страни.
По-нататък, в тази бележка се посочва, че разходите за всяко събитие трябва да съответстват на неговата важност и на качеството на участниците.
Накрая, в посочената бележка се предвижда, че на събитията, за които са направени разходи за представителни цели и приеми, може да се наложа да присъстват съпрузите и партньорите на членовете на Сметната палата, както и тези на техните гости. Приятелите и личните познати на тези членове се канят обаче като частни лица, което означава, че разходите, свързани с присъствието им, трябва да бъдат поети от членовете.
В приложение 1 към бележката от 22 април 2004 г. са дадени допълнителни насоки относно разходите за представителни цели и за приеми.
Това приложение предвижда по-специално, че разходите извън Сметната палата поначало са свързани с лица на високопоставени длъжности в рамките на Съюза, на държавите членки или на трети страни, и че разходите, направени в дома на член на Сметната палата, не трябва да надхвърлят необходимото за тази цел.
В приложение 2 към споменатата бележка се съдържа формуляр, в който може да се декларират разходите за представителни цели и за приеми, като за целта трябва да се уточнят датата, часът, видът на проявата и основанието за нея, както и броят и качеството на участниците.
От точки 609—614 от настоящото решение следва, че основанието за представителното събитие или за приема и качеството на поканеното лице или на поканените лица са основните критерии, използвани в бележката от 22 април 2004 г. и в приложение 1 към нея с цел конкретизиране на условието по член 2 от Решение № 7‑2004, според което такива разходи се възстановяват, ако са направени в качеството на член на Сметната палата.
Съгласно Решение № 7‑2004 и приложение 2 към бележката от 22 април 2004 г. единствената важна информация, която членът трябва да предостави, за да получи възстановяване на тези разходи, също се отнася до тези два аспекта.
Следователно обосновката за ангажирането на разходи за представителни цели и за приеми, които г‑н Pinxten е искал да му бъдат възстановени, трябва да се преценява с оглед на посочените аспекти.
Що се отнася до тежестта на доказване, следва да се вземе предвид, че ако поради качеството на дадено лице поддържаните с него професионални отношения, изглежда, могат да представляват интерес за Сметната палата, отправената до него покана трябва да се счита за правомерна, освен ако Сметната палата не е представила данни, въз основа на които да се установи частният характер на тази покана.
–
По представителните разходи, свързани с отношенията с политици
Анализът в точки 427—438 от настоящото решение във връзка с плащанията на разходи и на дневни надбавки за командировки, отнасящи се до срещи с политически лидери, важи и за възстановяването на представителните разходи, свързани с такива срещи.
Всъщност, от една страна, от бележката от 22 април 2004 г. изрично следва, че когато са свързани с лица на високи длъжности в Съюза, държави членки или трети страни, каквито лица например са високопоставените политици, представителните разходи се считат за допустими.
От друга страна, макар използването на представителни разходи да не изисква предварително разрешение, това не променя факта, че систематичното възстановяване на такива разходи, когато същите са свързани с покани, адресирани от г‑н Pinxten до политически лидери с ясно установено качество, доказва, че Сметната палата е упражнила предоставената ѝ свобода на преценка, като е приела, че е в неин интерес членовете ѝ да поддържат професионални отношения с такива отговорни лица.
Следователно г‑н Pinxten по принцип не може да бъде упрекван за отправените от него искания за възстановяване на представителни разходи, направени във връзка с покани, които същият е адресирал до политици, освен ако въз основа на представените от Сметната палата данни не се установи, че съответната покана може да се отдели от служебните му задължения.
Противно на поддържаното от Сметната палата и по съображенията, изложени в точки 464—467 от настоящото решение, такава възможност за отделяне от служебните задължения не може да се презумира само защото поканеното лице е член на разглежданата политическа партия.
При тези обстоятелства и тъй като Сметната палата не е представила други основания или доказателства в обратен смисъл, за правомерни трябва да се считат исканията за възстановяване на представителните разходи, направени във връзка с покани до членове на Европейския парламент и посочени в редове 2, 14, 19, 24, 65, 257, 314, 323, 338, 350, 357, 382 и 408, до членове на белгийското правителство, за които се отнасят редове 12, 23, 27, 57 и 168, или пък до членове на белгийския парламент, отбелязани в редове 23, 116, 117, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 276, 293, 294, 336, 354, 358, 367 и 381.
Макар и не така централна, длъжността на член на кабинета на ръководител на политическа група в Европейския парламент или на кабинета на член на белгийското правителство е достатъчно важна, за да обоснове правомерността на исканията за възстановяване, отправени от г‑н Pinxten в случаите, посочени в редове 27, 63, 150 и 168. Същото важи и за поканата до началника на кабинета на краля на Белгия, посочена в ред 339.
Що се отнася до разходите, посочени в редове 89 и 111, това, че разглежданите покани са отправени до членове на белгийското правителство по време на отпуск, не означава, че подадените във връзка с това искания за възстановяване са неправомерни, тъй като през такива периоди членовете на Сметната палата имат свободата да се връщат в своята държава членка на произход, което прави особено подходящо провеждането от тях на представителни срещи, предназначени за поддържане на професионални отношения с лица на ръководни длъжности в тази държава членка.
Освен това, доколкото съгласно член 2 от Решение № 7‑2004, за да се обосноват направените представителни разходи, трябва да се посочи само главното поканено лице, присъствието на допълнителен гост, чието качество само по себе си не би обосновало подобен разход, на вечеря с национален парламентарен представител или на обяд с член на белгийското правителство, посочени съответно в редове 90 и 281, не е достатъчно, за да се установи неправомерността на цялото искане за възстановяване на разглежданите представителни разходи.
Впрочем присъствието на съпругата на г‑н Pinxten и на съпругите на неговите гости на вечеря с членове на Европейския парламент, за която става дума в ред 370, не доказва частния характер на тази вечеря, тъй като, видно от точка 611 от настоящото решение, бележката от 22 април 2004 г. изрично разрешава тази практика.
За сметка на това, на първо място, по причините, посочени в точки 471 и 472 от настоящото решение, представителни разходи по принцип не могат надлежно да се ангажират във връзка с покани до бивши високопоставени политици, които вече не заемат такива длъжности, или до местни политически лидери.
Такава неправомерност се констатира по-специално за представителните разходи, посочени в редове 15, 152, 201 и 253, които се отнасят до покани, адресирани до бивши членове на белгийския парламент или на белгийското правителство.
Същото важи и за разходите, посочени в ред 341 и свързани с вечеря с бивш министър, която е предмет и на командировка, счетена за неправомерна в точка 424 от настоящото решение.
Освен това обстоятелството, че ангажирането на разходите, посочени в ред 302, е мотивирано с вечеря, на която са поканени местни лица на изборни длъжности, позволява да се установи неправомерността на искането за възстановяване на тези разходи.
На второ място, някои искания за възстановяване на представителни разходи във връзка с покани, които г‑н Pinxten е адресирал до политически лидери, трябва да се считат за неправомерни, тъй като обстоятелствата около тези покани позволяват прякото им свързване с политическата дейност на г‑н Pinxten, която е предмет на първата част от четвъртото твърдение за нарушение.
Такива са исканията за възстановяване на разходите, посочени в редове 16, 20 и 29, тъй като същите се отнасят до покани, адресирани до лица, които според г‑н Pinxten заемат различни длъжности в разглежданата политическа партия и за които впрочем няма данни да са заемали високопоставени длъжности в тази партия.
Искането за възстановяване на разходите в ред 70 за обяд с член на кабинета на европейски комисар също трябва да се счита за неправомерно, тъй като този обяд е бил организиран след заседание на съвета на разглежданата политическа партия и тъй като, видно от протокола от това заседание, на него са присъствали както този комисар, така и г‑н Pinxten.
Същото важи и за исканията за възстановяване на разходите, посочени в редове 34, 54, 84, 85 и 88, които като цяло се отнасят до покани до членуващи в разглежданата политическа партия белгийски политици на ръководни длъжности, отправени след заседания или празненства, организирани от тази политическа партия, в които г‑н Pinxten доказано е участвал.
Възстановяването като представителен разход на плащането, за което става дума в ред 275 и което е направено под формата на „принос“, необходим — съгласно информацията в отнасящата се до него фактура — за участието в организирано от разглежданата политическа партия „политическо кафене“, също трябва да се счита за неправомерно поради пряката му връзка с политическата дейност, упражнявана от г‑н Pinxten.
–
По представителните разходи, свързани с отношенията с други лица
Що се отнася до представителните разходи, свързани с отношенията с лица, различни от политически лидери, трябва да се отбележи, че доколкото в актовете на Сметната палата, отнасящи се до възстановяването на такива разходи, липсва каквото и да било изрично позоваване на ръководителите на частни икономически оператори, на представителни организации или на сдружения, принципите, посочени в точки 476—515 от настоящото решение, що се отнася до разходите за командировки и до дневните надбавки, се прилагат mutatis mutandis при преценката на връзката между представителните разходи, направени вследствие на адресирани до такива отговорни лица покани, и задълженията на г‑н Pinxten.
На това основание следва да се констатира, че в десет случая, които се отнасят до покани, адресирани до лица, различни от политически лидери, Сметната палата не успява да докаже, че формулираните от г‑н Pinxten искания за възстановяване на представителни разходи се отнасят до такива, които той не е направил в качеството си на член на Сметната палата.
Така, що се отнася до разходите, посочени в ред 17, за попадаща в тази категория трябва да се счита покана до високопоставен административен ръководител, поел управлението на комитет към дирекция „Федерална публична служба — Финанси“ (Белгия), поради липсата на доказателства за частния характер на тази покана.
Предвид качеството, в което действат съответните лица, този извод трябва да се направи и по отношение на представителните разходи, посочени в редове 35, 373 и 374 и отнасящи се до покани, адресирани до ректора на университет и до лице на отговорна длъжност в международна организация.
Същото важи и за разходите, посочени в редове 28 и 290, доколкото въз основа на съображенията, изложени в точки 495—497 и 515 от настоящото решение, поканите, адресирани съответно до директора на представителна организация с европейско измерение и до ръководител на международно одиторско дружество, могат да бъдат свързани със задълженията на член на Сметната палата.
Освен това по съображенията, изложени в точка 638 от настоящото решение, исканията за възстановяване на разходите, свързани с обяда и с вечерите, посочени в редове 56, 138, 284 и 382, трябва да се считат за правомерни предвид констатацията в точки 570—575 от настоящото решение, че неправомерността на командировките, по време на които са направени тези разходи, не е установена от Сметната палата.
Впрочем разходите във връзка с посочената в ред 98 вечеря с началника на кабинета на член на Комисията по принцип трябва да се считат за направени в качеството на член на Сметната палата предвид упражняваните от поканения функции.
Данните, които представя Сметната палата в това отношение, не са достатъчни, за да се установи основателността на твърдението ѝ, че вечерята имала частен характер.
От една страна, тази институция се позовава на електронна кореспонденция от 20 май 2010 г., въз основа на която обаче следва да се констатира, че поставените в нея конкретни въпроси са били уредени преди тази вечеря и по нищо не личи същите да са съставлявали предмета на посочената вечеря.
От друга страна, доводът на Сметната палата, че цената на разглежданата вечеря предполагала нарушение от страна на поканеното лице на задълженията му по член 11 от Правилника, в никакъв случаи не позволява да се установи частният характер на тази вечеря.
Обратно, в 26 случая, които се отнасят до покани, адресирани до лица, различни от политици, исканията за възстановяване на представителни разходи, представени от г‑н Pinxten, трябва да се считат за неправомерни.
Всъщност с оглед на вече направените в точки 484, 487, 489 и 493 от настоящото решение констатации за неправомерността на командировките в редове 45, 251, 283, 287, 307 и 325, доколкото същите са имали за предмет провеждане на срещи с ръководители на частни икономически оператори, представителните разходи, които са направени в рамките на тези командировки и чието възстановяване е поискано от г‑н Pinxten, не могат да се разглеждат като направени в качеството му на член на Сметната палата.
За неправомерни трябва да се считат и исканията за възстановяване, свързани с представителните разходи в редове 13, 79, 115, 154, 178 и 318, които се отнасят до покани, адресирани до ръководители на икономически оператори или представителни организации.
Освен това представителните разходи, направени в рамките на разрешена външна дейност, по дефиниция не могат да се считат за направени в качеството на член на Сметната палата.
Впрочем вечерята, посочена в ред 385, трябва да се свърже с длъжността на ръководител на SBNL-V, която г‑н Pinxten упражнява като разрешена външна дейност, тъй като, от една страна, качеството на поканеното на тази вечеря лице, което е посочено в декларацията за разходите, препраща към длъжността му във фонда, осигуряващ финансирането на основната награда, връчвана ежегодно от SBNL-V, и от друга страна, от електронни писма, разменени на 2 февруари 2016 г., може да се установи, че предметът на посочената вечеря е бил да се обсъди организацията на конкурса „Европейско дърво на годината“, който има пряка връзка с дейността на SBNL-V.
С оглед на връзките между SBNL-V и ELO, посочени в точки 525—528 от настоящото решение, представителните разходи, които са посочени в ред 409 и които се отнасят до вечеря, на която е поканен генералният секретар на ELO, също трябва да бъдат свързани с дейността на г‑н Pinxten в рамките на SBNL-V.
Неправомерност на искане за възстановяване на представителни разходи трябва да се установи и когато качеството, в което действа поканеното лице, не е ясно посочено в него, и в хода на настоящото производство г‑н Pinxten не е предоставил никаква допълнителна информация по този въпрос.
Такава неправомерност трябва да се приеме за установена за представителните разходи, посочени в редове 39, 262 и 297, с оглед на вече направените в точки 585 и 587 констатации за неправомерността на командировките, по време на които са направени тези разходи.
Качеството „директор проучвания“ или „директор“, използвано за едно и също поканено лице в исканията за възстановяване на представителни разходи, към които препращат редове 21 и 40, също не е достатъчно, за да се докаже, че тези разходи са направени в качеството на член на Сметната палата. Същото важи и за качествата „D
r
P
r
“ и „D
r
“, използвани в исканията за възстановяване на представителните разходи, посочени в редове 37, 254 и 255.
Макар в исканията за възстановяване на представителните разходи, посочени в редове 36 и 42, качеството на поканите лица да е ясно посочено, връзката на покани, адресирани до директора на културен институт или до прокурор, със задълженията на г‑н Pinxten също не може да се счита за установена.
Представените от Сметната палата доказателства позволяват впрочем да се установи частният характер на някои покани, адресирани до лица, чието качество по принцип би могло да оправдае ангажирането на представителни разходи.
Такъв е случаят с поканата, адресирана до посланика на Кралство Белгия във Франция, за която става дума в ред 268, тъй като е свързана с вечеря в ресторант, разположен в близост до лозарско стопанство, а няколко електронни писма сочат, че г‑н Pinxten и неговият гост са били в района, за да посетят това лозарско стопанство.
Частният характер на поканата, адресирана до член на белгийското правителство, за която става дума в ред 404, също трябва да се счита за установен с оглед на констатациите в точка 592 от настоящото решение.
–
По разходите за приемите, организирани в дома на г‑н Pinxten
През двата си мандата като член на Сметната палата г‑н Pinxten организира десет приема в дома си, във връзка с които отправя искания за възстановяване на разходи за приеми, посочени от Сметната палата като неправомерни в рамките на настоящото производство.
Както е видно от точка 605 от настоящото решение, член 6 от Решение № 7‑2004 предвижда, че разходите за приеми в домашни условия се възстановяват до размера на представените оправдателни документи.
В конкретния случай твърдяната от Сметната палата неправомерност не се дължи нито на прекалено високите разходи, които г‑н Pinxten е поискал да му се възстановят във връзка с организираните в дома му приеми, нито на недостатъчния брой оправдателни документи, представени във връзка с това, а само на предполагаемия частен характер на тези приеми.
Тъй като във вътрешните правила на Сметната палата не е установен специфичен критерий относно приемите, организирани в дома на член на тази институция, трябва да се приеме, че свързаните с такъв прием разходи се считат за направени в качеството на член на посочената институция, когато този прием позволява да се осигурят професионални отношения с поканените на него лица в интерес на същата тази институция.
Както следва от точка 618 от настоящото решение, за целите на разглежданото дело наличието на такъв интерес за Сметната палата по принцип трябва да се преценява въз основа на качеството, в което действат лицата, поканени на организираните в дома на г‑н Pinxten приеми.
От насоките в приложение 1 към бележката от 22 април 2004 г. е видно, че тези поканени лица трябва да са по-специално лица на високи длъжности в Съюза, държави членки или трети страни. В случай че сред поканените са и служители на Сметната палата, трябва да се осигури справедлив баланс между тези служители и външните за тази институция лица.
Освен това, тъй като, видно от тези насоки, личните приятели и членовете на семейството на члена на Сметната палата, с изключение на неговия/неговата съпруг(а) или партньор(ка), трябва да се канят като частни лица, разходите, свързани с присъствието на такива лица на прием в дома на член на тази институция, не могат да бъдат надлежно възстановени от посочената институция.
Впрочем по причините, изложени в точка 627 от настоящото решение, следва да се приеме, че обстоятелството, че член 2 от Решение № 7‑2004 отдава водещо значение на „качеството, в което действа главното поканено лице“, предполага, че присъствието на прием, организиран в дома на член на Сметната палата, на един или няколко гости, чието качество само по себе си не би могло да обоснове ангажирането на разходи за прием, не е достатъчно, за да се установи, че този прием като цяло няма връзка със задълженията на този член.
Тъй като вътрешните правила на Сметната палата не уреждат ясно режима, приложим по отношение на такива гости, когато те не са нито лични приятели, нито членовете на семейството на съответния член на тази институция, ако искане за възстановяване на разходите е формулирано по начин, който не прави разлика между тях и останалите гости, но съдържа пълна информация за качеството, в което действат различните поканени лица, това само по себе си не е достатъчно, за да се прецени дали е налице нарушение от страна на г‑н Pinxten на произтичащите от длъжността му задължения.
В този контекст следва да се отбележи, на първо място, че съставените от г‑н Pinxten искания за възстановяване на разходи за приеми по принцип съдържат точна информация за всяко от лицата, поканени на приемите в неговия дом, и следователно предоставят повече информация от изискваната съгласно член 2 от Решение № 7‑2004.
Съответно, когато ги е разглеждала, Сметната палата е можела да прецени при условия на пълна информираност правомерността на разходите за приеми, които са предмет на тези искания.
На второ място, съгласно вътрешните правила на Сметната палата систематичното присъствие на разглежданите приеми на съпругата на г‑н Pinxten и на съпрузите/съпругите на гостите не може да съставлява неправомерност, нито да означава, че тези приеми имат частен характер.
На трето място, следва да се разгледа релевантността на писмото от 28 април 2015 г.
Според Сметната палата от текста на това писмо може като цяло да се установи, че приемите, организирани в дома на г‑н Pinxten, всъщност са приятелски събирания и следователно нямат никаква връзка със задълженията му на член на тази институция.
Действително в посоченото писмо г‑н Pinxten споменава, че редовно кани „няколко приятели на неформална вечеря в [дома си]“, сред които са „един или двама видни политици, както и няколко приятели, които заемат високи позиции в бизнес средите“, с цел „да прекарат една приятна, спокойна и полезна вечер в добра компания“. Поканените съответно били „част от личното [му] обкръжение“, а вечерята била повод да се прекара една „симпатична, сърдечна и вълнуваща вечер с избрани фламандски личности“. В края на същото писмо се посочват имена на лица, които могат да бъдат поканени на предвидената вечеря.
Трябва обаче да се отбележи, най-напред, че нито едно от съдържащите се в материалите по делото, с които разполага Съдът, искания за възстановяване на разходи за приеми не се отнася до вечеря, на която са присъствали министър-председателят на Кралство Белгия и останалите посочени в писмото от 28 април 2015 г. лица.
От това следва, че в това писмо става дума за вечеря, която не е била организирана или най-малкото не е била предмет на искане за възстановяване, което Сметната палата счита за неправомерно.
По-нататък, макар в посоченото писмо да се прави общо описание на вечерите, организирани в дома на г‑н Pinxten, налага се изводът, че това описание всъщност не съответства на информацията, която може да се извлече от предоставените от Сметната палата искания за възстановяване, доколкото списъкът на поканените на тези вечери не се свежда до „фламандски личности“ и често включва едно или повече лица на отговорни длъжности в европейските институции.
Накрая, думите „приятели“ и „лично обкръжение“, които на пръв поглед биха могли да наведат на мисълта, че вечерите, които г‑н Pinxten организира в дома си, са от частно естество, не трябва непременно да се разбират буквално, тъй като целта на писмото от 28 април 2015 г. очевидно е да представи в привлекателна светлина организираните от г‑н Pinxten вечери, а не да опише действително следваната практика.
Впрочем трябва да се констатира, че самият адресат на това писмо, изглежда, не е приятел на г‑н Pinxten и че обстоятелството, че на всяка една от тези вечери са канени по близо 40 различни гости, е трудно съвместимо с буквалния прочит на думите „приятели“ и „лично обкръжение“.
От изложеното следва, че писмото от 28 април 2015 г. не е достатъчно, за да се докаже, че всички приеми, които г‑н Pinxten е организирал в дома си, са имали частен характер.
На четвърто място, изглежда, че в осем случая, посочени в редове 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 и 279, качествата, в които действат повечето от лицата, поканени на организиран в дома на г‑н Pinxten прием, позволяват да се установи, че той е можел закономерно да иска да поддържа професионални отношения с тях в интерес на Сметната палата.
Така сред поканените е имало лица на високи длъжности в европейските институции, а именно членове на Европейския парламент, на Комисията, на Съда и на Сметната палата, и в рамките на държавите членки, като членове на белгийския парламент, на белгийското правителство и на кабинета на краля на Белгия, както и посланици или висши държавни служители.
По отношение обаче на лицата, поканени на приема по ред 123, не може да се установи достатъчна връзка със Сметната палата, за да се приеме, че свързаните с този прием разходи са направени от г‑н Pinxten в качеството му на член на тази институция.
Всъщност, макар сред поканените да има член на белгийския парламент, всички останали гости работят за частни икономически оператори. Важно е освен това да се подчертае, че сред тях са по-специално белгийският бизнесмен, който г‑н Pinxten описва като „дългогодишен приятел“ и за когото става дума в точка 493 от настоящото решение, както и ръководител на обединение, в което г‑н Pinxten е заемал административна позиция преди встъпването си в длъжност като член на Сметната палата.
Същият извод трябва да се направи и по отношение на приема, посочен в ред 376. Всъщност с изключение на един член на Комисията другите четирима гости, които са били поканени на въпросната вечеря със съпругите си, са работили за частни икономически оператори или за представителни организации. Освен това следва да се отбележи, че сред тези лица са бизнесменът, посочен в предходната точка, и ръководител на ELO, чиято връзка с разрешената външната дейност на г‑н Pinxten вече беше установена.
iv)

По използването на служебния автомобил и по ангажирането на услугите на шофьор
През двата мандата на г‑н Pinxten като член на Сметната палата правната уредба относно използването на служебни автомобили и ангажирането на услугите на шофьори се съдържа първо в Решение № 33‑2004, а след това в Решение № 19‑2009.
Релевантните за настоящото дело разпоредби на тези решения са по същество сходни.
Член 1 от всяко от посочените решения предвижда, че на постоянно разположение на членовете на Сметната палата са предоставени служебни автомобили, които те ползват за служебните си пътувания.
В член 4, първа алинея от Решение № 33‑2004 и в член 4, първа алинея от Решение № 19‑2009 се предвижда, че освен разходите за наемането Сметната палата поема и разходите за използването на превозното средство от членовете на тази институция при изпълнението на техните задължения.
Член 4, втора алинея от всяко от тези решения гласи, че за служебни пътувания се считат пътувания, за които има издадена заповед за командировка, и други служебни пътувания с фиксиран пробег до 15000 km годишно.
Понятието „други служебни пътувания“ е уточнено в Коментарите относно Решение № 33‑2004 и в Коментарите относно Решение № 19‑2009. От тези коментари следва, че за такива пътувания се считат придвижванията от дома по местоназначение до работното място, придвижванията от мястото на назначение или пребиваване до летище, придвижванията в изпълнение на протоколни задължения, осъществявани в ограничен периметър и необхванати от заповед за командировка, както и „форсмажорните обстоятелства (болест, медицински прегледи, невъзможност за управление на моторно превозно средство и т.н.)“.
Член 5 от Решение № 33‑2004 и член 5 от Решение № 19‑2009 предвиждат, че когато членовете на Сметната палата използват служебния автомобил за пътувания, различни от посочените в член 4 от всяко от тези решения, съответните разходи, а именно разходите за пътни такси, гориво и евентуален допълнителен наем, са за тяхна сметка.
Следователно, макар членовете на Сметната палата да могат да използват служебния си автомобил както за служебни, така и за частни пътувания, режимът по отношение на разходите, свързани съответно с тези два вида използване, е различен.
Освен това член 6 от Решение № 33‑2004 и член 6 от Решение № 19‑2009 предвиждат, че шофьорите имат право на възстановяване на разходите си за командировка, когато превозват членове на Сметната палата при изпълнение на техни служебни задължения.
Макар от текста им да не следва, че уреждат общите условия, при които член на Сметната палата може да ангажира услугите на шофьор, тези разпоредби все пак предвиждат, че шофьор се командирова да превозва член на тази институция само при „служебно пътуване“ по смисъла на член 4 от Решение № 33‑2004 и член 4 от Решение № 19‑2009.
Неправомерното издаване на командировъчна заповед за шофьор за други пътувания на член на Сметната палата може да доведе до значителни разходи за Сметната палата, по-специално тъй като това предполага, че този шофьор ще има право на възстановяване на разходите му за командировка, както и на дневни надбавки.
Безспорно е впрочем, че съгласно вътрешната организация на работата в Сметната палата до 5 октомври 2016 г., командировъчните заповеди на шофьорите са се подписвали от ползващия услугите им член на тази институция.
В случая твърдените от Сметната палата неправомерни командировки на шофьор са отпреди тази дата и са разрешени от г‑н Pinxten.
След като г‑н Pinxten е трябвало да определя, в качеството си на пряк ръководител, задачите на зачисления към кабинета му шофьор и да подписва, в качеството си на разпоредител с бюджетни кредити, командировъчните заповеди на шофьорите, от задълженията, произтичащи от длъжността му, следва, че тези командировъчни заповеди е трябвало да се издават при спазване на приложимите правила, и по-специално да не се разпореждат командировки за целите на пътувания без връзка с изпълнението на неговите задължения.
–
По транспортните разходи, направени извън командировките на г‑н Pinxten
В 90 случая г‑н Pinxten е подписал заповеди за командировка на шофьора си за пътувания, за които самият той не е имал заповед за командировка.
На първо място, според Сметната палата 81 от тези командировки имат за предмет превозването на г‑н Pinxten.
Тъй като не се отнасят до пътувания, за които г‑н Pinxten има издадена заповед за командировка съгласно членове 4 и 6 от Решение № 33‑2004 и същите членове от Решение № 19‑2009, посочените командировки могат да се считат за правомерни само ако става въпрос за „други служебни пътувания“.
В това отношение г‑н Pinxten изтъква по-специално, че пътуванията му трябвало като цяло да се квалифицират по този начин, тъй като здравословното му състояние не му позволявало да управлява служебния си автомобил на дълги разстояния.
Разбира се, следва да се констатира, че съгласно предвиденото в Коментарите относно Решение № 33‑2004 и в Коментарите относно Решение № 19‑2009 едно пътуване може да се счита за служебно при форсмажорни обстоятелства, сред които се нареждат „болест“ и „невъзможност за управление на моторно превозно средство“.
Медицинските удостоверения, които г‑н Pinxten представя пред администрацията на Сметната палата, в случая обаче не са достатъчни, за да се установи дали през релевантния период той не е можел да управлява автомобил на дълги разстояния по медицински причини.
Всъщност в първото от тези медицински удостоверения, издадено на 5 декември 2008 г., само се уточнява, че когато престоява дълго време в кола, г‑н Pinxten трябва да използва подходяща седалка.
Що се отнася до второто от посочените медицински удостоверения, издадено на 31 октомври 2016 г., в него се посочва, че поради „медицински проблем“ на г‑н Pinxten, който с времето бавно се задълбочава, е силно препоръчително занапред последният да се въздържа да управлява автомобил за повече от един час или 100 km. Следователно това второ медицинско удостоверение не дава никаква информация за здравословното му състояние към момента на възлагане на спорните командировки.
От това следва, че г‑н Pinxten не може надлежно да се позове на здравословното си състояние, за да обоснове издаването на заповеди за командировка на шофьора си.
В този контекст командировките на шофьор на Сметната палата, отнасящи се до пътувания, за които самият г‑н Pinxten не е имал издадена заповед за командировка, могат да се разделят на три групи.
Първо, в 12 случая командировката на съответния шофьор е за да превози г‑н Pinxten по неизвестни или очевидно несвързани със задълженията на последния причини.
Такъв е случаят на командировките по редове 149, 166, 182, 189, 193 и 198, при които шофьорът отива до Брюксел с влак, за да върне с автомобил до Люксембург г‑н Pinxten, без при започването или в хода на настоящото производство да е посочено основанието за престоя на последния в Брюксел.
Обратно, командировките на шофьор, посочени в редове 78, 212, 342 и 384, са за превозване с автомобил от Люксембург до Брюксел на г‑н Pinxten, без да е посочено служебно основание за пътуването на последния, като впоследствие шофьорът се е връщал до Люксембург с влак.
Освен това командировката на шофьор, посочена в редове 254 и 255, е свързана с участието на г‑н Pinxten във вечеря в Оверпелт, която, както беше констатирано в точка 656 от настоящото решение, не може да бъде свързана със задълженията му на член на Сметната палата.
Посочената в ред 64 командировка също не може да се счита за правомерна, тъй като е свързана с участието на г‑н Pinxten в събрание на съвета на разглежданата политическа партия в Брюксел. Обстоятелството, че съгласно представените от тази институция документи съответният шофьор е бил във влака, докато е траело това заседание, и е пристигнал в Брюксел едва след това, с нищо не променя тази преценка, тъй като шофьорът е отивал там, за да върне г‑н Pinxten след заседанието.
Следователно от материалите по делото, с които разполага Съдът, не може да се установи, че посочените в точки 712—715 от настоящото решение командировки на шофьор са свързани със служебни пътувания на г‑н Pinxten. Поради това посочените командировки трябва да се считат за неправомерни.
Обратно, макар твърдяното от Сметната палата основание за посочената в ред 38 командировка на шофьор, а именно прибиране на г‑н Pinxten от ваканция, да позволява да се установи, че тази командировка е неправомерна, следва да се отбележи, че същият отрича да е давал разрешение за такава командировка, и че Сметната палата не е установила, че тя действително е изпълнена, доколкото в материалите по делото, с които разполага Съдът, не фигурира подписана заповед за нея.
Второ, 57 командировки на шофьор са за пътувания между град Люксембург, седалище на Сметната палата, и община Оверпелт, място на произход на г‑н Pinxten.
Такива са посочените в редове 107, 126, 144—146, 148, 156, 158, 165, 179, 180, 188, 213, 220, 231, 238, 240, 241, 244, 246, 263—265, 267, 270, 272, 273, 278, 291, 293, 294, 296, 305, 312, 316, 340, 356, 372, 375, 388, 399 и 400 командировки на шофьор за превозване на г‑н Pinxten от Люксембург до Оверпелт и връщане на съответния шофьор в Люксембург с влак на следващия ден.
Обратно, при посочените в редове 112, 136, 140, 206 и 387 командировки шофьорът е отивал с влак до Оверпелт, за да върне г‑н Pinxten с кола до Люксембург.
При посочените в редове 77, 109, 127, 226, 233, 285, 324, 349, 378 и 383 командировки на шофьор без съответна командировка на г‑н Pinxten става въпрос за пътувания между Люксембург и Оверпелт под различни форми, като например отиване и връщане със служебен автомобил или пътуване до Оверпелт със спирка в Брюксел.
Тези различни командировки на шофьор не могат да бъдат свързани със служебно пътуване на г‑н Pinxten.
По-специално, макар в Коментарите относно Решение № 33‑2004 и в Коментарите относно Решение № 19‑2009 да се посочва, че „другите служебни пътувания“ включват придвижванията от дома до работното място, в тях ясно е указано, при това в курсив, че домът трябва да е „по местоназначение“, което означава, че придвижванията между мястото на назначение и мястото на произход не трябва да се считат за „други служебни пътувания“ по смисъла на член 4 от Решение № 33/2004 и на член 4 от Решение № 19/2009.
Разбира се, както подчертава г‑н Pinxten, администрацията на Сметната палата несъмнено е знаела за многогодишната му практика да ангажира услугите на шофьор, за да бъде каран до мястото си на произход, предвид многото плащания, които съответните шофьори са получавали на това основание, и закупуваните от тази администрация билети за влак, които тези шофьори са използвали във връзка с това.
Така доказаното толериране на тази практика обаче не освобождава г‑н Pinxten от отговорността му в това отношение, тъй като — както следва от точка 370 от настоящото решение — не може да породи оправдани правни очаквания, че посочената практика е правомерна, и тъй като г‑н Pinxten впрочем не е можел да не знае, че тази практика е несъвместима с вътрешните правила на Сметната палата.
Във връзка с командировките на шофьор за пътувания до или от Оверпелт следва също да се уточни, че макар с оглед неясното формулиране на разглежданите заповеди за командировки да не може напълно да се изключи възможността някои от командировките да са били с предмет предаването на служебния автомобил на г‑н Pinxten, за да може той да разполага с него на мястото си на произход, такъв предмет би обслужвал единствено частните интереси на г‑н Pinxten и не може да се счита за правомерен.
Трето, правомерността на 11 командировки на шофьор е оспорена частично от Сметната палата, доколкото включват придвижване между Оверпелт и мястото на провеждане на командировка на г‑н Pinxten.
Такъв всъщност е случаят при посочените в редове 62, 181, 191 и 336 командировки, при които шофьорът превозва до Оверпелт г‑н Pinxten след края на командировка на последния, както и при посочените в редове 173 и 366 командировки, при които шофьорът взема от Оверпелт г‑н Pinxten, за да го откара до мястото на негова командировка.
Към тези случаи следва да се добави и посочената в ред 195 командировка, при която шофьорът закарва до Оверпелт г‑н Pinxten, след като последният е изпълнил в Брюксел задача, за която Сметната палата признава, че е свързана със задълженията му, макар и без да има издадена за нея заповед за командировка.
Независимо обаче, че правомерността на командировката на г‑н Pinxten изобщо не се оспорва, следва да се констатира, че неговата командировъчна заповед не включва превозването му между Оверпелт и мястото на провеждане на тази командировка.
Съответно това придвижване не може да се счита за „пътуване, за което има заповед за командировка“ по смисъла на член 4 от Решение № 33‑2004 и на член 4 от Решение № 19‑2009.
Предвид съображенията, изложени в точки 709 и 723 от настоящото решение, такова придвижване не може да се квалифицира като „друго служебно пътуване“ по смисъла на споменатите разпоредби, поради което посочените в точки 728 и 729 от настоящото решение командировки на шофьор трябва да се считат за неправомерни в частта, която се отнася за пътуване до или от Оверпелт.
Тази логика трябва да се приложи mutatis mutandis по отношение на посочената в ред 124 командировка, при която шофьорът е превозил г‑н Pinxten от летище Франкфурт на Майн (Германия) до Оверпелт след няколкодневна командировка в Макао (Китайската народна република).
Всъщност, макар Коментарите относно Решение № 33‑2004 и Коментарите относно Решение № 19‑2009 да включват към „другите служебни пътувания“ придвижванията от мястото на назначение или на пребиваване до летище, те по никакъв начин не се отнасят до придвижванията от мястото на произход до летище.
Обратно, неправомерността на посочените в редове 176, 317, 373 и 374 командировки на шофьор не може да се приеме за установена, тъй като в материалите по делото, с които разполага Съдът, не се съдържат заповедите за командировка на г‑н Pinxten, на които се позовава Сметната палата, и съответно няма как да се установи дали тези заповеди включват и оспорените пътувания.
На второ място, девет от командировките на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор, за които Сметната палата твърди, че са неправомерни, имат различен предмет от неговото превозване.
В това отношение несъмнено следва да се отбележи, че изпълнението на такива командировки от шофьор не е изрично предвидено във вътрешната правна уредба на Сметната палата, с която разполага Съдът.
Член 6 от Решение № 33‑2004 и член 6 от Решение № 19‑2009 обаче не могат да се тълкуват в смисъл, че такъв тип командировки са неправомерни, доколкото уреждат само командировките на шофьори за превозване на членове на Сметната палата или на генералния секретар на тази институция.
Следователно не е изключено заповедите за командировки, които г‑н Pinxten подписва във връзка с командировките на зачисления към кабинета му шофьор и чийто предмет е различен от неговото превозване, да могат да се считат за правомерни, стига тези командировки действително да обслужват интересите на Сметната палата.
Такъв по принцип може да е случаят с командировките на шофьор с цел пренасяне на документи.
Впрочем от материалите по делото, с които разполага Съдът, става ясно, че първоначално г‑н Pinxten е бил упрекван за няколко такива командировки на шофьор, но че в крайна сметка Сметната палата се е отказала да твърди тяхната неправомерност в рамките на настоящия иск.
След това уточнение, доколкото пренасянето на документи от шофьор на Сметната палата трябва да допринася за изпълнението на нейните задачи и да не води до прекомерно ангажиране на средствата на тази институция с превоз на дълги разстояния, то не може, освен при изключителни обстоятелства, да се извършва между работното място и мястото на произход на един от членовете на тази институция.
Макар тази институция да твърди, че командировките, които са представени като командировки за пренасяне на документи и за които се отнася първото твърдение за нарушение, всъщност имат друг предмет, следва да се констатира, от една страна, че тя не уточнява, освен в един-единствен случай, кой е този предмет, и от друга страна, че по време на изслушването от OLAF на 3 октомври 2017 г. съответният шофьор потвърждава, че е изпълнявал командировки за пренасяне на документи и връщането им в седалището на Сметната палата след полагане на подпис.
При тези обстоятелства неправомерността на посочените в редове 172, 222 и 249 командировки на шофьор трябва да се счита за установена, тъй като е безспорно, че същите са осъществявани за пренасяне на документи до мястото на произход на г‑н Pinxten.
Що се отнася до посочената в ред 141 командировка на шофьор, макар основателността на твърдението на Сметната палата за връзката ѝ с произшествие да не е доказана, това не променя факта, че трябва да се счита за неправомерна, тъй като от отнасящата се до нея заповед става ясно, че съответният шофьор е трябвало да занесе документи в Оверпелт.
Относно посочената в ред 250 командировка на шофьор Сметната палата твърди, че целта ѝ всъщност не е била занасянето на документи, а на бутилки шампанско за сватбата на едно от децата на г‑н Pinxten, като обаче последният официално отхвърля това твърдение.
В това отношение не е необходимо Съдът да определя дали доказателствата, представени в подкрепа на това твърдение, са достатъчни, за да се установи неговата основателност. Всъщност посочената в ред 250 командировка на шофьор трябва при всички положения да се счита за неправомерна дори действително да е осъществена за пренасяне на документи, тъй като от заповедта за командировка на шофьора става ясно, че той е трябвало да отиде до Оверпелт, място на произход на г‑н Pinxten.
Посочената в ред 247 командировка не е била за пренасяне на документи, а както твърди г‑н Pinxten, за закарване на служебния автомобил на сервиз за поддръжка.
В това отношение доводът на Сметната палата, че това основание не можело да бъде прието, тъй като поддръжката на автомобила се извършвала в сервиз в друг град, трябва да се отхвърли поради липсата на документ, подкрепящ този довод.
Посочената обаче в ред 129 командировка на шофьор — която безспорно е била с цел да докара съпругата на г‑н Pinxten от Оверпелт в Люксембург, за да може тя да участва в организирана от Сметната палата вечеря — не може да се счита за проведена в интерес на тази институция.
Неправомерността на посочената в ред 197 командировка на шофьор също трябва да се счита за установена, тъй като — видно от изявленията, които зачисленият към кабинета на г‑н Pinxten шофьор прави пред OLAF на 16 октомври 2017 г., и от удостоверение за получаване — е била за получаване на нов автомобил, поръчан от г‑н Pinxten за лично ползване.
От друга страна, макар неправомерността на посочената в ред 142, командировка на шофьор да не се оспорва, г‑н Pinxten не може да бъде упрекван за нея в настоящото производство.
В това отношение следва да се отбележи, че за тази командировка е безспорно установено, че шофьорът, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, е отишъл до мястото в Швейцария, където последният е бил на почивка.
Макар между страните да няма съгласие по въпроса за точния предмет на тази командировка, твърдението на г‑н Pinxten, а именно че съгласно договореното с лицето, отговарящо за шофьорите на Сметната палата, посочената командировка била осъществена с цел прибиране на служебния автомобил след претърпяно произшествие, по същество съвпада с изявленията на съответния шофьор при изслушването му от OLAF на 16 октомври 2017 г.
Освен това е установено, че след като е бил уведомен за възможната неправомерност на командировката на въпросния шофьор, през 2011 г. г‑н Pinxten се е свързал с администрацията на Сметната палата, за да възстанови сумите, недължимо поети от тази институция по повод тази командировка, и че тези суми са удържани от заплатата му.
–
По транспортните разходи, направени във връзка с командировките на г‑н Pinxten
Другите подписани от г‑н Pinxten заповеди за командировки на шофьор, които според твърденията на Сметната палата в настоящото производство са неправомерни, се отнасят до пътувания, за които г‑н Pinxten е имал издадена командировъчна заповед.
Впрочем командировка на шофьор за пътуване на г‑н Pinxten, за което последният има издадена командировъчна заповед, по принцип трябва да се счита за правомерна съгласно членове 4 и 6 от Решение № 33‑2004 и същите членове от Решение № 19‑2009.
Това обаче не е така, ако за такава командировка на шофьор се установи — в съответствие с дефинираното в точки 387—392 от настоящото решение — че съответната свързана с нея командировка на г‑н Pinxten е неправомерна или очевидно неправомерна, в зависимост от случая.
Следователно трябва да се приеме, че заповедите за командировки на шофьор, които г‑н Pinxten подписва с цел да бъде превозван по време на собствена командировка, обявена за неправомерна или за очевидно неправомерна, в зависимост от случая, след разглеждането ѝ в точки 396—601 от настоящото решение, също трябва да се считат за неправомерни и съответно за съставляващи злоупотреба със средства.
Извън това, на първо място, в три случая неправомерността на командировките на шофьор, за които се отнася първото твърдение за нарушение, не изглежда установена, доколкото командировките на г‑н Pinxten, с които са свързани, не могат да се считат за неправомерни съгласно данните, с които разполага Съдът.
Такива са посочените в редове 3, 31 и 281 командировки на шофьор, тъй като съответните командировки на г‑н Pinxten са имали за предмет провеждане на срещи с политици от белгийското правителство или кабинети на министри, а не съвсем прозрачният характер на заповедта за командировката, за която става дума в ред 281, не е достатъчен, че да може последната да се приеме за неправомерна.
Обратно, на второ място, 31 командировки на шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, трябва да се считат за неправомерни, тъй като се отнасят до все още неразгледани в настоящото решение командировки на последния, които обаче явно не са свързани с изпълнението на задълженията му съгласно критериите, възприети в точки 396—601 от настоящото решение.
Например посочената в ред 344 командировка на шофьор, която е свързана с превозване на г‑н Pinxten от летище Франкфурт на Майн след пътуването му до Куба, се отнася до неправомерна командировка на г‑н Pinxten.
Същото важи и за посочената в ред 133 командировка на шофьор, тъй като съответстващата ѝ командировка на г‑н Pinxten официално е предназначена за провеждане на среща с председателя на разглежданата политическа партия и на практика позволява на г‑н Pinxten, видно от бележките в графика му, да участва в новогодишното тържество на тази политическа партия.
Посочените в редове 115, 163, 164, 177 и 178 командировки на шофьор също трябва да се разглеждат като неправомерни, тъй като са за осигуряване на транспорт на г‑н Pinxten за срещи с ръководители на частни икономически оператори, както и посочените в редове 18 и 114 командировки на шофьор, които са свързани с командировки на г‑н Pinxten за провеждане на среща с белгийския бизнесмен, описан от г‑н Pinxten като „дългогодишен приятел“ и споменат в точка 493 от настоящото решение.
Критериите, установени във връзка с отношенията с ръководителите на представителни организации и сдружения, налагат да се отхвърли правомерността на посочените в редове 32 и 121 командировки на шофьор, които съответстват на командировките на г‑н Pinxten, осъществени, за да може той да присъства съответно на новогодишното тържество на търговско-промишлената камара на Лимбург и на събитие, организирано от фондация, развиваща дейност в областта на медицинските изследвания.
Г‑н Pinxten ангажира услугите на шофьор и за командировки, които в действителност са свързани със семейни или развлекателни дейности.
Такива са посочените в редове 36 и 268 командировки на шофьор по причините, изложени в точки 657 и 659 от настоящото решение, посочената в ред 225 командировка на шофьор с действителен предмет да позволи на г‑н Pinxten да присъства на оперно представление, както и посочената в ред 53 командировка на шофьор, съответстваща на командировка на г‑н Pinxten, която той представя просто като посещение в белгийски университет, докато от графика му личи, че е, за да присъства на дипломирането на едно от децата си.
Освен това по съображенията, изложени в точка 554 от настоящото решение, участието в кралско ловно мероприятие, станало възможно благодарение на посочените в редове 67 и 223 командировки, предполага, че заповедите за командировка на съответния шофьор за превоз на г‑н Pinxten във връзка с това също са неправомерни.
Други командировки на шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, се отнасят до командировки на последния, които изглеждат пряко свързани с неговите имуществени интереси.
От една страна, посочената в точка 404 командировка на шофьор е за пътуване на г‑н Pinxten до Дижон (Франция) за среща с нотариус във връзка с — видно от представените от Сметната палата електронни писма — придобиването на недвижимия имот, за който стана дума при разглеждането на втората част от четвъртото твърдение за нарушение, и изготвяне на правните инструменти, предназначени да позволят управлението на този имот.
От друга страна, серия командировки на шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, могат да се свържат с проект за недвижим имот под името „Kaïros“, в който г‑н Pinxten е имал намерение да инвестира, както личи от поредица електронни писма, добавени към материалите по делото, с които разполага Съдът.
Всъщност освен посочената в ред 113 командировка на шофьор, съответстваща на командировка с официален предмет „Kaïros“, посочените в редове 51 и 205 командировки на шофьор също са за осигуряване на превоз на г‑н Pinxten за срещи с лица, идентифицирани съответно в писма от 10 април 2012 г. и от 9 февруари 2012 г. като бившия ръководител на този проект за недвижим имот и като архитекта, придружавал г‑н Pinxten при издаването на работата по посочения проект.
Посочените в редове 25, 26, 50, 139, 266 и 397 командировки на шофьор също трябва да се разглеждат като неправомерни, тъй като съответстват на командировки на г‑н Pinxten, чийто предмет не е достатъчно точно указан чрез позоваване било на „официална вечеря“, било на лица с неизвестно качество, било на „консултант“.
Такава липса на точност трябва да се констатира и по отношение на посочените в редове 46, 52, 159 и 162 командировки на шофьор, доколкото същите са осъществени за превозване на г‑н Pinxten за посещения на средно и висше училище с артистична насоченост, без в материалите по делото, с които разполага Съдът, да са посочени основанията за тези посещения.
На трето място, следва да се разгледат посочените в редове 106, 151, 153, 167, 214 и 330 командировки на шофьор за осигуряване на превоз за командировки на г‑н Pinxten за срещи с лекари.
Разглежданите командировки на г‑н Pinxten не могат да се считат за свързани с изпълнението на задълженията му на член на Сметната палата, тъй като нито се твърди, нито a fortiori е установена връзката на тези срещи с медицински прегледи, които са задължителни за него в това му качество.
Следва обаче да се отбележи, че г‑н Pinxten не е поискал да му се възстановят разходи за командировки или да му се платят дневни надбавки във връзка с тези командировки. Следователно единствените разходи, които Сметната палата е поела във връзка с тях, са свързани с използването на служебния автомобил и с ангажирането на услугите на шофьор.
Впрочем, от една страна, Коментарите относно Решение № 33‑2004 и Коментарите относно Решение № 19‑2009 са доста двусмислени, по-специално що се отнася до това дали придвижване с цел среща с лекар може да се счита за „друго служебно пътуване“ по смисъла на член 4 от всяко от тези решения.
Всъщност в списъка на „форсмажорните обстоятелства“, които могат да се считат за такива пътувания, са включени и „медицинските прегледи“.
Несъмнено от постоянната съдебна практика, установена в различни области на правото на Съюза, e видно, че понятието „форсмажорни обстоятелства“ трябва да се разбира в смисъл на извънредни и непредвидими обстоятелства, които са извън контрола на позоваващото се на тях лице и чиито последици не са могли да бъдат избегнати въпреки цялата положена дължима грижа (решение от 25 януари 2017 г., Vilkas,
C‑640/15
,
EU:C:2017:39
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно, макар използването на понятието „форсмажорни обстоятелства“ обикновено да предполага непредвидимост, текстът на Коментарите относно Решение № 33‑2004 и текстът на Коментарите относно Решение № 19‑2009 са доста противоречиви в това отношение, доколкото понятието „медицински прегледи“ изключва каквато и да било неотложност или непредвидимост.
От друга страна, макар ангажирането на шофьор в рамките на „друго служебно пътуване“ по дефиниция да не изисква съответният член на Сметната палата да е в командировка, няма как да не се констатира, че като отправя прозрачното искане до тази институция да му разреши да отиде на среща с лекар в рамките на дадена командировка, г‑н Pinxten ѝ дава възможност да извърши предварителен контрол, и ако счете това за уместно, да се противопостави на използването на средствата на Сметната палата.
С оглед на тези два аспекта неправомерността на командировките на г‑н Pinxten и на зачисления към неговия кабинет шофьор, посочени в точка 776 от настоящото решение, не е толкова очевидна, че да може да бъде изтъквана срещу г‑н Pinxten в рамките на настоящото производство.
Тази логика обаче не може да се приложи по отношение на посочената в ред 363 командировка на шофьор, за която също се счита, че съответства на командировка на г‑н Pinxten за провеждане на среща с лекар, тъй като вписаното в заповедта за командировка на съответния шофьор не отговаря на заповедта за командировка на г‑н Pinxten.
На четвърто място, десет командировки на шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, са свързани с командировки на последния, за които не са възстановени разходи или не са платени дневни надбавки и които по принцип не се оспорват, но чиято правомерност се поставя под въпрос, защото включват едно или повече придвижвания от или към Оверпелт, място на произход на г‑н Pinxten.
Такъв е случаят при посочените в редове 200, 214, 274, 280, 281, 313, 333, 355, 369 и 401 командировки на шофьор.
Тези командировки се различават от разгледаните в точки 727—735 от настоящото решение, доколкото маршрутът през Оверпелт е ясно посочен в съответните заповеди за командировка на г‑н Pinxten и следователно е одобрен предварително от Сметната палата.
Поради липсата обаче на свързана със задълженията на г‑н Pinxten дейност, която да се провежда в Оверпелт, заповед за командировка не може надлежно да предвижда едно или няколко придвижвания от или към този град.
Обстоятелството, че командировката на г‑н Pinxten е разрешена същия ден, не може да обоснове по-специално добавянето на такова придвижване към командировъчната заповед с цел лично удобство и съответното налагане на допълнителни разходи за Сметната палата.
Въпреки че съответните командировки на г‑н Pinxten са били разрешени без никаква форма на измама или пропуск, тяхната неправомерност трябва да се счита за очевидна с оглед на ясно установения общ режим относно пътуванията до мястото на произход, а именно че за тях не може да се издава заповед за командировка.
–
По използването на служебния автомобил без използване на услугите на шофьор
С първото си твърдение за нарушение Сметната палата упреква г‑н Pinxten и в неправомерно деклариране на командировки без ангажиране на шофьор само за да може някои частни пътувания да бъдат считани за служебни пътувания по отношение на разходите, свързани с използването на служебния автомобил.
Несъмнено, по силата на член 5 от Решение № 33‑2004 и на член 5 от Решение № 19‑2009 г‑н Pinxten трябва да поема разходите за частните пътувания със служебния автомобил, и по-специално да плаща допълнителен наем в случай на превишаване на предвидения в договора за наемане максимален пробег от 45000 km годишно. Следователно отчитането на по-голям пробег за служебни пътувания може да е от финансов интерес за него.
Освен това от представените от Сметната палата заповеди за командировки на г‑н Pinxten се вижда, че служебният автомобил в много случаи е използван за пътуванията, свързани с тези командировки.
В материалите, с които разполага Съдът, обаче липсва оценка на мащаба на свръхдекларирането на пътувания с професионална насоченост, която би позволила да се прецени умишленият характер на тази практика или нейната сериозност.
Освен това командировките на г‑н Pinxten — които са посочени в подкрепа на първото твърдение за нарушение и за които не са възстановени разходи, не са платени дневни надбавки и не са ангажирани услугите на шофьор — са незначителни на брой.
Следователно, макар свръхдекларирането на служебни пътувания несъмнено да е неправомерно, преценката дали Сметната палата може надлежно да обвини г‑н Pinxten в такава практика, не изглежда необходима за целите на настоящото производство.
По същите причини не е необходимо да се разглежда твърдението на Сметната палата относно командировките в редове 147, 187 и 330, а именно че задържайки служебния автомобил, г‑н Pinxten принуждавал шофьора да пътува с влак, което трябвало да се избягва.
С оглед на изложеното следва да се констатира, че първото твърдение за нарушение е отчасти основателно.
3.

По второто твърдение за нарушение: злоупотреба и незаконно използване на данъчни привилегии
С второто си твърдение за нарушение Сметната палата поддържа, че като е злоупотребил с предоставените му карти за гориво и като ги е използвал незаконно, г‑н Pinxten не е изпълнил задълженията си за почтеност, образцово поведение и безкористност.
Най-напред, трябва да се посочи, че както е видно от материалите по делото, с които разполага Съдът, картите за гориво се предоставят на членовете на Сметната палата и на някои членове на техните семейства, за да им се позволи да закупуват гориво на договорена от тази институция цена и без да трябва да плащат акциз или данък върху добавената стойност (ДДС).
Следователно, макар неправомерното използване на такава карта за гориво да не предполага отделни разходи за Сметната палата, това не променя факта, че то представлява злоупотреба с предоставеното на тази институция освобождаване от данъчно облагане и засяга средствата на държавите членки и на Съюза.
Ето защо преди произнасянето по второто твърдение за нарушение следва да се определи дали представените от Сметната палата твърдения и доказателства позволяват да се установи, че г‑н Pinxten е използвал неправомерно предоставените му карти за гориво, както поддържа Сметната палата в първата и втората част от това твърдение за нарушение.
а)

По първата част от второто твърдение за нарушение: държане и използване на карта за гориво от дете на г‑н Pinxten, което вече не е член на неговото домакинство
1)

Доводи на страните
С първата част от второто си твърдение за нарушение Сметната палата изтъква, че г‑н Pinxten е позволил на едно от децата си да държи и да използва карта за гориво след 1 септември 2012 г. — дата, от която той бил спрял да се счита за дете на издръжка на г‑н Pinxten.
Така последният нарушил релевантните правила, установени по-специално в Директива 2008/118, в Правилника на Великия херцог от 7 февруари 2013 г. и в министерската наредба от 18 март 2010 г., като допуснал от освобождаване от данъчно облагане да се ползва лице, което не е член на неговото домакинство. Обстоятелството, че това дете е продължило да живее с него в Люксембург, което впрочем не било доказано, само по себе си не означавало, че то може да продължава да се ползва от разглежданото освобождаване от данъчно облагане.
Според г‑н Pinxten разглежданото дете било част от домакинството му до 2018 г., тъй като това качество и качеството „дете на издръжка“ не били едно и също и доколкото това дете живеело с него до февруари 2018 г. Фактът, че през този период детето е работило, не бил релевантен в случая.
2)

Съображения на Съда
Най-напред, не се оспорва, че карта за гориво, предоставена на разположение от Сметната палата, е държана от разглежданото дете след 1 септември 2012 г., като от материалите по делото, с които разполага Съдът, не става ясно в кой момент това е престанало да бъде така.
По-нататък, от представен от Сметната палата документ следва, че считано от посочената дата, това дете вече не се разглежда като дете на издръжка на г‑н Pinxten по смисъла на член 2 от приложение VII към Правилника, за целите на изплащането на съответната надбавка, поради това, че същото е завършило образованието си и е започнало да упражнява платена трудова дейност.
Накрая, твърдението на г‑н Pinxten, че същото дете е продължило да живее в дома му, трябва да се счита за установено, от една страна, с оглед на декларация за законно пребиваване в Люксембург от 27 ноември 2011 г. и от друга страна, с оглед на удостоверение за обичайно пребиваване, което е издадено от белгийската администрация и в което е отбелязано вписване в регистрите на населението на Брюксел, считано от 9 февруари 2018 г.
В този контекст е важно да се отбележи, че Сметната палата не споменава да има вътрешно правило на тази институция, установяващо условията, при които член на семейството на един от членовете на посочената институция може да разполага с карта за гориво.
Въпреки това задържането и използването на карта за гориво от разглежданото дете след 1 септември 2012 г. трябва да се счита за неправомерно, ако от правилата, уреждащи освобождаването от данъчно облагане, които се прилагат по отношение на използването на такава карта, следва, че дете на член на Сметната палата, което вече не се счита за дете на издръжка на този член по смисъла на член 2 от приложение VII към Правилника, но продължава да живее заедно с посочения член, не може да се ползва от това освобождаване от данъчно облагане.
Що се отнася до освобождаването от плащане на акциз, член 12, параграф 1, букви а) и б) от Директива 2008/118 предвижда, че акцизни стоки се освобождават от плащане на акциз, когато са предназначени за ползване в рамките на дипломатически или консулски отношения или пък от международни организации, признати като такива от публичните власти на приемащата държава членка, и от членовете на такива организации, в рамките и при условията, установени с международните конвенции за учредяване на тези организации или със споразумения относно тяхното седалище.
Член 12, параграф 2 от тази директива предвижда, че освобождаванията от плащане на акциза, посочени в този член, се обвързват с условия и ограничения, определени от приемащата държава членка.
Тази разпоредба се въвежда в изпълнение с член 1 от министерската наредба от 18 март 2010 г., в който се обявява, че Loi belge du 22 décembre 2009 relative au régime général d’accise (Закон на Белгия от 22 декември 2009 г. относно общия режим на облагане с акциз) се обнародва в
Mémorial
, за да бъде приведен в изпълнение във Великото херцогство Люксембург.
Макар Сметната палата да не уточнява разпоредбата от този закон, която според нея трябва да се приложи в случая, следва да се отбележи, че член 13 от посочения закон се отнася до освобождаване от акциз на дипломатическите и консулските представителства, въоръжените сили и организациите по член 20, точки 7—12 от Loi générale belge du 18 juillet 1977 sur les douanes et accises (белгийски Общ закон на Белгия от 18 юли 1977 г. за митата и акцизите).
От член 20, точка 7 от този общ закон във вида, в който се прилага в Люксембург, следва, че при определени условия освобождаване от акциз се предоставя за разумни количества стоки за лично ползване от дипломатическите и консулските служители в Люксембург, както и от живеещите заедно с тях членове на техните семейства, стига заинтересованите лица да не са граждани на Великото херцогство, да не пребивават постоянно в страната и да не упражняват професионална или търговска дейност с цел лична печалба.
Колкото до ДДС, от съвместния прочит на членове 1 и 4 от Правилника на Великия херцог от 7 февруари 2013 г. следва, че дипломатическите и консулските служители имат право на освобождаване от ДДС за прякото и действително използване на някои продукти само в рамките на Люксембург за личните и частните си нужди, както и за тези на живеещите заедно с тях членове на техните семейства, стига те да не са граждани на Великото херцогство Люксембург, да не пребивават постоянно в страната и да не упражняват частна дейност с цел печалба.
Макар релевантните разпоредби на люксембургското право, които определят условията за прилагане на разглежданото освобождаване от облагане с акциз и ДДС, да се отнасят до членовете на семейството, които „живеят заедно“ с основния получател на разглежданото освобождаване от данъчно облагане, от тези разпоредби не става ясно дали това понятие съответства на понятието „домакинство“ (foyer) по смисъла на Правилника.
Впрочем, тъй като Сметната палата не е предоставила точни данни относно обхвата на понятието „живеят заедно“ в люксембургското право, не е доказано, че разглежданото дете, за което нито се твърди, нито a fortiori е установено, че е упражнявало платена трудова дейност в Люксембург, вече не може да се ползва от данъчните привилегии, предоставени на членовете на семейството на член на Сметната палата.
Следователно Сметната палата не е доказала, че държането и използването на карта за гориво от това дете след 1 септември 2012 г. е неправомерно.
От това следва, че първата част от второто твърдение за нарушение трябва да се отхвърли като неоснователна.
б)

По втората част от второто твърдение за нарушение: използване на карта за гориво за зареждане на автомобили на трети лица
1)

Доводи на страните
С втората част от второто си твърдение за нарушение Сметната палата изтъква, че в извлеченията, отнасящи се до използването на предоставените на г‑н Pinxten карти за гориво, има нередности, които сочат, че същият е позволил на трети лица да използват тези карти.
Г‑н Pinxten твърди, че от предоставените му от Сметната палата карти за гориво са се ползвали само членовете на неговото домакинство. Установените от Сметната палата нередности се обяснявали със семейни пътувания с няколко автомобила и с използването на заместващи коли. Подробни обяснения можели лесно да се дадат към момента на настъпване на фактите; тъй като било изтекло много време обаче, предоставянето на повече разяснения било невъзможно.
2)

Съображения на Съда
В случая не се оспорва, че макар автомобилите, с които са разполагали г‑н Pinxten и членовете на неговото семейство, да са били с дизелови двигатели, предоставените им карти за гориво са били използвани за закупуване не само на дизел, но и на бензин.
По-специално, както отбелязва генералният адвокат в точка 169 от заключението си, от извлеченията, отнасящи се до използването на тези карти за гориво през 2016 г. и 2017 г., се вижда, че посочените карти са били ползвани за зареждане с бензин поне 12 пъти.
Впрочем, тъй като освобождаването от данъчно облагане, което се прилага при използването на карта за гориво, предоставена на член на Сметната палата, трябва да се ползва само от този член или от някои членове на неговото семейство, такава карта трябва да се употребява единствено и само за зареждане с гориво на превозните средства на тези лица.
При изслушването му от OLAF, а след това и в хода на настоящото производство г‑н Pinxten обяснява зарежданията с бензин с конкретни случаи на използване на заместващи автомобили.
Впрочем, доколкото г‑н Pinxten е бил уведомен за съмненията относно разглежданите нередности при изслушването си от OLAF на 22 декември 2017 г., а след това и в предварителния доклад на Сметната палата, който му е изпратен на 5 октомври 2018 г., от него може разумно да се очаква да представи доказателства в подкрепа на довода си, че причината за тези нередности е неколкократното използване на заместващи автомобили през 2016 г. и 2017 г.
Трябва обаче да се констатира, че г‑н Pinxten не е представил никакви доказателства в подкрепа на този довод.
От това следва, че втората част от второто твърдение за нарушение трябва да се уважи и съответно това твърдение за нарушение да се приеме в тази си част.
4.

По третото твърдение за нарушение: посочване на неверни данни в декларации за настъпване на застрахователни събития в рамките на твърдени пътнотранспортни произшествия с участието на служебното превозно средство и на шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten
а)

Доводи на страните
С третото си твърдение за нарушение Сметната палата упреква г‑н Pinxten, че не е изпълнил задълженията си за почтеност, образцово поведение и безкористност, като е получил обезщетения от застрахователно дружество въз основа на декларации с невярно съдържание, подписани — по искане на г‑н Pinxten — от зачисления към кабинета му шофьор.
От една страна, той получил обезщетение за произшествие, за което се твърди, че се е случило през януари 2010 г., и в рамките на което зачисленият към кабинета на г‑н Pinxten шофьор прегазил негов куфар с бутилка вино и дрехи. От декларациите на този шофьор обаче ставало ясно, че такова произшествие никога не се е случвало.
От друга страна, г‑н Pinxten получил обезщетение въз основа на декларация за произшествие, настъпило на 17 януари 2011 г. Декларацията обаче се отнасяла до произшествие в Брюксел между личния му автомобил, управляван от едно от децата му, и служебния такъв, управляван от зачисления към кабинета му шофьор, а разглежданата щета всъщност била причинена вследствие на катастрофа във Франция, когато служебният автомобил бил управляван от г‑н Pinxten.
Г‑н Pinxten не представил никакви доказателства за верността на декларираните пред застрахователното дружество обстоятелства. Макар декларациите до това дружество да са подписани от шофьора, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, последният трябвало да предотврати това негово действие, доколкото бил запознат с действителното положение. Като не направил това, той принудил подчинения си да извърши престъпление, в което самият той е поръчител или съучастник.
Освен това Сметната палата счита, че свидетелските показания на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор са убедителни с оглед на своята съгласуваност и на факта, че са дадени от лице, излагащо се на риск от наказателно и дисциплинарно преследване.
Г‑н Pinxten поддържа, че декларациите до застрахователното дружество отразяват правилно действителните събития.
От изявленията пред OLAF на лицето, което отговаря за шофьорите на Сметната палата, било видно, че проблемите със застрахователното дружество в случай на произшествие се уреждали от неговата служба. Освен това в нито една от иззетите декларации не се споменавало за намеса на г‑н Pinxten в тези преписки.
На изявленията на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор не можело да се вярва и поради съдържащите се в тези изявления противоречия, и поради съпътстващите ги обстоятелства. Твърди се също и че ръководителят на правната служба на Сметната палата упражнил натиск върху шофьора, като го разпитвал на три пъти и го подтиквал, макар и безуспешно, да подпише донос, за да получи статус на лице, подало сигнал за нередност.
б)

Съображения на Съда
Що се отнася, на първо място, до произшествието от 17 януари 2011 г., в адресирания до застрахователното дружество двустранен констативен протокол се посочва, че двете участвали в сблъсъка превозни средства са били управлявани съответно от засегнатото дете на г‑н Pinxten и от зачисления към кабинета му шофьор, като същите са подписали този констативен протокол.
В това отношение несъмнено следва да се отбележи, че някои косвени доказателства подкрепят твърдението на Сметната палата, че изложените в този констативен протокол факти са неточни.
Най-напред, след като на изслушването си в хода на вътрешното разследване на Сметната палата заявява, че при настъпването на разглежданото произшествие действително е управлявал служебния автомобил на г‑н Pinxten, на трите си изслушвания от OLAF зачисленият към неговия кабинет шофьор систематично поддържа, че не е участвал в сблъсъка между засегнатите две превозни средства.
По-нататък, някои данни сочат, че застрахователното дружество е получило противоречива информация относно самоличността на водача на разглеждания служебен автомобил.
От една страна, от електронно писмо от 28 януари 2011 г., което е част от вътрешната кореспонденция на това дружество, става ясно, че преди получаването на двустранния констативен протокол за произшествието един от служителите му е бил уведомен устно, че участващите превозни средства са били управлявани от г‑н Pinxten и от неговия син.
От друга страна, отговорите, които служител на посоченото дружество дава на въпроси, изпратени му от Сметната палата през 2017 г. и 2018 г., потвърждават, че първоначално на това дружество е било казано, че едно от двете засегнати моторни превозни средства е било управлявано от г‑н Pinxten.
Следва обаче да се отбележи, че тези отговори противоречат на изявленията на шофьора пред OLAF в частта, в която същият твърди, че на застрахователното дружество са изпратени два различни констативни протокола, докато в посочените отговори се посочва, че полученият констативен протокол е само един.
Накрая, безспорно е, че на 11 януари 2012 г. г‑н Pinxten изпраща до застрахователното дружество писмо, в което уточнява, че на 17 януари 2011 г. е станала „лека катастрофа със служебния [му] автомобил“, и критикува практиката на това дружество да не поема разходите за ремонт на превозно средство, когато констативният протокол е подписан от „две лица от едно семейство“.
Дори обаче да се предположи, че тези данни са достатъчни, за да се установи, че в констативния протокол, който Сметната палата изпраща на застрахователното дружество, се съдържат неверни данни, материалите по делото, с които разполага Съдът, не позволява да се заключи, че вината за тези неверни данни може да се вмени на г‑н Pinxten.
Единствените данни, които Сметната палата представя за установяването на тази вина, са изявление в този смисъл на засегнатия шофьор при изслушването му от OLAF на 7 декември 2017 г. и потвърждение на тази позиция в коментарите му от 20 април 2018 г. относно изпратеното му от OLAF резюме на фактите.
Важно е обаче да се подчертае, че позицията на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор се променя съществено в хода на вътрешното разследване на Сметната палата, а след това и в хода на разследването на OLAF.
Ако по време на вътрешното разследване на Сметната палата той поддържа, че действително е управлявал служебния автомобил при произшествието от 17 януари 2011 г., на първото си изслушване от OLAF на 3 октомври 2017 г. зачисленият към кабинета на г‑н Pinxten шофьор заявява, че не мисли, че г‑н Pinxten е искал от него да попълва констативния протокол, и че имал „блед спомен“, че бил получил указания в този смисъл от лицето, което отговаря за шофьорите на Сметната палата.
На 16 октомври 2017 г., при второто си изслушване от OLAF, зачисленият към кабинета на г‑н Pinxten шофьор уточнява, че не си спомня дали искането да попълни констативния протокол, е дошло от това лице, или от г‑н Pinxten, но че „по-скоро“ мислел, че идвало от последния.
На 7 декември 2017 г., по повод третото си изслушване от OLAF, той казва, че на предишното изслушване не си спомнял точно, но че вече бил „сигурен“ и че „именно г‑н Pinxten [поискал от него] да изготви този нов констативен протокол“.
Няма причина обаче да се вярва само на последните изявления на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор.
Освен това в отговорите, които служител на застрахователното дружество дава на въпроси, изпратени му от Сметната палата през 2017 г. и 2018 г., се посочва, че контактите се осъществявали единствено и само с лицето, отговарящо за шофьорите на Сметната палата, и че след като станало дума за възможността да се откаже поемане на разходите за щетите, причинени на служебния автомобил на г‑н Pinxten, това лице спонтанно предложило да се променят имената на участващите водачи.
При изслушването от OLAF този служител впрочем отрича всякаква намеса на г‑н Pinxten във връзка с разглежданото произшествие и споменава за систематична практика, известна на „началниците“, да се подават неверни данни в декларации за настъпване на застрахователни събития от шофьорския отдел на Сметната палата, като за тази практика споменава и шофьорът, зачислен към кабинета на г‑н Pinxten, на изслушването си от OLAF на 16 октомври 2017 г.
Впрочем следва да се подчертае, че данните, които г‑н Pinxten излага в писмото си от 11 януари 2012 г., по-скоро сочат, че той не е бил запознат със съдържанието на констативния протокол, изпратен от Сметната палата до застрахователното дружество.
С оглед на всички тези съображения следва да се констатира, че представените от Сметната палата данни не са достатъчни, за да се установи, че в рамките на настоящото производство г‑н Pinxten може да се смята за отговорен за предоставяне на неверни данни в декларации за застрахователно събитие в рамките на пътнотранспортното произшествие от 17 януари 2011 г.
Що се отнася до произшествието от януари 2010 г., изявленията на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор при третото му изслушване от OLAF, на 7 декември 2017 г., са единственото доказателство, което Сметната палата представя в подкрепа на своите твърдения, впрочем категорично оспорени от г‑н Pinxten.
От изложеното обаче следва, че на изявленията на зачисления към кабинета на г‑н Pinxten шофьор пред OLAF не може да се отдава решаващо значение.
Освен това този шофьор споменава за произшествието от януари 2010 г. на твърде късен етап от производството, макар преди това да е имал възможност да съобщи за евентуални нарушения, които г‑н Pinxten е извършил и за които OLAF не е знаела.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че основателността на твърденията на Сметната палата, отнасящи се до произшествието от януари 2010 г., не е установена.
Следователно третото твърдение за нарушение трябва да се отхвърли в своята цялост.
5.

По петото твърдение за нарушение: положение на конфликт на интереси, създадено от г‑н Pinxten в рамките на отношения с ръководител на одитиран обект
а)

Доводи на страните
С петото си твърдение за нарушение Сметната палата изтъква, че като е влязъл в контакт с ръководител на одитиран обект, г‑н Pinxten не е изпълнил задълженията си за безкористност, независимост, безпристрастност, почтеност и образцово поведение.
Всъщност той накърнил своята независимост и безпристрастност или поне оставил такова впечатление, като предложил да отдаде под наем апартамент, чийто собственик е самият той, на Върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност — орган, попадащ в обхвата на компетентност на одитен състав III на Сметната палата.
Г‑н Pinxten подчертава, че в предложението за отдаване под наем на жилището си той не посочвал, че е член на Сметната палата. Единственият елемент в това предложение, свързан с тази институция, бил адресът на електронната му поща, който той използвал и за лични цели, тъй като не разполагал с друг. Освен това посоченото предложение било в съответствие с нормалните пазарни условия.
б)

Съображения на Съда
С писмо от 20 ноември 2014 г. г‑н Pinxten предлага на Върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност да ѝ отдаде под наем апартамент в Брюксел.
Безспорно е, че същата е ръководител на орган, одитиран от Сметната палата, и по-точно от одитен състав III на тази институция, който към онзи момент е бил ръководен от г‑н Pinxten.
Съгласно задължението си по член 285 ДФЕС, а именно да изпълняват функциите си при пълна независимост, в общ интерес на Съюза, членовете на Сметната палата са длъжни да избягват конфликта на интереси.
Това задължение е припомнено в член 2, параграф 1 от Кодекса за поведение от 2012 г. и в точка 3.3 от етичните правила. В допълнение, точка 3.4 от тези правила предвижда, че членовете на Сметната палата не трябва да поддържат отношения с одитирания обект, които могат да застрашат тяхната независимост.
Като предлага на ръководителя на одитиран обект да влезе във финансови отношения с него, г‑н Pinxten евентуално се поставя в положение на конфликт на интереси, което може да накърни неговата независимост и безпристрастност.
Обстоятелството, че качеството му на член на Сметната палата не се посочва изрично в разглежданото писмо, е без значение в това отношение.
Всъщност, освен че съществуването на връзка между г‑н Pinxten и Сметната палата може да се изведе от посочения в това писмо електронен адрес, следва да се отбележи, от една страна, че качеството на г‑н Pinxten на член на тази институция е било общоизвестно, и от друга страна, че ако направеното в посоченото писмо предложение беше прието от неговия адресат, при всички положения щеше да е налице конфликт на интереси, дори този адресат да не е знаел каква е длъжността на г‑н Pinxten.
Поради това петото твърдение за нарушение е основателно.
В.

По лишаването от правото на пенсия или други полагащи се облаги
1.

Доводи на страните
Сметната палата изтъква, че деянията на г‑н Pinxten са особено тежки и следователно отговарят на условието, предвидено за целта в решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
Всъщност тези деяния накърнявали основните ценности на Съюза, повтаряли се често, причинили значителна вреда на Сметната палата, можели да се квалифицират като престъпления и били извършени с измамно намерение, което личало от опитите за прикриване.
Сметната палата оставя на преценката на Съда да определи естеството и обхвата на наказанието, като вземе предвид принципа на пропорционалност, високото ниво на отговорностите на г‑н Pinxten, накърняването на обществения образ на институцията, сериозната тежест на нарушенията и мащаба на финансовата вреда за Съюза.
Г‑н Pinxten твърди, че не е нарушил задълженията, произтичащи от длъжността му по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС.
Поведението му било сравнимо с това на другите членове на Сметната палата. Макар да не изключва, че може да е допуснал някои грешки, те били незначителни и трябвало да бъдат поправени от тази институция.
2.

Съображения на Съда
От направената по-горе преценка следва, че третото твърдение за нарушение, повдигнато от Сметната палата, трябва да се отхвърли, докато първото, второто, четвъртото и петото твърдение за нарушение са поне частично основателни, което означава, че от г‑н Pinxten може да бъде търсена отговорност за серия нарушения.
Като е упражнявал недекларирана дейност, несъвместима със задълженията му на член на Сметната палата, като е злоупотребявал със средствата на тази институция и като е действал по начин, който е можел да създаде конфликт на интереси с одитирано лице, г‑н Pinxten е допуснал неизпълнение на задължения, което е със значителна степен на тежест, тъй като става въпрос за задължения, произтичащи от длъжността му на член на посочената институция по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС.
Съгласно тази разпоредба нарушението на тези задължения по принцип изисква налагане на наказание (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
По силата на същата разпоредба Съдът може да наложи наказание, състоящо се в освобождаване от длъжност или в лишаване на засегнатото лице от право на пенсия или от други полагащи се облаги. Това освобождаване от длъжност може да се приложи само в случай на нарушение, започнало и продължило, докато съответният член на Сметната палата все още заема тази длъжност. За сметка на това лишаването от право на пенсия или от други полагащи се облаги може да се приложи по-специално ако нарушението е започнало по време на мандата му и е продължило след изтичането на този мандат, както е в настоящия случай (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
По-точно, тъй като от информацията, която страните предоставят в съдебното заседание, става ясно, че г‑н Pinxten ползва само право на пенсия, посоченото наказание трябва да се отнася до това право, но не и до други полагащи се облаги.
След като член 286, параграф 6 ДФЕС не уточнява обхвата на предвиденото в него лишаване от право на пенсия, Съдът може да реши дали то да бъде пълно, или частично (вж. по аналогия решение от 11 юли 2006 г., Комисия/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, т.
).
Наказанието би трябвало все пак обаче да бъде съразмерно на тежестта на установените от Съда нарушения на произтичащи от длъжността на член на Сметната палата задължения.
За да се определи тежестта на констатираните от Съда нарушения на задълженията, произтичащи от длъжността на член на Сметната палата, следва да се вземат предвид по-специално естеството на тези нарушения, обстоятелствата, при които са извършени, значимостта на вредата, нанесена на почтеността, репутацията или интересите на Съюза, както и степента на умишленост или на небрежност при извършването на посочените нарушения.
За да се осигури спазването на принципа на пропорционалност, е необходимо да се вземат предвид и всички обстоятелства, които могат да утежнят или, напротив, да смекчат отговорността на г‑н Pinxten.
В този контекст е важно да се вземе предвид и фактът, че пълното или частичното лишаване от право на пенсия представлява ограничение на правото на собственост, гарантирано с член 17 от Хартата, доколкото води до лишаване на засегнатото лице от цялото или от част от правото му на пенсия за осигурителен стаж и възраст, което е придобил в хода на професионалната си кариера и което впрочем е предназначено да допринесе за осигуряването на издръжката на това лице след приключването на тази кариера.
Както е видно от практиката на Европейския съд по правата на човека, която се отнася до член 1 от Протокол № 1 към ЕКПЧ и която съгласно член 52, параграф 3 от Хартата следва да се взема под внимание за целите на тълкуването на член 17 от Хартата като минимален праг на закрила (решение от 21 май 2019 г., Комисия/Унгария (Права на ползване на земеделски земи),
C‑235/17
,
EU:C:2019:432
, т.
и цитираната съдебна практика), наказание, водещо до пълно или частично лишаване на лице от пенсия за осигурителен стаж и възраст, неминуемо представлява намеса в правото на собственост на това лице (вж. в този смисъл ЕСПЧ, решение от 14 юни 2016 г., Philippou с/у Кипър, CE:ECHR:2016:0614JUD007114810, § 65).
Пълното или частичното лишаване от правото на пенсия трябва да се счита и за ограничение на правото на социална сигурност и социална помощ, предвидено в член 34 от Хартата.
Впрочем редица обстоятелства позволяват да се установи, че твърдените нарушения на г‑н Pinxten са особено тежки.
На първо място, от констатациите, направени при разглеждането на първото, второто, четвъртото и петото твърдение за нарушение на Сметната палата, следва, че през двата си мандата като член на тази институция г‑н Pinxten умишлено и многократно е нарушавал приложимите в посочената институция правила, като по този начин систематично е засягал най-основните задължения, произтичащи от неговата длъжност.
На второ място, г‑н Pinxten често е правел опити да прикрива тези нарушения на посочените правила, по-специално като е подавал искания за получаване на разрешения за командировки, в които е пропускал крайно важна информация относно дейностите, които всъщност са планирани в рамките на разглежданите командировки, или е представял тези дейности по заблуждаващ начин.
На трето място, извършените от г‑н Pinxten нарушения са допринесли в голяма степен за личното му обогатяване, като средства на Сметната палата са били използвани за финансирането на негови частни дейности.
На четвърто място, възприетото от г‑н Pinxten поведение е нанесло значителна вреда на Сметната палата не само във финансово отношение, но и що се отнася до нейния обществен образ и нейната репутация.
На пето място, е важно да се подчертае, че съгласно член 287, параграф 2 ДФЕС Сметната палата проверява дали всички разходи са направени законосъобразно и правомерно, както и дали управлението на финансовите средства е било добро, по-специално като сигнализира за всяка неправомерност.
С оглед на тази специфична функция в точка 2.2 от етичните правила е предвидено, че Сметната палата трябва да бъде модел за подражание във финансовото управление и нейните ресурси следва да се управляват в пълно съответствие с приложимите правила.
При това положение, ако — както беше припомнено в точка 239 от настоящото решение — всички лица, на които са поверени високи длъжности в рамките на Съюза, трябва да спазват най-високите стандарти за поведение, специфичната функция, която е вменена на Сметната палата, утежнява допуснатите от г‑н Pinxten нарушения.
Други обстоятелства обаче смекчават вината на г‑н Pinxten.
От една страна, г‑н Pinxten е придобил право на пенсия на основание на 12 години работа за Сметната палата.
Както е видно от материалите по делото, с които разполага Съдът, качеството на тази работа не се поставя под въпрос, като г‑н Pinxten дори е избран от колегите си за ръководител на одитен състав III на Сметната палата, считано от 2011 г.
От друга страна, въпреки че извършените от г‑н Pinxten нарушения на произтичащи от длъжността му задължения се дължат преди всичко на лични избори, чиято несъвместимост с най-основните му такива задължения той не може да не е осъзнавал, това не променя факта, че неяснотата на вътрешните правила на тази институция и пропуските в установения от нея контрол са способствали за продължаване във времето на тези нарушения.
По-специално, макар Сметната палата по принцип да може да се доверява на декларациите на своите членове, без да е длъжна систематично да проверява точността на съдържащата се в тях информация, разглеждането на първото твърдение за нарушение показва, че голям брой командировки на г‑н Pinxten са разрешавани въпреки явната недостатъчност на информацията, която той е предоставял, за да обоснове това разрешение, а други са допускани, макар от предмета им ясно да е личала очевидната им неправомерност. Разходи за представителни цели и приеми също са възстановявани при сходни условия.
Освен това, макар администрацията на Сметната палата да не е можела да не знае за систематичните нарушения при ангажирането на шофьорски услуги през цялата продължителност на двата му мандата, същата не е счела за необходимо да реагира, дори само като уведоми г‑н Pinxten, че установената от него практика е неправомерна.
С оглед на всички тези аспекти справедливата преценка на обстоятелствата по случая налага г‑н Pinxten да бъде лишен от две трети от правото му на пенсия, считано от датата на постановяване на настоящото решение.
IX.

По предявеното от г‑н Pinxten искане за обезщетение
А.

Доводи на страните
Г‑н Pinxten иска Сметната палата да бъде осъдена да му заплати обезщетение в размер на 50000 EUR за неимуществените вреди, произтичащи от поведението на тази институция.
Тези вреди се дължали по-специално на последователните съобщения на Сметната палата. Тези съобщения съсипали кариерата и репутацията на г‑н Pinxten.
Сметната палата поддържа, че това искане е недопустимо, тъй като е предявено пред некомпетентен съд.
Б.

Съображения на Съда
От самия текст на член 286, параграф 6 ДФЕС следва, че с тази разпоредба се установява специфичен правен ред, при който от Съда се иска да определи само дали член на Сметната палата или бивш член на тази институция е престанал да отговаря на необходимите условия или да изпълнява произтичащите от длъжността му задължения.
Съдът е длъжен да се произнесе по твърденията за нарушения, изложени в рамките на предявен съгласно тази разпоредба иск от Сметната палата срещу съответния член или бивш член на тази институция, както и евентуално по свързаните с този иск процесуални искания, но не е компетентен да се произнася по искания без никаква връзка с иска.
Следователно, ако г‑н Pinxten счита, че с поведението си Сметната палата му е причинила вреда, и иска да получи обезщетение за нея, той следва да предяви самостоятелен иск на основание членове 268 ДФЕС и 340 ДФЕС пред Общия съд, който е компетентен да се произнесе като първа инстанция по този иск в съответствие с член 256, параграф 1 ДФЕС. Той обаче не може надлежно да предявява насрещен иск за тази цел в рамките на производство, образувано на основание член 286, параграф 6 ДФЕС.
От това следва, че Съдът не е компетентен да се произнесе по искането за обезщетение, предявено от г‑н Pinxten.
По съдебните разноски
Член 138, параграф 1 от Процедурния правилник предвижда, че загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Член 138, параграф 3 от този правилник уточнява, че Съдът може да разпредели разноските или да реши всяка страна да понесе направените от нея разноски, ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания.
Петото твърдение за нарушение на Сметната палата е уважено изцяло, а първото, второто и четвъртото твърдение за нарушение — частично. Обратно, второто и третото твърдение за нарушение са отхвърлени изцяло, а първото и четвъртото — частично.
С оглед на това и предвид естеството на настоящото производство, в което се установи, че г‑н Pinxten многократно и сериозно е нарушавал задълженията си, произтичащи от длъжността му на член на Сметната палата, справедливата преценка на обстоятелствата по случая налага г‑н Pinxten да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Сметната палата.

По изложените съображения Съдът (пленум) реши:

1)
Отхвърля искането на г‑н Karel Pinxten за спиране на производството до приключването на наказателното производство, образувано от люксембургските органи въз основа на доклада на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) по дело № OC/2016/0069/A 1.

2)
Отхвърля искането на г‑н Karel Pinxten да се разпореди на Европейската сметна палата да представи доклад от вътрешен одит, мерките, предприети в резултат на този доклад, и всички документи, свързани с евентуално засягане на независимостта на вътрешния одитор.

3)
Изключва от материалите по делото електронното писмо на председателя на Европейската сметна палата от 13 февруари 2019 г. до останалите членове и генералния секретар на тази институция, което г‑н Pinxten е представил като приложение B.10 към писмената си защита.

4)
Г‑н Karel Pinxten е нарушил задълженията, произтичащи от длъжността на член на Европейската сметна палата, по смисъла на член 286, параграф 6 ДФЕС, като:
–
не е декларирал и незаконно е извършвал дейност в ръководен орган на политическа партия,
–
е злоупотребил със средства на Европейската сметна палата в установените в точки 387—799 от настоящото решение случаи, за да финансира дейности, които не са свързани със задълженията на член на тази институция,
–
е допуснал карта за гориво да се използва за закупуване на гориво за автомобили на трети лица и
–
е създал конфликт на интереси в отношенията с ръководител на одитиран орган.

5)
Лишава г‑н Karel Pinxten от две трети от правото му на пенсия, считано от датата на постановяване на настоящото решение.

6)
Отхвърля иска в останалата му част.

7)
Съдът не е компетентен да се произнесе по искането на г‑н Karel Pinxten за обезщетение.

8)
Г‑н Karel Pinxten понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската сметна палата.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.