CELEX: 62021CJ0119
Apeliacinis skundas
Autorizuotinų cheminių medžiagų sąrašo sudarymas
Reglamentas (EB) Nr. 1907/2006
XIV priedas
Kandidatinis sąrašas, kuriame esančios cheminės medžiagos galiausiai bus įtrauktos į XIV priedą
Bisfenolio A, kaip „labai didelį susirūpinimą keliančios cheminės medžiagos“, įtraukimo į sąrašą atnaujinimas

Apeliaciniu skundu Europos gaminių iš plastiko gamintojų interesams atstovaujanti asociacija
PlasticsEurope AISBL
prašo panaikinti 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą PlasticsEurope / ECHA (
T‑207/18
,
EU:T:2020:623
, toliau – skundžiamas sprendimas); juo Bendrasis Teismas atmetė jos ieškinį, pareikštą siekiant panaikinti 2018 m. sausio 3 d. Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) vykdomojo direktoriaus sprendimą ED/01/2018 (toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo jau padarytas įrašas dėl bisfenolio A įtraukimo į cheminių medžiagų sąrašą, kuriame esančios cheminės medžiagos galiausiai bus įtrauktos į 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (
OL L 396, 2006, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 136, 2007 5 29, p. 3
), su pakeitimais, padarytais 2011 m. kovo 15 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 253/2011 (
OL L 69, 2011, p. 7
) (toliau – REACH reglamentas), XIV priedą, buvo papildytas taip, jog bisfenolis A taip pat buvo nustatytas kaip cheminė medžiaga, kuriai taikomas REACH reglamento 57 straipsnio f punktas, t. y. kaip cheminė medžiaga, kuri dėl endokrininę sistemą ardančių savybių gali daryti didelį poveikį aplinkai, keliantį susirūpinimą, prilygstantį tam, kurį kelia šio reglamento 57 straipsnio a–e punktuose išvardytų kitų cheminių medžiagų naudojimas.
Teisinis pagrindas
REACH reglamento 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 8 dalies b punkte nustatyta, kad gamybos vietoje izoliuotoms tarpinėms medžiagoms ir gabenamoms izoliuotoms tarpinėms medžiagoms netaikoma šio reglamento VII antraštinė dalis, pagal kurią autorizacijos tvarka privaloma labai didelį susirūpinimą keliančioms cheminėms medžiagoms, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą.
Minėto reglamento 3 straipsnio „Sąvokų apibrėžimai“ 15 punkte numatyta:
„tarpinė cheminė medžiaga – cheminė medžiaga, pagaminta ir panaudota cheminiam technologiniam procesui, kurį vykdant ji paverčiama kita chemine medžiaga (toliau – sintezė):
a)
neišsiskirianti tarpinė cheminė medžiaga: tarpinė medžiaga, kuri sintezės metu nėra tyčia pašalinta iš įrenginio (išskyrus mėginių ėmimą), kuriame vyksta sintezė. Prie tokių įrenginių priskiriama: reakcijos indai, jų papildoma įranga ir bet kokie įrenginiai, per kuriuos pereina cheminė (-ės) medžiaga (-os) nenutrūkstamo proceso arba periodinės gamybos metu, taip pat vamzdynai, skirti cheminėms medžiagoms transportuoti iš vieno indo į kitą ruošiantis kitam reakcijos etapui, tačiau nepriskiriamos talpyklos ar kitokie indai, kuriuose saugoma pagaminta cheminė (-ės) medžiaga (-os);
b)
gamybos vietoje izoliuota tarpinė cheminė medžiaga: neišsiskiriančios tarpinės cheminės medžiagos kriterijų neatitinkanti tarpinė medžiaga, kurios gamyba ir kitos cheminės (-ių) medžiagos (-ų) sintezė iš jos vyksta toje pačioje gamybos vietoje, kurią valdo vienas ar keli juridiniai asmenys;
c)
gabenama izoliuota tarpinė cheminė medžiaga: tarpinė medžiaga, neatitinkanti neišsiskiriančios tarpinės medžiagos kriterijų, gabenama arba tiekiama iš vienos gamybos vietos į kitą.“
To paties reglamento 7 straipsnio „Gaminių sudėtyje esančių cheminių medžiagų registravimas ir pranešimas apie šias medžiagas“ 2 dalyje nustatyta:
„Gaminių gamintojas ar importuotojas pagal šio straipsnio 4 dalį praneša [ECHA], jeigu cheminė medžiaga atitinka 57 straipsnyje nustatytus kriterijus ir yra nustatyta pagal 59 straipsnio 1 dalį, ir jei tenkinamos abi šios sąlygos:
a)
tų gaminių sudėtyje esančios cheminės medžiagos kiekis per metus sudaro daugiau kaip vieną toną vienam gamintojui ar importuotojui;
b)
tų gaminių sudėtyje esančios cheminės medžiagos koncentracija viršija 0,1 % masės (masės %).“
REACH reglamento 17 straipsnio „Gamybos vietoje izoliuotų tarpinių cheminių medžiagų registravimas“ 3 dalyje nustatyta:
„2 dalis taikoma tik gamybos vietoje izoliuotoms tarpinėms cheminėms medžiagoms, jei gamintojas patvirtina, kad cheminė medžiaga gaminama ir naudojama tik griežtai kontroliuojamomis sąlygomis, t. y. naudojantis techninėmis priemonėmis cheminė medžiaga griežtai izoliuojama visą jos gyvavimo ciklą. Siekiant sumažinti išsiskyrimą ir jos sukeliamą poveikį, taikomos kontrolės ir procedūrų atlikimo technologijos.
Jei šios sąlygos neįvykdytos, registruojant pateikiama 10 straipsnyje nurodyta informacija.“
Šio reglamento 18 straipsnio „Gabenamų izoliuotų tarpinių cheminių medžiagų registravimas“ 4 dalyje numatyta:
„2 ir 3 dalys taikomos tik gabenamoms izoliuotoms tarpinėms cheminėms medžiagoms, jei gamintojas ar importuotojas pats patvirtina arba teigia, kad jis yra gavęs naudotojo patvirtinimą, kad kitos medžiagos (‑ų) sintezė iš šios tarpinės medžiagos vyksta kitose gamybos vietose, laikantis šių griežtos kontrolės sąlygų: <…>“
Minėto reglamento 33 straipsnyje „Pareiga perduoti informaciją apie gaminiuose esančias medžiagas“ nurodyta:
„1.   Gaminio, kurio sudėtyje yra cheminė medžiaga, atitinkanti 57 straipsnio kriterijus ir nustatyta pagal 59 straipsnio 1 dalį, ir kurios koncentracija viršija 0,1 % masės (masės %), tiekėjas pateikia gaminio gavėjui pakankamai savo turimos informacijos (bent tos cheminės medžiagos pavadinimą), kad gaminį būtų galima saugiai naudoti.
2.   Vartotojo prašymu gaminio, kurio sudėtyje yra cheminė medžiaga, atitinkanti 57 straipsnio kriterijus ir nustatyta pagal 59 straipsnio 1 dalį, ir kurios koncentracija viršija 0,1 % masės (masės %), tiekėjas pateikia vartotojui pakankamai savo turimos informacijos (bent tos cheminės medžiagos pavadinimą), kad gaminį būtų galima saugiai naudoti.
Reikiama informacija nemokamai suteikiama per 45 dienas nuo prašymo gavimo datos.“
To paties reglamento 57 straipsnis „Į XIV priedą įtrauktinos cheminės medžiagos“ suformuluotas taip:
„58 straipsnyje nustatyta tvarka į XIV priedą gali būti įtrauktos šios cheminės medžiagos:
a)
cheminės medžiagos, atitinkančios priskyrimo „kancerogeniškumo“ (1A arba 1B kategorijos) pavojingumo klasei kriterijus pagal Reglamento (EB) Nr. 1272/2008 I priedo 3.6 skirsnį;
b)
cheminės medžiagos, atitinkančios priskyrimo „mutageninio poveikio lytinėms ląstelėms“ (1A arba 1B kategorijos) pavojingumo klasei kriterijus pagal Reglamento (EB) Nr. 1272/2008 I priedo 3.5 skirsnį;
c)
cheminės medžiagos, atitinkančios priskyrimo „toksinio poveikio reprodukcijai“ (1A arba 1B kategorijos – neigiamas poveikis lytinei funkcijai ir vaisingumui arba vystymuisi) pavojingumo klasei kriterijus pagal Reglamento (EB) Nr. 1272/2008 I priedo 3.7 skirsnį;
d)
cheminės medžiagos, kurios yra patvarios, bioakumuliacinės ir toksiškos pagal šio reglamento XIII priedo kriterijus;
e)
cheminės medžiagos, kurios yra labai patvarios ir didelės bioakumuliacijos pagal šio reglamento XIII priedo kriterijus;
f)
59 straipsnyje nustatyta tvarka kiekvienu konkrečiu atveju atskirai nustatytos cheminės medžiagos, tokios kaip ardančios endokrininę sistemą arba pasižyminčios patvariomis, bioakumuliacinėmis ar toksiškomis savybėmis arba labai patvariomis ir didelės bioakumuliacijos savybėmis, neatitinkančios d arba e punktų kriterijų, kurios, kaip įrodyta moksliniais tyrimais, gali sukelti rimtą poveikį žmonių sveikatai ar aplinkai, prilygstantį a–e punktuose išvardytų cheminių medžiagų poveikiui.“
REACH reglamento 59 straipsnio „57 straipsnyje nurodytų cheminių medžiagų nustatymas“ 3, 4, 7 ir 8 dalyse nustatyta:
„3.   Valstybė narė, laikydamasi XV priedo, gali parengti dokumentaciją apie chemines medžiagas, kurios, jos manymu, atitinka 57 straipsnyje nurodytus kriterijus, ir perduoti jį [ECHA]. Jei tinkama, dokumentacijoje apsiribojama nuoroda į įrašą Reglamento (EB) Nr. 1272/2008 VI priedo 3 dalyje. Per 30 dienų nuo gavimo [ECHA] šią dokumentaciją pateikia kitoms valstybėms narėms.
4.   [ECHA] savo tinklavietėje paskelbia pranešimą, kad apie cheminę medžiagą buvo parengta XV priede nurodyta dokumentacija. [ECHA] ragina visas suinteresuotas šalis per nustatytą terminą pateikti [ECHA] pastabas.
<…>
7.   Kai pastabų pateikiama arba gaunama, [ECHA] per 15 dienų nuo 5 dalyje nurodyto 60 dienų laikotarpio pabaigos [<…>] perduoda dokumentaciją Valstybių narių komitetui.
8.   Jei per 30 dienų nuo dokumentacijos perdavimo Valstybių narių komitetas vieningai sutaria dėl cheminės medžiagos nustatymo, šią cheminę medžiagą [ECHA] įtraukia į 1 dalyje nurodytą sąrašą. [ECHA] šią cheminę medžiagą gali įtraukti į savo rekomendacijas pagal 58 straipsnio 3 dalį.“
REACH reglamente yra XI priedas „Standartinės bandymų tvarkos, išdėstytos VII–X prieduose, bendrosios pritaikymo taisyklės“; jo 1.2 skirsnyje „Įrodomoji duomenų galia“ nustatyta:
„Iš keleto nepriklausomų šaltinių gauti duomenys gali turėti pakankamą įrodomąją galią ir leisti daryti prielaidą ar išvadą apie tai, kad cheminei medžiagai būdinga tam tikra pavojinga savybė arba ne; tuo tarpu laikoma, kad iš vieno kurio nors šaltinio gautos informacijos gali neužtekti tokiai nuomonei pagrįsti.
Gali būti, kad taikant naujai sukurtus bandymų metodus, kurie dar neįtraukti į 13 straipsnio 3 dalyje nurodytus bandymų metodus, arba taikant tarptautinius bandymų metodus, kuriuos [Europos] Komisija ar [ECHA] pripažįsta kaip lygiaverčius, gaunama pakankamą įrodomąją galią turinčių duomenų, leidžiančių daryti išvadą apie tai, kad cheminei medžiagai būdinga tam tikra pavojinga savybė arba ne.
Kai įrodymai apie tam tikros pavojingos savybės buvimą ar jos nebuvimą yra pakankamai svarūs:
–
tolesni bandymai su stuburiniais gyvūnais tiriant šią savybę neatliekami,
–
tolesnių bandymų nenaudojant stuburinių gyvūnų galima neatlikti.
Visais atvejais pateikiami tinkami ir patikimi dokumentai.“
Ginčo aplinkybės
Bisfenolis A (2,2-bis(4-hidroksifenil) propanas arba 4,4’-izopropilidendifenolis, EB Nr. 201-245-8, CAS Nr. 0000080-05-7) yra medžiaga, naudojama daugiausia kaip tarpinė cheminė medžiaga, pavyzdžiui, monomeras, skirtas tokiems polimerams, kaip polikarbonatas ir epoksidinės dervos, gaminti. Be to, bisfenolis A gali būti naudojamas kaip ne tarpinė cheminė medžiaga, pavyzdžiui, termopopieriaus, gamybai.
2017 m. sausio 4 d. ECHA priėmė Sprendimą ED/01/2017; jame ECHA nusprendė, kad bisfenolis A turi būti įrašytas į sąrašą, kuriame esančios cheminės medžiagos įtrauktinos į REACH reglamento XIV priedą (toliau – kandidatinis cheminių medžiagų sąrašas), motyvuodama tuo, kad ši cheminė medžiaga buvo nustatyta kaip turinti „toksinį poveikį reprodukcijai“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 57 straipsnio c punktą.
2017 m. liepos 6 d. ECHA priėmė Sprendimą ED/30/2017; juo buvo papildytas kandidatiniame cheminių medžiagų sąraše padarytas įrašas dėl cheminės medžiagos bisfenolio A. Ši cheminė medžiaga taip pat buvo nustatyta kaip cheminė medžiaga, kuriai taikomas šio 57 straipsnio f punktas, t. y. kaip endokrininę sistemą ardančių savybių turinti medžiaga, galinti turėti didelį poveikį žmonių sveikatai, kuris kelia susirūpinimą, prilygstantį tam, kurį kelia nurodyto reglamento 57 straipsnio a–e punktuose išvardytų kitų cheminių medžiagų naudojimas.
2017 m. rugpjūčio 29 d.
Umweltbundesamt
(Federalinė aplinkos tarnyba, Vokietija), remdamasi REACH reglamento 59 straipsnio 3 dalimi, pateikė dokumentaciją pagal šio reglamento XV priedo reikalavimus (toliau – pagal XV priedą parengta dokumentacija) ir pasiūlė nustatyti bisfenolį A kaip endokrininę sistemą ardančią cheminę medžiagą, kuri, kaip įrodyta mokslo tyrimais, gali sukelti didelį poveikį aplinkai, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 57 straipsnio f punktą.
2017 m. rugsėjo 5 d. ECHA paskelbė pagal XV priedą parengtą dokumentaciją.
Remdamasi REACH reglamento 59 straipsnio 4 dalimi, ECHA tą pačią dieną paragino visas suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šios dokumentacijos.
2017 m. spalio 20 d. apeliantė savo narių vardu pateikė pastabas dėl tos dokumentacijos.
Paskui Federalinė aplinkos tarnyba parengė 2017 m. gruodžio 14 d. dokumentą su pateiktais atsakymais į visas per viešas konsultacijas ECHA gautas pastabas dėl bisfenolio A nustatymo.
ECHA perdavė dokumentaciją su pastabomis dėl bisfenolio A nustatymo valstybių narių komitetui (toliau – VNK) pagal REACH reglamento 59 straipsnio 7 dalį. VNK gavo pagal XV priedą parengtą dokumentaciją, VNK susitarimo projektą ir darbo dokumentą, kuriame pateiktas bisfenoliui A būdingų savybių vertinimas siekiant nustatyti šią cheminę medžiagą pagal minėto reglamento 57 straipsnio f punktą (toliau – pagrindžiamasis dokumentas).
Per 2017 m. gruodžio 11–15 d. vykusį 57-ąjį susitikimą VNK vienbalsiai sutarė dėl bisfenolio A nustatymo kaip cheminės medžiagos, atitinkančios šiuos kriterijus. Keturios valstybės narės balsuojant susilaikė. Bisfenolio A nustatymo motyvai buvo išdėstyti 2017 m. gruodžio 14 d. iš dalies pakeistoje pagrindžiamojo dokumento versijoje.
Visų pirma galutinėje pagrindžiamojo dokumento versijoje remiantis daugybe tyrimų buvo padaryta išvada, kad bisfenolis A atitinka endokrininę sistemą ardančios medžiagos apibrėžtį, pateiktą Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) ir išaiškintą Komisijos endokrininę sistemą ardančių medžiagų ekspertų patariamosios grupės. Konkrečiau kalbant, pagrindžiamajame dokumente daroma išvada, kad analizuojami
in vitro
ir
in vivo
duomenys rodo, kad bisfenolis A veikia kaip tam tikrų rūšių žuvų estrogenų agonistas, taip pat kaip tam tikrų rūšių varliagyvių skydliaukės antagonistas.
Be to, šiame dokumente daroma išvada, jog skirtingų bestuburių taksonų analizės rodo, kad didelis bisfenolio A poveikis gali atsirasti dėl endokrininio veikimo būdo.
Galiausiai jame nurodyta, kad bisfenolio A poveikis žuvims ir varliagyviams laikomas keliančiu tokį susirūpinimą, kokį kelia REACH reglamento 57 straipsnio a–e punktuose išvardytos cheminės medžiagos, t. y. kancerogeninės, mutageninės ir toksiškos reprodukcijai arba patvarios, bioakumuliacinės ir toksiškos medžiagos (toliau – PBT medžiagos) ir labai patvarios bei didelės bioakumuliacijos medžiagos (toliau –
vPvB
medžiagos). Šiuo tikslu galutinėje pagrindžiamojo dokumento versijoje, be kita ko, nurodomas didelis ir negrįžtamas poveikis organizmams ir populiacijoms, taip pat sunkumai, su kuriais susidurta nustatant saugų bisfenolio A poveikio lygį.
2018 m. sausio 3 d., po to, kai VNK vienbalsiai sutarė, ECHA, remdamasi REACH reglamento 59 straipsnio 8 dalimi, priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo kandidatiniame cheminių medžiagų sąraše jau esantis įrašas dėl bisfenolio A buvo papildytas taip, kad ši cheminė medžiaga dėl galutinėje pagrindžiamojo dokumento versijoje išdėstytų priežasčių taip pat priskirta prie šio 57 straipsnio f punkte nurodytų cheminių medžiagų, t. y. turinčių endokrininę sistemą ardančių savybių ir galinčių daryti didelį poveikį aplinkai, keliantį susirūpinimą, prilygstantį tam, kurį kelia to reglamento 57 straipsnio a–e punktuose išvardytų kitų cheminių medžiagų naudojimas.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2018 m. kovo 23 d. apeliantė Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Grįsdama ieškinį apeliantė nurodė keturis pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas tuo, kad padarytos kelios akivaizdžios vertinimo klaidos nustatant bisfenolį A kaip labai didelį susirūpinimą keliančią cheminę medžiagą, kaip tai suprantama pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą. Antrajame pagrinde apeliantė rėmėsi šio reglamento 59 straipsnio, siejamo su to reglamento 57 straipsnio f punktu, pažeidimu. Trečiasis pagrindas buvo susijęs su minėto reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punkto pažeidimu. Ketvirtajame pagrinde apeliantė rėmėsi proporcingumo principo pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinį.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
nepatenkinus šių reikalavimų, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl jos ieškinio dėl panaikinimo, ir
–
priteisti iš ECHA bylinėjimosi išlaidas, visų pirma tas, kurios buvo patirtos nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme, įskaitant įstojusių į bylą šalių patirtas bylinėjimosi išlaidas.
ECHA Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Vokietijos Federacinė Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Prancūzijos Respublika prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą.
ClientEarth
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
nurodyti apeliantei padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir priteisti iš jos ECHA, Prancūzijos Respublikos ir
ClientEarth
bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtąsias pirmojoje instancijoje.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo penkis pagrindus.
Pirmasis pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas, vykdydamas jam priskirtą ECHA atlikto mokslo įrodymų vertinimo siekiant taikyti REACH reglamento 57 straipsnio f punktą kontrolę, padarė kelias teisės klaidas. Šį pagrindą sudaro keturios dalys, susijusios su kontrole, kurią Bendrasis Teismas vykdė dėl, pirma, ECHA neatsižvelgimo į jos galutinį sprendimą paneigiančius patikimus ir reikšmingus tyrimus, antra, ECHA atsižvelgimo į jos galutinį sprendimą pagrindžiančius nedidelio patikimumo tyrimus, trečia, ECHA suteiktos didesnės reikšmės jos galutinį sprendimą pagrindžiantiems tyrimams ir galiausiai, ketvirta, ECHA neatsižvelgimo į kitų Sąjungos agentūrų ir institucijų atliktus bisfenolio A tyrimus.
Antrasis pagrindas grindžiamas klaidingu REACH reglamento 57 straipsnio f punkto aiškinimu, apeliantės rašytinių pastabų iškraipymu ir teisės būti išklausytai pažeidimu.
Trečiasis pagrindas grindžiamas Bendrojo Teismo teisės klaidomis, padarytomis vertinant mokslo tyrimų patikimumo įrodymus, ir tariamu įrodymų iškraipymu.
Ketvirtasis pagrindas grindžiamas klaidingu atsargumo principo aiškinimu.
Penktasis pagrindas grindžiamas klaidingu REACH reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punkto aiškinimu ir pareigos motyvuoti neįvykdymu.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo keliomis teisės klaidomis, kurias padarė Bendrasis Teismas, vykdydamas jam priskirtą kontrolę dėl ECHA atlikto mokslo įrodymų vertinimo siekiant taikyti REACH reglamento 57 straipsnio f punktą
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su kontrole, kurią Bendrasis Teismas vykdė dėl ECHA neatsižvelgimo į jos galutinį sprendimą paneigiančius patikimus ir reikšmingus tyrimus
–
Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 64 punkte Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ir taikė mokslinio profesionalumo principą, sąvoką „įrodymų įrodomoji galia“ ir ECHA pareigą atsižvelgti į visą reikšmingą informaciją.
Tame 64 punkte nusprendęs, kad „akivaizdi vertinimo klaida galėtų būti konstatuota tik jeigu ECHA būtų visiškai ir klaidingai neatsižvelgusi į patikimą tyrimą, kurio įtraukimas būtų taip pakeitęs bendrą įrodymų vertinimą, kad [ginčijamas] sprendimas taptų neįtikinamas“, Bendrasis Teismas leido ECHA neatsižvelgti į patikimus mokslo tyrimus, jeigu ji to nedaro „visiškai ir klaidingai“. Taip Bendrasis Teismas nepaisė jo paties vykdomos ECHA sprendimų teisminės kontrolės apimties, nors vykdant šią kontrolę turi būti tikrinama tik akivaizdi vertinimo klaida. Jei tyrimas yra patikimas ir reikšmingas, į jo rezultatus turėtų būti atsižvelgiama atliekant įrodymų įrodomosios galios vertinimą, nes ECHA tenka pareiga atsižvelgti į visą reikšmingą informaciją.
Be to, skundžiamame sprendime įtvirtintas nepriimtinas ir neįgyvendinamas įrodinėjimo standartas, taikomas siekiant užginčyti įrodymų, kuriais rėmėsi ECHA atlikdama vertinimą pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą, įrodomąją galią, taip nustatant apeliantei pareigą įrodyti, pirma, kad ECHA visiškai ir klaidingai neatsižvelgė į tyrimą, ir, antra, kad atsižvelgimas į šį tyrimą būtų taip pakeitęs bendrą įrodymų vertinimą, kad galutinis ECHA sprendimas taptų neįtikinamas.
Toks reikalavimas taip pat prieštarauja
ratio legis
ir šio reglamento XI priedo 1.2 skirsnyje apibrėžtai įrodomosios galios sąvokai. Iš tikrųjų įrodymų įrodomosios galios vertinimas iš esmės taikomas, kai išvada pagrindžiama daugiau nei vienu tyrimu, taigi vieno tyrimo niekada nepakanka ECHA padarytai išvadai paneigti. Apeliantės teigimu, tai, kad neatsižvelgiama į patikimo mokslo tyrimo, susijusio su bisfenoliu A, rezultatus, kurie yra svarbūs savybei, nagrinėjamai vertinant įrodymų įrodomąją galią, yra akivaizdi vertinimo klaida, ECHA pareigos atsižvelgti į visą reikšmingą informaciją neįvykdymas ir mokslinio profesionalumo principo pažeidimas.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Konstatuotina, kad pirmojo pagrindo pirmoje dalyje pateikti apeliantės argumentai grindžiami klaidingu reikšmingų skundžiamo sprendimo motyvų aiškinimu.
Skundžiamo sprendimo 62 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ECHA turi plačią diskreciją nustatyti labai didelį susirūpinimą keliančias medžiagas pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą, atsižvelgiant į labai sudėtingus mokslo ir techninius vertinimus, kuriuos ši agentūra turi atlikti šioje srityje (pagal analogiją žr. 2017 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Komisija / Bilbaína de Alquitranes ir kt.,
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
,
punktą ir 2020 m. spalio 15 d. Sprendimo Deza / Komisija,
C‑813/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2020:832
,
punktą).
Šiuo klausimu primintina, kad Sąjungos institucijos turi plačią diskreciją, visų pirma vertindamos labai sudėtingas faktines mokslinio ir techninio pobūdžio aplinkybes, kad atsižvelgdamos į jas nustatytų savo priimamų priemonių pobūdį ir apimtį, todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė turi apimti tik nagrinėjimą, ar įgyvendinant šią diskreciją nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos ar piktnaudžiauta įgaliojimais arba ar šios institucijos akivaizdžiai neperžengė savo diskrecijos ribų. Tokiomis aplinkybėmis Sąjungos teismas negali savo faktinių mokslinio ir techninio pobūdžio aplinkybių vertinimu pakeisti institucijų, kurioms vienintelėms SESV nustatyta ši užduotis, vertinimo (2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Nickel Institute,
C‑14/10
,
EU:C:2011:503
,
punktas ir 2020 m. spalio 15 d. Sprendimo Deza / Komisija,
C‑813/18 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2020:832
,
punktas).
Sąjungos institucijos turi plačią diskreciją, dėl kurios vykdoma teisminė kontrolė yra ribota, ne tik dėl nuostatų, kurias reikia priimti, pobūdžio ir taikymo srities, bet ir iš dalies nustatant bazinius duomenis. Vis dėlto vykdant tokią teisminę kontrolę, net jeigu ji ribota, reikalaujama, kad nagrinėjamą aktą priėmusios Sąjungos institucijos Sąjungos teisme galėtų įrodyti, jog priėmė aktą veiksmingai naudodamosi diskrecija, kurią įgyvendinant būtina atsižvelgti į visus situacijai, kurią šiuo aktu siekiama reglamentuoti, svarbius duomenis ir aplinkybes (2014 m. rugsėjo 4 d. Nutarties Cindu Chemicals ir kt. / ECHA,
C‑289/13 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2014:2175
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Skundžiamo sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „[š]iuo atveju nagrinėjama medžiaga buvo nustatyta kaip kelianti labai didelį susirūpinimą remiantis įrodymų įrodomąja galia. Pagal [REACH reglamento] XI priedo 1.2 punktą šiam požiūriui būdinga tai, kad teiginį, jog medžiaga pasižymi tam tikra pavojinga savybe arba ne, gali patvirtinti iš kelių nepriklausomų šaltinių gauti duomenys, nors iš kiekvieno iš šių šaltinių gautos informacijos atskirai gali nepakakti, kad būtų galima suformuluoti tokį teiginį arba padaryti tokią išvadą“.
Tame punkte Bendrasis Teismas pažymėjo ir tai, kad „cheminės medžiagos nustatymas pagal įrodymų įrodomosios galios metodą turi būti atliekamas remiantis išsamiais duomenimis, leidžiančiais kompetentingai valdžios institucijai pasinaudoti diskrecija, kurią ji turi pagal [šio reglamento] 57 ir 59 straipsnius, atsižvelgiant į visus reikšmingus įrodymus, turimus tą dieną, kai ši institucija priima sprendimą“.
Atsižvelgiant būtent į šiuos principus, kuriuos Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 62 ir 63 punktuose ir kurių apeliantė savo apeliaciniame skunde neginčija, reikia išnagrinėti to sprendimo 64 punkto apimtį. Minėtame 64 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad vertindama įrodymų įrodomąją galią ECHA gali „neatsižvelgti į tyrimus, kuriuos laiko nereikšmingais dėl įtikinamų priežasčių, susijusių su atlikto vertinimo vidiniu nuoseklumu“. Bendrasis Teismas taip pat nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad ECHA pareiga atsižvelgti į visus turimus reikšmingus įrodymus nereiškia, kad visi atlikti tyrimai, neatsižvelgiant į jų patikimumą ar reikšmingumą, būtinai turi būti įtraukti į jos vertinimą, turint omenyje, be kita ko, tai, kad bisfenolis A yra viena iš pasaulyje labiausiai tiriamų medžiagų.
Skundžiamo sprendimo 64 punkto paskutiniame sakinyje Bendrasis Teismas konstatavo, kad „akivaizdi vertinimo klaida galėtų būti konstatuota tik jeigu ECHA būtų visiškai ir klaidingai neatsižvelgusi į patikimą tyrimą, kurio įtraukimas būtų taip pakeitęs bendrą įrodymų vertinimą, kad galutinis sprendimas taptų neįtikinamas“.
Priešingai, nei teigia apeliantė, šis sakinys negali būti aiškinamas taip, kad Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl turimos plačios diskrecijos ECHA galėjo neatsižvelgti į reikšmingus patikimo tyrimo duomenis, į kuriuos atsižvelgus bendras įrodymų vertinimas būtų pakitęs taip, kad galutinis sprendimas taptų neįtikinamas. Konkrečiai kalbant, žodžių junginys „visiškai ir klaidingai“, aiškinamas atsižvelgiant į jo kontekstą, apima būtent atvejį, kai atlikdama vertinimą ECHA neįvykdė pareigos atsižvelgti į tokius reikšmingus, patikimus ir lemiamą reikšmę turinčius duomenis. Tačiau tai, kad ECHA neatsižvelgė į nereikšmingus patikimo tyrimo duomenis arba duomenis, kurie bet kuriuo atveju negalėtų pakeisti bendro įrodymų vertinimo taip, kad galutinis sprendimas taptų neįtikinamas, nelaikytina akivaizdžia vertinimo klaida.
Remdamasis šiais argumentais, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 66–70 punktuose išnagrinėjo, ar, atsižvelgiant į įvairius apeliantės pateiktus tyrimus, ECHA nepaisė reikšmingų patikimo tyrimo duomenų, į kuriuos atsižvelgus būtų pakitęs bendras įrodymų vertinimas.
Kaip išvados 90 punkte pabrėžė generalinis advokatas, skundžiamo sprendimo 67 ir 69 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ECHA, nors ir netiesiogiai, atsižvelgė į reikšmingus dviejų iš keturių tyrimų, kuriais rėmėsi apeliantė, duomenis. Dėl apeliantės nurodytų tyrimų duomenų, į kuriuos ECHA neatsižvelgė, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 66–68 punktuose Bendrasis Teismas iš tikrųjų patikrino ECHA atliktą šių duomenų nereikšmingumo vertinimą. Taip Bendrasis Teismas nepažeidė teisminės kontrolės apimties, nurodytos šio Teisingumo Teismo sprendimo 45–47 punktuose primintoje jurisprudencijoje.
Dėl tariamos Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos, susijusios su apeliantei tenkančia įrodinėjimo pareiga, pakanka pažymėti, kad šis argumentas grindžiamas tuo pačiu šio sprendimo 52 punkte nustatytu klaidingu reikšmingų skundžiamo sprendimo motyvų aiškinimu.
Vadinasi, pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies, susijusios su kontrole, kurią Bendrasis Teismas vykdė dėl ECHA atsižvelgimo į jos galutinį sprendimą pagrindžiančius nedidelio patikimumo tyrimus
–
Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis skundžiamo sprendimo 82 punkte nusprendė, jog nustatydama bisfenolį A kaip keliančią labai didelį susirūpinimą cheminę medžiagą ECHA galėjo remtis nedidelio patikimumo tyrimais. Tačiau, jos teigimu, nedidelis tam tikro tyrimo patikimumas visiškai ir apskritai prieštarauja tam, kad į šį tyrimą būtų atsižvelgta.
Nors apeliantė neginčija to, kad į nestandartinius tyrimus galima atsižvelgti kaip į įrodymus, ji vis dėlto teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad siekdama pagrįsti ginčijamą sprendimą ECHA galėjo remtis nelabai patikimais ar net nepatikimais tyrimais kaip įrodomąją galią turinčiais įrodymais.
Suteikiant tokią diskreciją ECHA, skundžiamu sprendimu leidžiama šiai agentūrai šališkai atrinkti mokslo duomenis ir iš jų pasirinkti tuos, kurie patvirtina jos padarytą prielaidą. Apeliantės teigimu, siekdama patvirtinti savo išvadą ECHA jokiu būdu negali remtis nepatikimų ar nedidelio patikimumo tyrimų rezultatais, nes šiuo tikslu galima pasinaudoti tik pagrindiniais tyrimais. Skundžiamo sprendimo 168, 169, 174 ir 184 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ECHA galėjo atsižvelgti į tokius nepatikimus ar nedidelio patikimumo tyrimus ne tik kaip į jos išvadas „pagrindžiantį“ tyrimą, bet ir kaip į pagrindinį tyrimą.
Apeliantės teigimu, nedidelio patikimumo arba nepatikimi tyrimai yra tyrimai, neatitinkantys bendrųjų mokslinio pagrįstumo reikalavimų, kuriuos mokslo įstaigos nustatė tam, kad tyrimų rezultatais būtų galima remtis kaip mokslo įrodymais. Nestandartiniai tyrimai neturėtų būti automatiškai atmetami, tačiau jie gali būti nepatikimi ir nereikšmingi, pavyzdžiui, tuo atveju, kai jų metodika nėra tinkamai patvirtinta dokumentais ar yra nepagrįsta arba kai jie atlikti remiantis klaidinga tyrimo koncepcija. Vis dėlto negalima remtis prastos kokybės mokslo duomenimis kaip ECHA sprendimus pagrindžiančiais mokslo įrodymais.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad pirmojo pagrindo antra dalis yra nepagrįsta.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Skundžiamo sprendimo 71–90 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo apeliantės priekaištą, kad ECHA atsižvelgė į „nestandartinius“ arba „žvalgomuosius“ tyrimus, t. y. tyrimus, kurie buvo atlikti nesilaikant nacionaliniu ar tarptautiniu lygiu patvirtintų metodų.
To sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad „ECHA nustatė bisfenolį A kaip labai didelį susirūpinimą keliančią medžiagą pagal [REACH reglamento] 57 straipsnio f punktą, laikydamasi <…> įrodymų įrodomosios galios metodo“, pagal kurį reikalaujama, kad kompetentinga institucija atsižvelgtų į „visus reikšmingus įrodymus“.
Atlikęs reikšmingų šio reglamento nuostatų analizę, minėto sprendimo 82 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad „nestandartiniai arba nepatvirtinti duomenys gali pagrįsti išvadas dėl tam tikrai cheminei medžiagai būdingų savybių, jei nustatydama cheminę medžiagą kaip keliančią labai didelį susirūpinimą ECHA taiko įrodymų įrodomosios galios metodą“. Tame punkte Bendrasis Teismas taip pat patikslino, kad „[š]iam metodui būdinga tai, kad į jų nestandartinį pobūdį ir prireikus į nedidelį jų patikimumą reikia atsižvelgti, kai lyginami įrodymai siekiant padaryti išvadą dėl cheminei medžiagai būdingų savybių, o nedidelis tam tikro tyrimo patikimumas visiškai ir apskritai neprieštarauja tam, kad į jį būtų atsižvelgta nustatant cheminę medžiagą pagal [REACH reglamento] 57 straipsnio f punktą“.
Minėtas punktas turi būti siejamas su skundžiamo sprendimo 106 punktu, iš kurio matyti, kad pagrindžiamajame dokumente pagrindiniai tyrimai nustatyti pagal jų patikimumą ir reikšmingumą. Patikimi tyrimai, kuriuose pateikiama daugiau informacijos apie endokrininį veikimo būdą ir jo poveikį, pagrindžiamajame dokumente pripažįstami „pagrindiniais tyrimais“, o mažiau patikimi tyrimai, kuriuose pateikiama mažiau informacijos apie endokrininį veikimo būdą, tik patvirtina išvadas, kurios iš esmės grindžiamos pagrindiniais tyrimais, ir taip sustiprina įrodymų įrodomąją galią.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog vertindama turimų įrodymų įrodomąją galią ECHA galėjo atsižvelgti į skirtingo patikimumo tyrimus, tačiau nustatė aiškią sąlygą, kad į jų patikimumą, kai lyginami įrodymai, reikia atsižvelgti taip, kad patikimiausi tyrimai turėtų lemiamą reikšmę. Taip nuspręsdamas Bendrasis Teismas, priešingai, nei teigia apeliantė, nepadarė jokios teisės klaidos.
Remiantis šiais argumentais, Bendrasis Teismas taip pat nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 168, 169, 174, 175 ir 184 punktuose nusprendė, kad ECHA galėjo atsižvelgti į tam tikrus nedidelio patikimumo tyrimus, visų pirma, kai jais patvirtintos išvados, grindžiamos didesnę įrodomąją galią turinčiais pagrindiniais tyrimais.
Vadinasi, pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir iškraipė įrodymus, kai nusprendė, kad ECHA galėjo teikti pirmenybę jos galutinį sprendimą pagrindžiantiems mokslo tyrimams
–
Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 106, 116–118, 152 ir 208 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai patvirtino ECHA požiūrį, pagal kurį didesnė reikšmė suteikta šios agentūros padarytą prielaidą patvirtinantiems mokslo tyrimams. Taip nuspręsdamas Bendrasis Teismas taip pat iškraipė jam pateiktus įrodymus, pažeidė mokslinio profesionalumo principą, REACH reglamento XI priedo 1.2 skirsnyje apibrėžtos sąvokos „įrodymų įrodomoji galia“ taikymo principus ir pareigą atsižvelgti į visą reikšmingą informaciją.
Dėl skundžiamo sprendimo 106 ir 208 punktų apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas konstatavo, jog pagrindinių tyrimų atranka nėra griežtai grindžiama jų patikimumu, bet paremta ir tuo, ar jais patvirtinama ECHA padaryta prielaida.
Skundžiamo sprendimo 116–118 punktuose Bendrasis Teismas patvirtino, kad vertindama turimų įrodymų įrodomąją galią ECHA privalo remtis duomenimis, gautais atliekant
in vitro
tyrimus, nepaisant galimai mažesnio jų patikimumo ir įtikinamumo, nes, pirma, šie duomenys patvirtina
in vivo
tyrimuose, atliktuose su žuvimis ir varliagyviais, pastebėtą poveikį ir, antra, jie atitinka išvadas, padarytas dėl
in vivo
pastebėto poveikio. Taigi Bendrasis Teismas apribojo suinteresuotųjų šalių galimybę veiksmingai ginčyti ECHA elgesį Sąjungos teismuose.
Be to, skundžiamo sprendimo 152 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Chen ir kt. tyrimo (2015) trūkumai turi būti vertinami atsižvelgiant į tai, ar šis tyrimas gali pagrįsti išvadą, kurią jis turi patvirtinti.
Bendrasis Teismas taip pat klaidingai konstatavo, kad ECHA galėjo nuspręsti remtis arba nesiremti nedidelio patikimumo tyrimais, atsižvelgdama į tai, ar jų rezultatai patvirtina, ar paneigia šios agentūros prielaidą.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad pirmojo pagrindo trečia dalis yra nepagrįsta.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas patvirtino ECHA požiūrį, pagal kurį tyrimų įrodomoji galia turi priklausyti nuo to, ar jie gali patvirtinti, ar paneigti ECHA padarytą prielaidą. Ši dalis grindžiama klaidingu skundžiamo sprendimo 106, 116–118, 152 ir 208 punktų aiškinimu.
Iš tiesų, kaip pažymėta šio Teisingumo Teismo sprendimo 65 ir 66 punktuose, skundžiamo sprendimo 106 punkte aprašytas skirtumas, nustatytas galutinėje pagrindžiamojo dokumento versijoje, tarp, viena vertus, patikimų tyrimų, kuriuose pateikiama daugiau informacijos apie endokrininį veikimo būdą ir jo poveikį (jie pripažįstami „pagrindiniais tyrimais“), ir, kita vertus, mažiau patikimų tyrimų, kuriuose pateikiama mažiau informacijos apie endokrininį veikimo būdą (jie tik patvirtina išvadas, kurios iš esmės grindžiamos pagrindiniais tyrimais). Kitaip tariant, pagal minėtame 106 punkte aprašytą požiūrį skirtumas daromas ne tarp tyrimų, patvirtinančių ir paneigiančių ECHA padarytą prielaidą, bet tarp patikimų ir mažiau patikimų tyrimų.
Ši išvada taikytina ir skundžiamo sprendimo 116–118, 152 ir 208 punktams.
Taigi skundžiamo sprendimo 106, 116–118, 152 ir 208 punktuose Bendrasis Teismas „nepatvirtino“ tariamo ECHA požiūrio, pagal kurį pirmenybė suteikta šios agentūros padarytą prielaidą patvirtinantiems mokslo tyrimams.
Vadinasi, pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su kontrole, kurią Bendrasis Teismas vykdė dėl ECHA neatsižvelgimo į kitų Sąjungos agentūrų ir institucijų atliktus bisfenolio A tyrimus
–
Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 109 ir 176 punktuose nusprendė, jog atlikdama vertinimą, po kurio priimtas ginčijamas sprendimas, ECHA galėjo neatsižvelgti į kitų Sąjungos agentūrų ir institucijų išvadas dėl su bisfenoliu A susijusių duomenų, t. y. į 2010 m. vasario mėn. Sąjungos ataskaitą dėl su bisfenoliu A susijusios rizikos vertinimo, Jungtinės Karalystės parengtą pagal 1993 m. kovo 23 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93 dėl esančių medžiagų rizikos vertinimo ir kontrolės (
OL L 84, 1993, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 212), ir Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) parengtą Protokolą dėl bisfenolio A keliamos rizikos vertinimo.
Apeliantė teigia, kad dėl tos pačios cheminės medžiagos Sąjungos lygmeniu padarytų atitinkamų mokslinių išvadų ir (arba) taikytų duomenų vertinimo metodų negalima atmesti vien dėl to, kad jie buvo patvirtinti siekiant kitokio tikslo. Jeigu į juos nebūtų atsižvelgta, būtų sudarytos palankios sąlygos reglamentavimo skirtumams ir įvairiems prieštaravimams, o tai nederėtų su mokslinio profesionalumo principu. Tai lemtų absurdišką rezultatą, pagal kurį remiantis kitais teisiniais pagrindais gauti duomenys ar suformuota geriausia praktika niekada nebūtų reikšmingi nustatant cheminę medžiagą kaip keliančią labai didelį susirūpinimą pagal REACH reglamentą.
Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl skirtingų tikslų, kurių siekiama įvairiais informacijos šaltiniais, gali būti padarytos skirtingos išvados dėl mokslo duomenų patikimumo. Vis dėlto svarbiausia yra mokslo tyrimo patikimumas, o jis priklauso nuo to, ar paisyta minimalių mokslo reikalavimų, ir negali būti skirtingas atsižvelgiant į atlikto tyrimo kontekstą.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad pirmojo pagrindo ketvirta dalis yra nepagrįsta.
–
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas paduodamas tik dėl teisės klausimų. Tik Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nustatyti ir vertinti reikšmingas faktines aplinkybes ir įrodymus. Vadinasi, apeliacinėje byloje Teisingumo Teismo jurisdikcijai nepriklauso nei nustatyti faktinių aplinkybių, nei iš esmės nagrinėti įrodymų, kuriais Bendrasis Teismas grindė šias faktines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 28 d. Sprendimo Vialto Consulting / Komisija,
C‑650/19 P
,
EU:C:2021:879
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi Teisingumo Teismo įgaliojimai tikrinti Bendrojo Teismo nustatytas faktines aplinkybes visų pirma apima įgaliojimus tikrinti, ar jos buvo nustatytos tiksliai pagal bylos dokumentus, kaip jos buvo teisiškai kvalifikuotos, ar buvo iškraipyti faktai ir įrodymai ir ar buvo laikytasi įrodinėjimo pareigai ir įrodymų rinkimui taikomų taisyklių (2007 m. sausio 25 d. Sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel / Komisija,
C‑403/04 P ir C‑405/04 P
,
EU:C:2007:52
,
punktas ir 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimo Dyson / Komisija,
C‑44/16 P
,
EU:C:2017:357
,
punktas).
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad savo argumentais, pateiktais pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje, apeliantė iš tikrųjų siekia, kad būtų peržiūrėtas Bendrojo Teismo atliktas faktinių aplinkybių vertinimas, o kaip matyti iš šio sprendimo 84 ir 85 punktuose primintos jurisprudencijos, nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos to daryti (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo PlasticsEurope / ECHA,
C‑876/19 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2021:1047
,
punktą).
Vadinasi, pirmojo pagrindo ketvirtą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Darytina išvada, kad pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, grindžiamo apeliantės rašytinių pastabų iškraipymu, klaidingu REACH reglamento 57 straipsnio f punkto aiškinimu ir teisės būti išklausytai pažeidimu
Šalių argumentai
Antrajame pagrinde apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 220–226 punktuose, susijusiuose su REACH reglamento 57 straipsnio f punkte numatytu susirūpinimo lygio, lygiaverčio tam, kurį kelia šio straipsnio a–e punktuose išvardytų kitų cheminių medžiagų naudojimas, kriterijumi, Bendrasis Teismas iškraipė apeliantės rašytines pastabas, klaidingai aiškino minėto straipsnio f punktą ir pažeidė apeliantės teisę būti išklausytai.
Jos teigimu, skundžiamo sprendimo 224 punkte Bendrasis Teismas supainiojo susirūpinimo lygio lygiavertiškumą su savybių lygiavertiškumu. Taigi Bendrasis Teismas iškraipė apeliantės nurodytus argumentus, nes nusprendė, kad ji tvirtino, jog cheminė medžiaga turi turėti PBT ir (arba)
vPvB
savybių, kad patektų į REACH reglamento 57 straipsnio f punkto taikymo sritį.
Apeliantė nurodo, jog Bendrajame Teisme teigė, kad cheminė medžiaga gali patekti į šios nuostatos taikymo sritį tik tuo atveju, jei šios medžiagos keliamas susirūpinimo aplinka lygis yra lygiavertis šio reglamento 57 straipsnio d ir e punktuose nurodytų PBT ir (arba)
vPvB
medžiagų keliamam susirūpinimo lygiui, tačiau šios medžiagos savybės nebūtinai turi būti lygiavertės PBT ir (arba)
vPvB
medžiagų savybėms.
Be to, apeliantė tvirtina įrodžiusi ECHA atlikto lygiaverčio susirūpinimo lygio vertinimo trūkumus. Šiuo klausimu ji teigia, kad tai įrodė savo atsakyme į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus. Pirma, šio atsakymo 63 punkte apeliantė konstatavo, kad iš REACH reglamento XIII priedo ir parengiamųjų darbų matyti, kad labai didelis susirūpinimo aplinka lygis, kurį viršijus cheminė medžiaga turi būti laikoma PBT ir (arba)
vPvB
medžiaga, yra neatsiejamai susijęs su tokių aplinkoje susikaupusių cheminių medžiagų poveikio negrįžtamuoju pobūdžiu.
Antra, minėto atsakymo 65 punkte apeliantės argumentas susijęs su tuo, ar dėl bisfenolio A, kuris greitai skaidosi ir kurio bioakumuliacijos potencialas yra nedidelis, ECHA įrodė susirūpinimo aplinka lygį, lygiavertį tam, kurį kelia PBT ir (arba)
vPvB
medžiagų savybių turinčios cheminės medžiagos.
Trečia, to paties atsakymo 66–75 punktuose apeliantė teigė, kad ECHA neįrodė tokio susirūpinimo lygio dėl kitų savybių nei PBT ir
vPvB
medžiagoms būdingas patvarumas ar bioakumuliacija ir kad ECHA nuoroda į poveikio dydį, negrįžtamąjį pobūdį ir sunkumus, su kuriais susidurta nustatant saugų lygį, neatitinka šio kriterijaus.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad antrasis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, dėl argumento, grindžiamo tuo, kad skundžiamo sprendimo 224 punkte Bendrasis Teismas tariamai iškraipė apeliantės rašytines pastabas, konstatuotina, kad ieškinyje dėl panaikinimo, dublike ir atsakyme į Bendrojo Teismo klausimus apeliantė teigė, jog dėl to, kad bisfenolis A lengvai ir greitai biologiškai skaidosi, ECHA padarė klaidingą išvadą, kad ši cheminė medžiaga kelia „susirūpinimo lygį, lygiavertį“ tam, kurį kelia kitų cheminių medžiagų naudojimas, kaip tai suprantama pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą.
Grįsdama šį teiginį apeliantė kelis kartus rėmėsi tuo, kad bisfenolis A neturi PBT ir
vPvB
medžiagoms būdingų patvarumo ir bioakumuliacijos savybių, pagrindžiančių šių medžiagų keliamą susirūpinimo lygį. Pavyzdžiui, dubliko 83 punkte apeliantė aiškiai teigė, kad siekiant nustatyti, jog cheminė medžiaga kelia „susirūpinimo lygį, lygiavertį“ tam, kurį kelia kitų cheminių medžiagų naudojimas, kaip tai suprantama pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą, reikia „nurodyti savybes, kurios svarbios nustatant PBT ir
vPvB
medžiagas, t. y. patvarumą ir bioakumuliaciją“, atsižvelgiant į tai, kad „šiuo atveju bisfenolis A nėra nei patvarus aplinkoje (nes greitai skaidosi), nei turi bioakumuliacinių savybių (nes jo bioakumuliacijos potencialas yra nedidelis)“.
Skundžiamo sprendimo 224 punkte Bendrasis Teismas ne tik neiškraipė apeliantės rašytinių pastabų, bet ir laikydamasis pareigos motyvuoti jas priminė ir nurodė, kad jos prieštaringos.
Antra, dėl apeliantės argumentų, susijusių su ECHA atliktu vertinimu, pagal kurį bisfenolis A atitinka „lygiavertį susirūpinimo lygį“, kaip tai suprantama pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą, pažymėtina, kad apeliantė tik apibendrina pastabas, kurias šiuo klausimu pateikė Bendrajam Teismui, priekaištaudama, kad šis atmetė jos pasiūlytą aiškinimą.
Primintina, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 46 punkte nurodytos jurisprudencijos, Bendrasis Teismas turi tik patikrinti, ar atlikdama vertinimą ECHA nepadarė akivaizdžios klaidos, ar nepiktnaudžiavo įgaliojimais ir ar akivaizdžiai neperžengė savo diskrecijos ribų.
Atlikęs išsamią apeliantės pateiktų argumentų analizę, skundžiamo sprendimo 229 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad apeliantė neįrodė, jog ECHA padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nustatė „lygiavertį susirūpinimo lygį“. Nė vienas argumentas, kurį pateikė apeliantė, siekdama pagrįsti savo apeliacinį skundą, neleidžia paneigti šio vertinimo ir pripažinti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ECHA nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.
Vadinasi, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis, padarytomis vertinant mokslo tyrimų patikimumo įrodymus, ir įrodymų iškraipymu
Šalių argumentai
Trečiajame pagrinde apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė kelias teisės klaidas, kai vertino tam tikrų mokslo tyrimų patikimumo įrodymus, be to, iškraipė kai kuriuos iš šių įrodymų.
Pirma, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis iškraipė įrodymus, kai skundžiamo sprendimo 66 punkte nusprendė, kad ECHA nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai nepripažino Bjerregaard ir kt. tyrimo (2008) reikšmingu įrodymu, nes, jos nuomone, šio tyrimo autoriai nepastebėjo, kad būtų labai pasikeitęs žuvų lytinių liaukų vystymasis po to, kai ikrai ir mailius buvo paveikti bisfenolio A. Tokią išvadą Bendrasis Teismas padarė remdamasis šio tyrimo autorių spekuliatyviomis pastabomis, kad dėl ilgesnio poveikio laikotarpio galėjo būti paveikta lytinių liaukų diferenciacija.
Antra, apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog ECHA atsižvelgė į Rhodes ir kt. tyrimą (2008), paskelbtą Mihaich ir kt. tyrime (2012). Pasak apeliantės, jeigu ECHA būtų atsižvelgusi į šį tyrimą, būtų turėjusi padaryti išvadą, kad iš jo nematyti, jog bisfenolis A yra gana kenksmingas juodųjų drūtagalvių rainių (
Pimephales promelas
) populiacijai.
Trečia, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis iškraipė turimus įrodymus, nes nusprendė, kad Sumpter ir kt. tyrimas (2001) patvirtina ECHA išvadas, kadangi šiame tyrime taip pat konstatuojama vitelogenino indukcija dėl bisfenolio A poveikio, nors vitelogenino padidėjimas pats savaime nėra kenksmingas.
Ketvirta, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamo sprendimo 140–144 punktuose klaidingai aiškino ECHA diskrecijos įgyvendinimą ir iškraipė įrodymus, kai nusprendė, kad tiek Heimeier ir kt. (2009) tyrimui, tiek Iwamuro ir kt. (2003) tyrimui, t. y. abiem
in vivo
tyrimams, susijusiems su
xenopus laevis
rūšies varliagyviais, pagal Klimisch vertinimo skalę galėjo būti suteiktas patikimumo balas 2 („ribotai patikimas“), taigi jie kaip pagrindiniai tyrimai galėjo būti vienas iš ECHA turimų mokslo įrodymų.
Penkta, apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamo sprendimo 152–163 punktuose nusprendė, jog ECHA nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai Chen ir kt. (2015) tyrimą pripažino patikimu pagrindiniu tyrimu; taip jis iškraipė įrodymus ir pažeidė mokslinio profesionalumo principą.
Šešta, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai remdamasis Segner ir kt. (2003a), Keiter ir kt. (2012) ir Yokota ir kt. (2000) tyrimais nusprendė, kad Chen ir kt. (2015) tyrimas yra patikimas, ir neatsakė į jos argumentą, kad Segner ir kt. (2003a) ir Keiter ir kt. (2012) tyrimuose nebuvo pastebėta lyčių santykio. Skundžiamo sprendimo 158 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad pastaruosiuose dviejuose tyrimuose nurodyti kiti rodikliai, patvirtinantys bisfenolio A endokrininio veikimo būdą ar bent jo tikėtinumą, t. y. be kita ko, vitelogenino indukciją, nors ji nėra kenksmingo poveikio rodiklis.
Galiausiai, septinta, neatsakydamas į apeliantės argumentus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 159 punkte klaidingai patvirtino, kad kartu vertinami Chen ir kt. (2015) ir Yokota ir kt. (2000) tyrimai sustiprina įrodymų įrodomąją galią, kiek tai susiję su bisfenolio A poveikiu lyčių santykiui žuvų populiacijose. Kaip skundžiamame sprendime pažymėjo Bendrasis Teismas, Yokota ir kt. (2000) tyrimas atliktas esant keturis kartus didesnei koncentracijai nei Chen ir kt. (2015) tyrimas ir tik Yokota ir kt. (2000) tyrime, kuriame pastebėtas pasikeitęs lyčių santykis, koncentracijos toksiškumas yra pavojingas gyvybei.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, jeigu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą jis turi aiškiai nurodyti iškraipytus įrodymus ir įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, taip iškraipė įrodymus. Be to, iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, neatliekant naujo faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo (2022 m. gegužės 12 d. Sprendimo Klein / Komisija,
C‑430/20 P
,
EU:C:2022:377
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad nėra jokio apeliantės nurodyto iškraipymo, kuris būtų akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 111 punkte primintą jurisprudenciją.
Nurodydama tokius argumentus apeliantė iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo išnagrinėtų Bendrajam Teismui pateiktus įrodymus, kurių vertinimas priklauso tik Bendrojo Teismo jurisdikcijai, kaip numatyta šio sprendimo 84 punkte primintoje jurisprudencijoje.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad visą trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo, grindžiamo klaidingu atsargumo principo aiškinimu
Šalių argumentai
Ketvirtajame pagrinde apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 88 ir 223 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai aiškino atsargumo principą, siekdamas suteikti galimybę ECHA vertinant įrodymus remtis nepatvirtintais ir nepatikimais mokslo tyrimais bei tariamomis abejonėmis dėl saugaus poveikio lygio nustatymo. ECHA negali remtis šiuo principu, kuriuo grindžiamos visos REACH reglamento nuostatos, siekdama nevykdyti jai pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą tenkančios pareigos ir nesilaikyti mokslinio profesionalumo principo.
Apeliantės teigimu, iš 2019 m. spalio 1 d. Sprendimo Blaise ir kt. (
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
,
ir
punktai) matyti, kad pagal atsargumo principą leidžiama imtis apsaugos priemonių tik kai kyla abejonių dėl pavojaus buvimo ar jo masto. Vis dėlto šis principas nereiškia, kad Sąjungos agentūros gali nustatyti priemones, remdamosi nepatikimais mokslo duomenimis.
Apeliantė taip pat remiasi Komisijos komunikato dėl atsargumo principo 5.1 punktu „Veiksniai, lemiantys atsargumo principo taikymą“, iš kurio matyti, kad atsargumo principo taikymo sritis apsiriboja abejonėmis dėl to, ar cheminė medžiaga kelia pavojų, ir, jei taip – kiek. Vis dėlto šiuo principu negalima remtis siekiant išspręsti nepakankamų (šiuo atveju nepatikimų) įrodymų problemą ir taip patvirtinti cheminei medžiagai būdingą savybę, t. y. pavojų, o tai yra prieš vertinimą, ar cheminė medžiaga iš tikrųjų kelia pavojų žmonių sveikatai arba aplinkai, einantis etapas.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika, Prancūzijos Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir teigia, kad ketvirtasis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl skundžiamo sprendimo 88 punkto pažymėtina, kad jis yra vienas iš motyvų, kuriuos Bendrasis Teismas išdėstė skundžiamo sprendimo 71–90 punktuose, siekdamas atsakyti į apeliantės priekaištą, kad ECHA atsižvelgė į „nestandartinius“ arba „žvalgomuosius“ tyrimus, t. y. tyrimus, kurie buvo atlikti nesilaikant nacionaliniu ar tarptautiniu lygiu patvirtintų metodų.
Taigi, net jeigu skundžiamo sprendimo 88 punkte Bendrasis Teismas būtų padaręs teisės klaidą dėl to, kad klaidingai aiškino atsargumo principą, ši klaida neturėtų įtakos išvadai, kad iš principo nedraudžiama ECHA atsižvelgti į „nestandartinius“ arba „žvalgomuosius“ tyrimus. Šiuo klausimu pažymėtina, kad Bendrasis Teismas atmetė apeliantės priekaištą, remdamasis skundžiamo sprendimo 87 ir 89 punktuose išdėstytais argumentais, kurių ji neginčijo savo apeliaciniame skunde.
Vadinasi, ketvirtąjį pagrindą, kiek jis susijęs su skundžiamo sprendimo 88 punktu, reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Skundžiamo sprendimo 223 punktas yra vienas iš motyvų, kuriuos Bendrasis Teismas išdėstė skundžiamo sprendimo 211–230 punktuose, siekdamas atsakyti į apeliantės priekaištą, kad ECHA padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nustatė „lygiavertį susirūpinimo lygį“, kaip tai suprantama pagal REACH reglamento 57 straipsnio f punktą.
Kalbant konkrečiau, skundžiamo sprendimo 221–223 punktai susiję su ECHA atliktu vertinimu ir apeliantės abejonėmis dėl šio vertinimo, susijusio su negalėjimu nustatyti saugų bisfenolio A poveikio lygį.
Skundžiamo sprendimo 222 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad ECHA atsižvelgė į abejones dėl poveikio saugaus lygio nustatymo, kilusias, pirma, dėl to, kad tam tikrą poveikį galima pastebėti tik tam tikrais gyvenimo etapais, tam tikrais laikotarpiais ar tam tikrais sezonais, ir, antra, dėl to, kad bisfenolis A daro poveikį didelei organizmų įvairovei skirtingais endokrininiais veikimo būdais.
Būtent tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 223 punkte pažymėjo, kad atsižvelgdama į šias bent jau tikėtinas abejones ECHA atsargiai vertino galimybę nustatyti saugų bisfenolio A poveikio lygį, nes šis atsargumas, „be kita ko“, pateisinamas atsižvelgiant į atsargumo principą, kuriuo grindžiamos REACH reglamento nuostatos, remiantis jo 1 straipsnio 1 dalimi. Atsižvelgdamas į tai, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ECHA negalima priekaištauti dėl to, kad susirūpinimą, kurį kelia bisfenolio A poveikis dėl savo endokrininio veikimo būdo, ji grindė, be kita ko, abejonėmis, kilusiomis siekiant nustatyti saugų bisfenolio A poveikio lygį.
Iš reikšmingų skundžiamo sprendimo motyvų, priešingai, nei nurodo apeliantė, nematyti, kad Bendrasis Teismas atsargumo principą išaiškino taip, kad ECHA ginčijamą sprendimą galėjo pagrįsti nepatikimais mokslo duomenimis. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 223 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad dėl kilusių abejonių ECHA atsargiai vertino galimybę nustatyti saugų bisfenolio A poveikio lygį, nes toks atsargumas pateisinamas atsižvelgiant į šį principą.
Be to, primintina, kad atsargumo principas reiškia, kad jei kyla abejonių dėl pavojaus žmonių sveikatai buvimo ar jo masto, apsaugos priemonių galima imtis nelaukiant, kol bus visiškai įrodyta, jog šis pavojus realus ir didelis. Jeigu paaiškėja, kad dėl atliktų tyrimų rezultatų neįtikinamumo neįmanoma neabejotinai nustatyti nurodomo pavojaus buvimo ar jo masto, tačiau realios žalos visuomenės sveikatai tikimybė išlieka tuo atveju, jeigu pavojus pasitvirtina, atsargumo principas pateisina ribojamųjų priemonių ėmimąsi (2022 m. birželio 16 d. Sprendimo SGL Carbon ir kt. / Komisija,
C‑65/21 P ir C‑73/21 P–C‑75/21 P
,
EU:C:2022:470
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Atsižvelgiant į abejones dėl bisfenolio A poveikio saugaus lygio nustatymo, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ECHA atsargumas šiuo klausimu, be kita ko, pateisinamas pagal atsargumo principą, kaip jis išaiškintas šio sprendimo 127 punkte primintoje jurisprudencijoje.
Vadinasi, ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nereikšmingą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo penktojo pagrindo, grindžiamo klaidingu REACH reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punkto aiškinimu ir pareigos motyvuoti neįvykdymu
Šalių argumentai
Penktojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamo sprendimo 243–271 punktuose padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad dėl tokių tarpinių cheminių medžiagų, kaip bisfenolis A, nėra įtvirtinta jokių nustatymo pagal REACH reglamento 57 ir 59 straipsnius išimčių, nes šios nuostatos susijusios tik su cheminei medžiagai būdingomis savybėmis, o ne su jos naudojimu, ir kad ECHA sprendimas įtraukti bisfenolį A į kandidatinį cheminių medžiagų sąrašą nėra neproporcingas.
Šiuo klausimu nurodydama 2017 m. spalio 25 d. Sprendimą PPG ir SNF / ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
,
punktas) apeliantė visų pirma teigia, kad Bendrojo Teismo aiškinimas prieštarauja pažodiniam REACH reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punkto aiškinimui, pagal kurį šio reglamento VII antraštinė dalis netaikoma visoms tarpinėms cheminėms medžiagoms, nes jos yra laikinos ir pagal REACH reglamento 3 straipsnio 15 punktą turi būti paverstos kitomis cheminėmis medžiagomis.
Be to, jos teigimu, skundžiamo sprendimo 255 punkte Bendrasis Teismas savo aiškinimą grindė, be kita ko, būtinybe užtikrinti, kad tarpinėms cheminėms medžiagoms būtų taikoma labai didelį susirūpinimą keliančių cheminių medžiagų nustatymo procedūra. Vis dėlto REACH reglamento 7 straipsnio 2 dalyje ir 33 straipsnyje įtvirtinti reikalavimai nebuvo suformuluoti taip, kad apimtų tarpines chemines medžiagas. Šios nuostatos taikomos dėl to, kad daiktuose, pagamintuose iš cheminių medžiagų, yra šio reglamento 57 straipsnyje nurodytus kriterijus atitinkančių cheminių medžiagų. Taigi minėtos nuostatos nėra skirtos tarpinėms cheminėms medžiagoms, nes šios iš esmės turi būti paverstos kitomis cheminėmis medžiagomis taip, kad nebebūtų laikomos „esančiomis“.
Galiausiai apeliantė teigia, pirma, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 252 punkte nusprendė, kad vartojant sąvoką „tarpinė cheminė medžiaga“ nurodomi cheminės medžiagos naudojimo būdai, ir, antra, kad cheminės medžiagos naudojimo būdai neturi reikšmės ją nustatant kaip labai didelį susirūpinimą keliančią cheminę medžiagą. Jos teigimu, reikia atskirti sąvoką „tarpinės cheminės medžiagos naudojimas“, teisingai pavartotą ieškinyje, ir sąvoką „tarpinė cheminė medžiaga kaip naudojimo būdas“, ECHA nurodytą ir Bendrojo Teismo aiškintą skundžiamame sprendime bei ankstesniuose jo sprendimuose, kaip apimančią tam tikrą cheminės medžiagos naudojimo būdą.
Penktojo pagrindo antroje dalyje apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas neįvykdė pareigos motyvuoti, nes neatsakė į kelis ieškinyje dėl panaikinimo pateiktus argumentus, o tai yra kitokie argumentai nei pateiktieji byloje, kurioje priimtas skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo nurodytas 2017 m. spalio 25 d. Sprendimas PPG ir SNF / ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
).
Pirma, skundžiamo sprendimo 252 punkte Bendrojo Teismo padaryta išvada, kad „be kita ko, [REACH reglamento] 17 straipsnio 3 dalis ir 18 straipsnio 4 dalis apima tam tikrą cheminių medžiagų naudojimo būdą“, neatitinka apeliantės pastabų, pateiktų ieškinio dėl panaikinimo 144 punkte, susijusių su konkrečiomis šio reglamento nuostatomis dėl informacijos, kurią reikia pateikti registruojant tarpines chemines medžiagas.
Antra, Bendrasis Teismas taip pat neatsakė į ieškinio dėl panaikinimo 149 punkte pateiktus argumentus, kad sąvokos „tarpinė cheminė medžiaga“ teisiniam aiškinimui neturėtų daryti poveikio konkreti aplinkybė, kad REACH reglamento 17 ir 18 straipsniuose nustatyti reikalavimai dėl ribotos informacijos netaikytini monomerui, pavyzdžiui, kai bisfenolis A registruojamas kaip tarpinė cheminė medžiaga.
Apeliantė pažymi, kad, nepaisant visų minėtų argumentų, kuriais grindžiama išvada, kad tarpinėms cheminėms medžiagoms suteiktas specialus teisinis statusas pagal REACH reglamentą, ir jos neturėtų būti laikomos tiesiog „tam tikru cheminės medžiagos naudojimo būdu“, Bendrasis Teismas paprasčiausiai taikė Teisingumo Teismo išaiškinimą, pateiktą 2017 m. spalio 25 d. Sprendime PPG ir SNF / ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
).
Penktojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 258 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai klaidingai aiškino jos rašytines pastabas kaip susijusias su REACH reglamento 49 straipsniu.
Ieškinio dėl panaikinimo 148 punkte apeliantė pažymėjo, kad ne tik tarpinės cheminės medžiagos, pagamintos ir (arba) naudojamos griežtai kontroliuojamomis sąlygomis, gali būti registruojamos pateikus ribotą informaciją, bet ir pagal REACH reglamento 49 straipsnį cheminės medžiagos įvertinimas konkrečiai netaikomas gamybos vietoje izoliuotoms tarpinėms cheminėms medžiagoms, naudojamoms griežtai kontroliuojamomis sąlygomis.
Jos teigimu, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas klaidingai aiškino šį argumentą, tvirtindamas, kad REACH reglamento 49 straipsniu siekiama „visiškai kitokio tikslo“, nei nustatyti cheminę medžiagą pagal šio reglamento 57 straipsnį. Šiais Bendrojo Teismo motyvais neatsižvelgiama į tai, kad minėto reglamento 49 straipsnis taikomas konkrečiai tuo atveju, kai kompetentinga valstybės narės institucija mano, jog tam tikras pavojus yra lygiavertis susirūpinimo lygiui, kurį kelia to paties reglamento 57 straipsnio kriterijus atitinkančių cheminių medžiagų naudojimas. Taigi iš tokio paties žodžių junginio „lygiavertis susirūpinimo lygis“ ir aiškios nuorodos į REACH reglamento 57 straipsnį matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai siekė, kad gamybos vietoje izoliuotoms tarpinėms cheminėms medžiagoms būtų taikomas šio reglamento 49 straipsnis kaip rizikos valdymo procedūra, kuri yra kitokia nei numatytoji to reglamento antraštinėje dalyje „Autorizacija“.
ECHA, Vokietijos Federacinė Respublika ir
ClientEarth
nesutinka su apeliantės argumentais ir kartu su Prancūzijos Respublika teigia, kad penktasis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl penktojo pagrindo pirmos dalies pakanka pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 251–257 punktuose Bendrasis Teismas pagrįstai taikė 2017 m. spalio 25 d. Sprendimą PPG ir SNF / ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
), kiek tai susiję su REACH reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punkte numatytos išimties taikymo sritimi. Iš tiesų to sprendimo 63 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokia išimtis netaikoma REACH reglamento VII antraštinės dalies nuostatoms, reglamentuojančioms chemines medžiagas atsižvelgiant į joms būdingas savybes, ir patikslino, kad pagal šio reglamento 2 straipsnio 8 dalies b punktą nedraudžiama remiantis minėto reglamento 57 straipsnyje numatytais kriterijais nustatyti cheminės medžiagos kaip keliančios labai didelį susirūpinimą, net jeigu ji būtų naudojama tik kaip gamybos vietoje izoliuota ar gabenama izoliuota tarpinė cheminė medžiaga.
Taigi penktojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl šio pagrindo antros dalies primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, pareiga motyvuoti sprendimus, tenkanti Bendrajam Teismui pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį ir 53 straipsnio pirmą pastraipą, nereiškia, kad Bendrasis Teismas privalo pateikti išsamų atsakymą į kiekvieną bylos šalių nurodytą argumentą. Taigi motyvavimas gali būti numanomas, jeigu leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, kuo pagrįstas Bendrojo Teismo sprendimas, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę pagal pateiktą apeliacinį skundą (2020 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Groupe Canal + / Komisija,
C‑132/19 P
,
EU:C:2020:1007
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad skundžiamo sprendimo 251–257 punktuose Bendrojo Teismo pateikti motyvai atitinka šio Teisingumo Teismo sprendimo 144 punkte nurodytus reikalavimus, nes leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, kuo pagrįstas Bendrojo Teismo sprendimas, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę pagal apeliacinį skundą.
Vadinasi, šią antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl penktojo pagrindo trečios dalies, susijusios su skundžiamo sprendimo 258 punkte Bendrojo Teismo tariamai padaryta teisės klaida, pažymėtina, kad ši dalis grindžiama prielaida, jog pagal REACH reglamento 49 straipsnio nuostatas, taikomas gamybos vietoje izoliuotoms tarpinėms cheminėms medžiagoms, negalima taikyti šio reglamento 57 straipsnio tokioms cheminėms medžiagoms.
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 258 punkto, ši prielaida yra klaidinga. Iš tiesų REACH reglamento 49 straipsnyje numatyta tvarka susijusi su atveju, kai kyla pavojus dėl cheminių medžiagų kaip gamybos vietoje izoliuotų tarpinių cheminių medžiagų naudojimo griežtai kontroliuojamomis sąlygomis, ir tam, kad šis straipsnis būtų taikomas, nebūtina, kad šios cheminės medžiagos atitiktų šio reglamento 57 straipsnyje nustatytus kriterijus. Taigi šiuo 49 straipsniu, kaip nurodė Bendrasis Teismas, siekiama visiškai kitokio tikslo nei minėtu 57 straipsniu ir pirmuoju straipsniu visiškai neatmetama galimybė taikyti pastarąjį straipsnį, kai cheminei medžiagai būdingos savybės pateisina tai, kad ji galiausiai bus įtraukta į minėto reglamento XIV priedą.
REACH reglamento 49 straipsnyje pateikta nuoroda į šio reglamento 57 straipsnį neleidžia daryti kitokios išvados. Iš tiesų šia nuoroda siekiama nustatyti ne minėto 57 straipsnio išimtį, o tik pavojaus lygį, kurio reikalaujama, kad būtų galima taikyti minėtą 49 straipsnį, nes šis pavojus žmonių sveikatai ar aplinkai turi būti „lygiavertis pavojui, kylančiam naudojant chemines medžiagas, atitinkančias 57 straipsnyje nurodytus kriterijus“.
Vadinasi, penktojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Šiomis aplinkybėmis penktąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą, taigi reikia atmesti ir visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Šio reglamento 138 straipsnio 1 dalyje, taikomoje apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, nustatyta, kad iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad jeigu apeliacinį skundą pateikia ne įstojusi į bylą šalis pirmojoje instancijoje, iš šios šalies gali būti priteistos bylinėjimosi apeliaciniame procese išlaidos tik tuo atveju, jeigu ji dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje. Jeigu tokia šalis dalyvauja procese, Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Kadangi ECHA ir
ClientEarth
reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas, o
PlasticsEurope
pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.
Vokietijos Federacinė Respublika, įstojusi į bylą šalis pirmojoje instancijoje, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Prancūzijos Respublika, įstojusi į bylą šalis pirmojoje instancijoje, dalyvavo Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje dalyje, bet nereikalavo priteisti iš
PlasticsEurope
bylinėjimosi išlaidų, todėl padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
PlasticsEurope AISBL
, be savo pačios bylinėjimosi išlaidų, padengia Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) ir
ClientEarth
patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
Vokietijos Federacinė Respublika ir Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.