CELEX: 62017CJ0670
Apelācija
Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonds (ELVGF)
Virzības nodaļa
Finanšu atbalsta samazināšana
Regula (EK) Nr. 1260/1999
Darbības programma
Finanšu korekcijas
39. pants
Juridiskais pamats
Pārejas noteikumi

Ar apelācijas sūdzību Grieķijas Republika lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 19. septembra spriedumu Grieķija/Komisija (T‑327/15, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2017:631
), ar kuru šī tiesa noraidīja tās prasību atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2015) 1936
final
(2015. gada 25. marts) par finanšu korekciju piemērošanu ELVGF Virzības nodaļas finansējumam, kas piešķirts darbības programmai
CCI
2000GR061PO021 (Grieķija – Mērķis Nr. 1 – Lauku vides rekonstrukcija) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EK) Nr. 1260/1999
Padomes Regulas (EK) Nr. 1260/1999 (1999. gada 21. jūnijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (
OV 1999, L 161, 1. lpp.
), 39. pantā “Labojumi finansējumā” ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis pirmām kārtām ir atbildīgas par pārkāpumu izmeklēšanu, rīkojoties saskaņā ar faktiem par jebkurām nozīmīgām izmaiņām, kas ietekmē palīdzības īstenošanas un pārraudzības raksturu vai nosacījumus, kā arī rada vajadzību veikt finanšu korekciju.
Dalībvalsts veic vajadzīgo finanšu korekciju saistībā ar atsevišķiem vai sistemātiskiem pārkāpumiem. Korekcijas, ko veic dalībvalsts, izpaužas kā pilnīga vai daļēja Kopienas ieguldījuma atcelšana. Tādējādi atbrīvojušos Kopienas fondus dalībvalsts var atkārtoti izmantot attiecīgajai palīdzībai atbilstīgi kārtībai, kas jānosaka, ievērojot 53. panta 2. punktu.
2.   Ja pēc nepieciešamo pārbaužu pabeigšanas Komisija secina, ka:
a)
dalībvalsts nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar 1. [punktu];
vai
b)
darbība vai daļa no tās ne pilnībā, ne daļēji neattaisno fondu ieguldījumu;
vai
c)
vadības vai kontroles sistēmā ir nopietni trūkumi, kas var novest pie sistemātiskiem pārkāpumiem;
Komisija aptur attiecīgos starpposma maksājumus un, norādot iemeslus, pieprasa dalībvalstij sniegt paskaidrojumus un, kur tas ir nepieciešams, veikt korekcijas noteiktā laikposmā.
Ja dalībvalsts iebilst pret Komisijas apsvērumiem, Komisija uzaicina dalībvalsti uz noklausīšanos, kurā abu pušu sadarbībā, kas balstās uz partnerības principiem, cenšas panākt vienošanos attiecībā uz šiem apsvērumiem un no tiem izrietošajiem secinājumiem.
3.   Beidzoties Komisijas noteiktajam termiņam, ja nav panākta vienošanās un dalībvalsts nav veikusi korekcijas, kā arī ņemot vērā jebkādus dalībvalsts komentārus, trīs mēnešu laikā Komisija var nolemt:
a)
samazināt 32. panta 2. punktā minēto avansa maksājumu
vai
b)
veikt vajadzīgās finanšu korekcijas, pilnībā vai daļēji anulējot fondu ieguldījumu šai palīdzībai.
Komisija, lemjot par korekciju summu, saskaņā ar proporcionalitātes principu ņem vērā pārkāpuma vai izmaiņu veidu, kā arī dalībvalsts vadības vai kontroles sistēmā konstatēto trūkumu apmērus un to finansiālās sekas.
Ja tā nenolemj rīkoties atbilstoši a) vai b) apakšpunktam, starpposma maksājumu apturēšana tūlīt zaudē spēku.
4.   Jebkuru nepamatoti saņemtu un atlīdzināmu summu atmaksā Komisijai kopā ar procentiem par kavēto maksājumu.
5.   Šo pantu piemēro, neskarot 32. pantu.”
Regula (EK) Nr. 1290/2005
Padomes Regulas (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. jūnijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (
OV 2005, L 209, 1. lpp.
) 40. pantā “[Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF)] Virzības nodaļas izdevumi” ir paredzēts:
“1.   Vēlākais 2010. gada 31. decembrī Komisija atbrīvo no saistībām summas, kas paredzētas lauku attīstības pasākumu finansēšanai no ELVGF Virzības nodaļas atbilstīgi Komisijas lēmumam, kurš pieņemts laikposmā no 2000. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim, un par ko Komisijai līdz nobeiguma ziņojuma iesniegšanas termiņa beigām nav iesniegti palīdzības pasākumu slēgšanai vajadzīgie dokumenti, un šai sakarā dalībvalstis atmaksā nepamatoti saņemtās naudas summas. Palīdzības pasākumu slēgšanai vajadzīgie dokumenti ir izdevumu deklarācija, kas attiecas uz atlikuma maksājumu, nobeiguma ziņojums par īstenošanu un deklarācija, kas paredzēta 38. panta 1. punkta f) apakšpunktā [Regulā Nr. 1260/1999].
2.   Aprēķinot summu, ko atbrīvot no saistībām, kā paredzēts 1. punktā, neņem vērā summas, kas saistītas ar darbībām vai programmām, uz kurām attiecas tiesvedības procedūras vai administratīva pārsūdzība, kam saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem ir apturošs efekts.”
Regula (EK) Nr. 1083/2006
Padomes Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu [..] Nr. 1260/1999 (
OV 2006, L 210, 25. lpp.
), 1. panta “Priekšmets” pirmajā daļā ir noteikts:
“Šajā regulā ir paredzēti vispārīgi noteikumi, kas reglamentē Eiropas Reģionālās attīstības fondu (ERAF), Eiropas Sociālo fondu (ESF) (turpmāk – “struktūrfondi”) un Kohēzijas fondu, neskarot īpašus noteikumus, kas paredzēti [Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1080/2006 (2006. gada 5. jūlijs) par Eiropas Reģionālās attīstības fondu un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1783/1999 (
OV 2006, L 210, 1. lpp.
), Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1081/2006 (2006. gada 5. jūlijs) par Eiropas Sociālo fondu un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1784/1999 (
OV 2006, L 210, 12. lpp.
) un Padomes Regulā (EK) Nr. 1084/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1164/94 (
OV 2006, L 210, 79. lpp.
)].”
Regulas Nr. 1083/2006 105. pants “Pārejas noteikumi” ir formulēts šādi:
“1.   Šī regula neliedz turpināt vai grozīt – tostarp pilnīgi vai daļēji atcelt – atbalstu, ko līdzfinansē no struktūrfondiem, vai projektu, ko līdzfinansē no Kohēzijas fonda un ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [Padomes Regulu (EEK) Nr. 2052/88 (1988. gada 24. jūnijs) par struktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti, kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (
OV 1988, L 185, 9. lpp.
), Padomes Regulu (EEK) Nr. 4253/88 (1988. gada 19. decembris), ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai [..] Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju (
OV 1988, L 374, 1. lpp.
), Padomes Regulu (EK) Nr. 1164/94 (1994. gada 16. maijs) par Kohēzijas fonda izveidi (
OV 1994, L 130, 1. lpp.
) un Regulu [..] Nr. 1260/1999] vai jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus 2006. gada 31. decembrī piemēro minētajam atbalstam un kurus tādēļ pēc šā termiņa turpina piemērot minētajam atbalstam vai attiecīgajiem projektiem līdz to noslēgumam.
2.   Pieņemot lēmumu par darbības programmām, Komisija ņem vērā jebkādu palīdzību, ko līdzfinansē struktūrfondi, vai jebkādu tādu Kohēzijas fonda līdzfinansētu projektu, ko Padome vai Komisija apstiprinājusi pirms šīs regulas stāšanās spēkā un kam ir finansiālas sekas laikposmā, uz ko attiecas šīs darbības programmas.
3.   Atkāpjoties no [Regulas Nr. 1260/1999] 31. panta 2. punkta, 32. panta 4. punkta un 37. panta 1. punkta, attiecībā uz daļējām naudas summām, par kurām ir radušās saistības atbilstīgi atbalstam, ko līdzfinansē ERAF vai ESF un ko Komisija ir apstiprinājusi laikposmā no 2000. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim, un par kuru 15 mēnešos pēc izdevumu atbilstības beigu termiņa, kas noteikts lēmumā par atbalsta piešķiršanu no fondiem, Komisijai nav nosūtīta apstiprināta faktiski veikto izdevumu deklarācija, noslēguma īstenošanas ziņojums un minētās regulas 38. panta 1. punkta f) apakšpunktā minētā deklarācija, Komisija ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc minētā termiņa beigām automātiski atceļ saistības, prasot atmaksāt nepamatoti izmaksātās summas.
Aprēķinot summu, uz ko attiecas automātiska saistību atcelšana, neņem vērā summas saistībā ar darbībām vai programmām, kuras ir apturētas sakarā ar tiesvedību vai administratīvu pārsūdzēšanu, kam ir apturoša iedarbība.”
Regulas Nr. 1083/2006 107. pantā “Atcelšana” ir noteikts:
“Neskarot šīs regulas 105. panta 1. punktu, ar šo [Regula Nr. 1260/1999] tiek atcelta no 2007. gada 1. janvāra.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu.”
Regula (ES) Nr. 1303/2013
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Regulu Nr. 1083/2006 (
OV 2013, L 347, 320. lpp.
), 152. pantā “Pārejas noteikumi” ir noteikts:
“1.   Šī regula neliedz ne turpināt sniegt, ne grozīt – tostarp pilnīgi vai daļēji atcelt – palīdzību, ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [Regulu Nr. 1083/2006] vai uz jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus minētajai palīdzībai piemēro 2013. gada 31. decembrī. Minēto regulu [vai] šādus citus piemērojamos tiesību aktus tādēļ pēc 2013. gada 31. decembra minētajam atbalstam vai attiecīgajām darbībām turpina piemērot līdz to noslēgumam. Šā punkta nolūkos palīdzība attiecas uz darbības programmām un lieliem projektiem.
2.   Pieteikumi palīdzības saņemšanai, kas iesniegti vai apstiprināti saskaņā ar [Regulu Nr. 1083/2006], paliek spēkā.
3.   Ja kāda dalībvalsts izmanto 123. panta 3. punktā noteikto iespēju, tā var Komisijai iesniegt pieprasījumu, lai, atkāpjoties no 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta [Regulā Nr. 1083/2006], vadošā iestāde pildītu sertifikācijas iestādes funkcijas attiecībā uz tām darbības programmām, ko īsteno, pamatojoties uz [Regulu Nr. 1083/2006]. Pieprasījumam pievieno revīzijas iestādes veiktu novērtējumu. Ja Komisija, pamatojoties uz revīzijas iestādes sniegto informāciju un uz pašas veiktajām revīzijām, ir pārliecinājusies, ka minēto darbības programmu pārvaldības un kontroles sistēmas darbojas efektīvi un ka to darbību neietekmēs tas, ka vadošā iestāde pilda sertifikācijas iestādes funkcijas, tā divos mēnešos pēc pieprasījuma saņemšanas informē attiecīgo dalībvalsti par savu piekrišanu.”
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētais lēmums
Tiesvedības priekšvēsturi, kas ietverta pārsūdzētā sprieduma 1.–15. punktā, šīs tiesvedības nolūkiem īsumā var izklāstīt šādi.
Grieķijas iestādes ar 2011. gada 31. marta vēstuli atbilstoši Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta f) apakšpunktam iesniedza Komisijai darbības programmas
CCI
2000GR061PO021 (Grieķija – Mērķis Nr. 1 – Lauku vides rekonstrukcija) (turpmāk tekstā – “attiecīgā darbības programma”) noslēguma deklarāciju laikposmam no 2000. līdz 2006. gadam. Šai deklarācijai, kurā ir norādīts, ka Grieķijas Republikai pienākas Eiropas Savienības finansējums, tostarp bija pievienots šīs regulas 37. pantā paredzētais nobeiguma ziņojums par attiecīgās darbības programmas izpildi.
Ar 2011. gada 2. augusta vēstuli Komisija aicināja Grieķijas iestādes desmit dienu laikā sniegt papildu informāciju saistībā ar attiecīgās darbības programmas noslēguma deklarāciju un informēja tās, ka pēc minētās deklarācijas satura novērtēšanas tā var uzsākt Regulas Nr. 1260/1999 39. pantā paredzēto procedūru. Šīs iestādes sniedza prasīto informāciju 2011. gada 5. augusta vēstulē.
Ar 2012. gada 24. maija vēstuli Komisija informēja Grieķijas iestādes, ka attiecīgās darbības programmas nobeiguma ziņojums par izpildi ir pieņemts.
2013. gada 3. janvārī Komisija aicināja Grieķijas iestādes divu mēnešu laikā norādīt, vai tās piekrīt finanšu korekcijas par kopējo summu 94465089,65 EUR, kura atbilst starpībai starp maksājumiem, kas veikti no ELVGF, un ieguldījumu summu, kura no šī fonda maksājama saskaņā ar attiecīgo darbības programmu, piemērošanai. Šī iestāde piebilda, ka, ja šajā termiņā netiks panākta vienošanās, tā turpinās pārbaudīt Grieķijas iestāžu izdevumu atbilstību un varētu piemērot finanšu korekcijas, kuru summa, kas tiek aprēķināta, pamatojoties uz visiem minēto iestāžu iesniegtajiem datiem, neņemot vērā korekcijas, par kurām Grieķijas iestādes jau ir pieņēmušas lēmumu, varētu sasniegt 211582686,65 EUR.
Ar 2013. gada 5. marta vēstuli Grieķijas iestādes informēja Komisiju, ka nepiekrīt iepriekšējā punktā minētajām summām, jo tās jau esot veikušas atbilstošus kontroles un korektīvos pasākumus, un tāpēc jebkāda papildu finanšu korekcija nozīmētu divkāršas korekcijas piemērošanu. Tāpat tās precizēja, ka finanšu korekciju kopējā summa, ko tās bija piemērojušas attiecībā uz visu darbības programmu, bija 143206588,48 EUR, kas atbilda Savienības finansējumam 108308798,38 EUR apmērā.
Ar 2013. gada 8. marta vēstuli Grieķijas iestādes atkārtoti apliecināja, ka ir veikušas atbilstošus korektīvos pasākumus visās jomās, kurās tika konstatēti pārkāpumi.
2013. gada 17. jūlijā – pēc ieguldījumu summas, kas maksājama no ELVGF par attiecīgo darbības programmu, pārskatīšanas – Komisija aicināja Grieķijas iestādes divu mēnešu laikā norādīt, vai tās piekrīt finanšu korekcijas par kopējo summu 30472624,09 EUR, kura atbilst starpībai starp maksājumiem, kas veikti no ELVGF, un minēto ieguldījumu summu, piemērošanai. Turklāt tā norādīja, ka, ja šajā termiņā vienošanās ar Grieķijas iestādēm netiks panākta, tā turpinās pārbaudīt šo iestāžu izdevumu atbilstību un varētu piemērot finanšu korekcijas, kuru summa, kas tiek aprēķināta, pamatojoties uz visiem minēto iestāžu iesniegtajiem datiem, neņemot vērā korekcijas, par kurām šīs pašas iestādes jau ir pieņēmušas lēmumu, varētu sasniegt 116487848,75 EUR.
Ar 2013. gada 19. septembra vēstuli Grieķijas iestādes vēlreiz apstrīdēja šīs summas. Turklāt 2014. gada 13. un 14. janvārī tās iesniedza Komisijai papildu informāciju, ko tā bija pieprasījusi Grieķijas iestādēm 2013. gada 13. septembrī.
2014. gada 27. maijā Komisijas telpās notika uzklausīšana, un 2014. gada 20. jūnijā Grieķijas iestādes sniedza papildu informāciju.
Ar 2014. gada 11. jūlija vēstuli Komisija nosūtīja Grieķijas iestādēm 2014. gada 27. maija uzklausīšanas protokolu un pieprasīja, lai tās divu mēnešu laikā sniegtu jaunu papildu informāciju. 2014. gada 5. septembrī Komisija šo termiņu pagarināja. Grieķijas iestādes sniedza prasīto informāciju 2014. gada 26. septembrī.
Ar 2015. gada 13. februāra vēstuli Komisija darīja zināmu Grieķijas iestādēm savu galīgo nostāju par finansiālajām sekām, kuras izriet no šo iestāžu iesniegto dokumentu pārbaudes, proti, summas72 105592,41 EUR apmērā izslēgšanu no Savienības finansējuma, kas attiecināms uz ELVGF.
Komisija ar apstrīdēto lēmumu izslēdza no Savienības finansējuma atsevišķus Grieķijas Republikas izdevumus, ko tā bija attiecinājusi uz ELVGF Virzības nodaļu laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam, 72105592,41 EUR apmērā.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 2. jūnijā, Grieķijas Republika cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, šīs prasības pamatojumam izvirzot četrus pamatus, kas attiecas, pirmkārt, uz apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata neesamību, otrkārt, uz Komisijas kompetences pieņemt minēto lēmumu neesamību
ratione temporis
un būtisku procedūras noteikumu, tiesību tikt uzklausītam un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, treškārt, uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu, un, ceturtkārt, uz principa
ne bis in idem
un samērīguma principa pārkāpumu.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja šos pamatus, tādējādi pilnībā noraidot Grieķijas Republikas celto prasību.
Konkrēti attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu par apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata neesamību, pamatojoties uz to, ka Regulas Nr. 1260/1999 39. pants tika atcelts pirms šī lēmuma pieņemšanas, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 23.–34. punktā it īpaši norādīja:
“23.   No 2007. gada 1. janvāra ar Regulu Nr. 1083/2006 saskaņā ar tās 107. panta 1. punktu ir atcelta Regula Nr. 1260/1999. Atbilstoši Regulas Nr. 1083/2006 1. panta 1. punktam šī regula attiecas uz [ERAF], [ESF] un Kohēzijas fondu. Tomēr, kā izriet no šīs regulas 6. apsvēruma, instrumenti, kuri nodrošina atbalstu lauku attīstībai – proti, [Eiropas Lauksaimniecības Fonds lauku attīstībai (ELFLA)], kas aizstāja ELVGF Virzības nodaļu, un zivsaimniecības nozarei, proti, Eiropas Zivsaimniecības fonds (EZF), būtu jāintegrē kopējās lauksaimniecības politikas un kopējās zivsaimniecības politikas instrumentos un jākoordinē ar kohēzijas politikas instrumentiem. Šajā ziņā ar Regulu Nr. 1290/2005, kā izriet no tās 1. apsvēruma un 1. panta, tika izveidoti divi Eiropas lauksaimniecības fondi, proti, Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF), kas līdztekus citiem pasākumiem finansē tirgus pasākumus, un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA), kas ir paredzēts lauku attīstības programmu finansēšanai.
24   Tomēr Regulas Nr. 1083/2006 105. panta “Pārejas noteikumi” 1. punktā ir noteikts, ka “šī regula neliedz turpināt vai grozīt – tostarp pilnīgi vai daļēji atcelt – atbalstu, ko līdzfinansē no struktūrfondiem, vai projektu, ko līdzfinansē no Kohēzijas fonda un ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [..] [Regulu] Nr. 1260/1999 vai jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus 2006. gada 31. decembrī piemēro minētajam atbalstam un kurus tādēļ pēc šā termiņa turpina piemērot minētajam atbalstam vai attiecīgajiem projektiem līdz to noslēgumam”.
25   Turklāt Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punktā ir paredzēts, ka, “pieņemot lēmumu par darbības programmām, Komisija ņem vērā jebkādu palīdzību, ko līdzfinansē struktūrfondi, vai jebkādu tādu Kohēzijas fonda līdzfinansētu projektu, ko Padome vai Komisija apstiprinājusi pirms šīs regulas stāšanās spēkā un kam ir finansiālas sekas laikposmā, uz ko attiecas šīs darbības programmas”.
26   No tā izriet, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punkta mērķis ir noteikt pārejas režīmu attiecībā uz struktūrfondiem, kas tika apstiprināti, pamatojoties uz Savienības tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā līdz 2006. gada 31. decembrim, bet kas pastāv vēl pēc šī datuma un tiek slēgti tikai vēlāk (spriedums, 2016. gada 21. septembris, Komisija/Spānija,
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
,
94.
punkts).
27   Citiem vārdiem sakot, Regula Nr. 1260/1999 tika atcelta ar Regulu Nr. 1083/2006, taču atbilstoši šīs regulas 105. panta 1. punktam un 107. panta 1. punktam Regula Nr. 1260/1999 joprojām ir piemērojama iepriekšējām darbības programmām (spriedums, 2011. gada 22. septembris, Spānija/Komisija,
T‑67/10
, nav publicēts,
EU:T:2011:518
,
6.
punkts).
28   Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punktā paredzētais pārejas režīms attiecas uz materiālo tiesību normām, kas piemērojamas iepriekšējām darbības programmām, kā tas izriet arī no minētajā pantā izmantotajiem jēdzieniem “atbalsts” un “projekts”, kā arī no šī panta 2. un 3. punkta satura. Šis pārejas režīms turpretī neattiecas uz procesuāla rakstura normām atbilstoši principam, saskaņā ar kuru procesuālās normas ir piemērojamas nekavējoties (spriedums, 2016. gada 21. septembris, Komisija/Spānija,
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
,
92.
un
95.
punkts).
[..]
34   No tā izriet, ka ar Regulu Nr. 1083/2006 saskaņā ar tās 105. panta 1. punktu ir atstāti spēkā Regulas Nr. 1260/1999 39. panta materiālo tiesību noteikumi, proti, tie, kuros ir noteikts attiecīgais dalībvalsts un Komisijas uzdevums un izklāstītas to savstarpējās tiesības un pienākumi saistībā ar procedūru, kas piemērojama, ja ELVGF palīdzības finanšu kontrolē ir konstatēts pārkāpums.”
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
Grieķijas Republika lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt apstrīdēto lēmumu atbilstoši prasījumiem pirmajā instancē, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.
Komisija lūdz Tiesu:
–
apelācijas sūdzību noraidīt, un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības pamatojumam Grieķijas Republika izvirza piecus pamatus, kas attiecas, pirmkārt, uz Regulas Nr. 1083/2006 un Regulas Nr. 1303/2013 pārejas noteikumu, tos aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 1290/2005 tiesību normām, kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kļūdu tiesību piemērošanā, kā arī pārsūdzētā sprieduma nepietiekamu un kļūdainu pamatojumu, otrkārt, uz Regulas Nr. 1260/1999 39. panta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kā arī pārsūdzētā sprieduma pretrunīgu un nepietiekamu pamatojumu, treškārt, uz Regulas Nr. 1303/2013 144. un 145. panta kļūdainu interpretāciju un nepareizu piemērošanu, kā arī pārsūdzētā sprieduma pretrunīgu un nepietiekamu pamatojumu, ceturtkārt, uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu kļūdainu interpretāciju un piemērošanu un, piektkārt, uz Vispārējās tiesas nepietiekamo pamatojumu iebildumu par piemērotās finanšu korekcijas nesamērīgumu noraidīšanai.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Grieķijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir atzinusi, ka Regulas Nr. 1260/1999 39. pants ir pareizs apstrīdētā lēmuma juridiskais pamats. Šajā ziņā tā būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 25.–28. un 34. punktā uzskatot, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktā paredzētais izņēmums ietver ELVGF Virzības nodaļas darbības programmas, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Pretēji tam, kas apgalvots pārsūdzētajā spriedumā, pārejas režīms attiecībā uz struktūrfondiem, kas ir noteikti Regulas Nr. 1083/2006 1. panta pirmajā daļā, esot ieviests vienīgi ar šīs regulas 105. panta 1. punktu, nevis ar tās 105. panta 2. punktu. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, pārsūdzētā sprieduma 25. un 28. punktā norādot uz minētās regulas 105. panta 2. punktu un minētā sprieduma 26. un 27. punktā to piemērojot, lai izdarītu īpašu secinājumu par ELVGF Virzības nodaļas darbības programmām. Šis fonds, uz ko attiecas Regula Nr. 1290/2005, esot izslēgts no Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkta piemērošanas jomas. Izņēmums, kas ir paredzēts minētās regulas 107. pantā, esot jāinterpretē šauri, un tas attiecoties tikai uz minētās regulas 105. panta 1. punkta, nevis šīs pašas regulas 105. panta 2. punkta noteikumiem. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 26. punktā, kurā ir norādīts Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punkts, esot grozīts 2016. gada 21. septembra sprieduma Komisija/Spānija (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) 94. punkts, kurā ir atsauce uz šīs regulas 105. panta 1. punktu.
Ņemot vērā, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 3. punktā paredzētais pasākums attiecībā uz ELVGF Virzības nodaļas izdevumiem ir īpaši iekļauts Regulas Nr. 1290/2005 40. pantā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 28. punktā esot izdarījusi kļūdaini uz Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 3. punktu balstītu secinājumu.
Savienības likumdevējs, Regulā Nr. 1290/2005 atrisinot konkrētus lauksaimniecības nozares fondu jautājumus, kā izrietot no Regulas Nr. 1083/2006 nosaukuma, esot pilnībā atcēlis Regulu Nr. 1260/1999. Tādēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 23. un 34. punktā esot kļūdaini izdarījusi pretēju secinājumu.
Komisijas skatījumā pirmais pamats nav pamatots.
Vispārējā tiesa esot pamatoti atzinusi, ka 2000.–2006. gada plānošanas laikposmā ELVGF esot bijis iekļauts struktūrfondos. Tādēļ ELVGF Virzības nodaļai esot tāds pats raksturs kā struktūrfondiem un tā piederot pie tās pašas saimes, pie kuras pieder struktūrfondi. Tomēr Regula Nr. 1083/2006 esot piemērojama vienīgi ERAF, ESF un Kohēzijas fondam, kurpretim ELFLA, kas aizstāja ELVGF Virzības nodaļu, esot iekļauts kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanas mehānismos.
Tādēļ Vispārējā tiesa esot pareizi no Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkta skaidrā formulējuma secinājusi, ka, lai gan Regula Nr. 1260/1999 ir atcelta ar Regulu Nr. 1083/2006, saskaņā ar Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktu pirmā minētā joprojām ir piemērojama iepriekšējām darbības programmām.
Tiesas vērtējums
Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā Grieķijas Republika būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini apstiprinājusi, ka Regulas Nr. 1260/1999 39. pants varēja tikt izmantots kā apstrīdētā lēmuma juridiskais pamats.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1083/2006 107. panta 1. punktu Regula Nr. 1260/1999 ir atcelta no 2007. gada 1. janvāra. Tādējādi apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā to būtu varēts pamatot ar Regulas Nr. 1260/1999 39. pantu tikai tad, ja šī panta piemērošana būtu bijusi pagarināta saskaņā ar īpašiem noteikumiem.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 38. punktā ir izklāstījusi, ka Regulas Nr. 1260/1999 39. pants atbilstoši Regulai Nr. 1083/2006 ir atstāts spēkā līdz 2013. gada 31. decembrim attiecībā uz darbības programmām laikposmam no 2000. līdz 2006. gadam un vēlreiz atbilstoši Regulai Nr. 1303/2013 atstāts spēkā no 2014. gada 1. janvāra attiecībā uz šīm pašām programmām.
Proti, tā kā Regula Nr. 1083/2006, kuras 105. panta 1. punktā bija paredzēts pagarināt Regulas Nr. 1260/1999 piemērošanu, pati ir atcelta no 2014. gada 1. janvāra, iespēja pamatot apstrīdēto lēmumu ar Regulas Nr. 1260/1999 39. pantu bija balstīta uz Regulas Nr. 1303/2013 152. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 1083/2006 piemērošanas pagarināšana bija atkarīga no tā, vai pastāv “palīdzība, ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [Regulu Nr. 1083/2006] vai uz jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus minētajai palīdzībai piemēro 2013. gada 31. decembrī”.
Tomēr ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktā ir paredzēts pagarināt Regulas Nr. 1260/1999 piemērošanu tikai attiecībā uz “atbalstu, ko līdzfinansē no struktūrfondiem, vai projektu, ko līdzfinansē no Kohēzijas fonda”.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka ELVGF Virzības nodaļa neietilpst ne struktūrfondos, kas definēti Regulas Nr. 1083/2006 1. pantā, kā ERAF un ESF, ne Kohēzijas fondā.
Tomēr Vispārēja tiesa ir uzskatījusi, ka šīs regulas 105. panta 1. punkts var tikt piemērots darbības programmām, kuras līdzfinansē ELVGF Virzības nodaļa un kuras attiecas uz laikposmu no 2000. līdz 2006. gadam.
Taču Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkta piemērošana darbības programmām, kuras līdzfinansē ELVGF Virzības nodaļa un kuras attiecas uz laikposmu no 2000. līdz 2006. gadam, neizriet ne no šīs tiesību normas formulējuma, ne no šīs pašas regulas 105. panta 2. punkta, ne arī no 2016. gada 21. septembra sprieduma Komisija/Spānija (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
).
Pirmkārt, kā secinājumu 36. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, argumentācija, ko Vispārējā tiesa ir sniegusi pārsūdzētā sprieduma 25. un 26. punktā par Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punktu, nevar ietekmēt ne struktūrfondu definīciju, kas minēta Regulas Nr. 1083/2006 1. pantā, ne attiecīgi šīs regulas 105. panta 1. punkta piemērošanas jomas robežas.
Otrkārt, Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 2. punktā ir atsauce uz “struktūrfondiem” un “Kohēzijas fondu”, nemainot to definīciju, kas ietverta Regulas Nr. 1083/2006 1. pantā.
Treškārt, attiecībā uz 2016. gada 21. septembra spriedumu Komisija/Spānija (
C‑140/15 P
,
EU:C:2016:708
) ir skaidrs, ka tajā ir runa tikai par Kohēzijas fondu, kas, atšķirībā no ELVGF Virzības nodaļas, noteikti ietilpst Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkta piemērošanas jomā.
Tādējādi, piemērojot Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktu paplašināti, to attiecinot uz darbības programmām, ko līdzfinansē ELVGF Virzības nodaļa, un līdz ar to uzskatot, ka Komisija apstrīdēto lēmumu pamatoti varēja balstīt uz Regulas Nr. 1260/1999 39. pantu attiecībā uz laikposmu no 2000. līdz 2006. gadam, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
No tā izriet, ka pirmais pamats ir jāapmierina un pārsūdzētais lēmums ir jāatceļ, un pārējie apelācijas sūdzības pamati nav jāizvērtē.
Par prasību Vispārējā tiesā
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
Šajā lietā tas tā ir. Līdz ar to ir jāizvērtē Grieķijas Republikas celtā prasība atcelt apstrīdēto lēmumu.
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar pirmā pamata pirmo daļu, kas izvirzīts Vispārējā tiesā, Grieķijas Republika būtībā apgalvo, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkts nav piemērojams ELVGF Virzības nodaļas finansējumam laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam. Tādējādi apstrīdētais lēmums nevarot tikt pamatots ar Regulas Nr. 1260/1999 39. pantu, tam neesot juridiskā pamata un tāpēc tas esot jāatceļ.
Komisija būtībā atbild, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktā ir skaidri paredzēts, ka, pamatojoties uz Regulu Nr. 1260/1999, apstiprināto finansējumu – “tostarp [tā atcelšanu]” – Regula Nr. 1083/2006 neskar “līdz [tā] noslēgumam”. Tādējādi šī tiesību norma attiecoties uz visa veida finansējumu, kas piešķirts, pamatojoties uz Regulu Nr. 1260/1999.
Turklāt, ciktāl minētā tiesību norma attiecas uz režīmu, kas piemērojams saskaņā ar Regulu Nr. 1260/1999, tai noteikti būtu jāattiecas uz visām programmām, kuras ir apstiprinātas saskaņā ar šo režīmu, saglabājot nemainīgu to juridisko pamatu un tiesisko regulējumu līdz to noslēgumam. Tādējādi Komisijas skatījumā ELVGF Virzības nodaļa, lai tā varētu saglabāt savu sākotnējo tiesisko regulējumu, “raugoties gan no sistēmiskā, gan no teleoloģiskā viedokļa”, būtu bijusi jāiekļauj grupā, kurā ietilpst struktūrfondi un Kohēzijas fonds.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai gan uz tiesisko stāvokli, kas ir radies un pilnībā iegūts agrākā likuma darbības laikā, principā turpina attiekties šis likums, likumdevējam ir tiesības tam noteikt citādu regulējumu, tostarp pieņemot pārejas noteikumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 7. novembris, Gemeinde Altrip u.c.,
C‑72/12
,
EU:C:2013:712
,
22.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Pārejas noteikumi tomēr ir interpretējami šauri (spriedums, 2010. gada 2. septembris, Kirin Amgen,
C‑66/09
,
EU:C:2010:484
,
33.
punkts).
Šajā gadījumā Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkta tekstā tostarp ir paredzēta atbalsta, kas tiek līdzfinansēts no struktūrfondiem, vai projekta, kas tiek līdzfinansēts no Kohēzijas fonda, atcelšana. Kā izriet no šī sprieduma 38. punkta, šajos fondos ELVGF Virzības nodaļa neietilpst.
Atbilstoši Tiesas judikatūrai saskaņā ar tiesiskās drošības principā ietverto prasību tiesību aktam ir jādod attiecīgajām personām iespēja precīzi apzināties tām ar šo regulējumu uzlikto pienākumu apjomu, it īpaši, ja pastāv finansiālu seku risks (spriedums, 2018. gada 6. septembris, Čehijas Republika/Komisija,
C‑4/17 P
,
EU:C:2018:678
,
58.
punkts).
Taču Komisijas argumentācija, saskaņā ar kuru jēdziens “struktūrfondi”, kas izmantots Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktā, būtu jādefinē, ņemot vērā nevis šīs regulas 1. pantu, bet gan Regulas Nr. 1260/1999 noteikumus, un tādējādi šis jēdziens jāattiecina arī uz ELVGF Virzības nodaļu, dalībvalstij, kuru skar finanšu korekcija, nozīmētu likt piemērot finansiālas sekas, kuras no Regulas Nr. 1083/2006 teksta nav izsecināmas.
Savienības tiesību autonomie jēdzieni ir jāinterpretē, ņemot vērā tiesiskā regulējuma, kurā tie izmantoti, kontekstu un tā mērķus (spriedums, 2018. gada 15. novembris, BTA Baltic Insurance Company,
C‑648/17
,
EU:C:2018:917
,
31.
punkts), tāpēc ir jāuzskata, ka, tā kā Regulas Nr. 1083/2006 105. pantā nav tiešas norādes uz to, ka “struktūrfondu” definīcija Regulā Nr. 1260/1999 ir plašāka nekā Regulā Nr. 1083/2006, tas vien, ka šajā tiesību normā ir paredzēti “pārejas noteikumi”, kā minēts tās nosaukumā, nenozīmē – pretēji tam, ko apgalvo Komisija –, ka tajā izmantotajiem jēdzieniem nebūtu piemērojama definīcija, kas tiem ir noteikta Regulā Nr. 1083/2006, kurā tie ietilpst.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāsecina, ka Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punkts nav piemērojams ELVGF Virzības nodaļas finansējumam laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam. Tādējādi, tā kā apstrīdētais lēmums nevar tikt pamatots ar Regulas Nr. 1260/1999 39. pantu, tam nav juridiskā pamata, un tāpēc tas ir jāatceļ, neizvērtējot ne pirmā pamata otro daļu, ne arī pārējos Grieķijas Republikas Vispārējā tiesā izvirzītos pamatus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Šī reglamenta 138. panta 1. punktā, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Grieķijas Republikai spriedums apelācijas tiesvedībā ir labvēlīgs un Vispārējā tiesā celtā prasība tiek apmierināta, saskaņā ar Grieķijas Republikas prasījumiem Komisijai ir jāpiespriež segt savus un atlīdzināt Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumus, kas attiecas gan uz tiesvedību pirmajā instancē, gan uz apelācijas tiesvedību.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 19. septembra spriedumu Grieķija/Komisija (
T‑327/15
, nav publicēts,
EU:T:2017:631
).

2)
Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2015) 1936
final
(2015. gada 25. marts) par finanšu korekciju piemērošanu ELVGF Virzības nodaļas finansējumam, kas piešķirts darbības programmai
CCI
2000GR061PO021 (Grieķija – Mērķis Nr. 1 – Lauku vides rekonstrukcija).

3)
Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.