CELEX: 62020CJ0470
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Valstybės pagalba
Parama atsinaujinančiųjų išteklių energijai
2014-2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gairės
Pagalbos, kurios paprašyta jau pradėjus su atitinkamu projektu susijusius darbus, skatinamasis poveikis
SESV 108 straipsnio 3 dalis
Pareiga pranešti
Pareigos pranešti pažeidimo pasekmės

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies, 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (
OL L 248, 2015, p. 9
), 1 straipsnio c punkto ir 2014–2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gairių (
OL C 200, 2014, p. 1
; toliau – 2014 m. gairės) 50 punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant du ginčus: pirma, tarp
AS Veejaam
ir
AS Elering
– Estijos institucijos, atsakingos už pagalbos atsinaujinančiajai energijai teikimą, ir, antra, tarp
OÜ Espo
ir
Elering
dėl šių bendrovių gautos pagalbos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas 2015/1589
Reglamento Nr. 2015/1589 1 straipsnio b ir c punktuose nustatyta:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
b)
esama pagalba:
i)
nedarant poveikio [Akto dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (
OL C 241, 1994, p. 21
ir
OL L 1, 1995, p. 1
] 144 ir 172 straipsniams, [Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga (
OL L 236, 2003, p. 33
)] IV priedo 3 punktui ir priedėliui, [Akto dėl Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (
OL L 157, 2005, p. 203
)] V priedo 2 punktui ir 3 punkto b papunkčiui bei priedėliui ir [Akto dėl Kroatijos Respublikos stojimo sąlygų ir Europos Sąjungos sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo bei Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties pritaikomųjų pataisų (
OL L 112, 2012, p. 21
)] IV priedo 2 punktui ir 3 punkto b papunkčiui bei priedėliui, visa pagalba, kuri buvo iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse, t. y. pagalbos schemos ir individuali pagalba, kuri buvo skiriama iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse ir tebėra taikoma po jo;
ii)
patvirtinta pagalba, t. y. [Europos] Komisijos arba [Europos Sąjungos] Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos ir individuali pagalba;
iii)
pagalba, kuri laikoma patvirtinta pagal [1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (
OL L 83, 1999, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339)] 4 straipsnio 6 dalį arba šio reglamento 4 straipsnio 6 dalį arba prieš [Reglamento Nr. 659/1999] priėmimą, bet pagal jame nustatytą tvarką;
<…>
c)
nauja pagalba – visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus;
<…>“
2014 m. gairės
2014 m. gairių 49–52 punktuose nustatyta:
„(49) Pagalba aplinkos apsaugai ir energetikai gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka tik tuo atveju, jei ji turi skatinamąjį poveikį. Skatinamasis poveikis pasireiškia, kai pagalba skatina pagalbos gavėją keisti savo elgesį ir gerinti aplinkos apsaugą arba gerinti saugios, įperkamos ir tvarios energijos rinkos veikimą, t. y. elgtis kitaip, nei jis elgtųsi be pagalbos. Pagalba negali būti subsidijuojamos veiklos išlaidos, kurias įmonė ir taip būtų patyrusi, ir negali būti kompensuojama įprasta ekonominės veiklos verslo rizika.
(50) Komisijos nuomone, pagalba nedaro skatinamojo poveikio jos gavėjui visais atvejais, kai su projektu susijusius darbus pagalbos gavėjas jau buvo pradėjęs prieš pateikdamas paraišką gauti pagalbą nacionalinėms valdžios institucijoms. Kai pagalbos gavėjas pradeda įgyvendinti projektą prieš pateikdamas paraišką gauti pagalbą, bet kokia tam projektui suteikta pagalba nebus laikoma suderinama su vidaus rinka.
(51) Valstybės narės turi nustatyti ir naudoti pagalbos paraiškos formą. Į paraiškos formą įtraukiama bent ši informacija: pareiškėjo pavadinimas ir įmonės dydis, projekto aprašas, įskaitant jo vietą ir pradžios bei pabaigos datas, jam įgyvendinti reikalingos pagalbos sumą ir tinkamas finansuoti išlaidas. Paraiškos formoje gavėjai turi apibūdinti padėtį, kuri susiklostytų be pagalbos, t. y. vadinamąjį priešingos padėties scenarijų arba alternatyvų scenarijų ar projektą. <…>
(52) Gavusi paraiškos formą pagalbą teikianti institucija privalo patikrinti, ar priešingos padėties scenarijus yra įtikinamas, ir patvirtinti, kad pagalba turi reikiamą skatinamąjį poveikį. Priešingos padėties scenarijus laikomas įtikinamu, jei jis tikroviškas ir susijęs su sprendimo priėmimo veiksniais, vyraujančiais tuo metu, kai pagalbos gavėjas priima sprendimą dėl investicijos. <…>“
2014 m. ir 2017 m. sprendimai
2014 m. spalio 28 d. Sprendime dėl pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių elektros energijai ir efektyviai kogeneracijai sistemos (valstybės pagalba SA.36023) (
OL C 44, 2015, p. 2
; toliau – 2014 m. sprendimas) Komisija konstatavo, kad nors Estijos pagalbos schema pažeidžiama SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta pareiga, ji atitinka Bendrijos rekomendacijose dėl valstybės pagalbos aplinkos apsaugai (
OL C 37, 2001, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 76), Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai Bendrijos gairėse (
OL C 82, 2008, p. 1
) ir 2014 m. gairėse numatytas sąlygas, todėl minėta schema suderinama su SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu.
2017 m. gruodžio 6 d. sprendime dėl Estijos pagalbos atsinaujinantiesiems energijos šaltiniams ir kogeneracijai schemos pakeitimų (valstybės pagalba SA.47354) (
OL C 121, 2018, p. 7
; toliau – 2017 m. sprendimas) Komisija konstatavo, kad Estija įgyvendino pagalbos schemos, dėl kurios buvo priimtas 2014 m. sprendimas, pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, pakeitimus, ir nusprendė, kad dėl šių pakeitimų atsiradusi pagalbos schema yra suderinama su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
Estijos teisė
Elektrituruseadus
(Elektros energijos rinkos įstatymas; RT I 2015, 43, toliau – ELTS) 59, 59
ir 108 straipsniuose numatyta:
„59 straipsnis. Pagalba
1.   Gamintojas turi teisę iš perdavimo sistemos operatoriaus gauti pagalbą:
1)
už elektros energijos gamybą iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojant gamybos įrenginius, kurių naudingoji galia neviršija 100 MW;
2)
už elektros energijos gamybą nuo 2010 m. liepos 1 d., jeigu šiam tikslui jis naudojo biomasę kogeneracijos būdu, išskyrus jei elektros energija buvo pagaminta iš biomasės vykstant kondensacijos procesui – tokiu atveju pagalba neskiriama. Kompetentingo ministro siūlymu Estijos Respublikos vyriausybė nutarimu nustato išsamias kogeneracijos taisykles. Kompetentingas ministras, remdamasis Estijos konkurencijos institucijos pasiūlymu, pateikia Estijos Respublikos vyriausybei savo pasiūlymą dėl išsamių kogeneracijos taisyklių;
<…>
4)
už elektros energijos gamybą, jeigu šiam tikslui, vykstant veiksmingam kogeneracijos procesui, jis naudojo gamybos įrenginį, kurio elektrinė galia neviršija 10 MW;
<…>
straipsnis Pagalbos teikimo sąlygos
1.   Šio įstatymo 59 straipsnyje nurodyta pagalba teikiama laikantis šių sąlygų:
1)
elektros energija gaminama gamybos įrenginiais, atitinkančiais šio įstatymo ir tinklo kodekso reikalavimus;
2)
gamintojas vykdo šio įstatymo 4 skyriuje ir 58 straipsnyje numatytas pareigas.
2.   Pagalba gamintojui neskiriama:
1)
šio įstatymo 59 straipsnio 1 dalies 5 punkte nurodytomis sąlygomis, jei šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimų kaina yra mažesnė nei 10 EUR už [anglies dioksido (CO2)] toną;
2)
pagal šio įstatymo 59 straipsnio 2 dalies 1 punktą už elektros energiją, pagamintą gamybos įrenginiu, dėl kurio suteiktos galios gamintojas gali gauti pagalbą pagal 59 straipsnio 2 dalies 4, 5 arba 6 punktą;
3)
jei valstybė vėjo energijos gamintojui suteikė investicinę pagalbą už tą patį gamybos įrenginį;
4)
jei gamintojas neturi aplinkosaugos leidimų, reikalingų elektros energijos gamybai, arba nesilaiko su šiais leidimais susijusių sąlygų;
5)
už elektros energiją, pagamintą tiekimo pačiai elektrinei tikslais.
3.   Šio įstatymo 59 straipsnio 2 dalyje nurodytoje paraiškoje pateikiami duomenys apie elektros energijos gamybos įrenginius, teisės aktuose pagalbai gauti numatyta informacija ir perdavimo sistemos operatoriaus reikalaujama informacija siekiant atsekti elektros energijos kilmę tuo atveju, kai nėra galimybės vienareikšmiškai nustatyti šios kilmės ir elektros energijos kiekio.
<…>
108 straipsnis Pagalbos skyrimo laikotarpis
1.   Šio įstatymo 59 straipsnio 1 dalies 1–4 punktuose nurodyta pagalba gali būti mokama 12 metų nuo gamybos pradžios, o 5 punkte nurodyta pagalba – 20 metų. 59 straipsnyje nurodyta pagalba už elektros energiją, pagamintą iš atsinaujinančiųjų energijos šaltinių naudojant gamybos įrenginį, pradėtą eksploatuoti iki 2002 m. sausio 1 d., gali būti mokama iki 2012 m. gruodžio 31 d.
<…>
3.   Pirma nurodyta gamybos pradžia yra momentas, kai tinkamas gamybos įrenginys pirmą kartą tiekia elektros energiją į tinklą arba į tiesioginę liniją.
<…>“
Ginčai pagrindinėje byloje ir prejudiciniai klausimai
2001–2015 m.
Veejaam
gamino elektros energiją Joaveski (Estija) hidroelektrinėje, naudodama du gamybos įrenginius, kurių galia atitinkamai buvo 100 kilovatų (kW) ir 200 kW. 2001–2012 m.
Veejaam
pasinaudojo nagrinėjamoje Estijos pagalbos schemoje numatyta pagalba atsinaujinančiųjų išteklių energijai. 2015 m. ši bendrovė pakeitė minėtus gamybos įrenginius nauju 200 kW galios turbininiu generatoriumi, įrengtu ant senosios elektrinės užtvankos, todėl iš buvusių įrenginių liko tik matavimo punktas. 2016 m. sausio 21 d.
Veejaam
perdavė naujojo įrenginio duomenis
Elering
, kad gautų pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai. Šis prašymas buvo atmestas, nes aptariama pagalba gali būti mokama tik, pirma, už elektros energiją, pagamintą visiškai nauju gamybos įrenginiu, ir, antra, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas naujiems operatoriams patekti į rinką, o ne nuolat remti elektros energijos gamintojus.
2004–2009 m.
Espo
gamino elektros energiją Pikru (Estija) hidroelektrinėje, naudodama 15 kW galios turbiną. Nuo 2009 m. pradėjo veikti nauja 45 kW galios turbina. 2004–2015 m.
Espo
pasinaudojo pagalba atsinaujinančiųjų išteklių energijai. Paraiška, kurią 2016 m.
Espo
pateikė
Elering
dėl naudojant naują turbiną pagamintos energijos, iš esmės buvo atmesta dėl tų pačių priežasčių, kurias ši institucija nurodė dėl
Veejaam
paraiškos.
Veejaam
ir
Espo
pateikė skundus
Tallinna Halduskohus
(Talino administracinis teismas, Estija) dėl
Elering
sprendimų, kuriais joms atsisakyta skirti pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai. 2017 m. spalio 10 d. ir 2017 m. spalio 27 d. sprendimais tam teismui atmetus šiuos skundus, šios bendrovės pateikė
Tallinna Ringkonnakohus
(Talino apeliacinis teismas, Estija) apeliacinius skundus dėl šių sprendimų. Atmetus šiuos apeliacinius skundus,
Veejaam
ir
Espo
pateikė kasacinius skundus
Riigikohus
(Aukščiausiasis Teismas, Estija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Šis teismas mano, kad ginčų pagrindinėje byloje išsprendimas priklauso nuo to, ar, siekiant skirti pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai, kaip į „gamybos pradžios datą“, kaip tai suprantama pagal ELTS 108 straipsnio 3 dalį, turi būti atsižvelgta tik į pačią gamybos pradžią atitinkamoje elektrinėje, arba ar remiantis tuo, kad „gamybos įrenginys“ vien pakeičiamas kita esama įranga, galima laikyti, kad tai yra nauja „gamybos pradžia“.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad, siekiant išspręsti ginčus pagrindinėje byloje, reikia atsižvelgti į Sąjungos teisės aktus valstybės pagalbos srityje.
Šiuo aspektu
Riigikohus
(Aukščiausiasis Teismas) pažymi, viena vertus, kad ELTS 59 ir 59
straipsniai grindžiami principu, kad pagalbos paraiška turi būti pateikta po to, kai sumontuojamas gamybos įrenginys, dėl kurio teikiama pagalba, ir kad ūkio subjektai turi teisę gauti pagalbą, kai įvykdo Estijos teisės aktuose numatytas sąlygas, o nacionalinės valdžios institucijos šiuo atžvilgiu neturi jokios diskrecijos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad Komisija pripažino tokius teisės aktus suderinamais su vidaus rinka bei 2014 m. sprendimu ir 2017 m. sprendimu patvirtino įvairias Estijos pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schemas, įgyvendintas nuo 2003 m.
Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad pagal 2014 m. gairių 50 punktą pagalba neturi skatinamojo poveikio – šis poveikis yra viena iš sąlygų laikyti pagalbą suderinama su vidaus rinka – visais atvejais, kai gavėjas nacionalinėms valdžios institucijoms pateikė pagalbos paraišką jau pradėjus su atitinkamu projektu susijusius darbus. Taigi kyla klausimas dėl galimos priešpriešos tarp, viena vertus, 2014 m. sprendimo ir 2017 m. sprendimo ir, kita vertus, 2014 m. gairių, kiek tai susiję su pagal aptariamą Estijos pagalbos schemą numatytos pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai skatinamojo poveikio vertinimu. Iš tiesų tuose sprendimuose Komisija faktiškai pripažino galimybę pateikti pagalbos paraišką ir po to, kai buvo sumontuoti aptariami gamybos įrenginiai.
Be to, tas teismas priminė, kad vykstant procesui pagrindinėje byloje jis paprašė Komisijos pateikti nuomonę, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2015/1589 29 straipsnio 1 dalį (Komisija pateikė šią nuomonę 2020 m.), be kita ko, dėl to, ar pagalba, kurios paraiška buvo pateikta 2016 m., gali būti laikoma turinčia skatinamąjį poveikį net ir tuo atveju, kai su pagalbos paraiška susijęs gamybos įrenginys buvo sumontuotas ir pradėtas eksploatuoti prieš pateikiant pagalbos paraišką (toliau – 2020 m. nuomonė). Šioje nuomonėje Komisija patvirtino, kad, atsižvelgiant į 2014 m. gaires,
Veejaam
ir
Espo
negalėjo gauti aptariamos pagalbos, nes šios bendrovės pateikė pagalbos paraišką po to, kai buvo sumontuoti nauji gamybos įrenginiai, o tai rodo, kad jos buvo pasirengusios įgyvendinti aptariamą projektą net ir nesant aptariamos pagalbos.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, jog 2020 m. nuomonėje Komisija konstatavo, kad bendrovė, kurios situacija yra tokia pati kaip
Veejaam
situacija ir kuri atliko naujų gamybos įrenginių montavimo darbus, siekdama paisyti aplinkosaugos leidimo, būtino elektros energijos gamybai, gavimo sąlygų pakeitimų, neturi teisės gauti pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai. Iš tiesų bet kuriuo atveju šie darbai turėjo būti atlikti, nes jie buvo reikalaujami pagal atitinkamos valstybės narės teisės aktus, todėl pagalba neturi jokio skatinamojo poveikio.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad, nesant perspektyvos gauti pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai,
Veejaam
būtų turėjusi nutraukti elektros energijos gamybą dėl minėtų aplinkosaugos leidimo, būtino elektros energijos gamybai, gavimo sąlygų pakeitimų, todėl ši pagalba, kuri leido šiai bendrovei pakeisti savo gamybos įrenginį, iš tikrųjų turi skatinamąjį poveikį. Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs pažymėjo: kadangi ELST numatyta, kad kiekvienas pareiškėjas, atitinkantis teisės aktuose nustatytas sąlygas, gali gauti pagalbą, priežastis, dėl kurios gamintojas sumontavo naują gamybos įrenginį, negali būti reikšminga skiriant pagalbą.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad, kaip matyti iš 2014 m. sprendimo, Estijos Respublika buvo numačiusi dvi pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schemas. Pagal pirmąją schemą (toliau – ankstesnės schema) pagalbą galėjo gauti tiktai esami gamintojai, pradėję elektros energijos gamybą ne vėliau kaip 2013 m. kovo 1 d., ir ji buvo automatiškai teikiama, jei buvo įvykdytos įstatyme numatytos sąlygos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad ši schema turėjo būti taikoma iki 2014 m. gruodžio 31 d. Pagal antrąją schemą buvo numatyta, kad nuo 2015 m. sausio 1 d. gamintojai, kurie pradėjo gamybą po 2013 m. kovo 1 d., pagalbą gali gauti tik per konkurso procedūrą (toliau – naujoji schema).
Vis dėlto Estijos Respublika nepatvirtino teisėkūros priemonių naujajai schemai įgyvendinti ir iki 2017 m. toliau taikė ankstesnę schemą, todėl gamintojai, kurie pradėjo gamybą po 2013 m. kovo 1 d., taip pat galėjo pasinaudoti pagalba. Taigi 2017 m. sprendime Komisija teisingai konstatavo, kad Estijos Respublika nepaisė draudimo teikti valstybės pagalbą, numatyto SESV 108 straipsnio 3 dalyje.
Taigi nagrinėjamu atveju kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į Reglamente 2015/1589 nustatytą „esamos pagalbos“ ir „naujos pagalbos“ skirtumą, tuo atveju, kai Komisija pripažino suderinama su vidaus rinka tiek esamos pagalbos schemą, t. y. ankstesnę schemą, tiek jos numatytus pakeitimus, t. y. naująją schemą, ir kai valstybės narė toliau taikė ankstesnę schemą po tos valstybės narės Komisijai nurodytos datos, aptariama pagalba turi būti laikoma „esama pagalba“, ar „nauja pagalba“.
Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad ankstesnė schema po 2014 m. gruodžio 31 d. gali būti laikoma teisėta tik dėl to, kad buvo priimtas 2017 m. sprendimas, kiltų klausimas, ar
Veejaam
ir
Espo
gali gauti pagalbą nuo 2016 m., t. y. nuo tada, kai šios bendrovės paprašė suteikti pagalbą. Kalbant konkrečiai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, jeigu Komisija
a posteriori
nuspręstų nereikšti prieštaravimų dėl pagalbos schemos, įgyvendintos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, bendrovės, kurios gali gauti veiklos pagalbą, turi teisę prašyti išmokėti pagalbą už laikotarpį iki Komisijos sprendimo priėmimo, jei tai leidžiama pagal nacionalines taisykles.
Galiausiai, penkta, dėl
Espo
situacijos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priminė, kad 2009 m. ši bendrovė sumontavo naują gamybos įrenginį ir 2016 m. paprašė suteikti aptariamą pagalbą dėl šiuo įrenginiu pagamintos elektros energijos. Jeigu Teisingumo Teismas į prejudicinius klausimus atsakytų taip, kad reikia laikyti, kad 2015–2017 m. ankstesnė schema buvo neteisėta pagalbos schema dėl SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad vis dėlto nereikia atmesti
Espo
pagalbos paraiškos, nes jo gamybos įrenginys buvo sumontuotas 2009 m., t. y. tuo metu, kai ankstesnė schema buvo patvirtinta, 2014 m. sprendimu šią schemą pripažinus suderinama su vidaus rinka. Taigi kyla klausimas, ar
Espo
, kuri, viena vertus, pradėjo įgyvendinti projektą, atitinkantį sąlygas, kurios laikomos suderinamomis su vidaus rinka tuo metu, kai pagalbos schema buvo teisėtai įgyvendinama, tačiau, kita vertus, pateikė pagalbos paraišką tik 2016 m., gali būti taikomas SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytas draudimas teikti pagalbą.
Tokiomis aplinkybėmis
Riigikohus
(Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Europos Sąjungos taisyklės dėl valstybės pagalbos, be kita ko, [2014 m. gairių] 50 punkte numatytas skatinamojo poveikio reikalavimas, aiškintini taip, kad šias taisykles atitinka pagalbos schema, kuri atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamintojui suteikia galimybę prašyti valstybės pagalbos po to, kai jis pradėjo su projektu susijusius darbus, jei pagal nacionalinę nuostatą visiems gamintojams, atitinkantiems įstatyme numatytas sąlygas, suteikiama teisė gauti pagalbą, o kompetentingai institucijai šiuo atveju nesuteikiama diskrecijos?
2.
Ar laikytina, kad pagalbos skatinamojo poveikio bet kuriuo atveju nėra, jei investicija, dėl kurios teikiama pagalba, buvo padaryta dėl iš dalies pakeistų aplinkosaugos leidimo sąlygų, t. y. ir tada, kai pareiškėjas, kaip šioje byloje, dėl griežtesnių reikalavimų leidimui tikriausiai būtų nutraukęs veiklą, jei nebūtų gavęs valstybės pagalbos?
3.
Ar, be kita ko, atsižvelgiant į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo argumentus byloje[,] [kurioje priimtas 2016 m. spalio 26 d. Sprendimas DEI ir Komisija / Alouminion tis Ellados (
C‑590/14 P
,
EU:C:2016:797
,
ir
punktai)] tokiu atveju, kai Komisija, kaip šioje byloje, ir esamą pagalbos schemą, ir planuojamus pakeitimus sprendimu dėl valstybės pagalbos paskelbė suderinamais su vidaus rinka, o valstybė, be kita ko, nurodė, kad esama pagalbos schema bus taikoma tik iki tam tikros dienos, kalbama apie naują pagalbą pagal Reglamento [2015/1589] 1 straipsnio c punktą, jei remiantis galiojančiais teisės aktais esama pagalbos schema taikoma net po valstybės nurodytos galutinės datos?
4.
Ar tuo atveju, kai Komisija vėliau nusprendė neprieštarauti dėl valstybės pagalbos schemos, taikomos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, ar asmenys, galintys prašyti veiklos pagalbos, turi teisę prašyti skirti pagalbą ir už laikotarpį iki Komisijos sprendimo, su sąlyga, kad nacionalinėse procesinėse nuostatose numatyta tokia galimybė?
5.
Ar pareiškėjas, pagal pagalbos schemą paprašęs veiklos pagalbos ir pradėjęs įgyvendinti projektą, kuris atitinka sąlygas, pripažintas suderinamomis su vidaus rinka, tuo metu, kai pagalbos schema buvo teisėtai taikoma, tačiau pateikęs paraišką dėl valstybės pagalbos tuo metu, kai pagalbos schema buvo pratęsta neinformavus Komisijos, turi teisę gauti pagalbą, nepaisant SESV 108 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto reglamentavimo?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tai, ar, sprendžiant ginčus pagrindinėje byloje,
Veejaam
ir
Espo
gali gauti pagrindinėje byloje aptariamą pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai, be kita ko, priklauso nuo sąvokų „gamybos įrenginys“ ir „gamybos pradžia“, atitinkamai numatytų ELTS 59
straipsnyje ir 108 straipsnio 3 dalyje. Kalbant konkrečiai, to teismo teigimu, jis turi nustatyti, ar tik pati gamybos pradžia hidroelektrinėje turi būti laikoma „gamybos pradžios data“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, arba ar data, kai „gamybos įrenginys“ vien pakeičiamas esama įranga, taip pat gali būti laikoma „gamybos pradžios data“, kaip ji suprantama pagal taikytinas nuostatas.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad, viena vertus, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo dėl nacionalinės teisės aktų aiškinimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Ametic,
C‑263/21
,
EU:C:2022:644
,
punktą). Kita vertus, reikia priminti, kad 2014 m. sprendime ir 2017 m. sprendime, priimtuose remiantis pagalbos schemomis, apie kurias pranešė Estijos Respublika, Komisija pasirinko ELTS 108 straipsnio 3 dalyje nurodytą „gamybos pradžios“ datą, nustatydama laikotarpio, per kurį ūkio subjektas gali gauti valstybės pagalbą pagal ankstesnę schemą, pradžios momentą. Kalbant konkrečiai, tuose sprendimuose buvo nustatytos pagalbos suteikimo sąlygos, tarp kurių, be kita ko, buvo sąlyga, numatanti, kad pagalba negali būti mokama praėjus 12 metų nuo gamybos pradžios.
Šiomis aplinkybėmis, kaip išvados 24 punkte nurodė generalinis advokatas, reikia pažymėti, kad, naudodamasis savo diskrecija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo laikytis 2014 m. ir 2017 m. sprendimų. Be to, tas teismas taip pat turės atsižvelgti į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią Komisijos sprendimo neteikti prieštaravimų dėl pagalbos schemos, apie kurią pranešė valstybė narė, taikymo sritis turi būti nustatoma remiantis ne tik paties to sprendimo tekstu, bet ir atsižvelgiant į pagalbos schemą, apie kurią pranešė atitinkama valstybė narė (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Kahla Thüringen Porzellan / Komisija,
C‑537/08 P
,
EU:C:2010:769
,
punktą).
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar 2014 m. gairių 49 ir 50 punktai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatoma pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schema, pagal kurią pagalbos prašytojas gali ją gauti, net jei paraiška buvo pateikta jau pradėjus įgyvendinti su atitinkamu projektu susijusius darbus.
Iš 2014 m. gairių 49 punkto matyti, kad pagalba atsinaujinančiųjų išteklių energijai gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, tik jei turi skatinamąjį poveikį. Šis poveikis pasireiškia, kai pagalba skatina pagalbos gavėją keisti savo elgesį, t. y. elgtis kitaip, nei jis elgtųsi be pagalbos. Pagal minėtų gairių 50 punktą Komisija mano, kad pagalba nedaro skatinamojo poveikio jos gavėjui visais atvejais, kai su atitinkamu projektu susijusius darbus pagalbos gavėjas jau buvo pradėjęs prieš pateikdamas paraišką gauti pagalbą nacionalinėms valdžios institucijoms.
Dėl akto, kaip antai 2014 m. gairių, taikymo srities reikia priminti, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį pagalbos priemonių suderinamumo su vidaus rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, kontroliuojamos Europos Sąjungos teismų, kompetencijai. Šiuo aspektu Komisija turi plačią diskreciją, kurios įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominės ir socialinės sistemų vertinimus. Naudodamasi šia diskrecija Komisija gali priimti gaires, kad nustatytų kriterijus, kuriais remdamasi ketina vertinti valstybių narių planuojamų pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka (2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt.,
C‑526/14
,
EU:C:2016:570
,
–
punktai).
Priimdama tokias elgesio taisykles ir viešai paskelbdama, kad jas taikys jose nurodytiems atvejams, Komisija apriboja savo diskreciją ir iš principo negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti skirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos principų, pažeidimą. Todėl Komisija negali atsisakyti įgyvendinti jai pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą suteiktos diskrecijos, priimdama elgesio taisykles. Taigi dokumento, kaip antai 2014 m. gairių, priėmimas neatleidžia Komisijos nuo pareigos išnagrinėti specialias išimtines aplinkybes, kuriomis konkrečiu atveju remiasi valstybė narė, kai prašo tiesiogiai taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą, ir prireikus motyvuoti jos atsisakymą patenkinti pagalbos paraišką (pagal analogiją žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt.,
C‑526/14
,
EU:C:2016:570
,
ir
punktus).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, pirma, elgesio taisyklių, išdėstytų 2014 m. gairėse, nustatymo poveikis yra Komisijos atliekamas savo diskrecijos apribojimas, t. y. jei valstybė narė praneša Komisijai apie valstybės pagalbos projektą, kuris atitinka šias taisykles, minėta institucija iš principo turi leisti vykdyti šį projektą. Antra, valstybės narės išsaugo galimybę pranešti Komisijai apie valstybės pagalbos projektus, kurie neatitinka šiose gairėse numatytų kriterijų, o Komisija ypatingais atvejais gali leisti įgyvendinti tokius projektus (pagal analogiją žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt.,
C‑526/14
,
EU:C:2016:570
,
punktą).
Darytina išvada, kad 2014 m. gairėmis negali būti nustatytos savarankiškos pareigos valstybėms narėms: jose tik numatytos pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai suderinamumo su vidaus rinka sąlygos, į kurias, remiantis šio sprendimo 29–31 punktuose nurodyta jurisprudencija, Komisija turi atsižvelgti, kai įgyvendina pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį turimą diskreciją. Taigi, kaip išvados 33 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, Komisija veikia įgyvendindama šią diskreciją, kai pripažįsta suderinama su vidaus rinka pagalbos schemą, kurią taikant skatinamojo poveikio kriterijaus laikymasis užtikrinamas kitaip, nei pateikiant pagalbos paraišką prieš pradedant darbus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: 2014 m. gairių 49 ir 50 punktai turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatoma pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schema, pagal kurią pagalbos prašytojas gali ją gauti, net jei paraiška buvo pateikta jau pradėjus įgyvendinti su atitinkamu projektu susijusius darbus.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar 2014 m. gairės turi būti aiškinamos taip, kad valstybės pagalba gali turėti skatinamąjį poveikį, jei investicija, kurią atliko ūkio subjektas, siekdamas paisyti sąlygų aplinkosaugos leidimui, kuris būtinas šio ūkio subjekto veiklai, gauti pakeitimo, tikriausiai nebūtų buvusi padaryta neišmokėjus atitinkamos pagalbos.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad pagal 2014 m. gairių 51 ir 52 punktus pagalbos paraiškos pateikimo momentu pareiškėjai kompetentingų institucijų patvirtintoje formoje turi apibūdinti savo padėtį, kuri susiklostytų be pagalbos, t. y. priešingos padėties scenarijų. Be to, gavusi paraišką kompetentinga valdžios institucija turi įvertinti minėto scenarijaus patikimumą ir patvirtinti, kad pagalba turi reikalaujamą skatinamąjį poveikį. Priešingos padėties scenarijus laikomas patikimu, jeigu jis tikroviškas ir susijęs su sprendimo priėmimo veiksniais, vyraujančiais tuo metu, kai pagalbos gavėjas priima sprendimą dėl investicijos.
Taigi iš minėtų punktų formuluotės nematyti, jog pagalba, kurios prašoma siekiant atlikti investicijas, būtinas tam, kad ūkio subjektas atitiktų aplinkosaugos leidimui gauti numatytas griežtesnes sąlygas, bet kuriuo atveju neturi skatinamojo poveikio. Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tokiam leidimui gauti numatytų sąlygų pasikeitimas tuo atveju, jei pagalba neturėjo būti išmokėta, yra vienas iš aspektų, į kurį turi atsižvelgti nacionalinės valdžios institucijos, kai vertina priešingos padėties scenarijaus patikimumą.
Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
Veejaam
, kuri yra vienintelė pareiškėja pagrindinėje byloje, su kuria yra susijęs antrasis prejudicinis klausimas, viena vertus, atliko investiciją ir gamybos įrangą pakeitė esama įranga, siekdama įvykdyti Estijos teisės aktuose nustatytas naujas aplinkosaugos leidimo, kuris būtinas elektros energijai gaminti, gavimo sąlygas, ir, kita vertus, teigia, jog ši investicija tapo įmanoma tik dėl perspektyvos gauti pagalbą atsinaujinančiųjų išteklių energijai.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip išvados 47 punkte pažymėjo generalinis advokatas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti
Veejaam
pateikto priešingo scenarijaus patikimumą ir, be kita ko, patikrinti tikimybę, kad ši bendrovė būtų nutraukusi veiklą, jei nebūtų gavusi aptariamos pagalbos. Atlikdamas šį vertinimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip nurodyta šio sprendimo 26 punkte, turi laikytis 2014 m. sprendime ir 2017 m. sprendime nustatytų sąlygų. Tas teismas, nagrinėdamas minėto scenarijaus patikimumą, turi išanalizuoti įvairias svarbias aplinkybes ir duomenis, kaip antai pajamas ir išlaidas, kurias
Veejaam
būtų gavusi ir patyrusi, jei nebūtų gavusi pagalbos, kad galėtų gaminti elektros energiją pagal naujas sąlygas, taikomas aptariamam aplinkosaugos leidimui gauti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: 2014 m. gairės turi būti aiškinamos taip, kad valstybės pagalba gali turėti skatinamąjį poveikį, jei investicija, kurią atliko ūkio subjektas, siekdamas paisyti sąlygų aplinkosaugos leidimui, kuris būtinas šio ūkio subjekto veiklai, gauti pakeitimo, tikriausiai nebūtų buvusi padaryta neišmokėjus atitinkamos pagalbos.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b ir c punktai turi būti aiškinami taip, kad esama pagalbos schema, kuri Komisijos sprendimu buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka, turi būti laikoma „nauja pagalba“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio c punktą, kai ši schema taikoma po datos, kurią atitinkama valstybė narė nurodė Komisijai per tuo sprendimu užbaigtą pagalbos vertinimo procedūrą kaip šios schemos taikymo pabaigos datą.
Reikia priminti, kad Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkte išvardyti atvejai, kai valstybės pagalba turi būti laikoma „esama pagalba“. Kalbant konkrečiai, iš šio reglamento 1 straipsnio b punkto ii papunkčio matyti, kad patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba Tarybos patvirtintos pagalbos schemos ir individuali pagalba, yra esama pagalba. Be to, to reglamento 1 straipsnio c punkte nauja pagalba apibrėžta kaip „pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus“.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad SESV 107 ir 108 straipsniuose nustatytoje valstybės pagalbos kontrolės sistemoje procedūra skiriasi, nelygu, ar tai esama, ar nauja pagalba. Nors remiantis SESV 108 straipsnio 1 dalimi esama pagalba gali būti teisėtai teikiama, jei Komisija nekonstatavo jos nesuderinamumo, SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad apie planus suteikti naują pagalbą ar pakeisti esamą pagalbą Komisija turi būti laiku informuota ir šie planai negali būti įgyvendinti, kol per procedūrą nepriimta galutinio sprendimo (2021 m. spalio 28 d. Sprendimo Eco Fox ir kt.,
C‑915/19–C‑917/19
,
EU:C:2021:887
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, Komisijos atliekamas pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimas grindžiamas ekonominių duomenų ir aplinkybių, buvusių atitinkamoje rinkoje Komisijos sprendimo priėmimo dieną, įvertinimu, o jį atliekant, be kita ko, atsižvelgiama į laikotarpį, kurį numatoma teikti šią pagalbą. Todėl esamos pagalbos galiojimo laikotarpis gali turėti įtakos Komisijos atliekamam šios pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimui (2016 m. spalio 26 d. Sprendimo DEI ir Komisija / Alouminion tis Ellados,
C‑590/14 P
,
EU:C:2016:797
,
punktas).
Taigi esamos pagalbos galiojimo pratęsimą reikia laikyti esamos pagalbos pakeitimu, todėl, remiantis Reglamento 2015/1589 1 straipsnio c punktu, tai yra nauja pagalba (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 26 d. Sprendimo DEI ir Komisija / Alouminion tis Ellados,
C‑590/14 P
,
EU:C:2016:797
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos informacijos matyti, jog, pirma, per ankstesnės schemos suderinamumo su vidaus rinka vertinimo procedūrą Estijos Respublika nurodė, kad ta schema turi būti įgyvendinama tik iki 2014 m. gruodžio 31 d., antra, 2014 m. sprendime Komisija atliko vertinimą būtent atsižvelgdama į šią datą ir, trečia, Estijos Respublika paliko galioti šią schemą 2015 ir 2016 m., t. y. po 2014 m. gruodžio 31 d.
Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 41 punkte primintą esamos pagalbos apibrėžtį ir į jo 43 ir 44 punktuose nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, reikia konstatuoti, kad ankstesnė schema po 2014 m. sprendimo priėmimo ir iki 2014 m. gruodžio 31 d. galėjo būti laikoma esama pagalba, nes 2014 m. sprendimu ji buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka.
Vis dėlto laikotarpiu nuo 2015 m. sausio 1 d. iki 2017 m. sprendimo, kuriuo ši schema buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka, priėmimo dienos, įskaitant po to, kai buvo pratęstas jos galiojimas, ji turi būti laikoma nauja pagalba, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2015/1589 1 straipsnio c punktą, taigi apie ją turėjo būti pranešta Komisijai pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b ir c punktai turi būti aiškinami taip, kad esama pagalbos schema, kuri Komisijos sprendimu buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka, turi būti laikoma „nauja pagalba“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio c punktą, kai ši schema taikoma po datos, kurią atitinkama valstybė narė nurodė Komisijai per tuo sprendimu užbaigtą pagalbos vertinimo procedūrą kaip šios schemos taikymo pabaigos datą.
Dėl ketvirtojo ir penktojo klausimų
Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 108 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama patenkinti ūkio subjekto paraišką dėl valstybės pagalbos išmokėjimo, nepaisant to, kad buvo pažeista šioje nuostatoje numatyta pareiga pranešti, viena vertus, už laikotarpį iki Komisijos sprendimo, kuriuo ta pagalba pripažinta suderinama su vidaus rinka, priėmimo ir, kita vertus, kai tas ūkio subjektas paprašė suteikti pagalbą tuo metu, kai ji buvo neteisėta, nes apie ją nebuvo pranešta šiai institucijai, o investicija, su kuria buvo susieta pagalba, buvo atlikta tuo metu, kai ši schema buvo teisėta, nes ji buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka Komisijos sprendimu.
Dėl priimtinumo
Komisija teigia, kad ketvirtasis ir penktasis klausimai yra hipotetiniai, todėl nėra priimtini, nes
Veejaam
ir
Espo
neturi teisės gauti jokios pagalbos nei pagal ankstesnę, nei pagal naują schemą, Iš tiesų šios bendrovės jau gavo aptariamą pagalbą daugiau nei 12 metų nuo elektros energijos gamybos jų atitinkamose elektrinėse pradžios; pagal Estijos teisės aktus šis laikotarpis yra ilgiausias laikotarpis, per kurį energijos gamintojai gali gauti aptariamą pagalbą.
Reikia priminti, kad nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atmesti nacionalinio teismo pateiktą prašymą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2022 m. birželio 2 d. Sprendimo SR (Vertimo išlaidų padengimas civilinėje byloje),
C‑196/21
,
EU:C:2022:427
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju pakanka konstatuoti, kad siekiant atsakyti į klausimą, ar
Veejaam
ir
Espo
gali gauti valstybės pagalbą, remiantis faktinių aplinkybių ir nacionalinės teisės nuostatų vertinimu, kurį turi atlikti nacionalinis teismas, reikia aiškinti SESV 108 straipsnio 3 dalį. Be to, nėra akivaizdu, kad šis klausimas visiškai nesusijęs su ginčų pagrindinėje byloje aplinkybėmis ar dalyku.
Darytina išvada, kad ketvirtasis ir penktasis klausimai yra priimtini.
Dėl esmės
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš atsakymo į trečiąjį klausimą, ankstesnė schema nuo 2015 m. sausio 1 d. iki 2017 m. sprendimo priėmimo dienos gali būti kvalifikuojama kaip „nauja pagalba“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio c punktą, ir kad ši pagalba, įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytą pareigą pranešti, šiuo laikotarpiu gali būti laikoma neteisėta. Tik 2017 m. sprendimu pripažinus, kad ši schema suderinama su vidaus rinka, ji gali būti kvalifikuojama kaip „esama pagalba“, kaip tai suprantama pagal to reglamento 1 straipsnio b punktą.
Be to, SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytu draudimu siekiama užtikrinti, kad pagalbos padariniai nepasireikštų, kol Komisija neturės protingo termino atitinkamam projektui išsamiai išnagrinėti ir prireikus to straipsnio 2 dalyje numatytai procedūrai pradėti. Taigi SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatyta naujos pagalbos projektams taikoma prevencinė kontrolė (2008 m. vasario 12 d. Sprendimo CELF ir ministre de la Culture et de la Communication,
C‑199/06
,
EU:C:2008:79
,
ir
punktai).
Esant tokiai situacijai, kai Komisija dėl pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį įgyvendintos pagalbos priėmė galutinį sprendimą, kuriuo ši pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnį, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad galutinis Komisijos sprendimas
a posteriori
neįteisina įgyvendinimo priemonių, kurios buvo neteisėtos dėl to, kad patvirtintos pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje nustatytą draudimą. Bet koks kitas aiškinimas skatintų atitinkamą valstybę narę pažeidinėti šią nuostatą ir ji netektų savo veiksmingumo (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Viasat Broadcasting UK,
C‑445/19
,
EU:C:2020:952
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Esant tokiai situacijai, Sąjungos teisė įpareigoja nacionalinius teismus imtis priemonių, kurios būtų tinkamos veiksmingai ištaisyti neteisėtumo pasekmes. Jei esant konkrečiam pagalbos planui (neatsižvelgiant į tai, ar jis suderinamas su vidaus rinka) SESV 108 straipsnio 3 dalies nesilaikymas nesukeltų didesnių nepatogumų ar sankcijų, palyginti su tuo atveju, jei šios nuostatos būtų laikomasi, valstybių narių suinteresuotumas pranešti apie pagalbą ir palaukti sprendimo dėl suderinamumo (taigi, ir Komisijos vykdomos kontrolės veiksmingumo lygis) būtų gerokai mažesnis (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Viasat Broadcasting UK,
C‑445/19
,
EU:C:2020:952
,
ir
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
Tokiomis aplinkybėmis, kalbant apie pagalbos įgyvendinimo pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį pasekmes, reikia atskirti neteisėtos pagalbos susigrąžinimą ir palūkanų mokėjimą už laikotarpį, kai ši pagalba buvo teikiama neteisėtai (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Viasat Broadcasting UK,
C‑445/19
,
EU:C:2020:952
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Viena vertus, kalbant apie neteisėtos pagalbos susigrąžinimą, pažymėtina, kad tikslui užtikrinti, kad nesuderinama pagalba nebūtų niekada įgyvendinama, kuriuo grindžiama SESV 108 straipsnio 3 dalis, neprieštarauja išankstinis neteisėtos pagalbos suteikimas tais atvejais, kai Komisija priima galutinį sprendimą, kuriuo ši pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka. Todėl nacionalinis teismas neprivalo nurodyti susigrąžinti minėtą pagalbą (šiuo klausimu žr. 2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Viasat Broadcasting UK,
C‑445/19
,
EU:C:2020:952
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kita vertus, pagal Sąjungos teisę nacionalinis teismas privalo nurodyti pagalbos gavėjui sumokėti palūkanas už laikotarpį, kai ši pagalba buvo teikiama neteisėtai. Šią nacionalinio teismo pareigą lemia aplinkybė, kad pagalbos įgyvendinimas pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį suteikia pagalbos gavėjui nepagrįstą naudą, kurią sudaro, pirma, nesumokėtos palūkanos, kurias jis būtų sumokėjęs nuo atitinkamos suderinamos pagalbos sumos, jeigu būtų turėjęs pasiskolinti šią sumą rinkoje, laukdamas, kol Komisija priims galutinį sprendimą, ir, antra, jo konkurencinės padėties pagerinimas, palyginti su kitais rinkos subjektais, laikotarpiu, kai atitinkama pagalba buvo teikiama neteisėtai. Šios pagalbos neteisėtumo poveikis būtų tai, kad, viena vertus, šie ūkio subjektai patirtų riziką (kuri galiausiai nepasireikštų), kad bus įgyvendinta nesuderinama pagalba, ir, kita vertus, jie gali būti priversti patirti suderinamos pagalbos poveikį anksčiau, nei turėtų (kalbant apie konkurenciją) (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Viasat Broadcasting UK,
C‑445/19
,
EU:C:2020:952
,
ir
punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
Kadangi pagal šio sprendimo 59 ir 60 punktuose nurodytą jurisprudenciją negalima atmesti galimybės, kad ūkio subjektui gali būti iš anksto išmokėta pagalba, įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytą pareigą pranešti, jei Komisija priima galutinį sprendimą, kuriuo ši pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka, šia nuostata taip pat nedraudžiama tam ūkio subjektui gauti šią pagalbą už laikotarpį iki tokio Komisijos sprendimo priėmimo nuo tada, kai šis ūkio subjektas paprašė išmokėti pagalbą.
Be to, jei, viena vertus, Komisija
a posteriori
pripažino pagalbą suderinamą su vidaus rinka ir, kita vertus, ūkio subjektui nebuvo išmokėta jokia pagalba laikotarpiu, kai ji turėjo būti laikoma neteisėta dėl SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pranešti pažeidimo, šis ūkio subjektas neprivalo mokėti palūkanų už laikotarpį, kai ta pagalba buvo teikiama neteisėtai, kaip antai nurodytų šio sprendimo 60 punkte. Iš tiesų, esant tokiai situacijai, nereikia ištaisyti neteisėtumo pasekmių, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 57 punkte nurodytą jurisprudenciją.
Nagrinėjamu atveju, pirma, kalbant apie situaciją, kuria grindžiamas ketvirtasis prejudicinis klausimas, susijęs tik su
Veejaam
, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimo matyti, kad šiai bendrovei nebuvo išmokėta jokios pagalbos laikotarpiu nuo 2015 m. sausio 1 d. iki 2017 m. sprendimo priėmimo dienos.
Taigi, kalbant apie
Veejaam
, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 61 ir 62 punktuose, kiek tai susiję su galimybe šiai bendrovei gauti atitinkamą pagalbą pagal ankstesnę schemą už laikotarpį nuo 2015 m. gruodžio 1 d. iki 2017 m. sprendimo priėmimo dienos nuo tada, kai pateikė pagalbos paraišką.
Antra, kalbant apie penktąjį prejudicinį klausimą, kuris susijęs su
Espo
situacija, pažymėtina, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 60 punkte nurodytą jurisprudenciją, tam, kad būtų galima išieškoti palūkanas nuo sumų, kurias ši bendrovė gavo pagal ankstesnę schemą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, turi patikrinti, ar ši bendrovė gavo pagalbą, kad 2009 m. būtų sumontuota atitinkama gamybos įranga, laikotarpiu, kai ta pagalbos schema 2014 m. sprendimu nebuvo pripažinta suderinama su vidaus rinka.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti: SESV 108 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja nedraudžiama patenkinti ūkio subjekto paraiškos dėl valstybės pagalbos, įgyvendintos pažeidžiant šioje nuostatoje numatytą pareigą pranešti, išmokėjimo, viena vertus, už laikotarpį iki Komisijos sprendimo, kuriuo ta pagalba pripažinta suderinama su vidaus rinka, priėmimo ir, kita vertus, kai tas ūkio subjektas paprašė suteikti pagalbą tuo metu, kai ji buvo neteisėta, nes apie ją nebuvo pranešta šiai institucijai, o investicija, su kuria buvo susieta pagalba, buvo atlikta tuo metu, kai ši schema buvo teisėta, nes ji buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka Komisijos sprendimu, jeigu abiem šiais atvejais pagalbos gavėjas moka palūkanas nuo bet kokių gautų sumų už laikotarpį, kai pagalba laikoma neteisėta.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
2014–2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gairių 49 ir 50 punktai
turi būti aiškinami taip:
jais nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatoma pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schema, pagal kurią pagalbos prašytojas gali ją gauti, net jei paraiška buvo pateikta jau pradėjus įgyvendinti su atitinkamu projektu susijusius darbus.

2.
2014–2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gairės
turi būti aiškinamos taip:
valstybės pagalba gali turėti skatinamąjį poveikį, jei investicija, kurią atliko ūkio subjektas, siekdamas paisyti sąlygų aplinkosaugos leidimui, kuris būtinas šio ūkio subjekto veiklai, gauti pakeitimo, tikriausiai nebūtų buvusi padaryta neišmokėjus atitinkamos pagalbos.

3.
2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles, 1 straipsnio b ir c punktai
turi būti aiškinami taip:
esama pagalbos schema, kuri Europos Komisijos sprendimu buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka, turi būti laikoma „nauja pagalba“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio c punktą, kai ši schema taikoma po datos, kurią atitinkama valstybė narė nurodė Komisijai per tuo sprendimu užbaigtą pagalbos vertinimo procedūrą kaip šios schemos taikymo pabaigos datą.

4.
SESV 108 straipsnio 3 dalis
turi būti aiškinama taip:
ja nedraudžiama patenkinti ūkio subjekto paraiškos dėl valstybės pagalbos, įgyvendintos pažeidžiant šioje nuostatoje numatytą pareigą pranešti, išmokėjimo, viena vertus, už laikotarpį iki Komisijos sprendimo, kuriuo ta pagalba pripažinta suderinama su vidaus rinka, priėmimo ir, kita vertus, kai tas ūkio subjektas paprašė suteikti pagalbą tuo metu, kai ji buvo neteisėta, nes apie ją nebuvo pranešta šiai institucijai, o investicija, su kuria buvo susieta pagalba, buvo atlikta tuo metu, kai ši schema buvo teisėta, nes ji buvo pripažinta suderinama su vidaus rinka Komisijos sprendimu, jeigu abiem šiais atvejais pagalbos gavėjas moka palūkanas nuo bet kokių gautų sumų už laikotarpį, kai pagalba laikoma neteisėta.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: estų.