CELEX: 62019CJ0591
Apeliacinis skundas
Viešoji tarnyba
Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) vidaus tyrimas
OLAF informacijos perdavimas nacionalinėms teisminėms institucijoms
Europos Komisijos skundas
Sąvokos „įvardijamas“ ir „asmeniškai dalyvavęs“ pareigūnas
Suinteresuotojo asmens neinformavimas
Komisijos teisė pateikti skundą nacionalinėms teisminėms institucijoms iki OLAF tyrimo pabaigos
Ieškinys dėl žalos atlyginimo

Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2019 m. birželio 11 d. Bendrojo Teismo sprendimą De Esteban Alonso / Komisija (
T‑138/18
,
EU:T:2019:398
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo tas teismas įpareigojo Komisiją atlyginti F. De Esteban Alonso 62000 EUR neturtinę žalą, šio tariamai patirtą dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) ir Komisijos neteisėtų veiksmų.
Teisinis pagrindas
OLAF, įsteigta 1999 m. balandžio 28 d. Komisijos sprendimu 1999/352/EB, EAPB, Euratomas (
OL L 136, 1999, p. 20
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 110), pagal šio sprendimo 2 straipsnį, be kita ko, yra atsakinga už tai, kad būtų atliekami institucijų vidaus administraciniai tyrimai, skirti kovoti su Europos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, korupcija ir kita neteisėta veika ir tirti svarbius su profesine veikla susijusius atvejus, kurie gali būti laikomi Sąjungos pareigūnų ir tarnautojų pareigų nevykdymu, galinčiu užtraukti drausminę ir tam tikrais atvejais baudžiamąją atsakomybę.
Reglamentas (EB) Nr. 1073/1999
1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1073/1999 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų (
OL L 136, 1999, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 91) buvo reguliuojami inspektavimai, patikrinimai ir kitos priemonės, kurių imasi OLAF darbuotojai, atlikdami savo pareigas. OLAF atlieka išorės, t. y. atliekamus ne Sąjungos institucijose, ir vidaus, t. y. atliekamus šiose institucijose, tyrimus. Šis reglamentas,
ratione temporis
taikomas šios bylos aplinkybėms, buvo panaikintas ir pakeistas 2013 m. rugsėjo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu Nr. 883/2013, dėl OLAF atliekamų tyrimų (
OL L 248, 2013, p. 1
).
Reglamento Nr. 1073/1999 10 konstatuojamojoje dalyje buvo nustatyta:
„kadangi šie tyrimai turi būti atliekami laikantis Sutarties, pirmiausia Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, taip pat Pareigūnų tarnybos nuostatų ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų <…> ir visapusiškai gerbiant žmogaus teises ir pagrindines laisves, ypač sąžiningumo principą, atitinkamų asmenų teisę reikšti savo nuomonę apie su jais susijusius faktus, ir principą, kad tyrimų išvados gali būti grindžiamos tik įrodomąją vertę turinčiais faktiniais duomenimis; kadangi tuo tikslu institucijos, įstaigos, tarnybos ir organizacijos turi nustatyti sąlygas, kuriomis tokie vidaus tyrimai yra atliekami; kadangi dėl tos priežasties reikėtų iš dalies pakeisti Tarnybos nuostatus siekiant nustatyti pareigūnų ir kitų tarnautojų teises ir pareigas, susijusias su vidaus tyrimais.“
Šio reglamento 4 straipsnyje „Vidaus tyrimai“ buvo numatyta:
„1.   1 straipsnyje nurodytose srityse [OLAF] atlieka administracinius tyrimus institucijose, įstaigose, tarnybose ir organizacijose <…>
Šie vidaus tyrimai atliekami laikantis Sutartyse nustatytų taisyklių, visų pirma remiantis Protokolu dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, ir deramai atsižvelgiant į Tarnybos nuostatus šiame reglamente ir kiekvienos institucijos, įstaigos, tarnybos ir organizacijos priimtuose sprendimuose nustatytomis sąlygomis bei tvarka. Institucijos viena su kita konsultuojasi dėl tokiais sprendimais nustatomų taisyklių.
<…>
5.   Jeigu tyrimais nustatoma, kad narys, vadovas, pareigūnas ar kitas tarnautojas gali būti asmeniškai susijęs su pažeidimu, institucija, įstaiga, tarnyba ir organizacija, kuriai jis priklauso, apie tai informuojama.
Tais atvejais, kai tyrimo tikslais būtina išlaikyti visišką slaptumą arba kai reikia imtis tyrimo būdų, priklausančių nacionalinės teisminės institucijos kompetencijai, tokios informacijos teikimas gali būti atidėtas.
<…>“
Nurodyto reglamento 9 straipsnyje „Tyrimo ataskaita ir veiksmai po tyrimų“ buvo nustatyta:
„1.   Baigusi tyrimą, [OLAF] direktoriui vadovaujant parengia ataskaitą, nurodydama nustatytus faktus, finansinius nuostolius, jeigu jie buvo padaryti, ir tyrimo išvadas, įskaitant [OLAF] direktoriaus rekomendacijas dėl veiksmų, kurių turėtų būti imtasi.
2.   Rengiant tokias ataskaitas, atsižvelgiama į atitinkamos valstybės narės nacionaliniuose teisės aktuose nustatytus procedūrinius reikalavimus. Šiuo pagrindu parengtos ataskaitos laikomos priimtinais įrodymais administracine ir teismine tvarka nagrinėjant bylas valstybėje narėje, kai nustatoma, kad tai yra būtina, pateikiamais tuo pačiu būdu ir tomis pačiomis sąlygomis kaip ir nacionalinės administracijos inspektorių parengtos administracinės ataskaitos. Joms taikomos tos pačios vertinimo taisyklės kaip ir nacionalinės administracijos inspektorių parengtoms administracinėms ataskaitoms ir jos yra lygiavertės šioms ataskaitoms.
3.   Po išorės tyrimo parengtos ataskaitos ir visi vertingi su šiuo tyrimu susiję dokumentai siunčiami atitinkamų valstybių narių kompetentingoms institucijoms laikantis išorės tyrimus reglamentuojančių taisyklių.
4.   Po vidaus tyrimo parengtos ataskaitos ir visi vertingi su šiuo tyrimu susiję dokumentai siunčiami atitinkamai institucijai, įstaigai, tarnybai ir organizacijai. Dėl vidaus tyrimo institucija, įstaiga, tarnyba ir organizacija imasi tokių veiksmų, konkrečiai – drausminių ar teisinių, kokių reikalauja tokių tyrimų rezultatai, ir apie tai praneša [OLAF] direktoriui, laikydamasi jo ataskaitos išvadose nustatyto galutinio termino.“
Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnyje „[OLAF] siunčiama informacija“ buvo nurodyta:
„1.   Nepažeisdama šio reglamento 8, 9 ir 11 straipsnių bei [1996 m. lapkričio 11 d. Tarybos reglamento (Euratomas, EB) Nr. 2185/96 dėl Komisijos atliekamų patikrinimų ir inspektavimų vietoje siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus nuo sukčiavimo ir kitų pažeidimų (
OL L 292, 1996, p. 2
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 303)] nuostatų [OLAF] gali bet kada siųsti atitinkamų valstybių narių kompetentingoms institucijoms išorės tyrimų metu gautą informaciją.
2.   Nepažeisdamas šio reglamento 8, 9 ir 11 straipsnių, [OLAF] direktorius atitinkamos valstybės narės teisminėms institucijoms siunčia vidaus tyrimų, susijusių su veikomis, galinčiomis užtraukti baudžiamąją atsakomybę, metu [OLAF] gautą informaciją. Laikydamasis tyrimo reikalavimų, jis tuo pačiu metu informuoja atitinkamą valstybę narę.
3.   Nepažeisdama šio reglamento 8 ir 9 straipsnių, [OLAF] gali bet kada siųsti atitinkamai institucijai, įstaigai, tarnybai ir organizacijai vidaus tyrimų metu gautą informaciją.“
Sprendimas 1999/396/EB, EAPB, Euratomas
1999 m. birželio 2 d. Komisijos sprendimo 1999/396/EB, EAPB, Euratomas dėl vidaus tyrimų, susijusių su Bendrijos interesams kenkiančio sukčiavimo, korupcijos ir bet kurios kitos neteisėtos veiklos prevencija, nuostatų ir sąlygų (
OL L 149, 1999, p. 57
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 118) 4 straipsnyje „Suinteresuotojo asmens informavimas“ numatyta:
„Tais atvejais, kai iškyla Komisijos nario, pareigūno ar tarnautojo galimas dalyvavimas, suinteresuotas asmuo nedelsiant informuojamas, jeigu tai nekelia pavojaus tyrimui. Visais atvejais išvados, kuriose baigus tyrimą įvardijamas kuris nors Komisijos narys, pareigūnas ar tarnautojas, negali būti daromos nesuteikus suinteresuotajam asmeniui galimybės pareikšti savo nuomonę apie su juo susijusias aplinkybes.
Tais atvejais, kai tyrimo tikslais būtina išlaikyti visišką slaptumą ir reikia laikytis nacionalinės teismo institucijos kompetencijai priklausančios tyrimo tvarkos, pareigos kviesti narį, pareigūną ar tarnautoją, kad jis galėtų pareikšti savo nuomonę, atlikimas gali būti atidėtas Komisijos pirmininko arba jos Generalinio Sekretoriaus atitinkamai sutikimu.“
Bylos aplinkybės
F. De Esteban Alonso yra 2006 m. rugpjūčio 1 d. į pensiją išėjęs buvęs Komisijos pareigūnas, nuo 1993 m. sausio 1 d. iki 1997 m. sausio 31 d. ėjęs Europos Sąjungos statistikos tarnybos (toliau – Eurostatas) „Informacinių sistemų, leidinių ir išorės santykių“ direktorato direktoriaus pareigas, vėliau paskirtas į kitas pareigas Komisijoje.
Siekdamas užtikrinti statistinių duomenų teikimą, Eurostatas naudojosi
Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių
biuro (OPOCE) paslaugomis. Šis biuras 1996 m. sukūrė prekybos vietų, vadinamųjų „datashops“, tinklą. Eurostato, OPOCE ir kiekvienos „datashop“ santykius reguliavo finansiniai susitarimai. 1999 m. rugsėjo mėn. atliktas Eurostato vidaus auditas atskleidė finansinio sutarčių administravimo pažeidimus ir suteikė pagrindo įtarti, kad buvo pasisavintos lėšos. 2000 m. kovo 17 d. buvo kreiptasi į OLAF ir ji pradėjo kelis tyrimus.
Viename iš tų tyrimų, susijusiame su byla
Eurostat-Datashop-Planistat
, 2003 m. kovo 19 d. pažymoje OLAF generalinis direktorius Prancūzijos teisminėms institucijoms pateikė informacijos apie veiksmus, kurie gali būti kvalifikuoti kaip baudžiamoji veika (toliau – 2003 m. kovo 19 d. pažyma). Šioje pažymoje buvo įvardyti tik Yves Franchet ir Daniel Byk, kurie rengiant pažymą, taip pat atliekant nagrinėjamus veiksmus, ėjo atitinkamai Eurostato generalinio direktoriaus ir skyriaus vedėjo pareigas.
2003 m. balandžio 4 d. Respublikos prokuroras prie
Tribunal de grande instance de Paris
(Paryžiaus pirmosios instancijos teismas, Prancūzija) pradėjo ikiteisminį tyrimą dėl piktnaudžiavimo pasitikėjimu ir jo slėpimo. Išvakarėse OLAF generalinis direktorius Komisijos Generaliniam sekretoriui pateikė suvestinę pažymą apie dėl Eurostato atliekamus tyrimus. 2003 m. liepos 10 d. Komisija Respublikos prokurorui pateikė skundą dėl X ir pareiškė civilinį ieškinį.
2003 m. rugsėjo 25 d. OLAF parengė galutinę ataskaitą byloje
Eurostat-Datashop-Planistat
, ji buvo išsiųsta Prancūzijos teisminėms institucijoms. Joje F. De Esteban Alonso taip pat nebuvo įvardytas.
2004 m. sausio 29 d. atsakydama į prokuratūros prašymą Komisija leido panaikinti F. De Esteban Alonso imunitetą, remdamasi Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 17 straipsnio antra pastraipa. F. De Esteban Alonso apie tai nebuvo informuotas.
2008 m. rugsėjo 9 d. po policijos atliktos jo, kaip liudytojo, apklausos suinteresuotasis asmuo buvo laikinai sulaikytas, o rytojaus dieną jam buvo pareikšti kaltinimai dėl piktnaudžiavimo pasitikėjimu.
2013 m. rugsėjo 9 d.
Tribunal de grande instance de Paris
(Paryžiaus pirmosios instancijos teismas) ikiteisminio tyrimo teisėjas priėmė nutartį nutraukti bylą (toliau – nutartis nutraukti bylą) dėl visų kaltinamųjų, įskaitant F. De Esteban Alonso. 2014 m. birželio 23 d. sprendimu
Cour d’appel de Paris
(Paryžiaus apeliacinis teismas, Prancūzija) atmetė dėl šios nutarties Komisijos pateiktą apeliacinį skundą. 2016 m. birželio 15 d. sprendimu
Cour de cassation
(Kasacinis teismas, Prancūzija) atmetė dėl šio sprendimo Komisijos pateiktą kasacinį skundą.
2008 m. rugsėjo 15 d., paskui 2013 m. gruodžio 12 d. F. De Esteban Alonso pateikė pagalbos prašymus, remdamasis Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) 24 straipsniu, juos Komisija atmetė. Suinteresuotasis asmuo pareiškė ieškinį dėl antrojo atsisakymo; jį Europos Sąjungos Tarnautojų teismas atmetė 2015 m. liepos 15 d. Nutartimi De Esteban Alonso / Komisija (
F‑35/15
,
EU:F:2015:87
), kurią Bendrasis Teismas, išnagrinėjęs apeliacinį skundą, patvirtino 2016 m. rugsėjo 9 d. Sprendimu De Esteban Alonso / Komisija (
T‑557/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:456
).
2016 m. gruodžio 22 d. F. De Esteban Alonso pateikė prašymą dėl žalos, kurią lėmė OLAF ir Komisijos veiksmai, atlyginimo pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį. Kadangi paskyrimų tarnyba šį prašymą atmetė kaip nepagrįstą, suinteresuotasis asmuo pateikė skundą dėl sprendimo atmesti prašymą. 2017 m. lapkričio 29 d. sprendimu ši tarnyba atmetė šį skundą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2018 m. vasario 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo SESV 270 straipsniu grindžiamą F. De Esteban Alonso ieškinį, juo prašyta atlyginti neturtinę, fizinę ir turtinę žalą, jo tariamai patirtą dėl OLAF ir Komisijos padarytų pažeidimų, nes, pirma, jis nebuvo išklausytas prieš Prancūzijos valdžios institucijoms perduodant informaciją dėl jam pateiktų kaltinimų ir, antra, Komisija nepagrįstai tęsė jo baudžiamąjį persekiojimą. Suinteresuotasis asmuo įvertino šią žalą 1102291,68 EUR.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad, kiek tai susiję su neturtinės žalos dalimi, tenkinamos visos trys Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlygos, t. y. institucijoms inkriminuojamų veiksmų neteisėtumo, žalos realumo ir priežastinio ryšio tarp šių veiksmų ir nurodytos žalos egzistavimo. Todėl jis iš dalies patenkino suinteresuotojo asmens prašymą atlyginti šią žalą ir priteisė iš Komisijos jam sumokėti 62000 EUR sumą.
Dėl OLAF ir Komisijos veiksmų neteisėtumo Bendrasis Teismas visų pirma nusprendė, kad Prancūzijos teisminėms institucijoms perduodama bylos
Eurostat-Datashop-Planistat
medžiagą OLAF pažeidė Sprendimo 1999/396 4 straipsnio pirmą pastraipą ir teisę į gynybą ar bent neįvykdė savo pareigos pateikti F. De Esteban Alonso informaciją pagal šią nuostatą. Atsižvelgiant į klostantis faktinėms aplinkybėms suinteresuotojo asmens eitas pareigas jis, anot Bendrojo Teismo, turėjo būti „prilygintas“ asmenims, „įvardijamiems“ išvadose, padarytose baigus OLAF tyrimą, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 1999/396 4 straipsnio pirmos pastraipos antrą sakinį, arba turėjo bent jau būti laikomas asmeniškai dalyvavusiu darant pažeidimą, dėl kurio pradėtas šis tyrimas, taigi jis turėjo būti nedelsiant informuotas, taikant šio sprendimo 4 straipsnio pirmos pastraipos pirmą sakinį. Antra, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalį, nes pateikė skundą ir pareiškė civilinį ieškinį Prancūzijos teisminėse institucijose, negavusi OLAF galutinės ataskaitos ir neturėdama pakankamų įrodymų.
Kiek tai susiję su F. De Esteban Alonso patirta neturtine žala ir priežastiniu ryšiu tarp minėtų pažeidimų ir šios žalos, Bendrasis Teismas nusprendė, pirma, kad pateikusi skundą ir pareiškusi civilinį ieškinį Prancūzijos teisminėse institucijose prieš pasibaigiant OLAF tyrimui Komisijos pakenkė suinteresuotojo asmens garbei ir profesinei reputacijai. Antra, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad dėl to, jog OLAF perdavė 2003 m. kovo 19 d. pažymą minėtoms institucijoms neišklausiusi F. De Esteban Alonso ar net jo apie tai neinformavusi, šis patyrė neturtinės žalos, nes neteko galimybės gintis ir pareikšti savo nuomonės dėl faktinių aplinkybių, kuriomis buvo pagrįstas dėl jo pradėtas baudžiamasis persekiojimas.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliaciniu skundu Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti pirmojoje instancijoje F. De Esteban Alonso pareikštą ieškinį ir priteisti iš jo visas bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
F. De Esteban Alonso visų pirma prašo atmesti apeliacinį skundą ir, skundžiamo sprendimo panaikinimo atveju, visiškai patenkinti jo Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį. Be to, jis prašo priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo reikalavimus Komisija nurodo tris pagrindus.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su Bendrojo Teismo padaryta teisinio kvalifikavimo klaida nusprendus, kad F. De Esteban Alonso turėjo būti prilygintas 2003 m. kovo 19 d. pažymoje įvardytiems asmenims arba bent jau laikomas asmeniškai dalyvavusiu darant inkriminuojamą pažeidimą, todėl jam turėjo būti pranešta apie tyrimus, dėl kurių galėjo būti pareikšti kaltinimai, laikantis Komisijos sprendimo 1999/396 4 straipsnio. Komisija teigia, kad jis nepatenka į jokią iš šių dviejų asmenų kategorijų.
Ši institucija tvirtina, kad 2003 m. kovo 19 d. pažymoje F. De Esteban Alonso nebuvo įvardytas ir kad 2003 m. OLAF neturėjo informacijos, kuri leistų manyti, jog suinteresuotasis asmuo asmeniškai dalyvavo darant pažeidimą. 2008 m. liepos 8 d. Sprendime Franchet ir Byk / Komisija (
T‑48/05
,
EU:T:2008:257
) Bendrasis Teismas konstatavo pareigą informuoti du šioje byloje aptariamus pareigūnus tik dėl to, kad 2003 m. kovo 19 d. pažymoje buvo išvadų, kuriose jie įvardijami. Būtent dėl to jie skiriasi nuo F. De Esteban Alonso, kuris šioje pažymoje nebuvo įvardytas.
Tam, kad skundžiamo sprendimo 76 ir 83 punktuose padarytų išvadą, jog F. De Esteban Alonso vis dėlto turėjo būti prilygintas aiškiai įvardytam ar bent jau tiesiogiai dalyvavusiam asmeniui, Bendrasis Teismas pasirėmė informacija, kuri 2003 m. kovo 19 d. pažymos perdavimo dieną nebuvo žinoma OLAF ir buvo nurodyta tik po dešimties metų nacionalinio teismo priimtoje nutartyje nutraukti bylą. Akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jo autoriui jo priėmimo dieną žinomas aplinkybes. Bendrasis Teismas neteisėtai vietoj institucijos vertino Komisijos veiksmų teisėtumą, atsižvelgdamas į jai nežinomus faktus.
Šios pažymos perdavimo dieną įrodyta ir neginčytina buvo tik aplinkybė, kad nuo 1993 m. sausio mėn. iki 1997 m. sausio mėn. F. De Esteban Alonso buvo Eurostato padalinio direktorius ir jo padėtis hierarchinėje struktūroje buvo tarp dviejų įtariamų pareigūnų. Komisijos teigimu, šios aplinkybės nepakanka, kad būtų galima manyti, jog „asmeninis [suinteresuotojo asmens] dalyvavimas buvo labai tikėtinas“, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 71 punkte, arba jis turėjo „būti prilygintas asmenims, įvardytiems OLAF išvadose“, kaip Bendrasis Teismas nurodė to paties sprendimo 77 punkte. Šis teismas supainiojo asmenis, kurių parodymai gali būti naudingi tyrimui, su asmenimis, dėl kurių kilo pakankamai rimtų įtarimų. Šių dviejų kategorijų asmenų teisinė padėtis skiriasi, be kita ko, procedūrinių garantijų požiūriu. Be to, šio nurodytos pažymos perdavimo dieną OLAF neturėjo pakankamai įrodymų, kad galėtų laikyti F. De Esteban Alonso „asmeniškai dalyvavusiu“. „Asmeninio dalyvavimo galimybė“ negali būti kildinama vien iš konstatavimo, kad suinteresuotasis asmuo užėmė tam tikras pareigas atitinkamoje tarnyboje.
F. De Esteban Alonso teigimu, nors OLAF ataskaitos išvadose jis nebuvo „įvardytas“, vis tiek buvo „asmeniškai susijęs“. 2003 m. kovo 19 d. pažymoje jis buvo paminėtas netiesiogiai, bet neišvengiamai, atsižvelgiant į tai, kad jis buvo Eurostato informacinių sistemų, leidinių ir išorės santykių direktorato direktorius bei D. Byk viršininkas. Būtent dėl šios priežasties 2013 m. balandžio 4 d. dėl jo buvo pradėtas tyrimas po to, kai OLAF perdavė šią pažymą Prancūzijos teisminėms institucijoms. Be to, remiantis minėtoje pažymoje pateikta informacija jam buvo pareikšti kaltinimai. Priešingai, nei apeliaciniame skunde teigia Komisija, Bendrasis Teismas rėmėsi toje pačioje pažymoje esančia informacija, kurią tik patvirtino nutartis nutraukti bylą.
Dublike Komisija tvirtina, kad 2003 m. kovo 19 d. pažymoje nėra jokios netiesioginės nuorodos į F. De Esteban Alonso. Tą dieną tarp suinteresuotojo asmens ir tyrimo dalyko nebuvo nustatyta jokios, net tolimos, sąsajos.
Triplike F. De Esteban Alonso pažymi, kad Komisija, nepranešusi jam, atleido jį nuo konfidencialumo pareigos nuo 2004 m. sausio 29 d., t. y. gerokai anksčiau, nei jis buvo iškviestas pas ikiteisminio tyrimo teisėją, o tai įrodo, kad Komisija gerai žinojo, jog 2003 m. kovo 19 d. pažymoje jam
ab initio
buvo pareikšti kaltinimai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija priekaištauja Bendrajam Teismui dėl tariamai padarytos teisinio faktinių aplinkybių kvalifikavimo klaidos, nes jis pripažino F. De Esteban Alonso „įvardytu“2003 m. kovo 19 d. pažymoje, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 1999/396 4 straipsnio pirmą pastraipą, arba bent jau „asmeniškai dalyvavusiu“, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą, todėl konstatavo OLAF pareigą jį informuoti apie jam galimus inkriminuoti pažeidimus.
Pirmiausia primintina, kad pagal šią nuostatą „tais atvejais, kai iškyla Komisijos nario, pareigūno ar tarnautojo galimas dalyvavimas, suinteresuotas asmuo nedelsiant informuojamas, jeigu tai nekelia pavojaus tyrimui“, ir „visais atvejais išvados, kuriose baigus tyrimą įvardijamas kuris nors Komisijos narys, pareigūnas ar tarnautojas, negali būti daromos nesuteikus suinteresuotajam asmeniui galimybės pareikšti savo nuomonę apie su juo susijusias aplinkybes“.
Šioje nuostatoje išskiriami du atvejai, su kuriais siejamos skirtingos teisinės pasekmės. Viena vertus, OLAF tyrime įvardijamas Komisijos pareigūnas turi būti išklausytas prieš darant dėl jo išvadas tyrimo pabaigoje. Kita vertus, asmeniškai dalyvaujantis Komisijos pareigūnas turi būti nedelsiant informuotas, kai tai nekelia pavojaus tyrimui.
Ir vienu, ir kitu atveju pripažintina, kad, atsižvelgiant į Sprendimo 1999/396 dalyką, susijusį su vidaus tyrimų sąlygomis ir tvarka, Komisijos pareigūnas gali būti kvalifikuotas, kaip nurodyta šio sprendimo 4 straipsnyje, tik OLAF atliekant tyrimą ir vėliausiai jo pabaigoje.
Pirma, kalbant apie F. De Esteban Alonso prilyginimą įvardytiems asmenims, reikia konstatuoti, kad jis nėra įvardytas 2003 m. kovo 19 d. pažymoje.
Bendrasis Teismas pripažino suinteresuotajam asmeniui šį statusą, pritaikęs išplėstinį sąvokos „įvardytas“ aiškinimą. Pagal skundžiamo sprendimo 77 punktą toks prilyginimas pateisinamas atsižvelgiant į F. De Esteban Alonso užimtas pareigas faktinių aplinkybių metu, dėl kurių jo hierarchinė padėtis buvo tarp tiesioginio viršininko Y. Franchet, Eurostato direktoriaus, ir pavaldinio D. Byk, skyriaus vadovo; abu jie buvo įvardyti 2003 m. kovo 19 d. pažymoje.
Vis dėlto, kaip savo išvados 40 ir 41 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, taip plačiai aiškinant sąvoką „įvardytas pareigūnas“ ji būtų painiojama su sąvoka „asmeniškai dalyvavęs pareigūnas ar tarnautojas“ ir Sprendimo 1999/396 4 straipsnio pirmojoje pastraipoje nustatytas šių dviejų atvejų skirtumas netektų prasmės. Taigi F. De Esteban Alonso pripažinimas „įvardytu“ pareigūnu grindžiamas klaidingu šios nuostatos aiškinimu.
Vadinasi, dėl to, kad Bendrasis Teismas rėmėsi klaidingu Sprendimo 1999/396 4 straipsnio pirmos pastraipos aiškinimu, jis padarė faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo klaidą, kai nusprendė, kad pagal šią nuostatą F. De Esteban Alonso buvo „įvardytas“2003 m. kovo 19 d. pažymoje.
Antra, kalbant apie ieškovo pripažinimą „asmeniškai dalyvavusiu atliekant veiksmus, dėl kurių pradėta ši byla“, kurį Bendrasis Teismas subsidiariai nurodė skundžiamo sprendimo 83 punkte, reikia pateikti šias pastabas.
Kaip matyti iš šio sprendimo 36 punkto, atsižvelgiant į su šiuo kvalifikavimu susijusį laiko veiksnį, Bendrasis Teismas negalėjo, kaip teigia Komisija, remtis nutartyje dėl bylos nutraukimo pateiktais argumentais.
Remiantis skundžiamo sprendimo 75 ir 76 punktuose padarytais konstatavimais, aišku tik tai, kad iš 2003 m. kovo 19 d. pažymos ir OLAF galutinės ataskaitos matyti, jog F. De Esteban Alonso užėmė Eurostate svarbią hierarchinę padėtį, artimą dviejų šioje pažymoje ir ataskaitoje įvardytų asmenų hierarchinei padėčiai, ir kad šioje pažymoje buvo įvardyti dalyvavę „Bendrijos pareigūnai“, aiškiai nenurodant jų tapatybės. Nors ši informacija galėjo leisti manyti, kad suinteresuotasis asmuo galėjo pateikti naudingos informacijos atliekant baudžiamąjį tyrimą, jos nepakako, kad šį asmenį būtų galima laikyti „asmeniškai dalyvavusiu“, t. y. nagrinėjamu atveju galimu įtariamo sukčiavimo ar piktnaudžiavimo pasitikėjimu bendravykdžiu.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad asmeninė F. De Esteban Alonso atsakomybė dėl inkriminuojamų pažeidimų buvo tokia neakivaizdi iš 2003 m. kovo 19 d. pažymos ir OLAF galutinės ataskaitos, kad Prancūzijos teisminės institucijos šiam suinteresuotajam asmeniui pareiškė kaltinimus tik 2008 m. rugsėjo 9 d. ir tik po to, kai jis buvo apklaustas kaip liudytojas. 2003 m. liepos 10 d. Komisijos pateiktas skundas dėl X ir pareikštas civilinis ieškinys negali paneigti šio vertinimo, nes jie nebuvo nukreipti asmeniškai prieš suinteresuotąjį asmenį.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas savo vertinime padarė antrą faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo klaidą, kai nusprendė, kad, atsižvelgiant į tyrimo rezultatus, F. De Esteban Alonso turi būti laikomas asmeniškai dalyvavusiu vykdant veiksmus, dėl kurių buvo atliekamas tyrimas.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus darytina išvada, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti pripažintas pagrįstu.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas kildinamas iš teisės klaidos, kurią Bendrasis Teismas tariamai padarė, nes skundžiamo sprendimo 97–109 punktuose nusprendė, kad Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalis užkirto kelią Komisijai nacionalinėms teisminėms institucijoms pateikti skundą ir pareikšti civilinį ieškinį iki OLAF pateikiant galutinę ataskaitą.
Pirma, Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalyje tik numatyta, kad dėl tyrimų institucijos turi imtis „tokių veiksmų, konkrečiai – drausminių ar teisinių, kokių reikalauja tokių tyrimų rezultatai“, ir nedraudžiama Komisijai kreiptis į nacionalinius baudžiamųjų bylų teismus iki OLAF tyrimo pabaigos.
Antra, Bendrojo Teismo aiškinimas lemia paradoksalią ir teisės aktuose nenumatytą situaciją, kai OLAF nevykdant jokio tyrimo institucija turėtų visišką laisvę bet kada pateikti skundą, tačiau vos OLAF pradėjus tyrimą ir iki jo pabaigos ji automatiškai prarastų šią teisę.
Trečia, skundas nėra galutinis ir bet kuriuo momentu gali būti pakeistas.
Ketvirta, Komisijos teisė pateikti skundą ir pareikšti civilinį ieškinį tiesiogiai kyla iš pirminės teisės, nes įtvirtinta SESV 335 straipsnyje, pagal kurį Sąjunga, „atstovaujama Komisijos“, „naudojasi plačiausiu teisnumu, suteikiamu juridiniams asmenims pagal [valstybės narės] įstatymus <…> [ir] gali <…> būti šalimi teismo procese“. Šios galimybės niekaip negalima apriboti antrinės teisės aktu. Todėl Komisija turi turėti teisę pateikti skundą bet kuriuo metu, jei mano, kad tai reikalinga, ir jei tenkinamos nacionalinėje teisėje numatytos sąlygos.
Penkta, skundžiamo sprendimo 100 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis Tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsniu, padarė tariamai klaidingą išvadą, kad informacija, leidžianti pradėti ar išplėsti nacionalinį baudžiamąjį procesą, negali būti perduota teisminei institucijai iki OLAF tyrimo pabaigos.
Šešta, be nurodyto Bendrojo Teismo pateikto klaidingo Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalies išaiškinimo, Komisija mano, kad nėra jokios pagrįstos priežasties apriboti Komisijos teisę pateikti skundą nacionaliniuose teismuose. Pirma, pagal Prancūzijos teisę, išskyrus atvejus, kai skundą pateikęs asmuo turi pakankamai įrodymų, kad tiesiogiai kreiptųsi į baudžiamųjų bylų teismą, skundas yra vienintelis pagrindas jam gauti žalos atlyginimą. Antra, pagal Prancūzijos teisę skundas nebūtinai pateikiamas dėl aiškiai įvardytų asmenų. Jis gali būti pateiktas dėl X, ir Komisija dėl atsargumo būtent taip ir padarė šioje byloje. Trečia, skundo pateikimas tyrimo pradžioje gali būti būtinas siekiant apsaugoti Komisijos teises, neatsižvelgiant rizikas, susijusias su administraciniu tyrimu, kurio ši institucija negali kontroliuoti, visų pirma kiek tai susiję su jo trukme. Bendrojo Teismo pateiktas aiškinimas praktiškai reiškia, kad įgaliojimai pateikti skundą perduodami OLAF, o to Sąjungos teisės aktų leidėjas niekada nenumatė.
F. De Esteban Alonso teigia, kad 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo Franchet ir Byk / Komisija (
T‑48/05
,
EU:T:2008:257
) 123–125 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad 2003 m. kovo 19 d. pažyma susijusi su vidaus tyrimu. Būtent šios pažymos pagrindu buvo atšauktas jo imunitetas ir jis buvo iškviestas kaip liudytojas vykdant teismo pavedimą. Vadinasi, remiantis šiuo sprendimu ir atitinkamomis OLAF vidaus nuostatomis, prieš perduodant šią pažymą Prancūzijos teisminėms institucijoms jis turėjo būti informuotas ir išklausytas dėl su juo susijusių faktinių aplinkybių.
Su drausmine procedūra susijusios garantijos
a fortiori
turi būti taikomos, kai dėl vidaus tyrimo rezultatų kreipiamasi į nacionalinę teisminę instituciją. Pareiga sulaukti vidaus tyrimo ataskaitos išvadų prieš kreipiantis į teismą ir pareiga informuoti asmenį, dėl kurio atliekamas šis tyrimas, apie jam pareikštus kaltinimus yra esminės procedūrinės garantijos, kuriomis apsaugomos pagrindinės teisės, ir jos neatima iš Komisijos teisės į veiksmingą teisminę gynybą. Vadinasi, skundžiamo sprendimo 109 punkte nėra teisės klaidos.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad, remiantis Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalimi, „[p]o vidaus tyrimo parengtos ataskaitos visi vertingi su šiuo tyrimu susiję dokumentai siunčiami atitinkamai institucijai, įstaigai, tarnybai ir organizacijai“ ir „[d]ėl vidaus tyrimo institucija, įstaiga, tarnyba ir organizacija imasi tokių veiksmų, konkrečiai – drausminių ar teisinių, kokių reikalauja tokių tyrimų rezultatai, ir apie tai praneša [OLAF] direktoriui, laikydamasi jo ataskaitos išvadose nustatyto galutinio termino“.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 100 punkte, nei minėta, nei jokia kita nuostata aiškiai nedraudžia atitinkamai institucijai kreiptis į teisminę instituciją prieš pasibaigiant OLAF tyrimui, jeigu ji mano turinti informacijos ar įrodymų, galinčių pateisinti teisminį tyrimą arba padėti jį atlikti.
Be to, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 59 punkte, toks draudimas neišplaukia ir iš Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalies. Šioje nuostatoje tik numatyta atitinkamos institucijos pareiga imtis tokių veiksmų, įskaitant teisinius, dėl OLAF vidaus tyrimų, kokių reikalauja tokių tyrimų rezultatai, ir ja nesiekiama apriboti Komisijos įgaliojimų prieš pasibaigiant OLAF tyrimui inicijuoti baudžiamąjį persekiojimą arba įstoti į teismo procesą kaip civilinei ieškovei.
Galiausiai nei aplinkybė (jei būtų įrodyta), kad Komisija negalėjo pradėti drausminės procedūros prieš pasibaigiant OLAF tyrimams, nei Tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnis, kuriame nustatyta, kad „[j]eigu pareigūnas už tuos pačius veiksmus yra patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, galutinis sprendimas priimamas tik po to, kai savo galutinį sprendimą paskelbia bylą nagrinėjantis teismas“, nesusiję su klausimu, ar tokia institucija, kaip Komisija, gali pateikti skundą nacionaliniam teismui iki OLAF tyrimo pabaigos. Todėl Bendrasis Teismas klaidingai manė, kad gali rasti argumentų, pagrindžiančių jo pateiktą Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalies aiškinimą.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalis draudžia Komisijai pateikti skundą ir pareikšti civilinį ieškinį nacionaliniame teisme prieš pateikiant galutinę OLAF ataskaitą.
Vis dėlto, nors Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalis neriboja Komisijos teisės pateikti skundą dėl vieno iš jos pareigūnų, ši institucija privalo atsižvelgti į jos šiam pareigūnui turimą rūpestingumo pareigą. Ši pareiga atspindi Tarnybos nuostatuose įtvirtintą abipusių teisių ir pareigų administracijos ir tarnautojų santykiuose pusiausvyrą. Kartu su gero administravimo principu ši pareiga suponuoja, kad spręsdama dėl pareigūno padėties administracija turi atsižvelgti į visas aplinkybes, kurios gali lemti jos sprendimą, ir ne tik į tarnybos, bet ir į atitinkamo pareigūno interesus (1986 m. spalio 23 d. Sprendimo Schwiering / Audito Rūmai,
321/85
,
EU:C:1986:408
,
punktas ir 1987 m. vasario 4 d. Sprendimo Maurissen / Audito Rūmai,
417/85
,
EU:C:1987:61
,
punktas).
Atsižvelgiant į jai tenkančią rūpestingumo pareigą, kai OLAF tyrimas buvo pradėtas ir tebevyksta, Komisija, nerizikuodama padaryti vertinimo klaidos, gali pateikti skundą dėl vieno iš savo pareigūnų, tik jei šio tyrimo rezultatai jau yra pakankamai numatomi, kad juos būtų galima nuspėti, ir jei nekyla daug abejonių dėl šio pareigūno asmeninio dalyvavimo. Vis dėlto nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad Komisijai negali būti reiškiamas toks priekaištas, nes jos pateiktas skundas ir civilinis ieškinys buvo susiję ne su F. De Esteban Alonso, o su X.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus darytina išvada, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas taip pat yra pagrįstas.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
Papildomai nurodydama trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas negalėjo patenkinti F. De Esteban Alonso ieškinio dėl žalos atlyginimo, nes nebuvo pakankamai tiesioginio priežastinio ryšio tarp institucijos veiksmų ir nurodytos žalos.
Pagal 2006 m. spalio 4 d. Sprendimą Tillack / Komisija (
T‑193/04
,
EU:T:2006:292
,
punktas) OLAF galutinės ataskaitos yra tik rekomendacijos ar nuomonės, dėl kurių nacionalinė teisminė institucija neprivalo imtis veiksmų. Nacionalinės teisminės institucijos pačios sprendžia, kokių veiksmų reikia imtis. Remdamasi to paties sprendimo 122–125 punktais Komisija tvirtina, kad dėl šios priežasties Bendrasis Teismas galėjo nuspręsti, jog ieškovas neįrodė pakankamai tiesioginio priežastinio ryšio tarp OLAF informacijos perdavimo nacionalinėms teisminėms institucijoms pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnio 2 dalį ir tariamai patirtos žalos. Šie argumentai pagal analogiją turėtų būti taikomi šioje byloje nagrinėjamam Komisijos skundui prieš X ir civiliniam ieškiniui.
Be to, F. De Esteban Alonso nebuvo įvardytas nei 2003 m. kovo 19 d. pažymoje, nei galutinėje OLAF ataskaitoje ir šie dokumentai neleido jo identifikuoti kaip dalyvavusio darant nustatytus pažeidimus. Be to, Komisija pateikė skundą dėl X, o ne dėl suinteresuotojo asmens. F. De Esteban Alonso buvo tiesiogiai įsitrauktas į šią bylą tik įsikišus nacionalinėms valdžios institucijoms, konkrečiai kalbant – priėmus sprendimą pareikšti jam kaltinimus. Taigi, priešingai, nei teigiama skundžiamo sprendimo 131 punkte, 2003 m. kovo 19 d. pažymos perdavimas negalėjo sukelti suinteresuotajam asmeniui jo nurodyto „neteisingumo, bejėgiškumo jausmo ir pykčio“. Taip pat šio sprendimo 130 punkte Bendrasis Teismas klaidingai susiejo suinteresuotojo asmens garbei ir profesinei reputacijai padarytą žalą su Komisijos skundu, o ne su teisminių institucijų F. De Esteban Alonso pareikštais kaltinimais.
F. De Esteban Alonso primena, kad jurisprudencijoje jau pripažinta neturtinė žala, sukelta tarnautojo netikrumo ir nerimo, nepagrįstai užsitęsusio dėl Komisijos sprendimo. 2008 m. liepos 8 d. Sprendime Franchet ir Byk / Komisija (
T‑48/05
,
EU:T:2008:257
) Bendrasis Teismas nusprendė, kad neteisėti OLAF ir Komisijos veiksmai neabejotinai sukėlė ieškovams neteisingumo jausmą ir nusivylimą, taip pat pakenkė jų garbei ir profesinei reputacijai, todėl priteisė iš Komisijos atlyginti šią neturtinę žalą. Nagrinėjamu atveju sprendimas pradėti teismo procesą, kai OLAF vykdomas vidaus tyrimas dar nebuvo baigtas, paskui apskųsti nutartį nutraukti bylą ir pateikti kasacinį skundą, nors Komisija neturėjo pakankamai tikslios ir svarbios informacijos, neišvengiamai labai rimtai pakenkė suinteresuotojo asmens garbei ir profesinei reputacijai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes patenkino ieškinį dėl žalos atlyginimo, nors nebuvo priežastinio ryšio tarp, pirma, 2003 m. kovo 19 d. pažymos perdavimo Prancūzijos teisminėms institucijoms ir Komisijos sprendimo pateikti skundą „prieš X“ neinformavus F. De Esteban Alonso ir, antra, pastarojo tariamai patirtos neturtinės žalos.
Tiesa, skundžiamo sprendimo 130 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog tai, kad Komisija pareiškė civilinį ieškinį ir pateikė skundą Prancūzijos teismuose OLAF nebaigus tyrimo, pakenkė F. De Esteban Alonso garbei ir profesinei reputacijai ir ši žala atsirado tiesiogiai dėl Komisijos veiksmų. Kitame savo sprendimo punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog dėl to, kad OLAF perdavė Prancūzijos teisminėms institucijoms 2003 m. kovo 19 d. pažymą, kurioje įvardytas suinteresuotasis asmuo, jo neišklausius arba bent neinformavus, jis patyrė neturtinės žalos, nes negalėjo nei gintis, nei išsakyti savo nuomonės, dėl faktinių aplinkybių, kuriomis buvo motyvuotas jo persekiojimas; šią žalą lėmė neteisėti OLAF veiksmai.
Vis dėlto nei žala F. De Esteban Alonso garbei ir profesinei reputacijai, nei neteisingumo, bejėgiškumo jausmas ir pyktis, kurie, remiantis skundžiamo sprendimo 131 punktu, jam kilo dėl to, kad negalėjo būti išklausytas, nėra tiesioginė OLAF ar Komisijos veiksmų pasekmė. Iš tiesų reikia priminti, kad suinteresuotasis asmuo nebuvo įvardytas 2003 m. kovo 19 d. pažymoje ir ji neleido jo identifikuoti; Komisijos skundas pateiktas dėl X ir jame suinteresuotasis asmuo taip pat nebuvo įvardytas. Priešingai, F. De Esteban Alonso nurodytą žalą tiesiogiai sukėlė Prancūzijos valdžios institucijų 2008 m. jam pareikšti kaltinimai ir prieš jį pradėtas teismo procesas.
Iš to išplaukia, kad Bendrasis Teismas klaidingai pripažino tiesioginį priežastinį ryšį tarp 2003 m. OLAF ir Komisijos veiksmų ir suinteresuotojo asmens patirtos neturtinės žalos.
Taigi trečiasis apeliacinio skundo pagrindas taip pat turi būti pripažintas pagrįstu.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad skundžiamą sprendimą reikia panaikinti.
Dėl Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Šiuo atveju Teisingumo Teismas turi paskelbti galutinį sprendimą, nes šioje bylos stadijoje tai galima daryti.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad OLAF nepadarė pažeidimo, kai nusprendė perduoti nacionalinėms teisminėms institucijoms 2003 m. kovo 19 d. pažymą, ir kad Komisija nepažeidė Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 4 dalies, kai tų pačių metų liepos 10 d. šioms institucijoms pateikė skundą ir pareiškė civilinį ieškinį. Be to, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, ieškovas pakankamai neįrodė, kad Komisija padarė pažeidimą, kai Prancūzijos baudžiamųjų bylų teismuose pateikė apeliacinį, o vėliau – kasacinį skundą dėl nutarties nutraukti bylą.
Vadinasi, neįvykdyta pirmoji Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlyga, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas. Taigi ieškinys gali būti tik atmestas, nesant reikalo nagrinėti kitų Sąjungos atsakomybės atsiradimo sąlygų.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia bylinėjimosi išlaidų klausimą.
Šioje byloje reikia atsižvelgti į tai, kad ieškovui buvo pareikšti kaltinimai OLAF ir Komisijos inicijuotoje baudžiamojoje byloje, kurios nagrinėjimas truko aštuonerius metus ir kuri galiausiai buvo nutraukta. Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procesą pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2019 m. birželio 11 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą De Esteban Alonso / Komisija (
T‑138/18
,
EU:T:2019:398
).

2.
Atmesti ieškinį byloje T‑138/18.

3.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procesą pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.