CELEX: 62021CJ0144
Kumoamiskanne
Täytäntöönpanopäätös C(2020) 8797
Luvan myöntäminen kromitrioksidin tietyille käytöille
Asetus (EY) N:o 1907/2006
Kemikaalien rekisteröinti, arviointi, lupamenettelyt ja niihin sovellettavat rajoitukset
60 artikla
Lupien myöntäminen
Velvollisuus osoittaa, että sosioekonomiset hyödyt ylittävät aineen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan riskin ja että soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei ole saatavilla
62 artikla
Lupahakemukset
64 artikla
Lupapäätösten tekomenettely

Euroopan parlamentti vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan osittaisen luvan myöntämisestä kromitrioksidin tietyille käytöille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 nojalla 18.12.2020 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen C(2020) 8797 (Chemservice GmbH ym.) (jäljempänä riidanalainen päätös) 1 artiklan 1 ja 5 kohdan sekä 2–5 artiklan, 7, 9 ja 10 artiklan siltä osin kuin kyseiset artiklat koskevat lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (EUVL 2006, L 396, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.12.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1272/2008 (EUVL 2008, L 353, s. 1) (jäljempänä REACH‑asetus), johdanto‑osan 1, 8, 12, 22, 69, 70, 72, 73, 77, 82 ja 119 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)      Tällä asetuksella pitäisi varmistaa korkeatasoinen terveyden ja ympäristön suojelu sekä sellaisenaan, seoksissa ja esineissä esiintyvien aineiden vapaa liikkuvuus samalla edistäen kilpailukykyä ja innovaatioita. Tällä asetuksella olisi myös edistettävä vaihtoehtoisten menetelmien kehittämistä aineiden vaarojen arvioimiseksi.
– –
(8)      Erityisesti olisi otettava huomioon tämän asetuksen mahdollinen vaikutus pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk‑yritykset) ja tarve välttää niiden syrjintää.
– –
(12)      Tällä asetuksella perustettavan uuden järjestelmän yhtenä tärkeänä tavoitteena on kannustaa ja tietyissä tapauksissa varmistaa, että erityistä huolta aiheuttavat aineet korvataan lopulta vähemmän vaarallisilla aineilla tai tekniikoilla, jos taloudellisesti ja teknisesti toteuttamiskelpoisia soveltuvia vaihtoehtoja on saatavilla. – –
– –
(22)      Lupamenettelyä koskevilla säännöksillä pitäisi varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja huolehtia samalla siitä, että erityistä huolta aiheuttavista aineista johtuvat riskit ovat riittävän hyvin hallinnassa. [Euroopan] komission pitäisi myöntää lupa markkinoille saattamiselle ja käytölle vain, jos aineiden käytöstä aiheutuvat riskit ovat riittävän hyvin hallinnassa, mikäli mahdollista, tai jos niiden käyttö on oikeutettua sosioekonomisin perustein eikä taloudellisesti ja teknisesti toteuttamiskelpoisia soveltuvia vaihtoehtoja ole saatavilla.
– –
(69)      Ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun riittävän korkean tason varmistamiseksi, ottaen huomioon relevantit väestöryhmät ja mahdollisesti tietyt haavoittuvat alaryhmät, olisi erittäin suurta huolta aiheuttaviin aineisiin kiinnitettävä ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti erityistä huomiota. Lupa olisi myönnettävä, jos lupaa hakevat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt osoittavat lupaviranomaiselle, että aineiden käytöstä ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvat riskit ovat riittävän hyvin hallinnassa. Muulloin käyttö voidaan silti sallia, jos voidaan osoittaa, että aineen käytöstä aiheutuvat sosioekonomiset hyödyt ylittävät sen käyttöön liittyvät riskit ja että sellaisia soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei ole saatavilla, jotka olisivat taloudellisesti ja teknisesti toimivia. Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta on aiheellista, että myöntävänä viranomaisena olisi komissio.
(70)      Erityistä huolta aiheuttavien aineiden haitalliset vaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön olisi estettävä soveltamalla asianmukaisia riskinhallintatoimenpiteitä, jotta varmistetaan, että aineen käytöistä mahdollisesti aiheutuvat riskit ovat riittävän hyvin hallinnassa, ja jotta nämä aineet voidaan korvata asteittain soveliaalla turvallisemmalla aineella. Olisi sovellettava riskinhallintatoimenpiteitä, joilla varmistetaan, että aineita valmistettaessa, markkinoille saatettaessa ja käytettäessä altistuminen näille aineille, myös päästöille ja häviöille, on koko elinkaaren ajan alle kynnysarvon, jonka ylittyessä voi esiintyä haitallisia vaikutuksia. Olisi aina toteutettava toimenpiteitä, joilla vähennetään altistuminen sellaisille aineille, joille on myönnetty lupa, ja muille aineille, joille ei ole mahdollista vahvistaa turvallista altistumistasoa, ja näiden aineiden päästöt niin alhaisiksi kuin se on teknisesti ja käytännössä mahdollista, jotta voidaan minimoida haittavaikutusten todennäköisyys. Kemikaaliturvallisuusraporteissa olisi yksilöitävä toimenpiteet, joilla varmistetaan riittävä hallinta. Näitä toimenpiteitä olisi sovellettava ja tarvittaessa suositeltava toimitusketjussa seuraaville toimijoille.
– –
(72)      Jotta tuettaisiin tavoitetta eli erittäin suurta huolta aiheuttavien aineiden korvaamista lopullisesti soveltuvilla vaihtoehtoisilla aineilla tai tekniikoilla, kaikkien luvanhakijoiden olisi toimitettava vaihtoehdoista analyysi, jossa tarkastellaan niiden riskejä ja korvaamisen teknistä ja taloudellista toteutettavuutta, myös tietoja tutkimuksista ja kehittämisestä, joita hakija suorittaa tai aikoo suorittaa. Lisäksi lupia olisi tarkasteltava uudelleen, tapauskohtaisesti määritettävin määräajoin, ja niille olisi yleensä asetettava ehtoja, joihin kuuluu esimerkiksi seuranta.
(73)      Sellaisenaan tai seoksissa tai esineissä esiintyvien aineiden korvaamista olisi edellytettävä, kun aineen valmistus, käyttö tai markkinoille saattaminen aiheuttaa ihmisten terveydelle tai ympäristölle riskin, jota ei voida hyväksyä, ottaen huomioon soveltuvien turvallisempien vaihtoehtoisten aineiden ja tekniikoiden saatavuus sekä sosioekonomiset hyödyt käytettäessä ainetta, jonka riskejä ei voida hyväksyä.
– –
(77)      Järjestelmän toimivuuden ja käytännöllisyyden vuoksi niin luonnollisten ja oikeushenkilöiden kannalta, joiden on laadittava hakemusasiakirjat ja ryhdyttävä asianmukaisiin riskinhallintatoimenpiteisiin, kuin viranomaisten kannalta, joiden on käsiteltävä lupahakemukset, ainoastaan rajoitettu määrä aineita olisi määrättävä luvanvaraisiksi samanaikaisesti ja hakemuksille olisi asetettava realistiset määräajat samalla kun tietyt käytöt voidaan vapauttaa lupavaatimuksesta. Aineet, joiden tunnistetaan täyttävän lupamenettelyn perusteet, olisi sisällytettävä luetteloon aineista, jotka mahdollisesti sisällytetään lupamenettelyn piiriin. Tähän luetteloon kuuluvat kemikaaliviraston työohjelmaan sisältyvät aineet olisi nimettävä selvästi.
– –
(82)      Lupavaatimuksen noudattamisen tehokkaan seurannan ja valvonnan mahdollistamiseksi sellaisten jatkokäyttäjien, jotka hyötyvät niiden toimittajalle myönnetystä luvasta, olisi ilmoitettava kemikaalivirastolle käyttävänsä ainetta.
– –
(119)      Koska jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat jäsenvaltioissa lähellä sidosryhmiä, niiden olisi osallistuttava yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon lisäksi myös aineiden riskejä ja kemikaalilainsäädännöstä johtuvia luonnollisten ja oikeushenkilöiden velvoitteita koskevaan tietojenvaihtoon. Samalla tarvitaan tiivistä yhteistyötä kemikaaliviraston, komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä, jotta varmistetaan koko viestintäprosessin johdonmukaisuus ja tehokkuus.”
REACH‑asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Aihe ja soveltamisala”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän asetuksen tarkoituksena on varmistaa korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu, mukaan lukien vaihtoehtoisten keinojen edistäminen aineiden vaarojen arvioimiseksi, sekä aineiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla samalla kilpailukykyä ja innovointia edistäen.
2.      Tässä asetuksessa annetaan säännöksiä, jotka koskevat 3 artiklassa tarkoitettuja aineita ja seoksia. Näitä säännöksiä sovelletaan kyseisten aineiden valmistukseen, markkinoille saattamiseen ja käyttöön sellaisenaan, seoksissa tai esineissä sekä seoksien markkinoille saattamiseen.
3.      Tämä asetus perustuu periaatteeseen, jonka mukaan valmistajien, maahantuojien ja jatkokäyttäjien on varmistettava, että he valmistavat, saattavat markkinoille tai käyttävät sellaisia aineita, jotka eivät vaikuta haitallisesti ihmisten terveyteen tai ympäristöön. Asetuksen säännökset perustuvat ennalta varautumisen periaatteeseen.”
Kyseisen asetuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)      ’aineella’ alkuainetta ja sen yhdisteitä sellaisina kuin ne esiintyvät luonnossa tai millä tahansa valmistusmenetelmällä tuotettuina, mukaan luettuna aineen pysyvyyden säilyttämiseksi tarvittavat lisäaineet ja valmistusprosessista johtuvat epäpuhtaudet mutta lukuun ottamatta liuottimia, jotka voidaan erottaa vaikuttamatta aineen pysyvyyteen tai muuttamatta sen koostumusta;
2)      ’seoksella’ seosta tai liuosta, joka koostuu kahdesta tai useammasta aineesta;
3)      ’esineellä’ tuotetta, jolle annetaan tuotannossa erityinen muoto, pinta tai rakenne, joka määrittää sen käyttötarkoitusta enemmän kuin sen kemiallinen koostumus;
– –
13)      ’jatkokäyttäjällä’ yhteisön alueelle sijoittautunutta luonnollista tai oikeushenkilöä, joka ei ole valmistaja eikä maahantuoja ja joka käyttää ainetta joko sellaisenaan tai seoksessa omassa teollisessa tai ammatillisessa toiminnassaan. Jakelija tai kuluttaja ei ole jatkokäyttäjä. Jälleentuojaa, joka kuuluu 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan poikkeuksen soveltamisalaan, pidetään jatkokäyttäjänä;
– –
18)      ’kemikaalivirastolla’ tällä asetuksella perustettua Euroopan kemikaalivirastoa;
– –
24)      ’käytöllä’ prosessointia, formulointia, kulutusta, varastointia, säilytystä, käsittelyä, täyttämistä pakkauksiin, siirtoa pakkauksesta toiseen, sekoittamista, esineen tuotantoa tai mitä tahansa muuta käyttämistä;
– –
37)      ’altistumisskenaariolla’ olosuhteiden yhdistelmiä, toimintaolosuhteet ja riskinhallintatoimenpiteet mukaan lukien, joissa kuvataan miten aine valmistetaan tai miten sitä käytetään sen elinkaaren aikana ja miten valmistaja tai maahantuoja hallitsee tai suosittaa jatkokäyttäjiä hallitsemaan ihmisten ja ympäristön altistumista. Nämä altistumisskenaariot voivat kattaa yhden tietyn prosessin tai käytön tai tarvittaessa useita prosesseja tai käyttöjä;
38)      ’käyttö‑ ja altistumiskategorialla’ altistumisskenaariota, joka kattaa laajan joukon prosesseja tai käyttöjä ja jossa prosessit tai käytöt esitetään vähintään käytön lyhyenä yleisenä kuvauksena;
– –”
REACH‑asetuksen VII osasto, joka sisältää 55–66 artiklan, koskee luvan myöntämistä ”erityistä huolta aiheuttaville aineille”;  kyseisillä aineilla on vakavia ja usein peruuttamattomia vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön.
REACH‑asetuksen 55 artiklassa, jonka otsikko on ”Lupamenettelyn tavoite ja korvaamiseen liittyvät näkökohdat”, säädetään seuraavaa:
”Tämän osaston tavoitteena on taata sisämarkkinoiden moitteeton toiminta varmistaen samalla, että erityistä huolta aiheuttavien aineiden riskit ovat asianmukaisesti hallinnassa ja että kyseiset aineet korvataan asteittain soveltuvilla vaihtoehtoisilla aineilla tai tekniikoilla, jos nämä ovat taloudellisesti ja teknisesti toteuttamiskelpoisia. Tätä varten kaikkien lupia hakevien valmistajien, maahantuojien ja jatkokäyttäjien on analysoitava vaihtoehtojen saatavuutta ja tarkasteltava niiden riskejä sekä korvaamisen teknistä ja taloudellista toteutettavuutta.”
Mainitun asetuksen 56 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Valmistaja, maahantuoja tai jatkokäyttäjä ei saa saattaa markkinoille käyttöön eikä itse käyttää ainetta, joka sisältyy liitteeseen XIV, paitsi jos:
a)      kyseiselle käytölle, jonka (kyseisille käytöille, joiden) vuoksi aine on saatettu markkinoille sellaisenaan tai seoksessa tai sisällytettäväksi esineeseen tai johon (joihin) hän käyttää kyseistä ainetta itse, on myönnetty 60–64 artiklan mukainen lupa; tai
– –
d)      jäljempänä 58 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan mukainen päivämäärä on saavutettu ja hän on jättänyt hakemuksen 18 kuukautta ennen kyseistä päivämäärää, mutta lupahakemusta koskevaa päätöstä ei ole vielä tehty; tai
– –”
REACH‑asetuksen 57 artiklassa, jonka otsikko on ”Liitteeseen XIV sisällytettävät aineet”, säädetään seuraavaa:
”Seuraavat aineet voidaan sisällyttää liitteeseen XIV 58 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen:
a)      aineet, jotka täyttävät syöpää aiheuttavien aineiden vaaraluokkaan, kategoria 1A tai 1B, kuuluvien aineiden luokituskriteerit [aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY muuttamisesta ja kumoamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1272/2008 [(EUVL 2008, L 353, s. 1)] liitteessä I olevan 3.6 jakson mukaisesti;
b)      aineet, jotka täyttävät sukusolujen perimää vaurioittavien aineiden vaaraluokkaan, kategoria 1A tai 1B, kuuluvien aineiden luokituskriteerit asetuksen (EY) N:o 1272/2008 liitteessä I olevan 3.5 jakson mukaisesti;
– –”
Kyseisen asetuksen 58 artiklassa, jonka otsikko on ”Aineiden sisällyttäminen liitteeseen XIV”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tehtäessä päätös 57 artiklassa tarkoitettujen aineiden sisällyttämisestä liitteeseen XIV tällainen päätös on tehtävä 133 artiklan 4 [kohdassa] tarkoitetun menettelyn mukaisesti.  Päätöksessä on täsmennettävä kunkin aineen osalta:
a)      aineen tunnistetiedot siten kuin liitteessä VI olevassa 2 jaksossa täsmennetään;
b)      edellä 57 artiklassa tarkoitettu aineen sisäinen ominaisuus (sisäiset ominaisuudet);
c)      siirtymävaiheen järjestelyt:
i)      päivämäärä(t), jo(i)sta lähtien kyseisen aineen markkinoille saattaminen ja käyttö on kielletty, ellei lupaa myönnetä (jäljempänä ’lopetuspäivä’), jossa olisi otettava tarvittaessa huomioon kyseisen käytön osalta täsmennetty tuotantosykli;
ii)      päivämäärä tai päivämäärät, vähintään 18 kuukautta ennen lopetuspäivää (lopetuspäiviä), johon mennessä hakemukset on toimitettava niitä käyttöjä varten, joiden osalta hakija haluaa jatkaa aineen käyttöä tai sen markkinoille saattamista lopetuspäivän (lopetuspäivien) jälkeen; käytön jatkaminen on sallittua lopetuspäivän jälkeen siihen asti, kunnes lupahakemusta koskeva päätös tehdään;
– –
3.      – –
Harkittaessa liitteeseen XIV sisällytettävien aineiden lukumäärää ja 1 kohdassa tarkoitettuja päivämääriä otetaan huomioon myös kemikaaliviraston kapasiteetti käsitellä hakemukset määriteltynä aikana. Kemikaalivirasto antaa ensimmäisen suosituksensa liitteeseen XIV sisällytettävistä ensisijaisista aineista 1 päivään kesäkuuta 2009 mennessä. Kemikaalivirasto antaa lisäsuosituksia vähintään kahden vuoden välein uusien aineiden sisällyttämiseksi liitteeseen XIV.
– –”
Kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 (REACH) liitteen XIV muuttamisesta 17.4.2013 annetun komission asetuksen (EU) N:o 348/2013 (EUVL 2013, L 108, s. 1) nojalla kromitrioksidi sisällytettiin kyseiseen liitteeseen kategoriaan 1A kuuluvana syöpää aiheuttavana aineena ja kategoriaan 1B kuuluvana perimää vaurioittavana aineena sisäisten ominaisuuksiensa perusteella.
REACH‑asetuksen 60 artiklassa, jonka otsikko on ”Lupien myöntäminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Komissio tekee lupahakemuksia koskevat päätökset tämän osaston mukaisesti.
2.      Lupa on myönnettävä, jos aineen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuva riski, joka johtuu liitteessä XIV täsmennetyistä kyseisen aineen sisäisistä ominaisuuksista, on riittävän hyvin hallinnassa liitteessä I olevan 6 jakson 6.4 kohdan mukaisesti, kuten hakijan kemikaaliturvallisuusraportissa on osoitettu, 64 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu riskinarviointikomitean lausunto huomioon ottaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista. Komissio ottaa lupaa myöntäessään ja siinä asetettujen ehtojen mukaisesti huomioon kaikki päätöksen tekoaikaan tiedossa olevat päästöt ja häviöt, käytön laveudesta tai moninaisuudesta aiheutuvat riskit mukaan lukien.
– –
4.      Jos lupaa ei voida myöntää 2 kohdan nojalla tai 3 kohdassa lueteltujen aineiden osalta, lupa voidaan myöntää ainoastaan, jos sosioekonomisten hyötyjen osoitetaan ylittävän ihmisten terveydelle tai ympäristölle aineen käytöstä aiheutuvan riskin ja jos soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei ole saatavilla. Ennen tämän päätöksen tekemistä on tarkasteltava kaikkia seuraavia seikkoja ja otettava huomioon 64 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen riskinarviointikomitean ja sosioekonomisesta analyysista vastaavan komitean lausunnot:
a)      aineen käytöistä aiheutuva riski, ehdotettujen riskinhallintatoimenpiteiden asianmukaisuus ja tehokkuus mukaan lukien;
b)      aineen käytöstä aiheutuvat sosioekonomiset hyödyt ja luvan hylkäämisestä aiheutuvat sosioekonomiset vaikutukset, jotka hakija tai muut osapuolet osoittavat;
c)      hakijan 62 artiklan 4 kohdan e alakohdan mukaisesti toimittama vaihtoehtojen analyysi tai hakijan 62 artiklan 4 kohdan f alakohdan mukaisesti toimittama korvaussuunnitelma ja mahdolliset 64 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimitetut kolmansien osapuolten huomiot;
d)      saatavilla olevat tiedot mahdollisten vaihtoehtoisten aineiden tai tekniikoiden riskeistä ihmisten terveydelle tai ympäristölle.
5.      Arvioidessaan, onko soveliaita vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita saatavilla, komissio ottaa huomioon kaikki asian kannalta merkittävät näkökohdat, mukaan lukien:
a)      sen, vähentäisikö siirtyminen vaihtoehtoihin ihmisten terveyteen ja ympäristöön kohdistuvia kokonaisriskejä, riskinhallintatoimenpiteiden asianmukaisuus ja tehokkuus huomioon ottaen;
b)      vaihtoehtojen teknisen ja taloudellisen toteutettavuuden hakijan kannalta.
– –
7.      Lupa voidaan myöntää ainoastaan, jos hakemus on tehty 62 artiklan vaatimusten mukaisesti.
– –”
Kyseisen asetuksen 62 artiklan, jonka otsikko on ”Lupahakemukset”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Lupahakemuksen on sisällettävä seuraavat tiedot:
a)      aineen (aineiden) tunnistetiedot, siten kuin liitteessä VI olevassa 2 jaksossa täsmennetään;
b)      hakemuksen jättävän henkilön tai henkilöiden nimi ja yhteystiedot;
c)      lupapyyntö, jossa täsmennetään, mitä käyttö(j)ä varten lupaa haetaan, ja selostetaan aineen mahdollinen käyttö seoksissa ja/tai aineen sisällyttäminen esineisiin;
d)      liitteen I säännösten mukainen kemikaaliturvallisuusraportti, joka kattaa aineen (aineiden) käytöstä ihmisten terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvat riskit, jotka johtuvat liitteessä XIV täsmennetyistä kyseisen aineen sisäisistä ominaisuuksista, ellei sitä ole jo toimitettu osana rekisteröintiä;
e)      analyysi vaihtoehdoista ottaen huomioon niiden riskit sekä niiden korvaamisen tekninen ja taloudellinen toteutettavuus ja sisällyttäen tarvittaessa tietoja hakijan asiaankuuluvasta tutkimus‑ ja kehitystoiminnasta;
f)      jos e kohdassa tarkoitetusta analyysista käy ilmi, että saatavilla on soveliaita vaihtoehtoja ottaen huomioon 60 artiklan 5 kohdassa esitetyt tekijät, korvaussuunnitelma, johon sisältyy aikataulu hakijan ehdottamille toimille.”
Mainitun asetuksen 64 artiklassa, jonka otsikko on ”Lupapäätöksiin liittyvä menettely”, säädetään seuraavaa:
”1.      Kemikaalivirasto vahvistaa hakemuksen vastaanottamispäivän. Kemikaaliviraston riskinarviointikomitean ja sosioekonomisesta analyysista vastaavan komitean on annettava lausuntoluonnoksensa kymmenen kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta.
2.      Kemikaalivirasto asettaa verkkosivuillaan saataville, tietojensaantioikeutta koskevat 118 ja 119 artiklat huomioon ottaen, yleiset tiedot käytöistä, joista hakemuksia on vastaanotettu, sekä lupien uudelleentarkastelusta ja ilmoittaa määräajan, johon mennessä kolmannet osapuolet voivat toimittaa tietoja vaihtoehtoisista aineista tai tekniikoista.
3.      Lausuntoa valmistellessaan kukin 1 kohdassa tarkoitettu komitea tarkistaa aluksi, että hakemus sisältää kaikki 62 artiklassa täsmennetyt tiedot, jotka ovat luvan myöntämisen kannalta olennaisia. Tarvittaessa komiteat esittävät toisiaan kuullen hakijalle yhteisen pyynnön toimittaa lisätietoja, jotta hakemus saatetaan 62 artiklan vaatimusten mukaiseksi. Sosioekonomisesta analyysista vastaava komitea voi pyytää hakijaa tai kolmansia osapuolia toimittamaan määrätyssä ajassa lisätietoja mahdollisista vaihtoehtoisista aineista ja teknologioista, jos se katsoo tämän olevan tarpeen. Kukin komitea ottaa lisäksi huomioon mahdolliset kolmansien osapuolten toimittamat tiedot.
4.      Lausuntoluonnoksissa on oltava seuraavat osat:
a)      riskinarviointikomitea: arvio ihmisten terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvasta riskistä, joka johtuu aineen käytö(i)stä sellaisina kuin ne on kuvattu hakemuksessa, riskinhallintatoimenpiteiden asianmukaisuus ja tehokkuus mukaan lukien, ja tarvittaessa arvio mahdollisista vaihtoehdoista aiheutuvista riskeistä;
b)      sosioekonomisesta analyysista vastaava komitea: arvio sosioekonomisista tekijöistä sekä saatavilla olevista, sopivista ja teknisesti toteuttamiskelpoisista vaihtoehdoista, jotka liittyvät aineen käyttöön (käyttöihin) sellaisina kuin se (ne) on kuvattu hakemuksessa, kun hakemus on tehty 62 artiklan mukaisesti, sekä kaikista kolmansien osapuolien tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti toimittamista tiedoista.
– –
8.      Komissio laatii luonnoksen lupapäätökseksi kolmen kuukauden kuluessa kemikaaliviraston lausuntojen vastaanottamisesta. Lopullinen päätös luvan myöntämisestä tai epäämisestä tehdään 133 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
– –”
REACH‑asetuksen liitteessä I, jonka otsikko on ”Aineiden arviointia ja kemikaaliturvallisuusraporttien laatimista koskevat yleissäännökset”, on 5 jakso, jonka otsikko on ”Altistumisen arviointi” ja jossa täsmennetään, että kyseinen arviointi jakautuu kahteen vaiheeseen. Toisesta vaiheesta, joka koskee ”altistumisen estimointia”, kyseisen liitteen 5.2.4 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Altistumistasot on estimoitava kaikille väestöryhmille (työntekijät, kuluttajat ja ympäristön välityksellä epäsuorasti altistuvat yksilöt) – –. Altistumisen estimoinnissa on erityisesti otettava huomioon seuraavat tiedot:
–        asianmukaisesti mitatut, edustavat altistumistiedot,
– –”

Asian taustalla olevat tosiseikat
Syöpää aiheuttavien ja myrkyllisten ominaisuuksiensa vuoksi kromitrioksidi kuuluu REACH‑asetuksen liitteessä XIV lueteltuihin aineisiin, jotka katsotaan ”erityistä huolta aiheuttaviksi”. Kyseisen aineen käytöt ovat kyseisen asetuksen 56 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla luvanvaraisia.
Vuonna 2015 Lanxess Deutschland GmbH ja eräät muut toimijat (jäljempänä hakijat) jättivät hakemuksen saadakseen luvan kuudelle kromitrioksidin käyttökategorialle.
Lupahakemus koski seuraavaa kuutta käyttökategoriaa: kromitrioksidin käytöt seosten sekoittamisessa (kategoria 1); funktionaaliseen kromipinnoitukseen liittyvät käytöt (kategoria 2); koristelutarkoituksessa tehtävään funktionaaliseen kromipinnoitukseen liittyvät käytöt (kategoria 3); pintakäsittelyyn liittyvät käytöt sellaisissa ilmailu‑ ja avaruusteollisuuden sovelluksissa, jotka eivät liity funktionaaliseen kromipinnoitukseen tai koristelutarkoituksessa tehtävään funktionaaliseen kromipinnoitukseen (kategoria 4); pintakäsittelyyn liittyvät käytöt (lukuun ottamatta tinapinnoitetun teräksen passivointia (elektrolyyttinen tinapinnoitus, ETP)) arkkitehtuurin, autoteollisuuden, metallinvalmistuksen ja  ‑viimeistelyn ja yleisen teollisuuden sovelluksissa, jotka eivät liity funktionaaliseen kromipinnoitukseen tai koristelutarkoituksessa tehtävään funktionaaliseen kromipinnoitukseen, (kategoria 5) ja tinapinnoitetun teräksen passivointiin (elektrolyyttinen tinapinnoitus, ETP) liittyvät käytöt (kategoria 6).
Riskinarviointikomitean (jäljempänä RAC) ja sosioekonomisesta analyysista vastaavan komitean (jäljempänä SEAC) REACH‑asetuksen 64 artiklan mukaisesti antamat lausunnot julkaistiin syyskuussa 2016.
Parlamentti antoi 27.3.2019 päätöslauselman, jossa se vastusti alustavaa päätösehdotusta. Parlamentin kielteinen kanta perustui lähinnä siihen, että hakijoiden toimittamissa tiedoissa oli vakavia puutteita eikä luvan myöntämisen edellytysten, erityisesti turvallisempien vaihtoehtoisten ratkaisujen mahdollisen saatavilla olon, täyttymistä näin ollen ollut mahdollista arvioida asianmukaisesti. Parlamentin mukaan näin oli sitäkin suuremmalla syyllä siksi, että kyseisen aineen suunniteltujen käyttöjen kuvaus oli niin yleisluonteinen, että luvan soveltamisala olisi muodostunut erittäin laajaksi.  Parlamentti katsoi tässä yhteydessä myös, että komission näkemys, jonka mukaan hakemuksen puutteet voitiin korjata pyytämällä hakijoita toimittamaan puuttuvat tiedot tarkastelukertomuksessa, ei ollut unionin yleisen tuomioistuimen 7.3.2019 antaman tuomion Ruotsi v. komissio (T‑837/16, EU:T:2019:144) mukainen.
Parlamentin päätöslauselman seurauksena komissio jätti kategorian 3 (käyttö koristelutarkoituksessa tehtävässä funktionaalisessa kromipinnoituksessa) päätösehdotuksensa soveltamisalan ulkopuolelle. Muilta osin komissio kuitenkin pysyi alkuperäisessä kannassaan, jonka mukaan lupa voitiin myöntää tietyin edellytyksin ja rajoituksin.
Komissio antoi 18.12.2020 riidanalaisen päätöksen.

Riidanalainen päätös
Komissio totesi riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan kahdeksannessa perustelukappaleessa, että kromitrioksidille oli mahdollista myöntää lupa ainoastaan REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan nojalla.
Johdanto‑osan 9–15 perustelukappaleessa komissio tarkasteli kyseisessä säännöksessä asetetusta kahdesta edellytyksestä ensimmäistä eli edellytystä, jonka mukaan sosioekonomisten hyötyjen on ylitettävä sen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuva riski.
Erityisesti 10–12 ja 15 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(10)      Käyttöjen 1, 2, 4 ja 5 osalta RAC havaitsi myös työntekijöiden altistumiseen liittyviä merkittäviä epävarmuustekijöitä, jotka johtuivat mitattujen altistustietojen rajallisesta saatavuudesta. RAC totesi lisäksi, että koska taustatietoja ei edelleenkään ollut saatavilla, sen oli vaikea osoittaa yhteyttä hakemuksessa kuvattujen toimintaolosuhteiden ja riskinhallintatoimenpiteiden sekä yksittäisten työtehtävien ja tuotantopaikkojen osalta ilmoitettujen altistustasojen välillä, minkä vuoksi RAC ei kyennyt tekemään tarkempaa arviota. Kyseiset epävarmuustekijät koskevat altistustietojen luotettavuutta ja edustavuutta sekä niiden yhteyttä käytössä oleviin riskinhallintatoimenpiteisiin, erityisesti siltä osin kuin on kyse käytöstä 4, jonka osalta hakemus koski altaaseen upottamisen lisäksi useita toimia, kuten ruiskuttamista, pinnoittamista, harjaamista ja työstötoimenpiteitä, kun otetaan huomioon se, että hakijat eivät ole kyenneet arvioimaan kattavasti kaikkiin näihin työtehtäviin liittyvää yhdistelmäaltistusta. Komissio huomauttaa kuitenkin, etteivät kyseiset epävarmuustekijät estäneet SEAC:tä analysoimasta hakemusta tarkemmin.
(11)      Käyttöjen 1, 2, 4 ja 5 osalta RAC katsoi lisäksi epävarmuustekijöitä liittyvän myös arviointiin, joka koskee kokonaisväestön altistumista aineelle ympäristön välityksellä paikallisesti, erityisesti jätevesiin päätyvien kromi (VI) ‑yhdistepäästöjen kannalta. Tällä on merkitystä erityisesti suun kautta juomaveden välityksellä tapahtuvan altistumisen kannalta. RAC piti kokonaisväestöön ympäristön välityksellä kohdistuvien riskien arviointia kuitenkin riittävänä, jotta SEAC voi jatkaa hakemuksen analysointia, ja huomautti, että hakijoiden lähestymistapa perustui oletuksiin, joissa kokonaisväestöön kohdistuvia riskejä saatettiin yliarvioida. Vaikka hakijat olivat arvioineet alueellista altistumista, sitä ei pidetty merkityksellisenä, koska kromi (VI) muuttuu nopeasti muuksi kuin karsinogeeniseksi kromiksi (III) useimmissa ympäristöolosuhteissa.
(12)      Käyttöjä 1, 2, 4 ja 5 koskevissa lausunnoissaan RAC suositteli lisäedellytysten ja seurantajärjestelyjen määräämistä, kun otetaan huomioon työntekijöille ja kokonaisväestölle ympäristön välityksellä aiheutuvien riskien arviointiin liittyvät epävarmuustekijät. Arvioituaan RAC:n analyysia komissio yhtyy siihen.
– –
(15)      Hakemuksessa kuvattuja kromitrioksidin käyttöjä 1, 2, 4, 5 ja 6 koskevissa lausunnoissaan SEAC totesi, että kokonaisuutena tarkasteltuna kustakin näistä käytöistä johtuvat sosioekonomiset hyödyt ylittivät näistä käytöistä ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin.  – – Käyttöjen 4, 5 ja 6 osalta SEAC katsoi, että aineen käytöstä saatavat sosioekonomiset hyödyt, jotka määritetään pelkästään työpaikkojen menetyksiin liittyvien tappioiden ja sosiaalisten kustannusten perusteella, ylittäisivät selvästi ihmisten terveyteen kohdistuvat rahamääräisesti arvioidut vaikutukset, jotka lasketaan kaikkein epäsuotuisimman skenaarion perusteella. – –”
Riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 16–24 perustelukappaleessa komissio analysoi REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa luvan myöntämiselle asetettua toista edellytystä eli edellytystä, jonka mukaan soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei saa olla saatavilla.
Erityisesti johdanto‑osan 18–20 ja 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(18)      Käyttöjä 2, 4 ja 5 koskevissa lausunnoissaan SEAC totesi, ettei soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ole saatavilla. Hakemuksen kohteena olleiden käyttöjen hyvin laajan kirjon vuoksi SEAC ei kuitenkaan voinut sulkea pois mahdollisia epävarmuustekijöitä, jotka liittyivät vaihtoehtojen tekniseen toteutettavuuteen rajallisella määrällä erityisiä, kyseisten käyttöjen kuvaukseen sisältyviä käyttöjä. Komissio yhtyy SEAC:n toteamukseen.
(19)      Sen varmistamiseksi, että lupa kattaa ainoastaan ne käytöt, joihin ei ole saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja, käyttöjen 2, 4 ja 5 kuvausta on edelleen täsmennettävä saattamalla se sen vaihtoehtojen analyysin johtopäätöksen mukaiseksi, joka on esitetty hakemuksessa ja SEAC:n arviossa. Komissio katsoo hakijoiden täyttäneen todistusvelvollisuutensa, kun nämä ovat osoittaneet, ettei käytöille 2, 4 ja 5 ole saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja, ainoastaan kyseisten, rajoitettujen käyttöjen osalta.
(20)      Käyttöjen 2, 4 ja 5 kuvausta on näin ollen edelleen täsmennettävä viittaamalla käyttöihin, joissa jokin keskeisistä toiminnoista on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön – –
– –
(22)      Lisäksi komissio otti huomioon niiden toimitusketjujen monimutkaisuuden, joihin hakemuksen kohteena olleet käytöt liittyvät, mahdollisen vaihtoehtoisen ratkaisun toteuttamiseksi tarvittavan ajan ja investoinnit sekä sen teollistamiseen ja syntyvien tuotteiden luokitteluun toimitusketjuissa tarvittavan ajan. Tarkasteltuaan SEAC:n arviointia ja ottaen huomioon edellä esitetyt seikat komissio yhtyy toteamukseen, jonka mukaan käyttöjä 2, 4 ja 5 varten ei ole saatavilla soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita.”
Lisäksi johdanto‑osan 26 ja 27 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(26)      Komissio perusti arviointinsa kaikkiin tällä hetkellä saatavilla oleviin merkityksellisiin tieteellisiin tietoihin, sellaisina kuin RAC on niitä arvioinut, ja perusti johtopäätöksensä kyseisen johtopäätöksen tekemiseksi riittävän näytön olemassaoloon. Täydentävät tieteelliset tiedot tarjoaisivat kuitenkin komissiolle tulevaisuudessa vankemman tai laajemman näytön arvioinnin perustaksi. Sen vuoksi on aiheellista pyytää jatkokäyttäjiä toimittamaan lisätietoja altistumisesta ja päästöistä.
(27)      Lisäksi tämän päätöksen täytäntöönpanon helpottamiseksi on välttämätöntä edellyttää, että käyttöjen 2, 4 ja 5 osalta luvanhaltijoiden jatkokäyttäjät sisällyttävät ECHAlle asetuksen (EY) N:o 1907/2006 66 artiklan 1 kohdan  mukaisesti tekemäänsä ilmoitukseen selvityksen niistä tämän päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa luetelluista keskeisistä toiminnoista, jotka ovat heidän käyttönsä kannalta välttämättömiä, sekä perustelut sille, miksi ne ovat kyseisen käytön kannalta välttämättömiä.”
Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa hyväksytään viisi kromitrioksidin käyttökategoriaa siinä täsmennetyin rajoituksin:
–        käyttökategoria 1 eli seosten sekoittaminen käyttöjä 2, 4, 5 ja 6 varten
–        käyttökategoria 2 eli funktionaalinen kromipinnoitus, kun yksi seuraavista keskeisistä toiminnoista on välttämätön aiotun käytön kannalta: kulutuksenkestävyys, kovuus, kerrospaksuus, korroosionkestävyys, kitkakerroin tai vaikutus pintamorfologiaan
–        käyttökategoria 4 eli pintakäsittelyyn liittyvät käytöt sellaisissa ilmailu‑ ja avaruusteollisuuden sovelluksissa, jotka eivät liity funktionaaliseen kromipinnoitukseen tai koristelutarkoituksessa tehtävään kromipinnoitukseen, kun yksi seuraavista keskeisistä toiminnoista on välttämätön aiotun käytön kannalta: korroosionkestävyys, aktiivinen korroosionesto, kemikaalinkestävyys, kovuus, adheesion edistäminen (kiinnittyminen seuraavaan pinnoitteeseen tai maaliin), lämmönkestävyys, haurastumattomuus, kulutuksenkestävyys, organismien kerrostumisen estävät pintaominaisuudet, kerrospaksuus, joustavuus ja resistiivisyys
–        käyttökategoria 5 eli pintakäsittelyyn liittyvät käytöt lukuun ottamatta tinapinnoitetun teräksen passivointia (elektrolyyttinen tinapinnoitus, ETP) rakennusalan, autoteollisuuden, metallinvalmistuksen ja  ‑viimeistelyn ja yleisen teknisen teollisuuden sovelluksissa, jotka eivät liity funktionaaliseen kromipinnoitukseen tai koristelutarkoituksessa tehtävään kromipinnoitukseen, kun yksi seuraavista keskeisistä toiminnoista on välttämätön aiotun käytön kannalta: korroosionkestävyys, aktiivinen korroosionesto, kerrospaksuus, kosteudenkestävyys, adheesion edistäminen (kiinnittyminen seuraavaan pinnoitteeseen tai maaliin), resistiivisyys, kemikaalinkestävyys, kulutuksenkestävyys, sähkönjohtavuus, yhteensopivuus substraatin kanssa, (termo‑)optiset ominaisuudet (ulkonäkö), lämmönkestävyys, elintarviketurvallisuus, pinnoitteen jännitys, sähköeristys tai kerrostumisnopeus
–        käyttökategoria 6 eli tinapinnoitetun teräksen passivointiin (ETP) liittyvät käytöt.
Kyseisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Luvanhaltijoiden on kehitettävä erityisiä altistumisskenaarioita yksittäisille prosesseille, toimenpiteille ja tehtäville (mukaan lukien automaattisille/manuaalisille järjestelmille ja avoimille/suljetuille järjestelmille ja niiden yhdistelmille) ja kuvattava kunkin erityisen skenaarion yhteydessä riskinhallintatoimenpiteet ja toimintaolosuhteet, joilla työntekijöiden altistumista kromi (VI) ‑yhdisteille ja kyseisten yhdisteiden päästöjä ympäristöön kontrolloidaan: tietojen on edustettava kaikkia tuotantopaikkoja, joissa luvanvaraista käyttöä harjoitetaan. Altistumisskenaarioihin on sisällyttävä kyseisten riskinhallintatoimenpiteiden ja toimintaolosuhteiden toteuttamiseen perustuvia tietoja altistumistasoista.
Luvanhaltijoiden on valittava altistumisskenaarioissa kuvatut riskinhallintatoimenpiteet [työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille tai perimän muutoksia aiheuttaville aineille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2004/37/EY [(kuudes neuvoston direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EUVL 2004, L 158, s. 50)] 5 artiklan mukaisesti. Luvanhaltijoiden on dokumentoitava ja perusteltava riskinhallintatoimenpiteiden valinta ja saatettava pyydettäessä asiaa koskevat dokumentit sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten saataville, jossa luvanvaraista käyttöä harjoitetaan.”
Kyseisen päätöksen 5 artiklassa määrätään käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta, että ”jatkokäyttäjien on sisällytettävä ECHAlle REACH‑asetuksen 66 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehtävään ilmoitukseen selvitys niistä päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa luetelluista kromitrioksidin keskeisistä toiminnoista, jotka ovat heidän käyttönsä kannalta välttämättömiä, sekä perustelut sille, miksi kyseiset keskeiset toiminnot ovat kyseisen käytön kannalta välttämättömiä”.

Asianosaisten vaatimukset ja menettely unionin tuomioistuimessa
Parlamentti vaatii, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 ja 5 kohdan sekä 2–5, 7, 9 ja 10 artiklan siltä osin kuin ne koskevat lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten
–        toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen ja
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–        ensisijaisesti hylkää vaatimukset, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista
–        toissijaisesti hylkää vaatimukset, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen kumoamista kokonaisuudessaan
–        siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen, määrää sen vaikutusten pysyttämisestä ja
–        velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) pyysi unionin tuomioistuimen kirjaamoon 27.5.2021 toimittamallaan asiakirjalla Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan toisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan nojalla saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen Euroopan komission vaatimuksia. Unionin tuomioistuimen presidentti hyväksyi kyseisen pyynnön 17.9.2021 antamallaan määräyksellä.
ECHA toimitti väliintulokirjelmän tukeakseen komission vaatimuksia.

Päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset

Osittaista kumoamista koskevien vaatimusten tutkittavaksi ottaminen
Parlamentti vaatii ensisijaisesti, että unionin tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 ja 5 kohdan sekä 2–5, 7, 9 ja 10 artiklan siltä osin kuin ne koskevat lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa toimen muista osista. Tässä yhteydessä on mainittava unionin tuomioistuimen toistuvasti katsoneen, että tämä erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisen kumoamisen vaikutuksena on muuttaa sen kumoamatta jätetyn osan pääsisältöä (tuomio 9.11.2017, Solar World v. neuvosto, C‑205/16 P, EU:C:2017:840, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös koostuu kokoelmasta lupia, jotka liittyvät kromitrioksidin eri käyttöihin, ja parlamentin ensisijaisesti esittämillä vaatimuksilla pyritään riidanalaisen päätöksen kumoamiseen  ainoastaan siltä osin kuin se koskee lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta kyseisiä käyttöjä varten.
Tämän vuoksi riidanalaisessa päätöksessä mainituille käytöille myönnetyn luvan mahdollinen kumoaminen ei vaikuttaisi muille käytöille myönnettyyn lupaan eikä näin ollen muuttaisi kyseisen päätöksen sen osan, jota ei ole kumottu, pääsisältöä.
Näin ollen parlamentin ensisijaiset vaatimukset, joilla pyritään riidanalaisen päätöksen osittaiseen kumoamiseen, koskevat seikkoja, jotka voidaan erottaa kyseisen päätöksen muista osista, ja ne on näin ollen otettava tutkittaviksi.

Asiakysymys

Alustavat huomautukset
On muistutettava, että REACH‑asetuksen liitteeseen XIV sisällytetylle aineelle, kuten kromitrioksidille, voidaan myöntää lupa kahdessa tilanteessa:
–        REACH‑asetuksen 60 artiklan 2 kohdan mukaisesti silloin, kun aineen käytöstä ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuva riski on riittävän hyvin hallinnassa
–        tai vaihtoehtoisesti kyseisen asetuksen 60 artiklan 4 kohdan nojalla, jos sosioekonomisten hyötyjen osoitetaan ylittävän ihmisten terveydelle tai ympäristölle aineen käytöstä aiheutuvan riskin ja jos soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei ole saatavilla.
Nyt käsiteltävässä asiassa komissio katsoi, että suunniteltujen kromitrioksidin käyttöjen ihmisten terveydelle aiheuttama riski ei ollut riittävän hyvin hallinnassa, ja tukeutui näin ollen REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohtaan hyväksyäkseen riidanalaisessa päätöksessä kyseisen aineen tietyt käytöt.
Parlamentti esittää kanteensa tueksi yhden ainoan kanneperusteen, jonka mukaan komissio ei tarkistanut riittävällä tavalla, täyttyvätkö REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 ja 7 kohdassa asetetut edellytykset.
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin ensinnäkin, että REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdasta, luettuna yhdessä sen johdanto‑osan 69 perustelukappaleen kanssa, seuraa, että luvanhakijan tehtävä on osoittaa, että kyseisessä artiklassa säädetyt luvan myöntämisedellytykset täyttyvät (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2021, komissio v. Ruotsi, C‑389/19 P, EU:C:2021:131, 33 kohta).
REACH‑asetuksen 62 artiklan 4 kohdassa luetellaan tiedot, jotka hakijan on lupahakemuksen tekoajankohtana esitettävä. Kyseisen säännöksen d alakohdan mukaan lupahakemukseen on liitettävä liitteen I säännösten mukainen kemikaaliturvallisuusraportti, joka kattaa kyseessä olevan aineen käytöstä ihmisten terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvat riskit, jotka johtuvat liitteessä XIV täsmennetyistä kyseisen aineen sisäisistä ominaisuuksista.
Kyseisessä liitteessä I olevan 5.2.4 kohdan mukaan kemikaaliturvallisuusraporttiin sisältyvässä altistumistasojen estimoinnissa kaikille väestöryhmille (työntekijät, kuluttajat ja ympäristön välityksellä epäsuorasti altistuvat yksilöt) on erityisesti otettava huomioon ”asianmukaisesti mitatut, edustavat altistumistiedot”.
Toiseksi unionin tuomioistuin on myös todennut, että REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 ja 5 kohdassa komissio velvoitetaan tarkistamaan, että 60 artiklan 4 kohdassa mainitut edellytykset todella täyttyvät. Jos komissio tutkintansa jälkeen ja kaikki hakijan ja muiden henkilöiden toimittamat tai sen itsensä keräämät tiedot huomioon ottaen katsoo, että hakija ei esitä todisteita, joista sillä on todistustaakka, tämän toimielimen on evättävä haettu lupa (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2021, komissio v. Ruotsi, C‑389/19 P, EU:C:2021:131, 33 kohta).
Komissiota avustaa tämän toimivallan käytössä ECHA, jonka osalta REACH‑asetuksen 64 artiklassa säädetään, että kaksi komiteaa – RAC ja SEAC – antavat kumpikin lausuntonsa lupahakemuksesta.
RAC:n osalta kyseisen asetuksen 64 artiklan 4 kohdan a alakohdassa säädetään, että siinä arvioidaan ”ihmisten terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvasta riskistä, joka johtuu aineen käytö(i)stä sellaisina kuin ne on kuvattu hakemuksessa, riskinhallintatoimenpiteiden asianmukaisuus ja tehokkuus mukaan lukien, ja tarvittaessa arvio mahdollisista vaihtoehdoista aiheutuvista riskeistä”. SEAC:n on puolestaan kyseisen asetuksen 64 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan tehtävä ”arvio sosioekonomisista tekijöistä sekä saatavilla olevista, sopivista ja teknisesti toteuttamiskelpoisista vaihtoehdoista, jotka liittyvät aineen käyttöön (käyttöihin) sellaisina kuin se (ne) on kuvattu hakemuksessa, kun hakemus on tehty 62 artiklan mukaisesti, sekä kaikista kolmansien osapuolien tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti toimittamista tiedoista”.

Ainoan kanneperusteen ensimmäinen osa
–
Asianosaisten lausumat
Ainoan kanneperusteensa ensimmäisessä osassa parlamentti väittää, että komissio rikkoi REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohtaa, kun se salli erityistä huolta aiheuttavan aineen eli kromitrioksidin käyttöjä tekemättä ensin lopullista arviota näiden käyttöjen ihmisten terveydelle aiheuttamasta riskistä. Näin ollen komissio ei parlamentin mukaan voinut varmistua siitä, että ”sosioekonomisten hyötyjen osoitetaan ylittävän ihmisten terveydelle tai ympäristölle aineen käytöstä aiheutuvan riskin”, kuten kyseisessä säännöksessä edellytetään.
Parlamentti muistuttaa, että REACH‑asetuksen 62 artiklan 4 kohdan d alakohdassa edellytetään, että lupahakemuksessa on oltava ”liitteen I säännösten mukainen kemikaaliturvallisuusraportti, joka kattaa aineen (aineiden) käytöstä ihmisten terveydelle ja/tai ympäristölle aiheutuvat riskit”, ja että kyseisen liitteen 5.2.4 kohdassa säädetään, että altistumisen estimoinnissa on otettava huomioon muun muassa ”asianmukaisesti mitatut, edustavat altistumistiedot”.
RAC:n lausunnoista, joiden johtopäätökset esitetään riidanalaisen päätöksen 10 ja 11 perustelukappaleessa, ilmenee parlamentin mukaan, että hakijoiden käytöistä 1, 2, 4 ja 5 toimittamat tiedot eivät ole kovin edustavia, kun otetaan huomioon mitattujen altistumistietojen vähäinen määrä ja epävarma luotettavuus erityisesti työntekijöiden altistumisen osalta, koska toimintaolosuhteista, riskinhallintatoimenpiteistä ja altistumisarvoista tiettyjen tehtävien ja paikkojen osalta ei ole riittävästi tietoa.
Lisäksi parlamentti katsoo, että kuten riidanalaisen päätöksen 12 perustelukappaleesta ilmenee, komissio päätti RAC:n nimenomaisesta suosituksesta määrätä lisäedellytyksiä ja seurantajärjestelyjä. Parlamentin mukaan riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdassa asetetaan lupien myöntämisen edellytykseksi se, että luvanhaltijat toimittavat tarkastelukertomuksessa altistumisskenaarioiden ja niihin liittyvien riskinhallintatoimenpiteiden kaltaisia olennaisia tietoja, joita ei esitetty riskinarvioinnissa. Tällainen edellytys osoittaa, ettei komissio voinut määrittää luotettavalla ja ratkaisevalla tavalla, ylittävätkö sosioekonomiset hyödyt ihmisten terveydelle tai ympäristölle aineen käytöstä aiheutuvan riskin.
Komissio väittää puolustuksekseen, että kaikki tieteelliset arvioinnit sisältävät luonnostaan epävarmuustekijöitä. Huolimatta kantajan mainitsemista epävarmuustekijöistä, sellaisina kuin ne on jo todettu RAC:n lausunnossa ja tunnustettu täysin myös riidanalaisen päätöksen perustelukappaleissa, komissio katsoo, että hakijat ovat täyttäneet niille kuuluvan todistustaakan. Se katsoo voineensa arvioida, ylittävätkö sosioekonomiset hyödyt ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin.
Työntekijöiden altistumista koskevista epävarmuustekijöistä komissio huomauttaa ensinnäkin, että kemikaaliturvallisuusraporttiin sisältyvien mitattujen altistumistietojen vähäisestä määrästä huolimatta RAC katsoi, että toimitetut tiedot olivat riittäviä arvioinnin toteuttamiseksi ja sen mahdollistamiseksi, että SEAC saattoi vertailla hyötyjä riskeihin nähden, kuten riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan.
Toiseksi komission mukaan hakijoiden ei voitu odottaa toimittavan mitattuja altistustietoja, jotka koskevat yli 1 500:aa jatkokäyttäjän tuotantopaikkaa, eikä niiden lukumäärää sitä paitsi voitu tietää luvan myöntämishetkellä.
Kolmanneksi se, että kyseiset merkitykselliset altistumistasot – 2 μg/m³ käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta ja 0,5 μg/m³ käyttökategorian 1 osalta – edustavat vastaavasti yhtä viidesosaa ja yhtä kahdeskymmenesosaa sellaisista Euroopan unionin työssä tapahtuvan altistumisen sitovista raja‑arvoista kromi (VI) ‑yhdisteiden osalta, joita sovelletaan työntekijöiden suojelemisesta syöpäsairauden vaaraa aiheuttaville tekijöille tai perimän muutoksia aiheuttaville aineille altistumiseen työssä liittyviltä vaaroilta annetun direktiivin 2004/37/EY muuttamisesta 12.12.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2017/2398 (EUVL 2017, L 345, s. 87) mukaisesti, osoittaa komission mukaan, että riidanalainen päätös edistää altistumisen vähentämistä parantaen näin työntekijöiden suojaa ja että se on näin ollen luvan tavoitteiden mukainen.
Neljänneksi komissio toteaa, että RAC suositteli niin ikään lisäedellytyksiä ja seurantajärjestelyjä, jotka komission mukaan sisällytettiin riidanalaiseen päätökseen ja joiden tavoitteena oli vähentää entisestään altistumista työpaikoilla.
Kun otetaan huomioon RAC:n havaitsemat epävarmuustekijät, SEAC tukeutui riski‑hyötysuhteen luotettavuuden todentamiseksi, kuten komissio selitti riidanalaisen päätöksen 15 perustelukappaleessa, kaikkein epäsuotuisimpaan skenaarioon, josta se päätteli, että kromitrioksidin käytön jatkamisesta saatavat hyödyt ylittävät ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin.
Komissio toteaa arvioineensa tarkasti RAC:n ja SEAC:n lausuntoja ja todenneensa ne kattaviksi, johdonmukaisiksi ja asiaankuuluviksi. Toisin kuin parlamentti väittää, riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdassa esitetyillä tarkkailuvaatimuksilla ei ole tarkoitus korjata ”hakemuksessa olevia puutteita”, vaan niiden tarkoituksena on saada lisätietoja altistumisesta ja päästöistä ECHAn lausunnoissa esitettyjen suositusten mukaisesti. Tämä vaatimus on osa REACH‑asetuksen yleistä logiikkaa, joka perustuu jatkuvan parantamisen periaatteeseen ja jolla pyritään erityisesti parantamaan kemikaalien sääntelyn laatua ajan mittaan tuottamalla ja parantamalla jatkuvasti aineita koskevia tietoja sääntelytarkoituksia varten.
ECHA väittää komission vaatimusten tueksi esittämässään väliintulokirjelmässä, että SEAC otti huomioon työntekijöiden altistumista koskevat jäljellä olevat epävarmuustekijät valitessaan kaikkein epäsuotuisimman skenaarion, joten nämä epävarmuustekijät eivät aseta kyseenalaiseksi komitean päätelmää, jonka mukaan sallittujen käyttöjen sosioekonomiset hyödyt ylittävät ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin.
–
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ainoan kanneperusteensa ensimmäisessä osassa parlamentti arvostelee komissiota siitä, että se katsoi, että kromitrioksidin käyttökategorioiden 1, 2, 4 ja 5, joille se on antanut luvan, sosioekonomiset hyödyt ylittävät näistä käytöistä ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin, vaikka komissiolla ei ollut ennen arviointiaan käytettävissään riittävän kattavaa ja luotettavaa arviota näistä riskeistä.
Ensinnäkin RAC korosti lausunnoissaan, kuten riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan kymmenennestä perustelukappaleesta ilmenee, että työntekijöiden altistumista kaikkien kyseessä olevien käyttöjen osalta koskevat tiedot ovat epäluotettavia, koska niitä olosuhteita, joissa ne on mitattu, koskevia ”taustatietoja ei edelleenkään ollut saatavilla”.
Erityisesti käyttökategoriaa 2 (funktionaalinen kromipinnoitus) koskevassa lausunnossaan RAC kuvasi kyseistä vaikeutta seuraavasti: ”huomattava epävarmuus johtuu siitä, että toimintaolosuhteiden ja riskinhallintatoimenpiteiden ja yksittäisten työtehtävien ja tuotantopaikkojen osalta ilmoitettujen altistustasojen, jotka voisivat edustaa hakemusta perustellusti, välillä ei ole selvää yhteyttä. RAC katsoo, että kyse on hakemuksen huomattavasta heikkoudesta, koska kromipinnoituspaikkojen välillä on suuria eroja, jotka liittyvät esimerkiksi rakennuksen suunnitteluun, kromaustoimintojen laajuuteen ja tiheyteen, prosessin automatisointitasoon, elektrolyysin käyttöön, käsiteltyjen osien kokoon ja paikalliseen imuun perustuvan ilmanvaihdon saatavuuteen ja jotka vaikuttavat altistumiseen ja altistumisen rajoittamiseksi tarvittaviin riskinhallintatoimenpiteisiin”.
Toiseksi, kuten komissio itse myönsi riidanalaisen päätöksen kymmenennessä perustelukappaleessa, RAC totesi lausunnoissaan työntekijöiden altistumista koskevia merkittäviä epävarmuustekijöitä, jotka johtuvat mitattujen altistumistietojen rajallisesta saatavuudesta.
Vaikka hakijat olivat arvioineet niiden unionissa sijaitsevien potentiaalisten tuotantopaikkojen kokonaismääräksi, joissa suoritetaan funktionaalista kromipinnoitusta (käyttökategoria 2),  1 590, hakijat olivat perustaneet työntekijöiden altistumista koskevan arviointinsa tietoihin, joita oli mitannut 23 seitsemään eri valtioon sijoittautunutta yhtiötä, joiden osuus on alle 2 prosenttia tätä käyttöä harjoittavista yhtiöistä. Samoin on niin, että vaikka hakijat olivat arvioineet pintakäsittelyjä (käyttökategoriat 4 ja 5) unionissa suorittavien potentiaalisten tuotantopaikkojen lukumääräksi 374 ja 515, ne perustivat työntekijöiden altistumista koskevan arviointinsa tietoihin, joita oli mitannut 11 yritystä, jotka edustivat alle 3:a prosenttia mainittuja käyttöjä käyttävistä yrityksistä, ja jotka olivat peräisin pääasiassa Länsi‑Euroopan maissa tehdyistä tutkimuksista.
Näin ollen on todettava, että kun otetaan huomioon kromipinnoituspaikkojen väliset suuret erot useiden tämän tuomion 63 kohdassa mainittujen ratkaisevien seikkojen osalta, niiden kromipinnoituspaikkojen vähäinen määrä, joista tiedot, joihin hakijoiden arvio perustuu, ovat peräisin, ja se, ettei kyseisillä paikoilla vallitsevista olosuhteista ole taustatietoja, hakijoiden toimittamat työntekijöiden altistumista koskevat tiedot eivät ole edustavia.
Kolmanneksi RAC totesi niiden riskien arvioinnista, jotka aiheutuvat kokonaisväestön altistumisesta aineen ympäristöön päästämisen vuoksi, että hakijat eivät olleet toimittaneet arviota, joka koskee tällaisia päästöjä jätevesiin. Kuten riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 11 perustelukappaleessa todetaan, kyseinen komitea ei kuitenkaan pitänyt tätä puutetta hylkäämisen perusteena kahdesta syystä: koska hakijoiden esittämissä oletuksissa todennäköisesti liioiteltiin väestöön kohdistuvia riskejä ja koska kromi (VI) muuttuu nopeasti muuksi kuin karsinogeeniseksi kromiksi (III) useimmissa ympäristöolosuhteissa.
Edellä esitetystä seuraa, että hakijoiden toimittamat tiedot työntekijöiden ja kokonaisväestön altistumisesta kromitrioksidille niiden käyttöjen vuoksi, joita varten lupaa haettiin, eivät olleet edustavia, luotettavia eivätkä täydellisiä. Komissio sitä paitsi itse myönsi riidanalaisen päätöksen 10–12 perustelukappaleessa, että kyseisen kromitrioksidille altistumisen arviointiin liittyi epävarmuustekijöitä.
Kuten komissio aivan oikein toteaa, kaikkiin tieteellisiin arviointeihin tosin liittyy luonnostaan epävarmuustekijöitä, joten edellytyksenä ei voida pitää sitä, että viranomainen olisi onnistunut poistamaan ne kokonaan.
Komissio voi kuitenkin myöntää haetun luvan REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan nojalla ainoastaan, jos kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset todella täyttyvät ja jos se suoritettuaan yksityiskohtaisen tutkinnan ja tarkastettuaan riittävän määrän olennaisia ja luotettavia tietoja katsoo, että tältä osin vielä jäljellä olevat epävarmuustekijät ovat merkityksettömiä (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2021, komissio v. Ruotsi, C‑389/19 P, EU:C:2021:131, 33 ja 35 kohta).
Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 124 kohdassa, nyt tarkasteltavassa tapauksessa epävarmuustekijöitä, jotka koskivat sekä työntekijöiden altistumista että väestön välillistä altistumista kromitrioksidin ympäristöön päästämisen vuoksi, ei pidetty riidanalaisessa päätöksessä eikä RAC:n lausunnoissa ”merkityksettöminä”. Päinvastoin kyseisen päätöksen kymmenennessä perustelukappaleessa komissio itse luonnehti työntekijöiden altistumiseen liittyviä epävarmuustekijöitä ”merkittäviksi”. Kuten myös julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 119 kohdassa, RAC jopa katsoi, että ”suurin epävarmuus”, joka oli hakemuksen ”olennainen heikkous”, johtui kyseessä olevan neljän käyttökategorian osalta yksittäisten tehtävien ja tuotantopaikkojen mukaan vaihtelevien toimintaolosuhteiden, riskinhallintatoimenpiteiden ja toimitettujen altistumisarvojen välisen selvän yhteyden puuttumisesta.
Lisäksi on muistutettava, että kromitrioksidi kuuluu ”erityistä huolta aiheuttaviin aineisiin”, joihin REACH‑asetuksen johdanto‑osan 69 perustelukappaleen mukaan on kiinnitettävä erityistä huomiota ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti. Kuten julkisasiamies korosti lähinnä ratkaisuehdotuksensa 133 kohdassa, lähestymistapa, jonka mukaan kromitrioksidin käytöille  voidaan myöntää lupa tukeutuen hyvin rajoitettuun määrään kyseisiä käyttöjä koskevia tietoja, olisi ilmeisessä ristiriidassa sen tavoitteen kanssa, että kyseiseen aineeseen on kiinnitettävä erityistä huomiota.
Komissio kiistää kuitenkin riskinarviointiin liittyvien epävarmuustekijöiden merkittävyyden ja väittää ensinnäkin, ettei hakijoita voitu vaatia toimittamaan altistumistietoja kaikista lupahakemuksen kohteena olevista tuotantopaikoista, kun otetaan huomioon niiden erittäin suuri lukumäärä. Esimerkkinä komissio toteaa, että käyttökategorian 2 (funktionaalinen kromipinnoitus) osalta tämä lukumäärä on yli 1 500.
On totta, kuten komissio korostaa, että tuotantoketjun alkupään toimijoiden, yleensä aineen valmistajien tai maahantuojien, mahdollisuudessa esittää hakemus koko toimitusketjulle on se etu, että lupajärjestelmää järkeistetään, ja että tämä etu vaarantuisi, jos hakijoilta edellytettäisiin, että ne toimittavat tietoja kaikista jatkokäyttäjien tuotantopaikoista.
REACH‑asetuksen liitteessä I olevassa 5.2.4 kohdassa kuitenkin edellytetään, että luvanhakija toimittaa ”asianmukaisesti mitatut, edustavat altistumistiedot”.
Komission perustelusta, jonka mukaan arvioitujen tuotantopaikkojen vähäinen määrä on oikeutettu lupahakemuksen kohteena olevien tuotantopaikkojen erittäin suuren määrän vuoksi, on todettava, kuten julkisasiamies huomautti ratkaisuehdotuksensa 134 kohdassa, että hakijalle kuuluvasta todistustaakasta johtuvat velvollisuudet eivät voi riippua niiden käyttöjen lukumäärästä, joita varten lupaa haetaan, eivätkä niiden tuotantopaikkojen ja yritysten lukumäärästä, joita lupa mahdollisesti koskee. Tällaisen lähestymistavan mukaan riskinarviointistandardi olisi nimittäin sitä alhaisempi, mitä laajempi hakemuksen ulottuvuus on, mikä olisi samalla sekä hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatteen että ihmisten terveyden ja ympäristön suojelua koskevan tavoitteen vastaista.
Toiseksi komissio väittää, että riidanalaisella päätöksellä joka tapauksessa myötävaikutetaan kromitrioksidille altistumisen vähentämiseen parantamalla työntekijöiden suojelua. Merkitykselliset käyttäjien altistumisarvot ovat nimittäin 2 μg/m³ kategorioiden 2, 4 ja 5 osalta ja 0,5 μg/m³ kategorian 1 osalta, mikä vastaa yhtä viidesosaa ja yhtä kahdeskymmenesosaa voimassa olevan lainsäädännön nojalla tällä hetkellä sovelletuista unionin työssä tapahtuvan altistumisen sitovista raja‑arvoista kromi (VI) ‑yhdisteiden osalta.
RAC totesi kuitenkin lausunnoissaan, että altistumisarvo 2 μg/m³ oli vain hakijoiden arvio, että käytettävissä olevat tiedot osoittivat altistumisen vaihteluja, jotka ovat myös yli 2 μg/m³:n suuruusluokkaa, ja että se ”ei ilmiselvästi hyväksy[nyt] 2 μg/m³:n Cr(VI)‑altistumisia, joita hakijat ovat esittäneet turvallisina”.
Joka tapauksessa se, että työntekijöiden altistumista koskevat arvot ovat pienemmät kuin kromille (VI) altistumisen enimmäisarvot, mikäli tämä pitää paikkansa, ei ole omiaan vapauttamaan hakijoita tekemästä luotettavien ja edustavien tietojen perusteella riskinarviointia, joka on REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan, luettuna yhdessä erityisesti kyseisen asetuksen liitteessä I olevan 5.2.4 kohdan kanssa, vaatimusten mukainen.
Kolmanneksi komissio korostaa ottaneensa huomioon riskinarviointiin liittyvät epävarmuustekijät, kun se vahvisti RAC:n suosituksesta lisäedellytykset ja seurantajärjestelyt työntekijöiden kromitrioksidille altistumisen vähentämiseksi entisestään.
Tältä osin on totta, että riidanalaisen päätöksen 2 artiklaan sisältyy joukko velvollisuuksia luvanhaltijoille ja jatkokäyttäjille. Luvanhaltijoiden on laadittava erityisiä altistumisskenaarioita eri prosesseja, toimintoja ja tehtäviä varten (2 kohta), niiden on saatettava erityiset altistumisskenaariot jatkokäyttäjien saataville, ja jatkokäyttäjien on sovellettava ilman aiheetonta viivytystä näissä skenaarioissa määrättyjä riskinhallintatoimenpiteitä ja toimintaolosuhteita (3 kohta); niiden on tarkistettava ja vahvistettava erityiset altistumisskenaariot jatkokäyttäjien mittaamien altistus‑ ja päästötietojen perusteella tehdyn tehtäväanalyysin avulla (4 kohta). Luvanhaltijoiden ja jatkokäyttäjien on myös toteutettava seurantaohjelmia, jotka ovat toimintaolosuhteiden ja riskinhallintatoimenpiteiden kannalta edustavia (6 kohta). Jatkokäyttäjien on saatettava kyseisten seurantaohjelmien avulla kerätyt tiedot ECHAn saataville, jotta nämä tiedot voidaan toimittaa luvanhaltijoille altistumisskenaarioiden tarkistamista ja vahvistamista varten (9 kohta).
Kuten tämän tuomion 70 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, komission on kuitenkin varmistettava, että REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa mainitut edellytykset todella täyttyvät, ennen kuin se myöntää luvan kyseisen säännöksen nojalla.
Vaikka komission riidanalaisen päätöksen 2 artiklan 2 kohdassa määräämillä lisäedellytyksillä ja seurantajärjestelyillä voidaan tarvittaessa vähentää kromitrioksidin käyttäjien altistumista riskeille, tällaisilla toimenpiteillä ei sitä vastoin voida korjata sitä, että riskinarviointi oli kyseisen päätöksen tekoajankohtana riittämätön.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komissio myönsi riidanalaisella päätöksellä luvan kromitrioksidin käytöille sellaisen niiden ihmisten terveydelle aiheuttamien riskien arvioinnin perusteella, joka on liian puutteellinen, jotta REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan vaatimukset täyttyisivät.
Näin ollen parlamentti väitti perustellusti, että komissio ei voinut todeta, että näiden käyttöjen sosioekonomiset hyödyt ylittävät niistä ihmisten terveydelle aiheutuvan riskin.
Ainoan kanneperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hyväksyttävä.

Ainoan kanneperusteen toinen osa
–
Asianosaisten lausumat
Ainoan kanneperusteensa toisessa osassa parlamentti väittää, että komissio laiminlöi velvollisuutensa tarkistaa, ettei sallittujen käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta ole saatavilla soveltuvaa vaihtoehtoa, kuten REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa edellytetään.
Kuten riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 18 perustelukappaleesta ilmenee, komissio itse yhtyi käyttökategorioita 2, 4 ja 5 koskevaan SEAC:n päätelmään, jonka mukaan hakemuksen kohteena olleiden käyttöjen hyvin laajan kirjon vuoksi SEAC ei voinut sulkea pois mahdollisia epävarmuustekijöitä, jotka liittyivät vaihtoehtojen tekniseen toteutettavuuteen rajallisen määrän erityisiä käyttöjä osalta.
Sen varmistamiseksi, että lupa kattaa ainoastaan sellaiset käytöt, joita varten ei ole saatavilla mitään soveltuvaa vaihtoehtoa, komissio tosin päätti rajoittaa luvan soveltamisalaa kategorioiden 2, 4 ja 5 osalta lisäämällä viittauksen käyttöihin, joissa ”jokin keskeisistä toiminnoista on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön”, kuten riidanalaisen päätöksen 19 ja 20 perustelukappaleesta ilmenee. Kyseisessä päätöksessä vahvistetaan näin ollen luettelo keskeisistä toiminnoista kunkin näistä kolmesta käyttökategoriasta osalta ja sallitaan aineen käyttö ainoastaan, jos ja siltä osin kuin vähintään yksi vastaavista keskeisistä toiminnoista on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön.
Parlamentin mukaan komissio katsoi tuolloin, että hakijat olivat täyttäneet todistustaakan osoittamalla, ettei käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta ollut saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja, yksinomaan näissä rajoissa.
Parlamentin mukaan viittaus kyseisiin keskeisiin toimintoihin, jotka ovat tarkoitetun käytön kannalta välttämättömiä, ei kuitenkaan ollut omiaan korjaamaan komission itsensä toteamaa epävarmuutta. Unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi nimenomaisesti todennut, että mahdollisuus asettaa luvalle tiettyjä REACH‑asetuksen 60 artiklan 8 kohdassa ja 9 kohdan d alakohdassa säädetyn kaltaisia edellytyksiä ei mahdollista sitä, että komissio voisi korjata hakijoiden esittämän vaihtoehtoja koskevan analyysin puutteita tai komission arvioinnin riittämättömyyttä tai puutteellisuutta (ks. vastaavasti tuomio 7.3.2019, Ruotsi v. komissio, T‑837/16, EU:T:2019:144, 81–83 kohta).
Parlamentin mukaan komissio ei myöskään itse tarkistanut, että soveltuvia vaihtoehtoja ei ole saatavilla, kuten riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 27 perustelukappaleessa ja 5 artiklassa todetaan. Kyseisessä artiklassa nimittäin velvoitetaan jatkokäyttäjät sisällyttämään ECHAlle REACH‑asetuksen 66 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimitettavaan ilmoitukseen selvitys riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa luetelluista keskeisistä toiminnoista, jotka ovat niiden käytön kannalta välttämättömiä, mukaan lukien perustelut niiden välttämättömyydelle kyseisen käytön kannalta.
Kyseinen selvitysvaatimus osoittaa parlamentin mukaan, että vaikka lupaa on oletettavasti rajattu vaatimuksella, joka liittyy siihen, että ”jokin keskeisistä toiminnoista on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön”, on  yhä epävarmuutta sen suhteen, oliko niin, ettei käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta ole saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä sen 5 artiklan kanssa, jätetään parlamentin mukaan jatkokäyttäjien tehtäväksi selvittää kyseisessä päätöksessä luetellut keskeiset toiminnot ja perustella jälkikäteen, että jokin kyseisistä toiminnoista on tosiasiallisesti välttämätön suunniteltujen käyttöjen kannalta.
”Keskeisiä toimintoja” koskevan viittauksen lisääminen ei sitä paitsi parlamentin mukaan ole varsinainen myönnetyn luvan soveltamisalaa koskeva rajoitus. Koska komissio ei ole riidanalaisessa päätöksessä osoittanut, milloin ja missä olosuhteissa kyseiset ”keskeiset toiminnot” ovat kyseessä olevien käyttöjen kannalta välttämättömiä, kyseisessä viittauksessa ainoastaan muistutetaan yhdestä REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan yleisistä vaatimuksista eli siitä, että aineelle voidaan myöntää lupa ainoastaan, jos se on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön. Kyseisellä rajoituksella ei ole merkitystä varsinkaan, kun riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa luetellut ”keskeiset toiminnot” vastaavat todellisuudessa kaikkia kromitrioksidin toimintoja käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta.
Komissio katsoo puolustuksekseen täyttäneensä velvollisuutensa varmistaa REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa edellytetyllä tavalla, ettei käytöille, joille lupa myönnettiin, ollut saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja.
Komissio esittää, että vaikka se kykeni toteamaan luotettavasti, ettei kaikkia kategorioiden 2, 4 ja 5 käyttöjä, sellaisena kuin ne on määritelty hakemuksessa, varten ollut saatavilla soveltuvaa vaihtoehtoa, sama ei voinut päteä jokaiseen hakemuksessa tarkoitettuun jatkokäyttöön. Tämän vuoksi se luetteli aineen ”keskeiset toiminnot”, joita mikään vaihtoehto ei voinut tarjota, ja salli ainoastaan sellaiset käytöt, joiden kannalta nämä ”keskeiset toiminnot” olivat välttämättömiä.
Riidanalaisen päätöksen ulottuvuutta rajoittavat komission mukaan objektiiviset perusteet, kuten korroosionkesto, kiinnittyminen ja elintarviketurvallisuus, joiden avulla sen soveltamisala voidaan määrittää. Jatkokäyttäjät tai toimivaltaiset viranomaiset eivät missään tapauksessa saisi suorittaa aineen tai vaihtoehdon uutta arviointia eivätkä toteuttaa minkäänlaista vertailua niiden välillä. Riidanalaisessa päätöksessä komission mukaan vahvistetaan, että aine on välttämätön kaikkien jatkokäyttökategorioiden kannalta.
Riidanalainen päätös on komission mukaan siis vain osittainen lupa hakemuksen kohteena oleville kromitrioksidin käytöille, kuten sen 1 artiklan 2–4 kohdasta selvästi ilmenee. Kaikkien jatkokäyttäjien, jotka aikovat käyttää luvan kohteena olevaa ainetta, pitää komission mukaan ilmoittaa ECHAlle siitä, miten ne aikovat luvan nojalla käyttää ainetta, ja mainita ne aineen keskeiset toiminnot, jotka ovat heidän toimintansa kannalta teknisesti välttämättömiä, ja perustella tämä. Toimivaltaiset viranomaiset, joilla on pääsy ECHAn jatkokäyttäjärekisteriin, ovat komission mukaan REACH‑asetuksen nojalla velvollisia varmistamaan, että asetus pannaan täytäntöön ja sitä sovelletaan asianmukaisesti.
Komissio toteaa, ettei se arvioinut vaihtoehtoja erikseen kunkin jatkokäyttäjän tai tuotteen osalta, sillä tämä tehtävä olisi edellyttänyt tuhansia tai jopa miljoonia eri arviointeja erilaisuusasteesta riippuen, mitä REACH‑asetuksessa ei komission mukaan lainkaan edellytetä edes implisiittisesti.
Lisäksi komission mukaan on niin, että jos unionin tuomioistuin vaatisi lupahakemuksen kattamien jatkokäyttöjen arviointia, joka olisi yksityiskohtaisempi ja täsmällisempi kuin mitä se on tällä hetkellä, koko hakemus‑ ja arviointiprosessista tulisi paljon monimutkaisempi kuin se jo on. Kyseinen vaatimus olisi vastoin REACH‑asetuksen tavoitetta, joka on edistää unionin teollisuuden kilpailukykyä ottaen erityisesti huomioon mahdolliset vaikutukset pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, kuten REACH‑asetuksen johdanto‑osan kahdeksannessa perustelukappaleessa muistutetaan. Siinä ei myöskään otettaisi huomioon sitä, että kyseisen asetuksen tavoitteena on, kuten sen 55 artiklassa korostetaan, myös erityistä huolta aiheuttavien aineiden asteittainen korvaaminen muilla aineilla sekä uusien aineiden jatkuva sisällyttäminen lupajärjestelmään ja sääntelytoimenpiteiden tarkentaminen ajan mittaan erityisesti myönnettyjen lupien säännöllisen uudelleentarkastelun avulla.
Lisäksi tiukempi käsitys vaihtoehtojen arvioinnista ylittäisi ECHAn hallinnollisen kapasiteetin ja pakottaisi rajoittamaan luvanvaraisten aineiden määrää. REACH‑asetuksen 58 artiklan 3 kohdassa säädetään lisäksi nimenomaisesti, että ”harkittaessa liitteeseen XIV sisällytettävien aineiden lukumäärää ja 1 kohdassa tarkoitettuja päivämääriä otetaan huomioon myös kemikaaliviraston kapasiteetti käsitellä hakemukset määriteltynä aikana”. Vaihtoehtojen arviointien moninkertaistuminen johtaisi siihen, että uusien erityistä huolta aiheuttavien aineiden nimeäminen estyisi, mikä johtaisi siihen, että vähäistä määrää aineita säänneltäisiin erittäin tiukasti. Tämä johtaisi siihen, että tietyt aineet korvattaisiin muilla vähemmän säännellyillä aineilla, jotka ovat vähemmän tunnettuja ja joista on saatavilla vähemmän tietoja, ja nopeuttaisi yksinomaan REACH‑asetuksen liitteeseen XIV sisältyvien erityistä huolta aiheuttavien aineiden korvaamista.
Lopuksi komissio katsoo, että kyseistä asetusta ei pidä tulkita staattisella tavalla. Vaiheittaisuusperiaatteen mukaisesti komission harkinnanvaraisen arvioinnin pitäisi ankaroitua ajan kuluessa. Komission ja ECHAn lupahakemusten arvioinnissa soveltama lähestymistapa seuraa komission mukaan useiden vuosien kokemuksesta lupajärjestelmän hallinnoinnissa ja perustuu tieteellisten ja sosioekonomisten näkökohtien hyvin herkkään tasapainoon sekä kyseisen asetuksen lukuisiin tavoitteisiin korostaen aina ihmisten terveyden ja ympäristön suojelua koskevaa tavoitetta.
ECHA korostaa väliintulokirjelmässään, ettei komissio ole turvautunut jatkokäyttäjien subjektiiviseen arviointiin soveltuvan vaihtoehtoisen ratkaisun puuttumisen osalta, ja viimeksi mainittujen on ainoastaan toimitettava valvontaviranomaisille tiedot, jotka osoittavat, että objektiivisten teknisten vaatimusten tai lakisääteisten normien vuoksi kromitrioksidin käyttö on välttämätöntä.
–
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ainoan kanneperusteen toisessa osassa parlamentti väittää, että komissio ei noudattanut velvollisuuttaan tarkistaa luvanalaisten käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa säädetty toinen edellytys eli se, että kyseisille käytöille ei ole saatavilla soveltuvaa vaihtoehtoa.
REACH‑asetuksen johdanto‑osan 12 perustelukappaleesta ilmenee tältä osin, että kyseisellä edellytyksellä vastataan kyseisellä asetuksella perustetun järjestelmän tärkeään tavoitteeseen kannustaa ja tietyissä tapauksissa varmistaa, että erityistä huolta aiheuttavat aineet korvataan lopulta vähemmän vaarallisilla aineilla tai tekniikoilla, jos taloudellisesti ja teknisesti toteuttamiskelpoisia soveltuvia vaihtoehtoja on saatavilla.
Kuten tämän tuomion 46 kohdassa muistutetaan, REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 ja 5 kohdassa velvoitetaan komissio varmistamaan, että mainittu edellytys, samoin kuin kyseisen asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa säädetty ensimmäinen edellytys, todella täyttyy.
On myös muistutettava, että komissiota avustaa tässä tarkoituksessa ECHA ja erityisesti SEAC, jonka on annettava lausunto muun muassa vaihtoehtojen saatavuudesta, asianmukaisuudesta ja teknisestä toteutettavuudesta.
Nyt käsiteltävässä asiassa SEAC on esittänyt käyttökategorian 2 ja lähes samoin sanoin käyttökategorioiden 4 ja 5 osalta seuraavan arvion:
”Hakijat ovat toteuttaneet laajan vaihtoehtojen arvioinnin, erityisesti teknisen toteutettavuuden osalta.
– –
Koska käyttö, johon lupaa haetaan, on kuitenkin ulottuvuudeltaan erittäin laaja, SEAC ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että tosiasiassa olisi olemassa rajallinen määrä käyttötarkoituksia, joissa korvaaminen on jo mahdollista tai tulee lähiaikoina mahdolliseksi. SEAC:lle ei näet ole selvää, milloin yksittäisille käyttötarkoituksille tulee mahdollisesti saataville vaihtoehtoja. Ihannetilanteessa SEAC:lle toimitettaisiin tyhjentävä luettelo kaikista [kyseisen] käytön alaan kuuluvista käyttötarkoituksista tai osatekijöistä, jotta vaihtoehtojen tosiasiallista toteuttamiskelpoista tai  ‑kelvottomuutta olisi mahdollista arvioida ja varmistaa, että korvaaminen tehdään, jos se on jo mahdollista. SEAC kuitenkin ymmärtää, että tämän toteuttaminen on vaikeaa silloin, kun lupahakemus on näin laaja ja tuotteiden lukumäärä siten näin suuri. Hakijat ovat toimittaneet luettelon, joka sisältää yleisesityksen asianomaisista toimialoista, esimerkkejä kyseeseen tulevista esineistä ja [tarkastelua siitä,] voidaanko vaihtoehtoisia tekniikoita, joita kolmannet osapuolet ovat pitäneet toteuttamiskelpoisina, soveltaa vai ei. Koska käyttö, johon lupaa haetaan, on ulottuvuudeltaan laaja ja sen alaan kuuluu lukuisia käyttötarkoituksia, mainittua luetteloa ei voida pitää tyhjentävänä. Hakijoiden mukaan käyttötarkoitukset, joiden osalta korvaaminen on jo mahdollista, eivät kuulu lupahakemuksen alaan. Hakijat eivät kuitenkaan yksilöi tällaisia käyttötarkoituksia eivätkä niitä koskevia teknisiä vaatimuksia. SEAC ei pidä hakijoiden lähestymistapaa kyseisen kysymyksen ratkaisemiseen täysin asianmukaisena ja korostaa, että hakijoiden on tarpeen osoittaa konkreettisemmin, että korvaaminen on tehty aina, kun se on tosiasiassa ollut mahdollista. Tämä olisi voitu tehdä toteuttamalla täsmällisempi ja käyttötarkoituksen osalta tarkempi vaihtoehtojen arviointi. Yleisesti hakijoiden tulisi selventää, mitkä tekniset käyttötarkoitukset kuuluvat hakemuksen kohteena olevan käytön alaan ja mitkä puolestaan eivät.
Käytettävissä olevien tietojen perusteella SEAC on kuitenkin yhtä mieltä siitä hakijoiden johtopäätöksestä, että kaiken kaikkiaan kromitrioksidille [kyseisessä käytössä] ei vaikuta olevan saatavilla teknisesti toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoja ennen lopetuspäivää. SEAC on ottanut edellä kuvatut epävarmuustekijät huomioon uudelleentarkastelujaksoa ja uudelleentarkastelukertomusta koskevaa ehtoa koskevassa suosituksessaan.”
Riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 18 perustelukappaleessa komissio yhtyy SEAC:n tältä osin esittämään lausuntoon seuraavasti:
”Käytöistä 2, 4 ja 5 antamassaan lausunnossa SEAC totesi, ettei soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ole saatavilla. Hakemuksen kohteena olleiden käyttöjen hyvin laajan kirjon vuoksi SEAC ei kuitenkaan voinut sulkea pois mahdollisia epävarmuustekijöitä, jotka liittyivät vaihtoehtojen tekniseen toteutettavuuteen rajallisella määrällä erityisiä, kyseisten käyttöjen kuvaukseen sisältyviä käyttöjä. Komissio yhtyy SEAC:n toteamukseen.”
Näin ollen komissio yhtyi SEAC:n lausunnossa oleviin päätelmiin ja myönsi, että oli edelleen epävarmuutta siitä, onko tiettyjen käyttöjen, joita varten lupaa haettiin, osalta saatavilla soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita.
Kuten riidanalaisen päätöksen 19 perustelukappaleesta ilmenee, komissio vaati täsmennyksiä käyttöjen 2, 4 ja 5 kuvaukseen, jotta lupa kattaisi ainoastaan sellaiset käytöt, joita varten ei ole saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja.
Tämän vuoksi komissio päätti, kuten se toteaa kyseisen päätöksen johdanto‑osan 20 perustelukappaleessa, rajoittaa luvan koskemaan ainoastaan sellaisia käyttöjä, joissa jokin kromitrioksidin ”keskeisistä toiminnoista” on tarkoitetun käytön kannalta välttämätön; kyseisiä toimintoja ovat esimerkiksi funktionaalisen kromipinnoituksen (kategoria 2) osalta kulutuksenkestävyys, kovuus, kerrospaksuus, korroosionkestävyys, kitkakerroin tai vaikutus pintamorfologiaan.
Luvan ulottuvuuden rajoittaminen viittaamalla kromitrioksidin ”keskeisiin toimintoihin” ei kuitenkaan ole omiaan takaamaan REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa säädetyn toisen edellytyksen noudattamista.
Ensinnäkin, kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 178 kohdassa, siitä, että jokin riidanalaisessa päätöksessä yksilöidyistä ”keskeisistä toiminnoista” on välttämätön tietyn käytön kannalta, ei ole mahdollista päätellä, että tähän käyttöön soveltuvia vaihtoehtoisia aineita tai tekniikoita ei olisi saatavilla. Näin ollen sillä, että kromitrioksidin käyttöä koskeva lupa rajoitetaan käyttöihin, joiden kannalta kyseisen aineen keskeiset toiminnot ovat välttämättömiä, ei voida poistaa epävarmuutta, joka liittyy vaihtoehtojen puuttumiseen tiettyjen käyttöjen osalta.
Toiseksi viittauksella suunnitellun käytön kannalta välttämättömiin ”keskeisiin toimintoihin”, jotka luetellaan riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa, ei tosiasiallisesti rajoiteta myönnetyn luvan soveltamisalaa.
Yhtäältä, kuten parlamentti väittää kirjelmissään ilman, että tätä olisi kiistetty, luetellut ”keskeiset toiminnot” näyttävät todellisuudessa kattavan kaikki kromitrioksidin toiminnot käyttökategorioiden 2, 4 ja 5 osalta.
Toisaalta käsitteellä ”keskeinen toiminto” ei ole objektiivista sisältöä, koska tällaisen toiminnon edellyttämää suoritustasoa ei ole täsmennetty. Näin ollen viittauksella ”kovuuteen” keskeisenä toimintona ei ole merkitystä, koska vaadittua kovuuden astetta ei ole täsmennetty. Viittauksen ”korroosionkestoon” vaikutuksena ei myöskään voi olla käytölle myönnetyn luvan rajoittaminen, koska korroosionkeston kestoa ja olosuhteita, joissa sitä vaaditaan, ei myöskään ole täsmennetty.
Näin ollen luvan ulottuvuuden rajoitus, joka viittauksella kromitrioksidin ”keskeisiin toimintoihin” oletetaan saavutettavan, ei todellisuudessa ole tällainen rajoitus, koska siinä vain muistutetaan yhdestä erityistä huolta aiheuttavan aineen luvan myöntämisedellytyksestä eli siitä, että aineen on oltava välttämätön aiotun käytön kannalta (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2021, komissio v. Ruotsi, C‑389/19 P, EU:C:2021:131, 44 kohta).
Kolmanneksi on niin, että kun otetaan huomioon käsitteen ”keskeinen toiminto” epätarkkuus, siitä seuraavia luvan rajoja on joka tapauksessa vaikea valvoa tehokkaasti.
Tätä toteamusta tukee riidanalaisen päätöksen 5 artiklassa jatkokäyttäjille asetettu velvollisuus toimittaa ECHAlle selvitys riidanalaisessa päätöksessä luetelluista kromitrioksidin keskeisistä toiminnoista sekä perustelut sille, miksi kyseiset keskeiset toiminnot ovat kyseisen käytön kannalta välttämättömiä.
On totta, että REACH‑asetuksen johdanto‑osan 82 perustelukappaleessa todetaan, että ”lupavaatimuksen noudattamisen tehokkaan seurannan ja valvonnan mahdollistamiseksi sellaisten jatkokäyttäjien, jotka hyötyvät niiden toimittajalle myönnetystä luvasta, olisi ilmoitettava kemikaalivirastolle käyttävänsä ainetta”.
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen 5 artiklassa ilmaistu velvollisuus merkitsee kuitenkin yhtäältä sitä, että jatkokäyttäjiä pyydetään toimittamaan lisätietoja, joiden tarkoituksena on arvioida edellytystä, jonka mukaan vaihtoehtoja ei ole saatavilla kyseisten käyttöjen osalta, ja näin on sen jälkeen, kun komissio on antanut luvan kyseisille käytöille. Toiseksi on niin, että koska riidanalaisessa päätöksessä ei täsmennetä riittävällä tavalla – kuten tämän tuomion 117 kohdassa todetaan – ”keskeisten toimintojen” sisältöä, vastuu sen määrittämisestä, onko kromitrioksidin käyttö välttämätöntä vaaditun suoritustason saavuttamiseksi, siirretään tosiasiallisesti jatkokäyttäjille, joilla on täysi harkintavalta määrittää vaadittu suoritustaso ja näin ollen se, onko vaihtoehtoja saatavilla vai ei.
Kuten tämän tuomion 46 ja 82 kohdassa muistutetaan, REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttyminen on yhtäältä tarkastettava ennen luvan myöntämistä kyseisen säännöksen nojalla, ja toisaalta se kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan.
Edellä esitetystä seuraa, ettei komissio voinut todeta, ettei sen riidanalaisessa päätöksessä sallimille kromitrioksidin käytöille ole saatavilla mitään soveltuvaa vaihtoehtoa.
Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa ensinnäkään sillä perusteella, että se ilmentää vaatimustasoa, joka on ristiriidassa yhtäältä REACH‑asetuksen sen tavoitteen kanssa, joka on edistää unionin teollisuuden kilpailukykyä, ja toisaalta ECHAn kapasiteetin käsitellä lupahakemukset säädetyssä määräajassa kanssa.
Kuten REACH‑asetuksen johdanto‑osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen asetuksen tavoitteena on varmistaa korkeatasoinen ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu sekä aineiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla samalla kilpailukykyä ja innovointia edistäen (tuomio 7.7.2009, S.P.C.M. ym., C‑558/07, EU:C:2009:430, 35 kohta). Kuten mainitun asetuksen johdanto‑osan 22 perustelukappaleesta ilmenee,  lupamenettelyä koskevilla säännöksillä pitäisi varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja huolehtia samalla siitä, että erityistä huolta aiheuttavista aineista johtuvat riskit ovat riittävän hyvin hallinnassa. Tämän vuoksi yksinomaan unionin tuotannonalan kilpailukykyyn liittyvillä näkökohdilla ei voida perustella sellaisen ihmisten terveydelle ja ympäristölle erityistä huolta aiheuttavan aineen käytön sallimista, joka ei ole ehdottoman välttämätön.
Toiseksi on niin, että vaikka REACH‑asetuksen liitteeseen XIV sisällytettyjen aineiden määrässä on otettava huomioon myös ECHAn kapasiteetti käsitellä hakemukset säädetyssä määräajassa, kuten kyseisen asetuksen 58 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti säädetään, tämä seikka ei merkitse – kuten julkisasiamies perustellusti totesi ratkaisuehdotuksensa 191 kohdassa – sitä, että erityistä huolta aiheuttavan aineen lupamenettely ja siihen kuuluvat erilaiset arvioinnit voitaisiin kyseisen  kapasiteetin rajallisuuden vuoksi tehdä vähemmän perusteellisesti kuin ennalta varautumisen periaate, johon asetuksen 1 artiklan 3 kohdassa viitataan, edellyttää.
Näin ollen myös ainoan kanneperusteen toinen osa on hyväksyttävä.
Tästä seuraa, että komissio ei noudattanut REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan mukaista velvollisuuttaan, kun se myönsi luvat käytöille 2, 4 ja 5 sekä käytölle 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten.
Ainoa kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä, eikä sen kolmannesta osasta ole tarpeen lausua.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 ja 5 kohta sekä 2–5, 7, 9 ja 10 artikla on kumottava siltä osin kuin ne koskevat lupia, jotka koskevat kromitrioksidin käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten.

Vaatimus riidanalaisen päätöksen vaikutusten pysyttämisestä

Asianosaisten lausumat
Komissio vaatii ihmisten terveyden suojelemiseksi, että riidanalaisen päätöksen vaikutukset pysytetään, kunnes uusi päätös  on tehty.
Se toteaa, että REACH‑asetuksen 56 artiklan 1 kohdan d alakohdassa, luettuna yhdessä tämän asetuksen 58 artiklan 1 kohdan c alakohdan kanssa, säädetään siirtymämekanismista, jonka avulla luvanhakija ja sen jatkokäyttäjät voivat jatkaa aineen markkinoille saattamista ja käyttöä myös voimassaolon päättymispäivän jälkeen, kun käyttö kuuluu lupahakemuksen piiriin, edellyttäen, että hakemus on tehty vähintään 18 kuukautta ennen voimassaolon päättymispäivää ja että komissio ei ole vielä tehnyt päätöstä lupahakemuksesta.
Tämän vuoksi komissio katsoo, että jos riidanalaisen päätöksen kumoamisen yhteydessä sen vaikutuksia ei pysytettäisi, se johtaisi siihen, että hakijat ja niiden jatkokäyttäjät voisivat jatkaa kromitrioksidin markkinoille saattamista ja käyttöä haettuihin käyttöihin siihen saakka, kunnes komissio tekee uuden päätöksen, ja näin olisi ilman, että niihin sovellettaisiin riidanalaisessa päätöksessä säädettyjä riskinhallinta‑ ja seurantatoimenpiteitä, joilla on erityisesti tarkoitus  suojella ihmisten terveyttä.
Parlamentti ei vastusta komission vaatimusta.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaan unionin tuomioistuin voi tarpeellisiksi katsomissaan tapauksissa todeta, miltä osin kumotun toimen vaikutuksia on pidettävä pysyvinä. Unionin tuomioistuimen on sille tässä artiklassa annettua toimivaltaa käyttäessään otettava huomioon oikeusvarmuuden periaatteen noudattaminen ja muita julkisia tai yksityisiä intressejä (tuomio 25.2.2021, komissio v. Ruotsi, C‑389/19 P, EU:C:2021:131, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Aluksi on todettava, että vaatimus riidanalaisen päätöksen vaikutusten väliaikaisesta pysyttämisestä voi koskea ainoastaan tämän tuomion 138 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä siltä osin kuin ne koskevat lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten.
Kuten tämän tuomion 84 ja 124 kohdasta ilmenee, komissio yhtäältä myönsi luvan kromitrioksidin käytöille sellaisen niiden ihmisten terveydelle aiheuttamien riskien arvioinnin perusteella, joka on liian puutteellinen, jotta se täyttäisi REACH‑asetuksen 60 artiklan 4 kohdan vaatimukset, ja toisaalta se ei voinut todeta, että sen hyväksymille kromitrioksidin käytöille ei ollut saatavilla mitään soveltuvaa vaihtoehtoa, minkä vuoksi komission olisi pitänyt hylätä hakemus.
On kuitenkin niin, että tämän tuomion julistamispäivän ja kyseisen toimielimen tekemän hylkäävän päätöksen välillä kuluu väistämättä aikaa. Kuten komissio toteaa, REACH‑asetuksen 56 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan valmistajan, maahantuojan tai jatkokäyttäjän on pidättäydyttävä saattamasta markkinoille tai käyttämästä sitä itse, jos kyseinen aine sisältyy liitteeseen XIV, ”paitsi jos: – –  58 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdan mukainen päivämäärä on saavutettu ja hän on jättänyt hakemuksen 18 kuukautta ennen kyseistä päivämäärää, mutta lupahakemusta koskevaa päätöstä ei ole vielä tehty”.
Kyseinen 56 artiklan 1 kohdan d alakohta koskee näin ollen kahta päivämäärää, joihin REACH‑asetuksen 58 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdassa ja ii alakohdassa viitataan ja jotka koskevat ”lopetuspäivää” eli päivämäärää, josta lähtien kyseisen aineen markkinoille saattaminen ja käyttö on kielletty, ellei lupaa myönnetä, sekä päivämäärää, vähintään 18 kuukautta ennen lopetuspäivää, johon mennessä hakemukset on toimitettava niitä käyttöjä varten, joiden osalta hakija haluaa jatkaa aineen käyttöä tai sen markkinoille saattamista lopetuspäivän jälkeen. Jälkimmäisessä tapauksessa käytön jatkaminen on sallittua lopetuspäivän jälkeen siihen asti, kunnes lupahakemusta koskeva päätös tehdään.
REACH‑asetuksen liitteestä XIV ilmenee kromitrioksidi‑aineen osalta, että määräaika lupahakemuksen jättämiselle oli 21.3.2016 eli 18 kuukautta ennen lopetuspäivää, joka on 21.9.2017. Nyt käsiteltävässä asiassa hakijat jättivät hakemuksensa vuonna 2015.
Tästä seuraa, että tämän tuomion julistamisen ja sen komission päätöksen, jossa kyseinen tuomio otetaan huomioon, välisenä aikana kromitrioksidin hakijat ja jatkokäyttäjät voisivat käyttää kyseistä ainetta ilman, että heihin sovelletaan riidanalaisessa päätöksessä säädettyjä erilaisia riskinhallinta‑ ja valvontatoimenpiteitä. Tämän vuoksi riidanalaisen päätöksen vaikutukset on ihmisten terveyden suojelemiseksi tarpeen pysyttää väliaikaisesti.
Kun kuitenkin otetaan huomioon riidanalaisen päätöksen ulottuvuuteen liittyvät epävarmuustekijät, kuten tämän tuomion 124 kohdassa todetaan, ei voida sulkea pois sitä, että kyseisellä päätöksellä myönnetään lupa riidanalaisiin kategorioihin kuuluville käytöille, joille on saatavilla soveltuvia vaihtoehtoja, ja että siinä siis aiheutetaan perusteettomia riskejä ihmisten ja erityisesti kromitrioksidia käyttävien työntekijöiden terveydelle. Näin ollen riidanalaisen päätöksen vaikutukset on pysytettävä väliaikaisesti enintään vuoden ajan tämän tuomion antamispäivästä lukien.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska parlamentti on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Osittaisen luvan myöntämisestä kromitrioksidin tietyille käytöille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 nojalla 18.12.2020 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen C(2020) 8797 (Chemservice GmbH ym.) 1 artiklan 1 ja 5 kohta sekä 2–5, 7, 9 ja 10 artikla, siltä osin kuin kyseiset artiklat koskevat lupia, jotka koskevat käyttöjä 2, 4 ja 5 sekä käyttöä 1 siltä osin kuin kyse on seosten sekoittamisesta käyttöjä 2, 4 ja 5 varten, kumotaan.
2)
Täytäntöönpanopäätöksen C(2020) 8797 vaikutukset pysytetään enintään vuoden ajan tämän tuomion antamispäivästä lukien.
3)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.