CELEX: 62020CJ0460
Řízení o předběžné otázce
Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů
Směrnice 95/46/ES
Článek 12 písm. b)
Článek 14 první pododstavec písm. a)
Nařízení (EU) 2016/679
Článek 17 odst. 3 písm. a)
Provozovatel internetového vyhledávače
Vyhledávání na základě jména osoby
Zobrazení odkazu na články obsahující údajně nepravdivé informace v seznamu výsledků vyhledávání
Zobrazení fotografií ilustrujících tyto články v seznamu výsledků vyhledávání obrázků ve formě náhledů (thumbnails)
Žádost o odstranění odkazu ze seznamu výsledků vyhledávání adresovaná provozovateli vyhledávače
Vyvažování základních práv
Články 7, 8, 11 a 16 Listiny základních práv Evropské unie
Povinnosti a odpovědnosti, které má provozovatel vyhledávače při zpracování žádosti o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání
Důkazní břemeno žadatele o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 17 odst. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (
Úř. věst. 2016, L 119, s. 1
, dále jen „GDPR“) a čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (
Úř. věst. 1995, L 281, s. 31
; Zvl. vyd. 13/15, s. 355), ve spojení s články 7, 8, 11 a 16 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi TU a RE na jedné straně a společností Google LLC na straně druhé ve věci žádosti, aby zaprvé byly odkazy na články, ve kterých jsou TU a RE identifikováni, odstraněny z výsledků vyhledávání provedeného na základě jejich jmen, a zadruhé aby z výsledků vyhledávání obrázků byly odstraněny jejich fotografie zobrazené ve formě náhledů („
thumbnails
“).
Právní rámec
Směrnice 95/46
Článek 1 směrnice 95/46, nadepsaný „Předmět směrnice“, v odstavci 1 stanovil:
„Členské státy zajišťují v souladu s touto směrnicí ochranu základních práv a svobod fyzických osob, zejména jejich soukromí, v souvislosti se zpracováním osobních údajů.“
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanovil:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
‚osobními údaji‘ veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné osobě (subjekt údajů); […]
b)
‚zpracováním osobních údajů‘ (‚zpracování‘) jakýkoli úkon nebo soubor úkonů s osobními údaji, které jsou prováděny pomocí či bez pomoci automatizovaných postupů […]
[…]
d)
‚správcem‘ fyzická nebo právnická osoba, orgán veřejné moci, agentura nebo jakýkoli jiný subjekt, který sám nebo společně s jinými určuje účel a prostředky zpracování osobních údajů; […]
[…]“
Článek 6 uvedené směrnice, který se nacházel v její kapitole II oddíle I, nadepsaném „Zásady pro kvalitu údajů“, zněl následovně:
„1.   Členské státy stanoví, že osobní údaje musejí být:
[…]
d)
přesné, a je-li to nezbytné, i aktualizované; musí být přijata veškerá rozumná opatření, aby nepřesné nebo neúplné údaje s ohledem na účely, pro které byly shromažďovány nebo dále zpracovávány, byly vymazány nebo opraveny;
[…]“
Článek 12 téže směrnice, nadepsaný „Právo na přístup“, se nacházel v její kapitole II oddíle V, nadepsaném „Právo subjektu údajů na přístup k údajům“, a stanovil:
„Členské státy zaručí každému subjektu údajů právo získat od správce:
[…]
b)
podle daného případu opravu, výmaz nebo blokování údajů, jejichž zpracování není v souladu s touto směrnicí, zejména z důvodů neúplné nebo nepřesné povahy údajů;
[…]“
Článek 14 první pododstavec směrnice 95/46 se nacházel v její kapitole II oddíle VII, nadepsaném „Právo subjektu údajů na námitku“, a stanovil:
„Členské státy přiznávají subjektu údajů právo:
a)
alespoň v případech uvedených v čl. 7 písm. e) a f) vznést kdykoli z vážných a legitimních důvodů souvisejících s jeho osobní situací námitku proti zpracování osobních údajů, které se ho týkají, ledaže vnitrostátní právo stanoví jinak. Je-li námitka oprávněná, nesmí se zpracování zahájené správcem těchto údajů nadále týkat;
[…]“
GDPR
GDPR v souladu se svým čl. 94 odst. 1 zrušilo směrnici 95/46 s účinkem od 25. května 2018. GDPR se podle svého čl. 99 odst. 2 použije od tohoto data.
Body 4, 39 a 65 odůvodnění tohoto nařízení uvádějí:
„(4)
Zpracování osobních údajů by mělo sloužit lidem. Právo na ochranu osobních údajů není právem absolutním; musí být posuzováno v souvislosti se svou funkcí ve společnosti a v souladu se zásadou proporcionality musí být v rovnováze s dalšími základními právy. Toto nařízení ctí všechna základní práva a dodržuje svobody a zásady uznávané Listinou, jak jsou zakotveny ve Smlouvách, zejména respektování soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace, ochranu osobních údajů, svobodu myšlení, svědomí a náboženského vyznání, svobodu projevu a informací, svobodu podnikání, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, jakož i kulturní, náboženskou a jazykovou rozmanitost.
[…]
(39)
[…] Měla by být přijata veškerá vhodná opatření, aby nepřesné osobní údaje byly opraveny nebo vymazány. […]
[…]
(65)
Fyzická osoba by měla mít právo na opravu osobních údajů, které se jí týkají, a ‚právo být zapomenuta‘, pokud uchovávání těchto údajů porušuje toto nařízení nebo právo Unie či členského státu, které se na správce vztahuje. […] Další uchovávání osobních údajů by však mělo být zákonné, pokud je to nezbytné k uplatnění práva svobody projevu a práva na informace […]“
Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Definice“, se nachází v jeho kapitole I, nadepsané „Obecná ustanovení“, a má následující znění:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
‚osobními údaji‘ veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné fyzické osobě (dále jen ‚subjekt údajů‘); […]
2)
‚zpracováním‘ jakákoliv operace nebo soubor operací, které jsou prováděny s osobními údaji nebo soubory osobních údajů pomocí či bez pomoci automatizovaných postupů […]
[…]
7)
‚správcem‘ fyzická nebo právnická osoba, orgán veřejné moci, agentura nebo jiný subjekt, který sám nebo společně s jinými určuje účely a prostředky zpracování osobních údajů; […]
[…]“
Článek 5 téhož nařízení, nadepsaný „Zásady zpracování osobních údajů“, se nachází v jeho kapitole II, nadepsané „Zásady“, a stanoví:
„1.   Osobní údaje musí být:
[…]
d)
přesné a v případě potřeby aktualizované; musí být přijata veškerá rozumná opatření, aby osobní údaje, které jsou nepřesné s přihlédnutím k účelům, pro které se zpracovávají, byly bezodkladně vymazány nebo opraveny (‚přesnost‘);
[…]
2.   Správce odpovídá za dodržení odstavce 1 a musí být schopen toto dodržení souladu doložit (‚odpovědnost‘).“
Oddíl 3 kapitoly III GDPR, nadepsaný „Oprava a výmaz“, obsahuje mimo jiné články 16 a 17.
Článek 16 tohoto nařízení, nadepsaný „Právo na opravu“, stanoví:
„Subjekt údajů má právo na to, aby správce bez zbytečného odkladu opravil nepřesné osobní údaje, které se ho týkají. S přihlédnutím k účelům zpracování má subjekt údajů právo na doplnění neúplných osobních údajů, a to i poskytnutím dodatečného prohlášení.“
Článek 17 uvedeného nařízení, nadepsaný „Právo na výmaz (‚právo být zapomenut‘)“, zní:
„1.   Subjekt údajů má právo na to, aby správce bez zbytečného odkladu vymazal osobní údaje, které se daného subjektu údajů týkají, a správce má povinnost osobní údaje bez zbytečného odkladu vymazat, pokud je dán jeden z těchto důvodů:
a)
osobní údaje již nejsou potřebné pro účely, pro které byly shromážděny nebo jinak zpracovány;
b)
subjekt údajů odvolá souhlas, na jehož základě byly údaje podle čl. 6 odst. 1 písm. a) nebo čl. 9 odst. 2 písm. a) zpracovány, a neexistuje žádný další právní důvod pro zpracování;
c)
subjekt údajů vznese námitky proti zpracování podle čl. 21 odst. 1 a neexistují žádné převažující oprávněné důvody pro zpracování nebo subjekt údajů vznese námitky proti zpracování podle čl. 21 odst. 2;
d)
osobní údaje byly zpracovány protiprávně;
e)
osobní údaje musí být vymazány ke splnění právní povinnosti stanovené v právu Unie nebo členského státu, které se na správce vztahuje;
f)
osobní údaje byly shromážděny v souvislosti s nabídkou služeb informační společnosti podle čl. 8 odst. 1.
2.   Jestliže správce osobní údaje zveřejnil a je povinen je podle odstavce 1 vymazat, přijme s ohledem na dostupnou technologii a náklady na provedení přiměřené kroky, včetně technických opatření, aby informoval správce, kteří tyto osobní údaje zpracovávají, že je subjekt údajů žádá, aby vymazali veškeré odkazy na tyto osobní údaje, jejich kopie či replikace.
3.   Odstavce 1 a 2 se neuplatní, pokud je zpracování nezbytné:
a)
pro výkon práva na svobodu projevu a informace;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
TU je členem představenstva a jediným akcionářem investiční společnosti a prezidentem její dceřiné společnosti, které spolu s dalšími společnostmi tvoří skupinu společností. Je rovněž jediným společníkem třetí společnosti, jež je jediným společníkem čtvrté společnosti, jež drží 60 % podíl v páté společnosti.
RE byla životní partnerkou TU a do května 2015 prokuristkou čtvrté společnosti.
Dne 27. dubna, 4. června a 16. června 2015 byly na internetové stránce www.g...net (dále jen „stránka g-net“) zveřejněny tři články, které se kriticky vyjadřovaly k modelu investování zavedenému pátou společností a skupinou společností, jež jsou zmíněny v bodě 15 tohoto rozsudku. K článku ze dne 4. června 2015 byly mimoto přiloženy tři fotografie TU zachyceného za volantem luxusního vozu, v kabině vrtulníku a před letadlem, a také jedna fotografie RE sedící v kabrioletu.
Provozovatelem stránky g-net je podle povinně zveřejňovaných informací („
Impressum
“) společnost G-LLC se sídlem v New Yorku (Spojené státy). Cílem obchodní činnosti společnosti G-LLC je podle jejího vyjádření „aktivním informováním a trvalou transparentností soustavně přispívat k předcházení podvodům v hospodářské a společenské oblasti“. V různých publikacích je kriticky vykreslován obchodní model společnosti G-LLC, které je mimo jiné vytýkáno, že „vydírá“ podniky tím, že nejprve o nich zveřejní negativní zprávy a následně navrhne výměnou za určitou peněžní částku tyto zprávy vymazat nebo zabránit jejich zveřejnění.
Společnost Google zobrazovala v seznamu výsledků články ze dne 4. června 2015 a 16. června 2015 při zadání jmen a příjmení žalobců v původním řízení do vyhledávače, a to jak samostatně, tak v kombinaci s některými názvy společností, jakož i článek ze dne 27. dubna 2015 při zadání některých názvů společností, a uvedla odkaz na tyto články. Kromě toho při vyhledávání obrázků na tomto vyhledávači společnost Google zobrazovala v seznamu výsledků ve formě náhledů fotografie žalobců v původním řízení obsažené v článku ze dne 4. června 2015. Zobrazování těchto fotografií skončilo nejpozději v září 2017. Pokud jde o články, ty podle všeho již nejsou na stránce g-net přístupné nejpozději od 28. června 2018.
Žalobci v původním řízení požadovali, aby Google jakožto společnost provádějící prostřednictvím svého vyhledávače zpracování osobních údajů odstranila ze seznamu výsledků vyhledávání odkazy na články dotčené v původním řízení z důvodu, že obsahují nepravdivá tvrzení a pomlouvačné názory, a dále aby ze seznamu výsledků vyhledávání odstranila náhledy. Tvrdili, že i oni se stali obětí „vydírání“ ze strany společnosti G-LLC.
Společnost Google odmítla této žádosti vyhovět s poukazem na profesní kontext, do něhož jsou články a fotografie dotčené v původním řízení zasazeny, a s tvrzením, že o údajné nepravdivosti informací obsažených v těchto článcích neví.
Žalobci v původním řízení podali v roce 2015 žalobu k Landgericht Köln (zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo), kterou se domáhali, aby byla společnosti Google uložena povinnost odstranit odkazy na články dotčené ve věci v původním řízení ze seznamů výsledků vyhledávání a ukončit zobrazování fotografií žalobců v původním řízení ve formě náhledů. Uvedený soud tuto žalobu rozsudkem ze dne 22. listopadu 2017 zamítl.
Žalobci v původním řízení podali proti uvedenému rozsudku odvolání k Oberlandesgericht Köln (vrchní zemský soud v Kolíně nad Rýnem, Německo), který je rozsudkem ze dne 8. listopadu 2018 zamítl. Uvedený soud zdůraznil, že v rámci vyvažování protichůdných práv a zájmů, které je třeba provést, je třeba přisoudit značnou váhu specifickému způsobu fungování vyhledávače a jeho významu pro fungování internetu. Vzhledem k tomu, že provozovatel vyhledávače není obecně v žádném právním vztahu s poskytovateli obsahu, na nějž je odkazováno, a nemůže prošetřovat skutkový stav a posuzovat jej rovněž s přihlédnutím k názoru těchto poskytovatelů, vztahují se na něj zvláštní povinnosti jednat teprve tehdy, když se na základě konkrétního upozornění ze strany subjektu údajů dozví o zjevném a na první pohled jednoznačně zjistitelném porušení práva. Tyto zásady platí podle uvedeného soudu i v případě, kdy je vyhledávač využíván výlučně k vyhledávání obrázků, neboť dotčené relevantní zájmy jsou srovnatelné.
Odvolací soud dodal, že v rozsahu, v němž je třeba rozhodujícím způsobem zohlednit pravdivost tvrzené skutečnosti, nese důkazní břemeno v tomto ohledu žadatel o odstranění odkazu. V projednávané věci přitom vzhledem k tomu, že žalobci v původním řízení neprokázali, že skutečnosti o nich tvrzené jsou nepravdivé, nemůže společnost Google podle odvolacího soudu provést konečné hodnocení článků dotčených v původním řízení, a tudíž není povinna je odstranit z výsledků vyhledávání. Pokud jde o fotografie zobrazené ve formě náhledu, mohou být tyto fotografie v rozsahu, v němž jsou připojeny k jednomu z těchto článků, považovány za aktuální obrázky.
Žalobci v původním řízení podali opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo), který je předkládajícím soudem.
Předkládající soud uvádí, že výsledek tohoto opravného prostředku závisí na výkladu unijního práva, zejména čl. 17 odst. 3 písm. a) nařízení GDPR, jakož i čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice 95/46.
Předkládající soud na úvod zdůrazňuje, že podle jeho názoru návrh směřující k tomu, aby byla společnosti Google uložena povinnost odstranit z výsledků vyhledávání odkazy na články dotčené v původním řízení, spadá
ratione temporis
do působnosti GDPR, zatímco návrh směřující k tomu, aby byla společnosti Google uložena povinnost odstranit z výsledků vyhledávání obrázků náhledy, spadá
ratione temporis
do působnosti směrnice 95/46, neboť tyto náhledy již v době, kdy vstoupilo v platnost GDPR, nebyly vyhledávačem provozovaným společností Google zobrazovány. Pokud však jde o posledně zmíněný návrh, uvedený soud žádá Soudní dvůr, aby mu v této věci poskytl odpověď s přihlédnutím i k tomuto nařízení.
Předkládající soud dále poukazuje na to, že na základě okolnosti, že články dotčené ve věci v původním řízení již nejsou na internetové stránce g-net dostupné a společnost Google již nezobrazuje náhledy, nezaniká zájem žalobců v původním řízení na tom, aby se nadále domáhali odstranění odkazů, jelikož se na internetové stránce g-net pouze uvádí, že z různých důvodů nejsou tyto články „v současnosti“ k dispozici. Za těchto podmínek nelze vyloučit, že uvedené články budou v budoucnu opětovně zpřístupněny online a vyhledávač Google na ně bude opět odkazovat; podle předkládajícího soudu je ostatně třeba upřesnit, že tato společnost má nadále za to, že tato žádost o odstranění odkazů je neodůvodněná, a nadále jí odmítá vyhovět.
K věci samé, pokud jde zaprvé o žádost o odstranění odkazů na články dotčené ve věci v původním řízení ze seznamu výsledků vyhledávání, předkládající soud uvádí, že ji žalobci v původním řízení odůvodňují zejména tím, že některé informace uvedené v těchto článcích jsou nepravdivé. Podle předkládajícího soudu proto vyvstává otázka, zda jim příslušelo prokázat tvrzenou nepravdivost těchto tvrzení nebo alespoň prokázat, že je tato nepravdivost do určité míry zjevná, nebo zda naopak měla společnost Google buď presumovat pravdivost tvrzení žalobců v původním řízení, nebo se pokusit sama o objasnění skutkového stavu.
Předkládající soud má za to, že požadavku vyvážit na základě rovnosti protichůdná základní práva vyplývající z článků 7 a 8 Listiny na straně jedné a článků 11 a 16 Listiny na straně druhé není učiněno zadost, pokud v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, nese důkazní břemeno výlučně jedna či druhá strana.
Předkládající soud proto navrhuje přijmout řešení, v jehož rámci by subjektu údajů bylo uloženo, aby alespoň prozatímně vyjasnil otázku pravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno, tím, že se bude po poskytovateli obsahu domáhat svého práva soudní cestou, pokud by s ohledem na okolnosti projednávaného případu bylo možné po subjektu údajů rozumně požadovat, aby se domohl přinejmenším dočasné soudní ochrany. Je pravda, že vzhledem k tomu, že subjekt údajů není v žádném vztahu s poskytovatelem obsahu, může se setkat se stejnými obtížemi jako provozovatel vyhledávače při navazování kontaktu s tímto poskytovatelem. Tato osoba však ví, zda je obsah, na který je odkazováno, pravdivý či nikoli. Otázka, zda lze po uvedené osobě rozumně požadovat, aby se svého práva domáhala na poskytovateli obsahu soudní cestou, by mohla záviset například na tom, zda lze proti tomuto poskytovateli obsahu postupovat soudní cestou bez zvláštních obtíží v rámci Evropské unie.
V tomto ohledu se předkládající soud přiklání k názoru, že od subjektu údajů lze zpravidla rozumně požadovat, aby podal návrh na vydání předběžného opatření proti poskytovateli obsahu, jehož jméno je známo, ale nikoliv proti anonymnímu poskytovateli nebo poskytovateli, kterému nelze doručovat písemnosti. Naproti tomu skutečná možnost domoci se výkonu případného soudního příkazu k výmazu vůči poskytovateli obsahu nemá vliv na práva vůči provozovateli vyhledávače.
Zadruhé, pokud jde o návrh směřující k tomu, aby bylo společnosti Google uloženo ukončit zobrazování fotografií žalobců v původním řízení obsažených v článku ze dne 4. června 2015 ve formě náhledů, předkládající soud nejprve poznamenává, že tyto náhledy zajisté obsahují odkaz umožňující přístup k internetové stránce třetí osoby, na které byla zveřejněna příslušná fotografie, a seznámit se tak s kontextem, v němž k tomuto zveřejnění dochází. Avšak vzhledem k tomu, že seznam výsledků vyhledávání obrázků zobrazuje pouze náhledy a není z něj patrný kontext uvedeného zveřejnění na internetové stránce třetí osoby, je tento seznam sám o sobě neutrální a neumožňuje seznámit se s kontextem prvotního zveřejnění.
Podle předkládajícího soudu proto vyvstává otázka, zda je pro vyvážení, které je třeba provést v rámci čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice 95/46 nebo čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR, nutné zohlednit pouze náhled jako takový v neutrálním kontextu seznamu výsledků, nebo také původní kontext zveřejnění příslušného obrázku.
V tomto ohledu předkládající soud konstatuje, že ve věci v původním řízení, která se týká osob, jež nejsou známy široké veřejnosti, předmětné fotografie samy o sobě nepřispívají k veřejné debatě a neodpovídají převažující potřebě informací ve smyslu ustanovení uvedených v předchozím bodě. Nicméně v souvislosti s článkem ze dne 4. června 2015 zveřejněným na stránce g-net mají důležitou důkazní funkci ve vztahu ke sdělení obsaženému v tomto článku, totiž že žalobci v původním řízení mají díky svému postavení iniciátorů a vedení čtvrté společnosti a skupiny společností uvedených v bodě 15 tohoto rozsudku vysokou životní úroveň a disponují luxusními statky, zatímco zaměstnanci, distributoři a zákazníci těchto společností si kladou otázku, zda jsou uskutečněné investice bezpečné. V případě, že by měl být zohledněn kontext, v němž byly tyto fotografie původně zveřejněny, by tedy jejich zveřejnění ve formě náhledů v seznamu výsledků mělo být – za předpokladu, že text, který doprovázejí, je sám legální – považováno za odůvodněné.
Podle předkládajícího soudu hovoří ve prospěch zohlednění kontextu původního zveřejnění skutečnost, že náhledy jsou z technického hlediska odkazy na internetovou stránku třetí osoby. Stejně tak je obecně známo, že průměrný obezřetný uživatel vyhledávače obrázků si je vědom toho, že náhledy seskupené vyhledávačem do seznamu výsledků jsou vyňaty z publikací třetích osob a fotografie odpovídající těmto náhledům jsou v těchto publikacích zasazeny do určitého kontextu.
Předkládající soud nicméně uvádí, že je třeba vzít v potaz, že na rozdíl od jiných výsledků, na které je odkazováno, není původní kontext zveřejnění obrázků při zobrazení náhledu uveden ani jinak viditelný. Uživatel, jenž se od počátku zajímá pouze o zobrazení obrázku, přitom zpravidla nemá žádný důvod pátrat po původu a původním kontextu zveřejnění.
Podle předkládajícího soudu se proto pro účely posouzení legality zpracování údajů správcem dotyčného vyhledávače jeví jako logické zahrnout do vyvažování podle čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice 95/46 nebo čl. 17 odst. 3 GDPR pouze práva a zájmy, jak vyplývají ze samotného náhledu.
Za těchto podmínek se Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je s právem subjektu údajů na respektování soukromého života (článek 7 [Listiny]) a na ochranu osobních údajů, které se ho týkají (článek 8 [Listiny]), slučitelné, aby při vyvažování protichůdných práv a zájmů zakotvených v článcích 7, 8, 11 a 16 Listiny prováděném v rámci posouzení jeho žádosti o odstranění odkazu předložené osobě odpovědné za internetový vyhledávač podle čl. 17 odst. 3 písm. a) nařízení [GDPR] v případě, kdy odkaz, jehož odstranění je požadováno, vede k obsahu, který zahrnuje skutková tvrzení a na nich založené hodnotící úsudky, jejichž pravdivost subjekt údajů popírá, a jehož legalita stojí a padá s otázkou pravdivosti tvrzení v něm obsažených, bylo rozhodujícím způsobem přihlíženo také k tomu, zda se subjekt údajů může přiměřeným způsobem – např. formou předběžného opatření – domoci právní ochrany proti poskytovateli obsahu a takto alespoň předběžně vyjasnit otázku pravdivosti obsahu, na nějž odkazuje osoba odpovědná za vyhledávač?
2)
Musí být v případě žádosti o odstranění odkazu předložené osobě odpovědné za internetový vyhledávač, který při vyhledávání podle jména hledá fotografie fyzických osob, které na internetu uveřejnily třetí osoby v souvislosti se jménem této osoby, a který ve výsledcích zobrazuje jím nalezené fotografie jako náhledy (‚
thumbnails
‘), v rámci vyvažování protichůdných práv a zájmů zakotvených v článcích 7, 8, 11 a 16 Listiny prováděném podle čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice [95/46] a čl. 17 odst. 3 písm. a) [GDPR] rozhodujícím způsobem přihlédnuto ke kontextu původního zveřejnění třetí osobou, i když je u náhledu zobrazeného vyhledávačem sice uveden odkaz na internetovou stránku třetí osoby, avšak tato internetová stránka není uvedena jmenovitě a vyhledávač současně nezobrazí z toho vyplývající kontext?“
K předběžným otázkám
K první otázce
K přípustnosti
Společnost Google vyjadřuje pochybnosti stran přípustnosti první otázky, neboť problém, který tato otázka nastoluje, je podle ní hypotetický. Řešení navrhované předkládajícím soudem má konkrétně podobu abstraktního schématu odděleného od skutkového stavu dotčeného ve věci v původním řízení. Společnost Google mimoto tvrdí, že Soudní dvůr nemá k dispozici potřebné informace, aby mohl na tuto otázku poskytnout užitečnou odpověď.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy založené článkem 267 SFEU pouze věcí vnitrostátního soudu, jemuž byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, jež bude vydáno, aby s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudek ze dne 15. července 2021, The Department for Communities in Northern Ireland,
C‑709/20
,
EU:C:2021:602
, bod
a citovaná judikatura).
Odmítnutí rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem ze strany Soudního dvora je možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 15. července 2021, The Department for Communities in Northern Ireland,
C‑709/20
,
EU:C:2021:602
, bod
a citovaná judikatura).
Jak uvedl generální advokát v bodě 22 svého stanoviska, v projednávané věci předkládající soud uvedl dostatečně přesný a úplný rámec skutkového a právního kontextu sporu v původním řízení a dostatečně odůvodnil nezbytnost získat v tomto kontextu odpověď na položenou otázku.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že se zpracování osobních údajů prováděné v rámci činnosti vyhledávače liší od zpracování prováděného vydavateli internetových stránek, které spočívá v umístění uvedených údajů na internetové stránce, a doplňuje jej (rozsudek ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
). Pokud se tedy subjekt údajů obrací proti provozovateli vyhledávače, nejsou dotčená práva, zájmy a omezení nutně stejná jako v rámci žaloby podané proti poskytovateli obsahu, takže je nezbytné zvláštní poměření pro účely přezkumu žádosti o odstranění odkazu na základě článku 17 GDPR.
Z odůvodnění uvedeného předkládajícím soudem přitom vyplývá, že odpověď Soudního dvora na otázku, která se týká zaprvé rozsahu povinností a odpovědností, jež má provozovatel vyhledávače při zpracování žádosti o odstranění odkazů odůvodněné údajnou nepravdivostí informací obsahu, na nějž je odkazováno, a zadruhé otázky důkazního břemene uloženého subjektu údajů, pokud jde o tuto nepravdivost, může mít přímý dopad na to, jak předkládající soud posoudí žalobu v původním řízení, a to nezávisle na otázce, zda se žalobci v původním řízení mohou domoci účinné soudní ochrany vůči poskytovateli obsahu, pokud jde o zveřejnění údajně nepravdivého obsahu na internetu.
Jak uvedl generální advokát v bodě 22 svého stanoviska, skutečnost, že pochybnosti, jež má předkládající soud stran metodiky, kterou považuje za použitelnou v situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, jsou vyjádřeny obecně a abstraktně, neznamená, že otázka položená Soudnímu dvoru v tomto ohledu je hypotetická.
Z toho plyne, že první otázka je přípustná.
K věci samé
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny na jedné straně a právy uvedenými v článcích 11 a 16 Listiny na straně druhé pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k tomu, aby byl z výsledků vyhledávání odstraněn odkaz na obsah zahrnující tvrzení, jež osoba podávající žádost považuje za nepravdivá, podléhá toto odstranění podmínce, aby otázka pravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno, byla alespoň předběžně vyjasněna v rámci žaloby podané touto osobou proti poskytovateli tohoto obsahu, existuje-li rozumná vyhlídka získání takové soudní ochrany.
Úvodem je třeba připomenout, že činnost vyhledávače spočívající ve vyhledávání informací zveřejněných nebo umístěných na internetu třetími osobami, v jejich automatickém indexování, v jejich dočasném ukládání a konečně v jejich poskytování uživatelům internetu v určitém preferenčním pořadí musí být kvalifikována jako „zpracování osobních údajů“ ve smyslu čl. 2 písm. b) směrnice 95/46 a čl. 4 bodů 1 a 2 GDPR, pokud tyto informace obsahují osobní údaje, a dále je třeba připomenout, že provozovatel uvedeného vyhledávače musí být považován za „správce“ odpovědného za dané zpracování ve smyslu čl. 2 písm. d) této směrnice a čl. 4 bodu 7 GDPR [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
, a ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
Jak totiž bylo připomenuto v bodě 44 tohoto rozsudku, liší se zpracování osobních údajů prováděné v rámci činnosti vyhledávače od zpracování prováděného vydavateli internetových stránek, které spočívá v umístění uvedených údajů na internetové stránce, a doplňuje jej. Tato činnost vyhledávače hraje mimoto rozhodující roli v globálním šíření uvedených údajů, neboť je zpřístupňuje všem uživatelům internetu provádějícím vyhledávání na základě jména dotyčné osoby, včetně uživatelů internetu, kteří by jinak nenašli internetovou stránku, na které byly uvedené údaje zveřejněny. Uspořádávání a seskupování informací zveřejněných na internetu, jež provádí vyhledávače s cílem ulehčit svým uživatelům přístup k těmto informacím, může navíc – jestliže je vyhledávání uvedených informací prováděno na základě jména fyzické osoby – vést k tomu, že daní uživatelé v seznamu výsledků vyhledávání obdrží strukturovaný přehled informací týkající se této osoby, které lze nalézt na internetu, a jež jim umožní sestavit více či méně podrobný profil dotyčné osoby [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, body
a
, a ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
Vzhledem k tomu, že činnost vyhledávače může významným způsobem – vedle činnosti vydavatelů internetových stránek – ovlivnit základní právo na respektování soukromí a základní právo na ochranu osobních údajů, musí tedy provozovatel uvedeného vyhledávače – jako osoba určující účely a prostředky této činnosti – v rámci své odpovědnosti, pravomocí a možností zajistit, že tato činnost bude splňovat požadavky směrnice 95/46 a GDPR, aby touto směrnicí a tímto nařízením stanovené záruky mohly nabýt plného účinku a aby mohlo být skutečně dosaženo účinné a úplné ochrany subjektů údajů, zejména jejich práva na soukromí [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
, a ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
Pokud jde o rozsah odpovědnosti a konkrétních povinností provozovatele vyhledávače, Soudní dvůr již upřesnil, že tento provozovatel nese odpovědnost nikoli proto, že se osobní údaje nacházejí na internetové stránce třetí osoby, ale proto, že na tuto stránku odkazuje, tj. především proto, že odkaz na ni zobrazuje v seznamu výsledků vyhledávání, který se uživatelům internetu zobrazí po zadání jména fyzické osoby do vyhledávače, neboť zobrazení odkazu v takovém seznamu se může významně dotknout základního práva subjektu údajů na soukromí a základního práva na ochranu jeho osobních údajů [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
, a ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
S ohledem na odpovědnost, pravomoci a možnosti provozovatele vyhledávače jakožto správce odpovědného za zpracování údajů při provozování tohoto vyhledávače mohou za těchto podmínek platit zákazy a omezení stanovené ve směrnici 95/46 a v GDPR pro tohoto provozovatele pouze z důvodu, že takto pracuje s odkazy, a tedy potažmo v rámci ověření prováděného na žádost dotčené osoby a pod dohledem příslušných vnitrostátních orgánů [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
Pokud jde o takovouto žádost, obsahuje GDPR v článku 17 ustanovení, které specificky upravuje „právo na výmaz“, rovněž nazývané „právo být zapomenut“. Uvedený článek sice v odstavci 1 stanoví, že subjekt údajů má v zásadě z důvodů, které jsou v něm uvedeny, právo na to, aby správce vymazal osobní údaje, jež se ho týkají, nicméně v odstavci 3 upřesňuje, že se tohoto práva nelze dovolávat, pokud je dotčené zpracování nezbytné z některého z důvodů, které uvádí, mezi něž patří v písmeni a) posledně uvedeného odstavce výkon práva na svobodu projevu a informace.
Provozovatel vyhledávače, kterému byla předložena žádost o odstranění odkazu, proto musí ověřit, zda není uvedení odkazu na předmětnou internetovou stránku v seznamu výsledků zobrazeném po zadání jména subjektu údajů do vyhledávače nezbytné za účelem výkonu práva uživatelů internetu, již mohou mít potenciálně zájem na tom mít přístup k této internetové stránce prostřednictvím takovéhoto vyhledávání, na svobodu informací chráněnou článkem 11 Listiny [obdobně viz rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
To, že čl. 17 odst. 3 písm. a) nařízení GDPR výslovně počítá s tím, že právo subjektu údajů na výmaz neplatí v případě, že je zpracování nezbytné pro výkon práva týkajícího se konkrétně svobody informací zaručené v článku 11 Listiny, odráží skutečnost, že právo na ochranu osobních údajů není absolutním právem, ale musí být, jak zdůrazňuje bod 4 odůvodnění tohoto nařízení, posuzováno v souvislosti se svou funkcí ve společnosti a v souladu se zásadou proporcionality vyváženo s ostatními základními právy [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
a citovaná judikatura)].
V této souvislosti je třeba připomenout, že čl. 52 odst. 1 Listiny připouští, že výkon takových práv, jako jsou práva zakotvená v jejích článcích 7 a 8, může být omezen za předpokladu, že tato omezení jsou stanovena zákonem, respektují podstatu uvedených práv a svobod a při dodržení zásady proporcionality jsou nezbytná a skutečně odpovídají cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého [rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
), bod
a citovaná judikatura].
GDPR, a konkrétně jeho čl. 17 odst. 3 písm. a), tak výslovně zakotvuje požadavek vyvážit základní právo na respektování soukromého života a právo na ochranu osobních údajů, které jsou zakotveny v článcích 7 a 8 Listiny, se základním právem na svobodu informací, jež zaručuje článek 11 Listiny [rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
), bod
].
Je třeba dodat, že článek 7 Listiny, týkající se práva na respektování soukromého a rodinného života, obsahuje práva odpovídající právům zaručeným článkem 8 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“) a že ochrana osobních údajů hraje zásadní roli při výkonu práva na respektování soukromého a rodinného života zakotveného v článku 8 EÚLP (rozsudek ESLP ze dne 27. června 2017, Satakunnan Markkinapörssi oy a Satamedia oy v. Finsko, CE:ECHR:2017:0627JUD000093113, bod 137). V souladu s čl. 52 odst. 3 Listiny je tedy třeba uvedenému článku 7 dát tentýž smysl a dosah, jaký je přiznán článku 8 odst. 1 EÚLP, jak je vykládán judikaturou Evropského soudu pro lidská práva. Totéž platí i ve vztahu k článku 11 Listiny a článku 10 EÚLP (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. února 2019, Buivids,
C‑345/17
,
EU:C:2019:122
, bod
a citovaná judikatura).
Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva přitom vyplývá, že pokud jde o zveřejňování údajů, musí být pro účely vyvažování práva na respektování soukromého života a práva na svobodu projevu a informace zohledněna řada rozhodných kritérií, mezi něž patří zejména přínos k debatě ve veřejném zájmu, veřejná známost dotčené osoby, téma předmětné zprávy, předchozí chování subjektu údajů, obsah, forma a důsledky zveřejnění, způsob, jakým byly získány předmětné informace, a okolnosti, za kterých byly získány, jakož i jejich věrohodnost (v tomto smyslu viz rozsudek ESLP ze dne 27. června 2017, Satakunnan Markkinapörssi Oy a Satamedia Oy v. Finsko, CE:ECHR:2017:0627JUD000093113, bod 165).
Ve světle těchto úvah je třeba zkoumat, za jakých podmínek je provozovatel vyhledávače povinen vyhovět žádosti o odstranění odkazů, a vymazat tedy ze seznamu výsledků zobrazeného po zadání jména subjektu údajů do vyhledávače odkaz na internetovou stránku, na které se nacházejí osobní údaje vztahující se k tomuto subjektu údajů, z důvodu, že obsah, na nějž je odkazováno, obsahuje tvrzení, jež uvedená osoba považuje za nepravdivá [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
V této souvislosti je třeba nejprve poukázat na to, že ačkoli práva subjektu údajů chráněná články 7 a 8 Listiny obecně převažují nad legitimním zájmem uživatelů internetu, kteří mohou mít zájem na přístupu k předmětným informacím, může jejich rovnováha v konkrétním případě záviset na relevantních okolnostech každého případu, zejména na povaze této informace a její citlivosti v souvislosti se soukromím subjektu údajů, jakož i na zájmu veřejnosti mít k této informaci přístup, jenž se může lišit zejména v závislosti na úloze, kterou má subjekt údajů ve veřejném životě [rozsudky ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
, a ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
Konkrétně, pokud je subjekt údajů veřejně činnou osobou, musí tato osoba vykazovat zvýšený stupeň tolerance, jelikož je nevyhnutelně a s plnou znalostí věci vystavena veřejnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ESLP ze dne 6. října 2022, Chural a Zejnalov v. Ázerbájdžán, CE:ECHR:2022:1006JUD005506911, bod 41 a citovaná judikatura).
Otázka, zda je obsah, na nějž se odkazuje, pravdivý či nikoliv, je rovněž relevantním prvkem v rámci posouzení podmínek použití stanovených v čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR, je-li třeba posoudit, zda právo uživatelů internetu na informace a svoboda projevu poskytovatele obsahu mohou převážit nad právy žadatele o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání.
V tomto ohledu – a jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 30 svého stanoviska – platí, že za určitých okolností sice může právo na svobodu projevu a informace převážit nad právy na ochranu soukromého života a ochranu osobních údajů, zejména pokud je subjekt údajů veřejně činný, avšak tento vztah se v každém případě obrací, pokud se ukáže, že alespoň některé z informací, kterých se týká žádost o odstranění odkazu a jež nemají ve vztahu k celkovému obsahu podružný význam, jsou nepravdivé. V takovém případě totiž nelze brát v úvahu právo na informace a právo být informován, protože nemohou zahrnovat právo na šíření takových informací a na přístup k nim.
Je třeba dodat, že ačkoli je otázka, zda jsou tvrzení v obsahu, na nějž je odkazováno, pravdivá, relevantní pro použití čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR, je třeba rozlišovat mezi skutkovými tvrzeními a hodnotovými soudy. I když totiž lze prokázat věcnou správnost skutkových tvrzení, u hodnotových soudů se prokázání jejich správnosti nenabízí (v tomto smyslu viz rozsudek ESLP ze dne 23. dubna 2015, Morice v. Francie, CE:ECHR:2015:0423JUD002936910, bod 126).
Dále je třeba určit, zda a případně v jakém rozsahu přísluší osobě, která podala žádost o odstranění odkazu, aby prokázala své tvrzení o nepravdivosti informací uvedených v obsahu, na nějž je odkazováno, a dále zda se provozovatel vyhledávače musí snažit sám o objasnění skutkových okolností, aby zjistil, zda jsou údajně nepravdivé informace, které jsou v nich obsaženy, pravdivé či nikoli.
Pokud jde zaprvé o povinnosti osoby, jež žádá o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání z důvodu nepravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno, je na této osobě, aby prokázala zjevnou nepravdivost informací obsažených v uvedeném obsahu nebo přinejmenším některých těchto informací, které nejsou ve vztahu k tomuto obsahu jako celku podružné. Aby se však předešlo tomu, že tato osoba ponese nadměrné břemeno, jež by mohlo poškodit užitečný účinek práva na odstranění odkazu z výsledků vyhledávání, musí pouze poskytnout důkazy, které od ní mohou být s ohledem na okolnosti projednávaného případu rozumně požadovány k prokázání této zjevné nepravdivosti. V tomto ohledu nemůže být tato osoba v zásadě povinna předkládat provozovateli vyhledávače na podporu své žádosti o odstranění odkazu již ve fázi před zahájením soudního řízení soudní rozhodnutí vydané proti vydavateli dotčených internetových stránek, a to ani ve formě rozhodnutí o předběžném opatření. Uložení takové povinnosti uvedené osobě by totiž vedlo k nepřiměřené zátěži pro tuto osobu.
Pokud jde zadruhé o povinnosti a odpovědnost provozovatele vyhledávače, je pravda, že tento provozovatel musí pro účely ověření, zda určitý obsah může být nadále zahrnut do seznamu výsledků vyhledávání prováděného prostřednictvím jeho vyhledávače v návaznosti na žádost o odstranění odkazu, vycházet ze všech dotčených práv a zájmů, jakož i ze všech okolností projednávaného případu.
Nicméně v rámci posouzení podmínek použití stanovených v čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR nemůže být tentýž provozovatel povinen vykonávat aktivní roli při vyhledávání skutkových okolností, které nejsou podloženy žádostí o odstranění odkazu, za účelem určení, zda je tato žádost opodstatněná.
Při zpracování takové žádosti tak nelze dotyčnému provozovateli vyhledávače uložit povinnost prošetřit skutkový stav a za tímto účelem uspořádat kontradiktorní výměnu s poskytovatelem obsahu s cílem získat chybějící informace stran pravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno. Vzhledem k tomu, že by taková povinnost nutila provozovatele vyhledávače, aby se sám podílel na zjišťování toho, zda je obsah, na nějž je odkazováno, pravdivý či nikoli, ukládala by totiž tomuto provozovateli zátěž překračující meze toho, co od něj lze rozumně očekávat s ohledem na jeho odpovědnost, pravomoci a možnosti ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 53 tohoto rozsudku. Zmíněná povinnost by tak představovala vážné nebezpečí, že by byl odstraněn obsah, který odpovídá oprávněné a převažující potřebě veřejnosti získávat informace, a bylo by tak obtížné tyto informace na internetu nalézt. V tomto ohledu by existovalo reálné nebezpečí odrazujícího účinku na výkon svobody projevu a informací, kdyby provozovatel vyhledávače takový odkaz takřka systematicky odstraňoval, aby se vyhnul povinnosti prošetřit relevantní skutečnosti za účelem prokázání, zda obsah, na nějž je odkazováno, je, či není pravdivý.
V případě, že osoba, která požádala o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání, předloží relevantní a dostatečné důkazy, jež jsou způsobilé podpořit její žádost a dokládají zjevnou nepravdivost informací obsahu, na nějž je odkazováno, nebo alespoň některých těchto informací, které nejsou ve vztahu k obsahu jako celku podružné, je provozovatel vyhledávače povinen této žádosti o odstranění odkazu vyhovět. Totéž platí, pokud subjekt údajů předloží soudní rozhodnutí přijaté proti vydavateli internetových stránek, které vychází ze zjištění, že některé informace uvedené v obsahu, na nějž je odkazováno, které nemají ve vztahu k celému obsahu podružný význam, jsou přinejmenším
prima facie
nepravdivé.
Naproti tomu v případě, že se nepravdivost takových informací uvedených v obsahu, na nějž je odkazováno, nejeví zjevná s ohledem na důkazy poskytnuté subjektem údajů, není provozovatel vyhledávače v případě neexistence takového soudního rozhodnutí povinen takové žádosti o odstranění odkazu z výsledků vyhledávání vyhovět. Pokud mohou předmětné informace přispět k debatě v obecném zájmu, je třeba s ohledem na všechny ostatní okolnosti projednávaného případu přiznat zvláštní význam právu na svobodu projevu a informací.
Je třeba dodat, že v souladu s tím, co bylo uvedeno v bodě 65 tohoto rozsudku, by bylo rovněž nepřiměřené odstranit články z výsledků vyhledávání, což by mělo za následek, že by byl přístup k těmto článkům jako celku ztížen, v situaci, kdy se jeví jako nepravdivé pouze některé informace podružného významu ve vztahu k obsahu těchto článků jako celku.
A konečně je třeba upřesnit, že pokud provozovatel vyhledávače nevyhoví žádosti o odstranění odkazu, musí mít subjekt údajů možnost obrátit se na přezkumný nebo soudní orgán, aby provedly nezbytná ověření a nařídily tomuto správci přijetí nezbytných opatření (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
). Zejména soudním orgánům totiž přísluší, aby zajistily vyvážení protichůdných zájmů, neboť jsou nejpovolanější k provedení komplexního a důkladného vyvážení, které zohledňuje všechna kritéria a všechny faktory stanovené relevantní judikaturou Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva.
Nicméně v případě, kdy je zahájeno správní nebo soudní řízení týkající se údajné nepravdivosti informací v obsahu, na nějž je odkazováno, a kdy byla existence tohoto řízení oznámena provozovateli dotyčného vyhledávače, přísluší tomuto provozovateli, aby zejména za účelem poskytnutí informací uživatelům internetu, které jsou vždy relevantní a aktualizované, doplnil do výsledků vyhledávání upozornění, že takové řízení probíhá.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny na jedné straně a právy uvedenými v článku 11 Listiny na straně druhé pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k tomu, aby byl z výsledků vyhledávání odstraněn odkaz na obsah zahrnující tvrzení, jež osoba podávající žádost považuje za nepravdivá, nepodléhá toto odstranění podmínce, aby otázka pravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno, byla alespoň předběžně vyjasněna v rámci žaloby podané touto osobou proti poskytovateli tohoto obsahu.
K druhé otázce
K právu použitelnému ratione temporis
V rámci druhé otázky žádá předkládající soud o výklad čl. 12 písm. b) a čl. 14 prvního pododstavce písm. a) směrnice 95/46 a čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR. V tomto ohledu upřesňuje, že žádost směřující k tomu, aby společnost Google trvale odstranila odkazy na články dotčené ve věci v původním řízení, sice
ratione temporis
spadá do působnosti GDPR, avšak žádost, aby společnost Google ukončila zobrazování fotografií žalobců v původním řízení obsažených v článku ze dne 4. června 2015 ve formě náhledů, spadá
ratione temporis
do působnosti směrnice 95/46, neboť tyto fotografie již ke dni vstupu GDPR v platnost nebyly na rozdíl od uvedených odkazů vyhledávačem provozovaným společností Google zobrazovány.
V tomto ohledu není namístě rozlišovat mezi ustanoveními směrnice 95/46 a ustanoveními GDPR zmiňovanými v druhé předběžné otázce, jelikož všechna tato ustanovení musí být pro účely výkladu, který má Soudní dvůr v rámci projednávané věci poskytnout, považována za ustanovení s podobným normativním obsahem (obdobně viz rozsudek ze dne 1. srpna 2022, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija,
C‑184/20
,
EU:C:2022:601
, bod
a citovaná judikatura).
Za účelem poskytnutí užitečných odpovědí na druhou otázku je tudíž třeba tuto otázku zkoumat z hlediska směrnice 95/46 i GDPR.
K přípustnosti
Společnost Google má rovněž pochybnosti stran přípustnosti druhé otázky, neboť problém, který tato otázka nastoluje, je podle jejího názoru hypotetický. Tato společnost totiž nejprve uvádí, že předmětem sporu v původním řízení není žádost o odstranění výsledků vyhledávání obrázků podle jména žalobců v původním řízení, nýbrž žádost o obecný zákaz zobrazování náhledů odpovídajících fotografiím ilustrujícím jeden ze tří článků dotčených v původním řízení. Kromě toho již náhledy nejsou na stránce g-net dostupné od září 2017 a články od 28. června 2018. Společnost Google konečně poukazuje na to, že od roku 2018 zavedla novou verzi svého vyhledávače obrázků, na základě které se na stránce výsledků pod každým náhledem zobrazuje zkrácený název internetové stránky, na niž je konkrétně odkazováno, a internetová adresa nebo její část ve formě dodatečného odkazu.
Na základě zásad vytýčených judikaturou Soudního dvora připomenutou v bodech 41 a 42 tohoto rozsudku je třeba nejprve konstatovat, že v projednávaném případě ze spisu, jejž má Soudní dvůr k dispozici, zjevně nevyplývá, že by výklad ustanovení směrnice 95/46 a GDPR, o nějž žádá předkládající soud v rámci posouzení opodstatněnosti žádosti o ukončení zobrazování fotografií, neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení.
Pokud jde konkrétně o skutečnost, že se fotografie a články dotčené ve věci v původním řízení již na internetové stránce g-net neobjevují, je třeba poukázat na to, že jak uvedl předkládající soud, odstranění těchto obsahů je podle všeho pouze dočasné, o čemž svědčí zmínka nacházející se na internetové stránce g-net, podle které je „v současnosti“ nemožné získat přístup k těmto článkům. Za těchto podmínek nelze vyloučit, že uvedené články budou v budoucnu opětovně zpřístupněny online a vyhledávač společnosti Google na ně bude opět odkazovat, a to tím spíše, že tato společnost má stále za to, že žádost o odstranění odkazů dotčená ve věci v původním řízení je neodůvodněná, a nadále jí odmítá vyhovět.
Zájem na odpovědi Soudního dvora týkající se výkladu relevantních ustanovení směrnice 95/46 a GDPR v rámci žádosti o ukončení zobrazování fotografií dotčených ve věci v původním řízení ve formě náhledů nelze zpochybnit ani okolností, jíž se dovolává společnost Google, že žalobci v původním řízení svou žádost neomezili na vyhledávání na základě svého jména, ani skutečností, že společnost Google zavedla novou verzi svého vyhledávače obrázků, na základě které se na stránce výsledků pod každým náhledem zobrazuje zkrácený název internetové stránky, na niž je konkrétně odkazováno, a internetová adresa nebo její část ve formě dodatečného odkazu.
Zaprvé, i kdyby se žádost žalobců v původním řízení o ukončení zobrazování fotografií, které je zachycují, ve formě náhledů neomezovala na vyhledávání provedené na základě jejich jména, nic to nemění na tom, že se tato žádost vztahuje na zobrazení vyplývající z takového vyhledávání. Za těchto okolností nelze mít za to, že by výklad žádaný v rámci této druhé otázky zjevně neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení.
Zadruhé, pokud jde o vložení dodatečného odkazu do vyhledávání obrázků uvádějícího internetovou stránku jejich původního zveřejnění, je v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora na vnitrostátních soudech, aby zjistily skutečnosti, na jejichž základě musí být rozhodnut spor v původním řízení, a rozhodly, do jaké míry je další vývoj dotyčného vyhledávače v tomto ohledu relevantní.
Z toho plyne, že druhá otázka je přípustná.
K věci samé
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice 95/46, jakož i čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny na jedné straně a právy uvedenými v článcích 11 a 16 Listiny na straně druhé, je třeba pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k odstranění fotografií fyzické osoby zobrazených formou náhledů z výsledků vyhledávání obrázků na základě jména této osoby rozhodujícím způsobem zohlednit původní kontext zveřejnění těchto fotografií na internetu.
Tato otázka vyvstává v souvislosti se žádostí, aby byly z výsledků vyhledávání obrázků provedeného na základě jmen žalobců v původním řízení odstraněny fotografie, zobrazené ve formě náhledů, které ilustrovaly článek zveřejněný na internetové stránce g-net dne 4. června 2015. Předkládající soud se v této souvislosti konkrétně táže, zda je pro účely posouzení opodstatněnosti této žádosti třeba zohlednit pouze informační hodnotu náhledů jako takových v neutrálním kontextu seznamu výsledků, nebo zda je třeba rovněž zohlednit původní kontext zveřejnění fotografií, který nevyplývá z pouhého zobrazení náhledů v rámci seznamu výsledků.
Úvodem je třeba konstatovat, že – jak uvedl generální advokát v bodě 53 svého stanoviska – vyhledávání obrázků prostřednictvím internetového vyhledávače podle jména určité osoby podléhá stejným zásadám, jakými se řídí vyhledávání internetových stránek a informací na těchto stránkách. Judikatura Soudního dvora připomenutá v bodech 49 až 61 tohoto rozsudku proto platí i pro zpracování žádosti o odstranění odkazu směřující k tomu, aby byly z výsledků vyhledávání obrázků odstraněny fotografie zobrazené ve formě náhledů.
V této souvislosti je třeba nejprve konstatovat, že zobrazení fotografií fyzických osob ve výsledcích vyhledávání obrázků ve formě náhledů představuje zpracování osobních údajů, u nichž provozovatel dotyčného vyhledávače jakožto „správce“ ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 95/46 a čl. 4 bodu 7 GDPR musí v rámci své odpovědnosti, pravomocí a možností odpovídat za dodržování požadavků obsažených v těchto ustanoveních.
Dále je třeba upřesnit, že se položená otázka týká specifického způsobu vyhledávání obrázků nabízeného některými vyhledávači, například vyhledávačem dotčeným ve věci v původním řízení, pomocí něhož uživatel internetu může vyhledávat informace jakékoli povahy ve formě grafického obsahu (fotografie, obrazy, kresby, grafiky, tabulky atd.). Při takovém vyhledávání vygeneruje vyhledávač seznam výsledků sestávající z náhledů s odkazem na internetové stránky, na kterých se nacházejí jak použité vyhledávané výrazy, tak grafický obsah, jenž je uveden na tomto seznamu.
V této souvislosti bylo judikováno, že jelikož zahrnutí internetové stránky a informací, které jsou na ní obsaženy a jež se týkají fyzické osoby, na seznam výsledků vyhledávání na základě jména dané osoby citelně usnadňuje všem uživatelům internetu vyhledávajícím informace o této osobě přístup k těmto informacím a může mít rozhodující úlohu pro šíření uvedených informací, může takové zahrnutí představovat významnější zásah do základního práva na respektování soukromého života subjektu údajů než zveřejnění uvedené internetové stránky vydavatelem (rozsudek ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
).
To přitom platí tím spíše v případě zobrazení fotografií subjektu údajů ve formě náhledů na základě vyhledávání podle jména, neboť toto zobrazení může představovat zvlášť závažný zásah do práv na ochranu soukromého života a osobních údajů této osoby uvedených v článcích 7 a 8 Listiny.
Podobizna jednotlivce je totiž jedním z hlavních atributů jeho osobnosti, neboť vyjadřuje jeho originalitu a umožňuje mu odlišit se od ostatních osob. Právo osoby na ochranu její podobizny tak představuje jednu ze základních podmínek jejího osobního rozvoje a v prvé řadě předpokládá, že tato osoba má kontrolu nad svou podobiznou, která zahrnuje zejména možnost této osoby odmítnout jej šíření. Z toho plyne, že i když svoboda projevu a informací nepochybně zahrnuje zveřejnění fotografií, má ochrana práva na soukromý život v tomto kontextu zvláštní význam, jelikož fotografie mohou předávat zvláště osobní, ba i intimní informace o jednotlivci nebo jeho rodině (v tomto smyslu viz rozsudek ESLP ze dne 7. února 2012, Von Hannover v. Německo, CE:ECHR:2012:0207JUD004066008, body 95, 96 a 103, jakož i citovaná judikatura).
Pokud tedy provozovatel vyhledávače obdrží žádost, aby byly z výsledků vyhledávání obrázků na základě jména určité osoby odstraněny fotografie zobrazené ve formě náhledů, které tuto osobu zachycují, musí ověřit, zda je zobrazení předmětných fotografií nezbytné k tomu, aby uživatelé internetu, kteří jsou potenciálně zájemci o přístup k těmto fotografiím prostřednictvím takového vyhledávání, mohli uplatnit právo na svobodu informací chráněné článkem 11 Listiny [obdobně viz rozsudek ze dne 24. září 2019, GC a další (Odstranění odkazu na citlivé údaje),
C‑136/17
,
EU:C:2019:773
, bod
].
V tomto ohledu je přínos k debatě v obecném zájmu prvořadým prvkem, jejž je třeba zohlednit při vyvažování protichůdných základních práv pro účely posouzení, zda mají převážit práva subjektu údajů na respektování jeho soukromého života a na ochranu jeho osobních údajů, nebo práva na svobodu projevu a informací.
Přitom vzhledem k tomu, že vyhledávač zobrazuje fotografie subjektu údajů mimo kontext, ve kterém jsou zveřejněny na internetové stránce, na niž je odkazováno, nejčastěji s cílem ilustrovat textové prvky, které tato stránka obsahuje, je třeba určit, zda tento kontext musí být přesto zohledněn při vyvažování protichůdných práv a zájmů, které je třeba provést.
Jak uvedl generální advokát v bodě 54 svého stanoviska, závisí otázka, zda je do uvedeného posouzení třeba zahrnout i obsah internetové stránky, na které je uvedena fotografie, u jejíhož zobrazení ve formě náhledu je požadováno odstranění, na předmětu a povaze dotčeného zpracování.
Pokud jde zaprvé o předmět dotčeného zpracování, je třeba uvést, že zveřejnění fotografií jakožto prostředku neverbální komunikace může mít na uživatele internetu větší dopad než zveřejnění textů. Fotografie jako takové jsou totiž důležitým prostředkem k zaujetí pozornosti uživatelů internetu a mohou vzbudit zájem o přístup k článkům, které ilustrují. Zejména z důvodu, že fotografie lze často vykládat mnoha způsoby, přitom jejich zobrazení v seznamu výsledků vyhledávání ve formě náhledu může v souladu s tím, co bylo zdůrazněno v bodě 95 tohoto rozsudku, způsobit zvlášť závažný zásah do práva subjektu údajů na ochranu jeho podobizny, což musí být zohledněno v rámci vyvažování protichůdných práv a zájmů.
Proto je třeba provést odlišné vyvážení protichůdných práv a zájmů podle toho, zda se jedná o články s fotografiemi zveřejněnými vydavatelem internetové stránky, které – zasazené do původního kontextu – ilustrují informace poskytnuté v těchto článcích a názory, jež jsou v nich vyjádřeny, či o fotografie zobrazené ve formě náhledů v seznamu výsledků provozovatelem vyhledávače mimo kontext, ve kterém byly tyto fotografie zveřejněny na původní internetové stránce.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že se důvod odůvodňující zveřejnění osobního údaje na internetové stránce nejen nemusí nutně shodovat s důvodem vztahujícím se k činnosti vyhledávačů, ale i když se oba shodují, může se výsledek vyvážení dotčených práv a zájmů, které je nutno provést, lišit podle toho, zda jde o zpracování provedené provozovatelem vyhledávače, nebo o zpracování provedené vydavatelem dané internetové stránky, neboť zaprvé se mohou lišit legitimní zájmy odůvodňující uvedená zpracování a zadruhé nemusí být nutně totožné důsledky uvedených zpracování pro subjekt údajů, a zejména pro jeho soukromí (rozsudek ze dne 13. května 2014, Google Spain a Google,
C‑131/12
,
EU:C:2014:317
, bod
).
Pokud jde zadruhé o povahu zpracování prováděného provozovatelem vyhledávače, je třeba konstatovat, jak uvedl generální advokát v bodě 55 svého stanoviska, že provozovatel vyhledávače tím, že vyhledává fotografie fyzických osob zveřejněné na internetu a samostatně je zobrazuje ve výsledcích vyhledávání obrázků ve formě náhledů, poskytuje službu zahrnující zpracování osobních údajů, které je autonomní a odlišné od zpracování prováděného vydavatelem internetové stránky, z níž fotografie pocházejí, i od zpracování – za něž je rovněž odpovědný tento provozovatel – spočívajícího v uvedení odkazu na tuto stránku.
Proto je nutné samostatně posoudit činnost provozovatele vyhledávače spočívající v zobrazování výsledků vyhledávání obrázků ve formě náhledů, jelikož další zásah do základních práv, který vyplývá z takové činnosti, může být obzvlášť intenzivní z důvodu seskupení všech informací týkajících se subjektu údajů nacházejících se na internetu při vyhledávání podle jména. V rámci tohoto samostatného posouzení je třeba zohlednit skutečnost, že zobrazování fotografií na internetu ve formě náhledů představuje samo o sobě výsledek, o který usiluje uživatel internetu, a to nezávisle na jeho pozdějším rozhodnutí, zda navštíví původní internetovou stránku, či nikoli.
Je třeba dodat, že takové specifické vyvážení, které zohledňuje autonomní povahu zpracování, jež provádí provozovatel vyhledávače, nemá vliv na případnou relevanci textových prvků, které mohou přímo doprovázet zobrazení fotografie na seznamu výsledků vyhledávání, neboť takové prvky mohou veřejnosti vyjasnit informační hodnotu této fotografie, a tudíž ovlivnit vyvážení dotčených práv a zájmů.
V projednávané věci ze zjištění uvedených v předkládacím rozhodnutí vyplývá, že i když fotografie žalobců v původním řízení přispívají v kontextu článku ze dne 4. června 2015, do kterého jsou zasazeny, k předání informací a názorů, jež jsou v nich vyjádřeny, mají tytéž fotografie mimo tento kontext, pokud se objeví pouze ve formě náhledu v seznamu výsledků vyhledávání provedeného vyhledávačem, pouze nízkou informační hodnotu. Z toho vyplývá, že pokud by žádost o odstranění odkazu na tento článek z výsledků vyhledávání měla být zamítnuta z důvodu, že svoboda projevu a informací musí převážit nad právy žalobců v původním řízení na respektování jejich soukromého života a ochranu jejich osobních údajů, neměla by tato okolnost vliv na rozhodnutí o žádosti o odstranění těchto fotografií zobrazených ve formě náhledů ze seznamu výsledků vyhledávání.
Naproti tomu, pokud by žádosti o odstranění odkazu na článek ze dne 4. června 2015 z výsledků vyhledávání mělo být vyhověno, muselo by být odstraněno zobrazení fotografií obsažených v tomto článku ve formě náhledů. Kdyby toto zobrazení bylo zachováno, byl by totiž užitečný účinek odstranění odkazu na článek z výsledků vyhledávání ohrožen, jelikož by uživatelé internetu měli i nadále přístup k celému článku, z něhož tyto fotografie pocházejí, a to prostřednictvím odkazu, uvedeného u náhledů, na internetovou stránku, na níž je tento článek zveřejněn.
Vzhledem ke všem předchozím úvahám je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice 95/46, jakož i čl. 17 odst. 3 písm. a) GDPR musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny na jedné straně a právy uvedenými v článku 11 Listiny na straně druhé, je třeba pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k odstranění fotografií fyzické osoby zobrazených formou náhledů, které tuto osobu zachycují, z výsledků vyhledávání obrázků na základě jména této osoby zohlednit informační hodnotu těchto fotografií nezávisle na kontextu jejich zveřejnění na internetové stránce, ze které pocházejí, avšak s přihlédnutím k jakémukoli textovému prvku, jímž je přímo doprovázeno zobrazení těchto fotografií ve výsledcích vyhledávání a který může vyjasnit jejich informační hodnotu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:

1)
Článek 17 odst. 3 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů)
musí být vykládán v tom smyslu, že
v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie na jedné straně a právy uvedenými v článku 11 Listiny základních práv na straně druhé pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k tomu, aby byl z výsledků vyhledávání odstraněn odkaz na obsah zahrnující tvrzení, jež osoba podávající žádost považuje za nepravdivá, nepodléhá toto odstranění podmínce, aby otázka pravdivosti obsahu, na nějž je odkazováno, byla alespoň předběžně vyjasněna v rámci žaloby podané touto osobou proti poskytovateli tohoto obsahu.

2)
Článek 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, jakož i čl. 17 odst. 3 písm. a) nařízení 2016/679
musí být vykládány v tom smyslu, že
v rámci vyvažování, které je třeba provést mezi právy uvedenými v článcích 7 a 8 Listiny základních práv na jedné straně a právy uvedenými v článku 11 Listiny základních práv na straně druhé, je třeba pro účely posouzení žádosti o odstranění odkazu adresované provozovateli vyhledávače a směřující k odstranění fotografií fyzické osoby zobrazených formou náhledů, které tuto osobu zachycují, z výsledků vyhledávání obrázků na základě jména této osoby zohlednit informační hodnotu těchto fotografií nezávisle na kontextu jejich zveřejnění na internetové stránce, ze které pocházejí, avšak s přihlédnutím k jakémukoli textovému prvku, jímž je přímo doprovázeno zobrazení těchto fotografií ve výsledcích vyhledávání a který může vyjasnit jejich informační hodnotu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.