CELEX: 62017TJ0238
Ochranná známka Evropské unie
Řízení o prohlášení neplatnosti
Obrazová ochranná známka Evropské unie GUGLER
Starší národní obchodní firma Gugler France
Relativní důvod pro zamítnutí zápisu
Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) 2017/1001]
Nebezpečí záměny

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 31. srpna 2005 získala společnost Gugler GmbH, právní předchůdkyně žalobce, Alexandera Guglera, u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) pod číslem 3324902 zápis následující obrazové ochranné známky Evropské unie (dále jen „zpochybněná ochranná známka“):
Přihláška k zápisu ochranné známky byla podána dne 25. srpna 2003.
Výrobky a služby, pro které byla zpochybněná ochranná známka zapsána, náležejí do tříd 6, 17, 19, 22, 37, 39 a 42 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu popisu:
–
třída 6: „Ochrana proti světlu, a sice rolety a železné rolovací okenice“;
–
třída 17: „Zvukově izolační materiály, a sice minerální vlna a prvky z lehčených plastů“;
–
třída 19: „Okna, střešní krytiny, dveře, vrata, vnější žaluzie pro okna, skleněně a plastické rolovací okenice; vitráže, a sice zimní zahrady, střechy zimních zahrad; ochrana proti světlu, a sice plastické skládací a rolovací okenice“;
–
třída 22: „Ochrana proti světlu, a sice plastické přístřešky nad vchodem“;
–
třída 37: „Služby výrobce oken, a sice instalace dveří, vrat a oken“;
–
třída 39: „Doprava“;
–
třída 42: „Služby výrobce oken, a sice navrhování dveří, vrat a oken“.
Dne 15. prosince 2009 EUIPO zapsal licenci na užívání zpochybněné ochranné známky, kterou žalobce udělil společnosti Gugler GmbH.
Dne 17. listopadu 2010 podala vedlejší účastnice, Gugler France, návrh na prohlášení neplatnosti zpochybněné ochranné známky pro všechny výrobky a služby, na které se tato ochranná známka vztahuje. Tento návrh byl založen jednak na neexistenci dobré víry majitele zpochybněné ochranné známky v době podání přihlášky ochranné známky ve smyslu čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
) [nyní čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2017, L 154, s. 1
)], a jednak na obchodní firmě vedlejší účastnice, která jí podle francouzského práva opravňuje zakázat užívání zpochybněné ochranné známky ve smyslu čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 [nyní čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení 2017/1001], vykládaného ve vzájemném spojení s čl. 8 odst. 4 téhož nařízení (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení 2017/1001).
Vedlejší účastnice byla založena v lednu 2002 a byla dne 7. února 2002 zapsána do obchodního rejstříku v Besançon (Francie) pod obchodní firmou Gugler France. Podle tohoto rejstříku, jakož i podle článku 2 jeho stanov je předmětem činnosti vedlejší účastnice „nákup, obchod, prodej a pokládání uzavíracích zařízení v budovách, a to všemi prostředky a postupy“.
Rozhodnutím ze dne 21. prosince 2011 zrušovací oddělení EUIPO návrhu na prohlášení neplatnosti na základě čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 vyhovělo pro všechny výrobky a služby, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka.
Dne 16. února 2012 podal žalobce proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání.
Dne 26. srpna 2013 byla platnost zpochybněné ochranné známky na žádost žalobce částečně obnovena, přičemž byla omezena na výrobky a služby náležející do tříd 19, 37 a 42, uvedené v bodě 3 výše. Částečné obnovení bylo zveřejněno ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 167/2013 ze dne 4. září 2013.
Rozhodnutím ze dne 16. října 2013 ve věci R 356/2012-4 čtvrtý odvolací senát EUIPO rozhodnutí zrušovacího oddělení zrušil a návrh na prohlášení neplatnosti zamítl.
Dne 18. prosince 2013 podala vedlejší účastnice k Tribunálu žalobu proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO.
Tribunál rozsudkem ze dne 28. ledna 2016, Gugler France v. OHIM – Gugler (GUGLER) (
T‑674/13
, nezveřejněný,
EU:T:2016:44
), toto rozhodnutí zrušil. Měl za to, že odvolací senát porušil povinnost uvést odůvodnění stanovenou v článku 75 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 94 nařízení 2017/1001), když rozhodl o důvodu neplatnosti založeném na čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009, vykládaném ve spojení s čl. 8 odst. 4 téhož nařízení, a když rozhodl o důvodu neplatnosti založeném na čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
Rozhodnutím ze dne 6. června 2016 prezidium odvolacích senátů EUIPO věc vrátilo prvnímu odvolacímu senátu pod číslem R 1008/2016-1, aby přijal nové rozhodnutí v souladu s čl. 65 odst. 6 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 72 odst. 6 nařízení 2017/1001).
Rozhodnutím ze dne 31. ledna 2017 (dále jen „napadené rozhodnutí“) první odvolací senát EUIPO odvolání proti rozhodnutí zrušovacího oddělení zamítl a měl za to, že návrhu na prohlášení neplatnosti zpochybněné ochranné známky mělo být vyhověno na základě čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 vykládaného ve spojení s čl. 8 odst. 4 téhož nařízení.
Odvolací senát uvedl, že starším označením, na němž byl návrh na prohlášení neplatnosti založen, je obchodní firma vedlejší účastnice, Gugler France. Odvolací senát měl nejprve za to, že podmínky stanovené v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 jsou splněny. Zaprvé měl totiž za to, že starší označení bylo užíváno v obchodním styku, jehož význam není pouze místní. V tomto ohledu měl odvolací senát za to, že důkazy předložené vedlejší účastnicí, zejména kopie její výroční zprávy za roky 2002 a 2003, jakož i faktury postačují k prokázání toho, že vedlejší účastnice pod svou obchodní firmou vykonávala činnosti související s činnostmi, pro něž byla založena, a to přede dnem podání přihlášky zpochybněné ochranné známky a s významem, který není pouze místní. Zadruhé odvolací senát uvedl, že vedlejší účastnice získala práva k označení dne, kdy byla zapsána do obchodního rejstříku, který je relevantním datem podle článku L. 210‑6 francouzského obchodního zákoníku, v projednávaném případě dne 7. února 2002, tedy přede dnem podání přihlášky zpochybněné ochranné známky. Zatřetí odvolací senát konstatoval, že podle článku L. 711‑4 francouzského zákoníku duševního vlastnictví, na kterém se zakládal návrh na prohlášení neplatnosti, obchodní firma vedlejší účastnice jí přiznává právo zakázat užívání pozdější ochranné známky, existuje-li nebezpečí záměny u veřejnosti.
Dále měl odvolací senát za to, že relevantní veřejnost tvoří koneční spotřebitelé a francouzští profesionálové, kteří vykazují vysoký stupeň pozornosti. Odvolací senát měl za to, že výrobky a služby, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka a činnosti chráněné starším označením jsou totožné nebo podobné a že zpochybněná ochranná známka a starší označení vykazují vysoký stupeň pozornosti. Odvolací senát dospěl k závěru, že existuje nebezpečí záměny a vyvodil z toho, že podmínky stanovené francouzskými právními předpisy za účelem zákazu užívání zpochybněné ochranné známky jsou splněny.
Konečně měl odvolací senát za to, že podmínka pro použití zániku práva v důsledku strpění stanovená v čl. 54 odst. 2 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 61 odst. 2 nařízení 2017/1001), podle níž vedlejší účastnice věděla o užívání zpochybněné ochranné známky ve Francii po dobu pěti let a toto užívání strpěla, splněna není.
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadené rozhodnutí;
–
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
EUIPO a vedlejší účastnice navrhují, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl,
–
uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
Žalobce uplatňuje na podporu své žaloby tři důvody. První žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy. Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 a je rozdělen v podstatě na dvě části, z nichž první vychází z toho, že odvolací senát nesprávně posoudil podmínky pro použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, a druhá vychází z nesprávného posouzení nebezpečí záměny. Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 54 odst. 2 téhož nařízení.
V zájmu hospodárnosti řízení a s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu Tribunál přezkoumá druhou část druhého žalobního důvodu, vycházející z nesprávného posouzení nebezpečí záměny.
Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 se ochranná známka Evropské unie prohlásí za neplatnou na základě návrhu podaného u EUIPO, pokud existuje starší právo uvedené v čl. 8 odst. 4 tohoto nařízení a jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném odstavci. Podle čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 se na základě námitek majitele nezapsané ochranné známky nebo jiného označení užívaného v obchodním styku, jehož význam není pouze místní, přihlášená ochranná známka nezapíše, pokud podle práva členského státu, které se na toto označení vztahuje, práva k tomuto označení vznikla přede dnem podání přihlášky ochranné známky Evropské unie nebo toto označení poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky.
První dvě podmínky, a sice podmínky týkající se užívání a významu uplatněného označení, který nesmí být pouze místní, vyplývají ze samotného znění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, a musejí být tedy vykládány podle práva Evropské unie. Nařízení č. 207/2009 tak stanoví jednotné standardy, týkající se užívání označení a jejich významu, které jsou v souladu se zásadami, ze kterých vychází systém zavedený tímto nařízením [rozsudek ze dne 24. března 2009, Moreira da Fonseca v. OHIM – General Óptica (GENERAL OPTICA),
T‑318/06 až T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, bod
].
Z výrazu „pokud […] podle práva členského státu, které se na toto označení vztahuj[e]“ naproti tomu vyplývá, že další dvě podmínky, uvedené následně v čl. 8 odst. 4 písm. a) a b) nařízení č. 207/2009, představují podmínky stanovené nařízením, které se na rozdíl od předcházejících podmínek posuzují s ohledem na kritéria stanovená právem, které uplatněné označení upravuje. Tento odkaz na právo, jež uplatněné označení upravuje, je odůvodněn uznáním možnosti, stanoveným v nařízení č. 207/2009, aby byla označení, na která se systém ochranné známky Evropské unie nevztahuje, uplatněna proti ochranné známce Evropské unie. Pouze právo, jež uplatněné označení upravuje, tedy umožňuje stanovit, zda je toto označení starší než ochranná známka Evropské unie a zda může odůvodnit zákaz užívání pozdější ochranné známky [rozsudky ze dne 24. března 2009, GENERAL OPTICA,
T‑318/06 až T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, bod
, a ze dne 18. září 2015, Federación Nacional de Cafeteros de Colombia v. OHIM – Accelerate (COLOMBIANO COFFEE HOUSE),
T‑359/14
, nezveřejněný,
EU:T:2015:651
, bod
].
V projednávané věci odvolací senát uvedl, že vedlejší účastnice vychází z článku L. 711‑4 francouzského zákoníku duševního vlastnictví, doplněného o důkazy, které prokazují způsob, jak je tato právní úprava uplatňována. Odvolací senát uvedl, že vedlejší účastnice předložila kopii rozsudku cour d’appel de Paris (odvolací soud v Paříži, Francie) ze dne 24. listopadu 1999 týkajícího se sporu mezi francouzskou obchodní firmou a pozdější obchodní firmou a pozdějšími ochrannými známkami. V tomto rozsudku cour d’appel de Paris rozhodl, že neoprávněné přisvojení si nebo poškození obchodní firmy v důsledku reprodukce nebo napodobení představuje nekalosoutěžní jednání, je-li prokázáno, že existuje nebezpečí záměny a že ochrana na základě článku L. 711‑4 francouzského zákoníku duševního vlastnictví vyžaduje existenci nebezpečí záměny. Odvolací senát měl za to, že z tohoto ustanovení a způsobu, jakým je uplatňováno, vyplývá, že podmínkou pro to, aby vedlejší účastnice mohla zakázat užívání zpochybněné ochranné známky na základě své obchodní firmy, je existence nebezpečí záměny.
Odvolací senát konstatoval, že pojem „nebezpečí záměny“ ve francouzském právu není odlišný od tohoto pojmu v unijním právu, jelikož předpokládá existenci podobnosti mezi jednak výrobky a službami, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka a činnostmi chráněnými starším označením, a jednak kolidujícími označeními. Odvolací senát tedy mohl správně použít analogii s kritérii stanovenými pro použití čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 8 odst. 1 nařízení 2017/1001).
Podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 se na základě námitek majitele starší ochranné známky přihlášená ochranná známka nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna.
Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku či od podniků hospodářsky propojených. Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny posuzováno globálně podle toho, jak relevantní veřejnost vnímá dotčená označení a výrobky nebo služby, přičemž musí být zohledněny všechny relevantní faktory projednávaného případu, zejména vzájemná závislost mezi podobností označení a podobností výrobků nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka [viz rozsudek ze dne 9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T‑162/01
,
EU:T:2003:199
, body
až
a citovaná judikatura].
Žalobce tvrdí, že až do října 2009 vykonával svou činnost v úzkém obchodním vztahu s vedlejší účastnicí a že výrobky, které vedlejší účastnice uváděla na trh, pocházely od podniku, který byl majitelem zpochybněné ochranné známky a následně od podniku, který měl licenci k této ochranné známce, a sice v obou případech od společnosti Gugler GmbH. Vedlejší účastnice údajně propagovala okna, která prodávala, jakožto okna vyrobená v Maxdorf (Německo), ve městě, ve kterém má společnost Gugler GmbH své sídlo. Žalobce dochází k závěru, že během období, kdy vedlejší účastnice uváděla na trh ve Francii výrobky společnosti Gugler GmbH, uváděla jejich německý původ. Relevantní veřejnost tedy podle něj nemohla být uváděna v omyl ohledně jejich původu a nebezpečí záměny neexistuje.
Nakonec žalobce uvádí, že ani po ukončení obchodního vztahu mezi společností Gugler GmbH a vedlejší účastnicí v roce 2010 neexistovalo nebezpečí záměny, jelikož vedlejší účastnice změnila obchodní firmu, zásobovala se u jiného německého výrobce oken a na trh již neuváděla výrobky pod ochrannou známkou GUGLER.
Je třeba připomenout, že dnem, který je třeba zohlednit pro posouzení nebezpečí záměny, je den podání přihlášky zpochybněné ochranné známky, a sice 25. srpna 2003.
Argumenty žalobce, podle kterých neexistuje nebezpečí záměny po ukončení obchodního vztahu mezi společností Gugler GmbH a vedlejší účastnicí v roce 2010, musí být tedy odmítnuty jako irelevantní.
Je však třeba přezkoumat, zda existence hospodářských vazeb mezi majitelem zpochybněné ochranné známky a osobou, která podala návrh na prohlášení neplatnosti, ke dni podání přihlášky zpochybněné ochranné známky brání konstatování existence nebezpečí záměny.
Odvolací senát měl za to, že i za předpokladu, že by relevantní veřejnost vykazovala vysoký stupeň pozornosti, skutečnost, že jsou kolidující označení totožná z hlediska jejich rozlišujícího prvku, neutralizovala nízkou podobnost existující mezi určitými výrobky a službami, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka a činnostmi chráněnými starším označením. Odvolací senát měl za to, že se spotřebitelé, kteří se setkají s obchodní firmou v oblasti uzavíracích zařízení v budovách, budou důvodně domnívat, že totožná či podobná uzavírací zařízení, jakož i související izolační výrobky, uváděné na trh ve Francii pod ochrannou známkou GUGLER, mají tentýž obchodní původ, a tedy dospěl k závěru, že existuje nebezpečí záměny.
V napadeném rozhodnutí odvolací senát odmítl argument žalobce týkající se skutečnosti, že vedlejší účastnice a společnost Gugler GmbH byly součástí distribuční sítě. Odvolací senát měl za to, že žádná skutečnost neprokazuje, že veřejnost věděla o existenci dohody o distribuci a skutečnost, že výrobky vyráběné v Německu jsou prodávány ve Francii pod ochrannou známkou GUGLER, nepřiznává společnosti Gugler GmbH žádné právo k této ochranné známce ve Francii, jelikož podle francouzského práva užívání ochranné známky k ní nezakládá výlučná práva.
Je třeba připomenout, že ke dni podání přihlášky zpochybněné ochranné známky dne 25. srpna 2003 existovaly obchodní vztahy mezi vedlejší účastnicí a společností Gugler GmbH, v té době majitelkou zpochybněné ochranné známky. Vedlejší účastnice byla totiž ve Francii distributorem výrobků společnosti Gugler GmbH. Jejich obchodní vztahy trvaly od roku 2000, kdy byl název vedlejší účastnice ještě Fermetures KP. Od července 2002 společnost Gugler GmbH vlastnila 498 akcií vedlejší účastnice.
V roce 2003 kromě toho společnost Gugler GmbH založila s francouzskými partnery, k nimž patří zakladatelé vedlejší účastnice, společnost Gugler Europe, která je od 28. srpna 2003 majitelkou francouzské obrazové ochranné známky GUGLER. Společnost Gugler Europe poskytla vedlejší účastnici licenci k této ochranné známce.
V projednávané věci vyvstává otázka, zda to, že k datu podání přihlášky zpochybněné ochranné známky existuje ekonomická vazba mezi majitelem zpochybněné ochranné známky a osobou, která podala návrh na prohlášení neplatnosti, brání konstatování existence nebezpečí záměny, které je definováno jako „nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky nebo služby pocházejí od stejného podniku či od podniků hospodářsky propojených“.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že cílem konstatování nebezpečí záměny je chránit funkci původu ochranné známky, když je možné podat námitky proti zápisu ochranné známky nebo podat návrh na její neplatnost, existuje-li riziko, že spotřebitel bude uveden v omyl ohledně původu dotčených výrobků nebo služeb, bude-li si nesprávně myslet, že výrobky a služby, na které se vztahují kolidující označení, pocházejí od téhož podniku či od podniků hospodářsky propojených.
Základní funkce ochranné známky spočívá v zaručení spotřebiteli nebo koncovému uživateli totožnost původu výrobku či služby, které ochranná známka označuje, tím, že tomuto spotřebiteli nebo koncovému uživateli umožňuje odlišit bez možnosti záměny tento výrobek či službu od výrobků či služeb jiného původu. Aby totiž ochranná známka mohla hrát svou roli základního prvku systému nenarušené hospodářské soutěže, kterou Smlouva zamýšlí zavést a udržovat, musí představovat záruku, že všechny výrobky nebo služby, které označuje, byly vyrobeny nebo poskytnuty pod kontrolou jediného podniku, kterému může být přisouzena odpovědnost za jejich kvalitu (viz rozsudky ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club,
C‑206/01
,
EU:C:2002:651
, bod
a citovaná judikatura, a ze dne 8. června 2017, W. F. Gözze Frottierweberei a Gözze,
C‑689/15
,
EU:C:2017:434
, bod
a citovaná judikatura).
K tom, aby tato záruka původu, která představuje základní funkci ochranné známky, mohla být zajištěna, musí být majitel ochranné známky chráněn proti konkurentům, kteří by chtěli zneužít postavení a dobrého jména ochranné známky při prodeji výrobků neprávem opatřených touto ochrannou známkou (rozsudek ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club,
C‑206/01
,
EU:C:2002:651
, bod
).
V projednávané věci konstatování existence nebezpečí záměny ohledně původu výrobků a služeb, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, předpokládá, že se relevantní veřejnost může nesprávně domnívat, že výrobky a služby, na které se tato ochranná známka vztahuje, a činnosti chráněné starším označením pocházejí od hospodářsky propojených podniků.
V projednávané věci jsou přitom výrobky, na které se vztahuje zpochybněná ochranná známka, vyráběny právě společností Gugler GmbH a majitelem starší obchodní firmy je distributor těchto výrobků. Jedná se tedy o případ, kdy skutečnost, že se spotřebitel může domnívat, že dotčené výrobky a služby pocházejí od hospodářsky propojených podniků, nepředstavuje omyl, co se týče jejich původu.
Je třeba si klást rovněž otázku, zda, jak uvedl odvolací senát, musí k vyloučení nebezpečí záměny spotřebitel vědět o hospodářské vazbě existující mezi majitelem staršího označení a majitelem zpochybněné ochranné známky.
Jak uvádí EUIPO, francouzská veřejnost pravděpodobně nevěděla o existenci společnosti Gugler GmbH, a o skutečnosti, že tato společnost vyráběla výrobky distribuované vedlejší účastnicí, jelikož se vedlejší účastnice výslovně neprezentovala jako distributor společnosti Gugler GmbH. EUIPO uvádí, že pouhá skutečnost, že vedlejší účastnice prezentovala své výrobky jako výrobky vyrobené v Maxdorf v Německu, není dostačující k tomu, aby francouzská veřejnost věděla, že se jedná o místo, kde má společnost Gugler GmbH své sídlo.
Posouzení nebezpečí záměny je objektivní povahy. Zejména není vyžadováno, aby spotřebitel věděl o tom, že se mýlí, když se domnívá, že dotčené výrobky a služby pocházejí od téhož podniku či od hospodářsky propojených podniků. Stejně tak nelze požadovat, aby věděl, že se nezmýlí ohledně původu výrobků, jelikož ví o existenci hospodářského propojení mezi majiteli kolidujících označení.
Z judikatury vyplývá, že přesný obchodní původ, který relevantní veřejnost přizná výrobkům nebo službám, na které se vztahuje každá z obou kolidujících ochranných známek, má jen malý význam, pokud jde o otázku, zda mezi nimi existuje nebezpečí záměny. Významná je otázka, zda tento obchodní původ může být relevantní veřejností v obou případech vnímán jako stejný [rozsudek ze dne 9. června 2010, Muñoz Arraiza v. OHIM – Consejo Regulador de la Denominación de Origen Calificada Rioja (RIOJAVINA),
T‑138/09
,
EU:T:2010:226
, bod
].
Na rozdíl od toho, co uvedl odvolací senát, je tedy třeba mít za to, že k vyloučení existence nebezpečí záměny, jsou-li majitelé kolidujících označení hospodářsky propojení, není nezbytné, aby spotřebitel o tomto hospodářském propojení věděl.
Z toho vyplývá, že hospodářské propojení existující mezi vedlejší účastnicí, majitelkou starší obchodní firmy, a společností Gugler GmbH, majitelkou zpochybněné ochranné známky ke dni podání přihlášky k zápisu, bránilo konstatování existence nebezpečí záměny.
Odvolací senát tedy nesprávně dospěl k závěru, že existuje nebezpečí záměny, a druhé části druhého žalobního důvodu je proto třeba vyhovět.
Napadené rozhodnutí je tudíž třeba zrušit, aniž je třeba přezkoumávat v rámci první části druhého žalobního důvodu, zda odvolací senát nesprávně použil podmínky pro použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009. V důsledku toho není třeba se vyjadřovat k prvnímu a třetímu žalobnímu důvodu, ani k argumentům EUIPO týkajícím se přípustnosti některých příloh žaloby.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že žalobce požadoval náhradu nákladů řízení a EUIPO neměl ve věci úspěch, je důvodné rozhodnout, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených žalobcem.
Vzhledem k tomu, že vedlejší účastnice neměla ve věci úspěch, ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (osmý senát)
rozhodl takto:

1)
Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 31. ledna 2017 (věc R 1008/2016-1) se zrušuje.

2)
EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí rovněž náklady řízení vynaložené Alexanderem Guglerem.

3)
Gugler France ponese vlastní náklady řízení.

Collins
Kančeva
De Baere
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 25. září 2018.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.