CELEX: 62016CJ0472
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 2001/23/ES
Oblast působnosti
Článek 1 odst. 1
Převody podniků
Zachování práv zaměstnanců
Zakázka na služby týkající se provozování městské hudební školy
Ukončení činnosti prvního úspěšného uchazeče před koncem probíhajícího školního roku a určení nového úspěšného uchazeče na začátku následujícího školního roku
Článek 4 odst. 1
Zákaz propouštění z důvodu převodu
Výjimka
Propouštění z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců
Listina základních práv Evropské unie
Článek 47

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (
Úř. věst. 2001, L 82, s. 16
; Zvl. vyd. 05/04, s. 98), jakož i článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Jorgem Luísem Colino Sigüenzou na jedné straně a Ayuntamiento de Valladolid (samospráva města Valladolid, Španělsko), společností In-pulso Musical SC, Miguelem del Real Llorente, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL (v postavení správce konkurzní podstaty společnosti Músicos y Escuela), společností Músicos y Escuela a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) [záruční mzdový fond (Fogasa), Španělsko] na straně druhé ohledně zákonnosti propuštění J. Colino Sigüenzy v rámci hromadného propouštění.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2001/23 představuje kodifikaci směrnice Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodu podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (
Úř. věst. 1977, L 61, s. 26
), ve znění směrnice Rady 98/50/ES ze dne 29. června 1998 (
Úř. věst. 1998, L 201, s. 88
).
Článek 1 odst. 1 směrnice 2001/23 stanoví:
„a)
Tato směrnice se vztahuje na veškeré převody podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvního převodu nebo sloučení.
b)
S výhradou písmene a) a následujících ustanovení tohoto článku se převodem podle této směrnice rozumí převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou.
c)
Tato směrnice se vztahuje na veřejné a soukromé podniky vykonávající hospodářskou činnost s cílem dosáhnout zisku nebo bez tohoto cíle. Správní reorganizace orgánů veřejné správy nebo převod správních funkcí mezi orgány veřejné správy není převodem ve smyslu této směrnice.“
Článek 3 odst. 1 první pododstavec této směrnice stanoví:
„Práva a povinnosti, které pro převodce vyplývají z pracovní smlouvy nebo pracovního poměru platných ke dni převodu, jsou v důsledku převodu převedeny na nabyvatele.“
Článek 4 odst. 1 první pododstavec směrnice 2001/23 stanoví:
„Převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu nepředstavuje sám o sobě pro převodce nebo nabyvatele důvod k propouštění. Toto ustanovení však nebrání propouštění z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců.“
Španělské právo
Pravidla vztahující se na zaměstnance v případě převodů hospodářských jednotek stanoví Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (královské legislativní nařízení 1/1995, kterým se schvaluje přepracované znění zákoníku práce), ze dne 24. března 1995 (BOE č. 75, ze dne 29. března 1995, s. 9654), ve znění vyplývajícím ze zákona 12/2001 ze dne 9. července 2001 (BOE č. 164, ze dne 10. července 2001, s. 24890) (dále jen „zákoník práce“).
Článek 44 odst. 1 a 2 zákoníku práce stanoví:
„1.   Převod podniku, závodu nebo samostatné výrobní jednotky podniku nevede automaticky k ukončení pracovních poměrů; na nového zaměstnavatele přecházejí práva a povinnosti předchozího zaměstnavatele vyplývající z pracovní smlouvy a sociálního zabezpečení, včetně závazků souvisejících s důchodovým pojištěním, za podmínek stanovených zvláštními právními předpisy a obecně veškeré závazky v oblasti doplňkového sociálního zabezpečení, které na sebe vzal převodce.
2.   Pro účely tohoto článku se převodem podniku rozumí převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou.“
Článek 51 tohoto zákoníku, nadepsaný „Hromadné propouštění“, stanoví:
„Pro účely tohoto zákona se za ‚hromadné propouštění‘ považuje ukončení pracovního poměru z hospodářských, technických, organizačních nebo výrobních důvodů, pokud se v období 90 dnů týká nejméně:
a)
10 zaměstnanců v podnicích, které zaměstnávají méně než sto zaměstnanců;
b)
10 % z počtu zaměstnanců v podnicích, které zaměstnávají 100 až 300 zaměstnanců;
c)
30 zaměstnanců v podnicích, které zaměstnávají více než 300 zaměstnanců.
Platí, že hospodářské důvody jsou dány, jestliže výsledky podniku dokládají nepříznivou hospodářskou situaci, například pokud podnik vykazuje ztráty či je očekává nebo pokud úroveň tržeb nebo prodejů vykazuje trvalý pokles. Za trvalý pokles se v každém případě považuje situace, kdy je po tři po sobě jdoucí čtvrtletí úroveň tržeb nebo prodejů za každé čtvrtletí nižší než úroveň tržeb nebo prodejů, která byla zaznamenána v témže čtvrtletí předchozího roku.
[…]
Za hromadné propouštění se považuje také ukončení pracovních poměrů všech zaměstnanců podniku v případě, že je počet dotčených zaměstnanců vyšší než pět, pokud vyplývá z celkového ukončení činnosti podniku ze stejných důvodů, jaké jsou uvedeny výše.
[…]
2.   Hromadnému propouštění musí předcházet projednání se zákonnými zástupci zaměstnanců po dobu nejdéle 30 kalendářních dnů nebo 15 dnů v případě podniků s méně než 50 zaměstnanci.
[…]
Příslušný pracovní úřad dohlíží na efektivnost období projednávání. V případě potřeby může adresovat stranám varování a doporučení, která v žádném případě nesmí proces přerušit nebo zastavit. Kromě toho, aniž je dotčen předchozí odstavec, během období projednávání může příslušný pracovní úřad na základě společného návrhu stran přijmout mediační opatření vhodná k řešení problémů spojených s hromadným propouštěním. Za stejným účelem může rovněž na žádost jedné ze stran nebo z vlastního podnětu poskytnout pomoc.
Po skončení projednávání seznámí zaměstnavatel příslušný pracovní úřad s jeho výsledkem. Bylo-li dosaženo dohody, předá její úplnou kopii. V opačném případě předá zástupcům zaměstnanců a příslušnému pracovnímu úřadu své konečné rozhodnutí o hromadném propouštění, spolu s podmínkami tohoto propouštění.
[…]
4.   Poté, co je rozhodnutí oznámeno zástupcům zaměstnanců, může zaměstnavatel oznámit propuštění jednotlivým dotčeným zaměstnancům za podmínek uvedených v čl. 53 odst. 1 tohoto zákona. V každém případě musí mezi dnem, kdy bylo příslušnému pracovnímu úřadu oznámeno zahájení období projednávání, a dnem, kdy propuštění nabude účinku, uplynout alespoň třicet dní.
[…]
6.   Proti rozhodnutí zaměstnavatele lze podat žaloby stanovené pro toto propuštění. Podáním návrhu ze strany zástupců zaměstnanců se zastavuje vyřizování individuálních žalob až do rozhodnutí o tomto návrhu.“
Hromadné propouštění se řídí článkem 124 Ley 36/2011 reguladora de la jurisdicción social (zákon 36/2011 o soudnictví v pracovněprávních a sociálních věcech), ze dne 10. října 2011 (BOE č. 245, ze dne 11. října 2011, s. 106584). Ve znění platném od 15. července 2012 tento článek, nadepsaný „Hromadné propouštění z důvodů hospodářských, organizačních, technických, výrobních nebo z důvodu vyšší moci“, stanoví:
„1.   Rozhodnutí zaměstnavatele mohou napadnout zákonní zástupci zaměstnanců postupem stanoveným v následujících odstavcích. V případě, že je žaloba podána zástupci odborových svazů, museli se dostatečně podílet na postupu hromadného propouštění.
2.   Žaloba může být založena na těchto důvodech:
a)
zákonný důvod uvedený v písemném oznámení neexistuje;
b)
neproběhlo období projednávání, nebyly předány dokumenty uvedené v čl. 51 odst. 2 zákoníku práce nebo nebyl dodržen postup stanovený v čl. 51 odst. 7 tohoto zákoníku;
c)
rozhodnutí o propuštění bylo přijato s použitím podvodu, lsti či nátlaku nebo zneužitím práva;
d)
při rozhodnutí o propuštění byla porušena základní práva a veřejné svobody.
Předmětem tohoto postupu nemohou být v žádném případě žádosti týkající se neuplatnění pravidel přednostního práva na zachování pracovního místa stanovených v právních předpisech, kolektivních smlouvách nebo dohodě přijaté v období projednávání. Tyto žádosti musí být podány v rámci individuálního postupu podle odstavce 11 tohoto článku.
[…]
6.   Žaloba musí být podána v prekluzivní lhůtě 20 dnů ode dne uzavření dohody v rámci období projednávání nebo dne oznámení rozhodnutí zaměstnavatele o hromadném propouštění zástupcům zaměstnanců.
[…]
9.   Je-li žaloba prohlášena za přípustnou, soudní kancelář ji doručí žalovanému zaměstnavateli a vyzve jej, aby ve lhůtě 5 dnů, a pokud možno na elektronickém nosiči dat, předložil dokumenty a protokoly týkající se období projednávání, jakož i oznámení výsledku tohoto projednávání příslušnému úřadu práce.
V téže výzvě soudní kancelář stanoví zaměstnavateli lhůtu 5 dnů pro oznámení žaloby podané zástupci zaměstnanců zaměstnancům, kterých se týká hromadné propouštění, aby ve lhůtě 15 dnů sdělili soudu adresu pro účely doručení rozsudku.
[…]
11.   Rozsudek se vydá do 5 dnů po jednání a lze proti němu podat opravný prostředek.
Rozhodnutí o propuštění je prohlášeno za platné, pokud zaměstnavatel v souladu s čl. 51 odst. 2 nebo 7 zákoníku práce prokáže uplatněný zákonný důvod.
Rozsudek konstatuje neplatnost rozhodnutí o propuštění, pokud zaměstnavatel neprokáže zákonný důvod uvedený ve výpovědi.
[…]
12.   Po nabytí právní moci se rozsudek doručí účastníkům řízení a zaměstnancům dotčeným hromadným propouštěním, které oznámily soudu adresu pro účely doručování, pro účely uvedené v odst. 13 písm. b) tohoto článku.
Pravomocné rozhodnutí se doručí pro informaci úřadu práce, orgánu vyplácejícímu podporu v nezaměstnanosti a správě sociálního zabezpečení, pokud nebyly účastníky řízení.
13.   Je-li předmětem řízení individuální napadení ukončení pracovního poměru u Juzgado de lo Social (soud pro věci pracovněprávní a sociální, Španělsko)], použijí se články 120 až 123 tohoto zákona s následujícími odchylkami:
a)
pokud se diskuse týká upřednostnění některých zaměstnanců, musí žaloba směřovat také proti nim
Žaloba musí být namířena rovněž proti zástupcům zaměstnanců, pokud bylo opatření přijato s jejich souhlasem, za předpokladu, že ti, kteří dohodu nepodepsali, nenapadli rozhodnutí o propuštění podle předchozích odstavců.
b)
Pokud zástupci zaměstnanců podají podle předchozích pododstavců žalobu proti rozhodnutí zaměstnavatele po zahájení individuálního řízení, toto řízení se přerušuje do rozhodnutí o žalobě podané zástupci zaměstnavatelů, které, jakmile se stane konečným, zakládá překážku věci rozsouzené vůči individuálnímu řízení v souladu s čl. 160 odst. 5 tohoto zákona.
c)
Kromě důvodů uvedených v čl. 122 odst. 2 tohoto zákona je propuštění neplatné, pokud zaměstnavatel nezahájil období projednávání, nepředal dokumenty uvedené v čl. 51 odst. 2 zákoníku práce, nedodržel postup stanovený v čl. 51 odst. 7 tohoto zákoníku nebo nezískal povolení insolvenčního soudu v případech, kdy jej vyžaduje zákon.
Ukončení smlouvy, o němž rozhodl zaměstnavatel bez dodržení přednostních práv na zachování pracovního místa, která vyplývají z právních předpisů, kolektivních smluv nebo dohody přijaté v období projednávání, je rovněž neplatné. Tato neplatnost se nevztahuje na ukončení smluv, k nimž došlo v rámci téhož hromadného propouštění v souladu s přednostními právy na zachování pracovního místa.“
Článek 160 odst. 5 tohoto zákona stanoví:
„Konečný rozsudek zakládá překážku věci rozsouzené v probíhajících individuálních řízeních nebo řízeních, která mohou být zahájena, jež mají stejný předmět nebo s tímto rozsudkem přímo souvisí, ať v rámci pracovněprávního nebo správního soudnictví. Tato řízení se po dobu kolektivního řízení přerušují. Přerušení se nařídí i v případě, že byl vydán rozsudek a probíhá řízení o odvolání nebo o kasačním opravném prostředku, přičemž příslušný soud je vázán konečným rozhodnutím vydaným v kolektivním řízení, a to i tehdy, pokud v řízení o kasačním opravném prostředku, jehož účelem je zajištění jednotnosti judikatury, nebyla uplatňována rozporuplnost tohoto konečného rozsudku.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Jorge Luís Colino Sigüenza byl zaměstnán jako učitel hudby v městské hudební škole ve Valladolidu (Španělsko) od 11. listopadu 1996. Tuto školu řídila nejprve přímo samospráva města Valladolid, která J. Colino Sigüenzu původně zaměstnala.
Od roku 1997 samospráva města Valladolid přestala řídit školu přímo a vypsala postupně zadávací řízení na zadání této služby. Uchazečem vybraným v těchto po sobě jdoucích řízeních byla od té doby až do 31. srpna 2013 nepřetržitě společnost Músicos y Escuela, která pokračovala v činnosti školy a převzala správu prostor, vybavení a nástrojů potřebných k poskytování této služby. Společnost Músicos y Escuela převzala rovněž část zaměstnanců, které zaměstnávala uvedená samospráva, včetně J. Colino Sigüenzy. Tato činnost byla i nadále vnímána jako služba poskytovaná občanům samosprávou města Valladolid, tedy městská hudební škola.
V důsledku snížení počtu žáků městské hudební školy ve Valladolidu během školního roku 2012–2013 již částky placené žáky v rámci této služby neodpovídaly výši protiplnění, které platila samospráva města Valladolid na základě smlouvy uzavřené se společnosti Músicos y Escuela, a tato společnost proto požádala uvedenou samosprávu o částku 58403,73 eura za první čtvrtletí tohoto školního roku a 48592,74 eura za jeho druhé čtvrtletí.
Vzhledem k tomu, že samospráva města Valladolid odmítla tyto částky zaplatit, požádala společnost Músicos y Escuela dne 19. února 2013 o ukončení smlouvy o zadání zakázky na službu z důvodu nesplnění povinnosti ze strany uvedené samosprávy a o odpovídající náhradu škody. V reakci na to tato samospráva v srpnu 2013 vypověděla smlouvu kvůli tomu, že společnost Músicos y Escuela ukončila činnost před sjednaným termínem. Věc byla předložena Sala de lo Contencioso-Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pro správní spory, Vrchní soud Kastilie a Leónu, Španělsko), který několika konečnými rozsudky vydanými v letech 2014 a 2015 rozhodl, že samospráva města Valladolid porušila smlouvu uzavřenou se společností Músicos y Escuela v rozsahu, v němž tato smlouva zaručovala příjmy bez ohledu na počet zapsaných žáků, a že uvedená samospráva tím, že tuto záruku nedodržela, sama zabránila pokračování činnosti společnosti Músicos y Escuela, takže ukončení smlouvy z viny této samosprávy bylo odůvodněné. Na druhé straně vzhledem k tomu, že společnost Músicos y Escuela nesplnila své povinnosti, když se rozhodla jednostranně ukončit činnost od 31. března 2013, nebyla jí přiznána náhrada škody, kterou požadovala.
Mezitím, ode dne 4. března 2013, zahájila společnost Músicos y Escuela období projednávání a konzultací nezbytné k hromadnému propuštění všech zaměstnanců v důsledku hospodářské situace způsobené konfliktem se samosprávou města Valladolid. K dohodě se zástupci zaměstnanců nedošlo a dne 27. března 2013 přijala společnost Músicos y Escuela rozhodnutí o hromadném propuštění všech zaměstnanců.
Dne 31. března 2013, tedy několik měsíců před koncem probíhajícího školního roku, ukončila společnost Músicos y Escuela činnost a od 1. dubna vrátila samosprávě města Valladolid prostory, nástroje a prostředky určené k fungování městské hudební školy ve Valladolidu, jejíž provozování jí bylo svěřeno. Dne 4. dubna 2013 společnost Músicos y Escuela předala všem zaměstnancům, včetně J. Colino Sigüenzy výpověď s účinností ke dni 8. dubna 2013. Na uvedenou společnost byl dne 30. července 2013 prohlášen konkurs.
Vzhledem k tomu, že podle zákona o soudnictví v pracovněprávních a sociálních věcech mohou podat žalobu v rámci hromadného propouštění pouze zástupci zaměstnanců společnosti Músicos y Escuela, podali tito zástupci žalobu proti rozhodnutí o hromadném propouštění u Sala de lo Social de Valladolid del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (senát pro věci pracovněprávní a sociální pro Valladolid, Vrchní soud Kastilie a Leónu, Španělsko), který rozhodnutím ze dne 19. června 2013 tuto žalobu zamítl.
Zástupci zaměstnanců podali proti tomuto rozhodnutí odvolání k Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), který rozsudkem ze dne 17. listopadu 2014 jejich žalobu rovněž zamítl. Tento rozsudek nabyl právní moci.
Mezitím v srpnu 2013 samospráva města Valladolid zadala provozování městské hudební školy společnosti In-pulso Musical a svěřila jí, podobně jako v případě společnosti Músicos y Escuela, užívání prostor, nástrojů a prostředků nezbytných k tomuto účelu. Společnost In-pulso Musical zahájila činnost v září 2013 pro školní rok 2013–2014. Po novém zadávacím řízení samospráva města Valladolid znovu vybrala společnost In-pulso Musical jakožto úspěšného uchazeče v rámci této zakázky pro školní roky 2014–2015 a 2015–2016. Tato společnost nezaměstnala žádného ze zaměstnanců, kteří dříve pracovali v uvedené městské hudební škole a společnost Músicos y Escuela je hromadně propustila.
Jorge Colino Sigüenza podal u Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (soud pro věci pracovněprávní a sociální č. 4 ve Valladolidu, Španělsko) individuální žalobu proti společnosti Músicos y Escuela, samosprávě města Valladolid a společnosti In-pulso Musical, kterou napadl své propuštění.
Rozsudkem ze dne 30. září 2015 tento soud žalobu J. Colino Sigüenzy zamítl s odůvodněním, že pokud jde o jím podanou individuální žalobu proti jeho propuštění, je vázán překážkou věci rozsouzené, která se váže k rozsudku Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 17. listopadu 2014, jímž byla zamítnuta žaloba podaná zástupci zaměstnanců proti hromadnému propouštění, i když dotčený nebyl jako jednotlivec účastníkem řízení, které vedlo k vydání tohoto rozsudku. Kromě toho Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (soud pro věci pracovněprávní a sociální č. 4 ve Valladolidu) konstatoval, že společnost In-pulso Musical není nástupcem společnosti Músicos y Escuela jako zaměstnavatel J. Colino Sigüenzy, jelikož mezi jeho propuštěním a novým zahájením provozování městské hudební školy ve Valladolidu společností In-pulso Musical uběhlo téměř pět měsíců.
Jorge Colino Sigüenza podal proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu, Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vrchní soud Kastilie a Leónu, Španělsko).
Na podporu své žaloby v podstatě zaprvé tvrdí, že překážka věci pravomocně rozsouzené, která se váže k rozsudku Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 17. listopadu 2014, jímž byla zamítnuta žaloba podaná proti hromadnému propouštění, se jej nemůže individuálně dotknout, jelikož nebyl účastníkem tohoto řízení, takže takové rozšíření překážky věci pravomocně rozsouzené porušuje jeho právo na účinný procesní prostředek, které je zaručeno článkem 47 Listiny. Zadruhé uvádí, že v projednávané věci došlo k převodu podniku ve prospěch společnosti In-pulso Musical, takže tato transakce nemůže odůvodnit ukončení jeho pracovní smlouvy.
Předkládající soud si tedy v podstatě klade otázku, zaprvé zda dočasné přerušení poskytování služeb ze strany společnosti Músicos y Escuela mezi 1. dubnem 2013 a začátkem září 2013, kdy provozování městské hudební školy ve Valladolidu převzala společnost In-pulso Musical, brání závěru, že se jedná o „převod“ podniku nebo závodu ve smyslu článku 1 směrnice 2001/23, a zadruhé zda v takové situaci, jako je situace, která mu byla předložena, vede použití vnitrostátních právních předpisů týkajících se překážky věci rozsouzené k porušení práva J. Colino Sigüenzy na účinný procesní prostředek.
Za těchto podmínek se Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Léon (vrchní soud Kastilie a Leónu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba mít za to, že došlo k ‚převodu‘ ve smyslu směrnice 2001/23 v případě, že úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy, kterému místní samospráva poskytuje veškeré hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení) a který má vlastní zaměstnance a poskytuje své služby během období školního roku, ukončil činnost dne 1. dubna 2013, tj. dva měsíce před koncem školního roku, přičemž vrátil všechny hmotné prostředky samosprávě, která tuto činnost po zbytek školního roku 2012/13 neobnovila, ale zadala novou zakázku novému úspěšnému uchazeči, který znovu zahájil činnost v září 2013, na začátku školního roku 2013/14, přičemž samospráva pro tento účel převedla na nového dodavatele nezbytné hmotné prostředky (prostory, nástroje, učebny, zařízení), které měl předtím k dispozici bývalý dodavatel?
2)
Bude-li odpověď na předchozí otázku kladná, je třeba mít pro účely čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23 za to, že za výše uvedených okolností, kdy nesplnění povinností na straně hlavního podniku (místní samosprávy) vede k tomu, že první dodavatel musí ukončit svou činnost a propustit všechny zaměstnance, načež zmíněný hlavní podnik převede hmotné prostředky na druhého dodavatele, který pokračuje v téže činnosti, došlo k propuštění zaměstnanců prvního dodavatele ‚z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců‘, nebo byl důvodem k tomuto propuštění ‚[p]řevod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu‘, což tento článek zakazuje?
3)
Bude-li druhá otázka zodpovězena tak, že důvodem propuštění byl převod, což je v rozporu se směrnicí 2001/23, je třeba článek 47 [Listiny] vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava zakazovala soudům rozhodovat meritorně o nárocích zaměstnance, který v individuálním řízení napadl své propuštění, k němuž došlo v rámci hromadného propouštění, s cílem hájit práva, která mu náleží podle směrnice 2001/23 a směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (
Úř. věst. 1998, L 225, s. 16
), a to vzhledem k tomu, že byl již vydán pravomocný rozsudek o hromadném propouštění v řízení, jehož účastníkem nemohl daný zaměstnanec být, třebaže odbory působící v daném podniku a všichni kolektivních zástupců zaměstnanců účastníky řízení byli nebo mohli být?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že do působnosti této směrnice může spadat taková situace, o jakou se jedná v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy, kterému samospráva poskytla veškeré hmotné prostředky nezbytné k výkonu této činnosti, ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance a vrátí tyto hmotné prostředky samosprávě, která přistoupí k novému zadání zakázky až na příští školní rok a poskytne novému úspěšnému uchazeči tytéž hmotné prostředky.
Úvodem je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že směrnice 2001/23 se vztahuje na všechny případy změny, v rámci smluvních vztahů, fyzické nebo právnické osoby odpovědné za provozování podniku, která z tohoto důvodu přebírá závazky zaměstnavatele vůči zaměstnancům podniku, přičemž je irelevantní, zda se převádí vlastnictví hmotného majetku (rozsudek ze dne 26. listopadu 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatura).
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem směrnice 2001/23 zajistit kontinuitu pracovních poměrů existujících v rámci hospodářské jednotky nezávisle na změně vlastníka. Rozhodujícím kritériem pro určení existence převodu ve smyslu této směrnice je tedy okolnost, že si dotčená jednotka zachovává svou identitu, což vyplývá zejména ze skutečného pokračování v provozu nebo jeho převzetí (rozsudek ze dne 9. září 2015, Ferreira da Silva e Brito a další,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatura).
K určení toho, zda je tato podmínka splněna, je třeba vzít v úvahu všechny skutkové okolnosti charakterizující dotčenou operaci, k nimž patří zejména typ podniku nebo závodu, o který se jedná, převedení nebo nepřevedení takových hmotných složek podnikání, jako jsou budovy a movitý majetek, hodnota nehmotných složek v době převodu, převzetí nebo nepřevzetí podstatné části původních zaměstnanců novým zaměstnavatelem, převedení nebo nepřevedení klientely, jakož i stupeň podobnosti činností vykonávaných před převodem a po převodu a délka případného pozastavení těchto činností. Tyto skutečnosti však představují pouze dílčí aspekty celkového posouzení, které je třeba provést, a nemohou být proto hodnoceny samostatně (rozsudek ze dne 9. září 2015, Ferreira da Silva e Brito a další,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr konkrétně zdůraznil, že význam přisuzovaný jednotlivým kritériím se nezbytně liší v závislosti na vykonávané činnosti, ba dokonce na výrobních nebo provozních postupech používaných v daném podniku, závodu nebo v dotčené části závodu (rozsudek ze dne 9. září 2015, Ferreira da Silva e Brito a další,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
a citovaná judikatura).
Soudní dvůr v tomto ohledu rozhodl, že v odvětví, ve kterém se činnost zakládá především na pracovní síle, nemůže být identita hospodářské jednotky zachována, jestliže podstatná část jejích zaměstnanců není předpokládaným nabyvatelem převzata (rozsudek ze dne 26. listopadu 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatura).
Naproti tomu v odvětví, v němž činnost spočívá především na vybavení, nepostačuje to, že nový podnikatel nepřevzal zaměstnance, které jeho předchůdce přidělil k výkonu stejné činnosti, k vyloučení existence převodu jednotky, která si zachovává svou identitu ve smyslu směrnice 2001/23 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. listopadu 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
).
Položenou otázku je třeba zkoumat především ve světle těchto poznatků z judikatury, přičemž je třeba přihlédnout k hlavním skutkovým okolnostem, které uvedl vnitrostátní soud v předkládacím rozhodnutí.
Nejprve je třeba zdůraznit, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, se hmotné prostředky, jako jsou hudební nástroje, zařízení a prostory, jeví být nezbytné pro výkon dotčené hospodářské činnosti, která spočívá v provozování hudební školy. V projednávaném případě je přitom nesporné, že samospráva města Valladolid dala k dispozici novému úspěšnému uchazeči veškeré hmotné prostředky, které svěřila předchozímu úspěšnému uchazeči.
Dále vzhledem k tomu, že hospodářskou činnost dotčenou v původním řízení podle všeho nelze považovat za činnost založenou především na pracovní síle, jelikož vyžaduje značné vybavení, pouhá okolnost, že společnost In-pulso Musical nepřevzala zaměstnance společnosti Músicos y Escuela, neumožňuje vyloučit existenci převodu podniku ve smyslu směrnice 2001/23.
Pokud jde dále o okolnost, že hmotný majetek nezbytný pro výkon činnosti dotčené v původním řízení vždy patřil samosprávě města Valladolid, je třeba připomenout, jak vyplývá z bodu 28 tohoto rozsudku, že otázka, zda se převádí vlastnictví hmotného majetku, není pro účely použití směrnice 2001/23 relevantní.
V tomto ohledu Soudní dvůr konkrétně rozhodl, že skutečnost, že hmotný majetek převzatý novým podnikatelem nepatřil jeho předchůdci, ale byl pouze dán k dispozici objednatelem, nemůže vést k vyloučení existence převodu podniku ve smyslu uvedené směrnice (rozsudek ze dne 26. listopadu 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
a citovaná judikatura).
Z toho plyne, že výklad čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice 2001/23, který by vylučoval z působnosti této směrnice situaci, v níž hmotný majetek nezbytný pro výkon dané činnosti nikdy nepřestal patřit převodci (samosprávě města Valladolid), by zbavoval uvedenou směrnici části jejího užitečného účinku (rozsudek ze dne 26. listopadu 2015, Aira Pascual a Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, bod
).
A konečně další skutečnosti předložené Soudnímu dvoru potvrzují s ohledem na kritéria připomenutá v bodě 30 tohoto rozsudku, že se v projednávané věci jedná o „převod podniku“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23. Platí to o převzetí žáků společnosti Músicos y Escuela společností In-pulso Musical a o jejím převzetí služeb poskytovaných společností Músicos y Escuela do 1. dubna 2013 počínaje zářím 2013.
Z judikatury Soudního dvora nadto vyplývá, že dočasné pozastavení, po dobu pouze několika měsíců, činností podniku nemůže vyloučit, že si hospodářská jednotka dotčená v původním řízení zachová svou identitu, a vyloučit tedy existenci převodu podniku ve smyslu této směrnice (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. září 2015, Ferreira da Silva e Brito a další,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, bod
).
V tomto ohledu Soudní dvůr zejména rozhodl, že skutečnost, že byl podnik v okamžiku převodu přechodně uzavřen a neměl zaměstnance, nepochybně představuje jeden z prvků, které je třeba vzít v úvahu pro posouzení, zda byla převedena existující hospodářská jednotka. Nicméně dočasné uzavření podniku a s tím související absence zaměstnanců v okamžiku převodu nemohou samy o sobě vyloučit existenci převodu podniku ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23 (rozsudek ze dne 15. června 1988, Bork International a další,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
a citovaná judikatura).
Tento závěr platí zejména v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, kdy pozastavení činnosti podniku trvalo pět měsíců, z toho tři měsíce v době školních prázdnin.
Dočasné pozastavení činnosti podniku ani nepřevzetí zaměstnanců podniku společnosti Músicos y Escuela společností In-pulso Musical tedy nemohou vyloučit, že si hospodářská jednotka dotčená v původním řízení zachovala svou identitu, a vyloučit tedy existenci převodu podniku ve smyslu dané směrnice.
V konečném důsledku je na vnitrostátním soudu, aby na základě výše uvedených úvah a s přihlédnutím ke všem skutkovým okolnostem charakterizujícím dotčenou transakci zjistil existenci, či neexistenci převodu podniku ve věci v původním řízení.
Za těchto podmínek je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že do působnosti této směrnice může spadat taková situace, o jakou se jedná v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy, kterému samospráva poskytla veškeré hmotné prostředky nezbytné k výkonu této činnosti, ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance a vrátí tyto hmotné prostředky samosprávě, která přistoupí k novému zadání zakázky až na příští školní rok a poskytne novému úspěšnému uchazeči tytéž hmotné prostředky.
K druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance, a nový úspěšný uchazeč znovu zahájí činnost na začátku následujícího školního roku, je třeba mít za to, že k propuštění zaměstnanců došlo „z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců“, nebo zda důvodem tohoto propuštění byl „převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu“.
Úvodem je třeba připomenout, že, jak Soudní dvůr opakovaně rozhodl, uvedená směrnice směřuje k zajištění zachování práv zaměstnanců v případě změny vedení podniku tím, že jim umožňuje pokračovat v zaměstnání u nového zaměstnavatele za stejných podmínek, jaké byly sjednány s převodcem (rozsudek ze dne 27. listopadu 2008, Juuri,
C‑396/07
,
EU:C:2008:656
, bod
a citovaná judikatura). Cílem uvedené směrnice je zaručit v co největším možném rozsahu pokračování pracovních smluv nebo pracovních poměrů s nabyvatelem beze změny, aby bylo zabráněno tomu, že dotčení zaměstnanci budou mít méně příznivé postavení pouze z důvodu převodu (rozsudky ze dne 17. prosince 1987, Ny Mølle Kro,
287/86
,
EU:C:1987:573
, bod
, a ze dne 26. května 2005, Celtec,
C‑478/03
,
EU:C:2005:321
, bod
).
Jak však vyplývá ze samotného znění čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2001/23, ochrana, kterou má uvedená směrnice zajistit, se týká pouze zaměstnanců, kteří mají pracovní smlouvu nebo pracovní poměr platný ke dni převodu.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora platí, že není-li výslovně stanoveno jinak, mohou se směrnice 2001/23 dovolávat pouze zaměstnanci, jejichž pracovní smlouva nebo pracovní poměr jsou ke dni převodu platné. Existence či neexistence pracovní smlouvy nebo pracovního poměru k tomuto dni musí být posuzována podle vnitrostátního práva, avšak s výhradou, že budou dodržena kogentní ustanovení této směrnice týkající se ochrany zaměstnanců před propuštěním v důsledku převodu (rozsudek ze dne 15. června 1988, Bork,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
).
V této souvislosti je třeba uvést, že podle čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23 převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu nepředstavuje sám o sobě pro převodce nebo nabyvatele důvod k propouštění.
Zaměstnance, jejichž pracovní smlouva nebo pracovní poměr skončily s účinností ke dni předcházejícímu dni převodu v rozporu s čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23, je tedy třeba považovat i nadále za zaměstnané podnikem ke dni převodu, s tím důsledkem, že povinnosti zaměstnavatele vůči nim přecházejí ze zákona z převodce na nabyvatele (rozsudek ze dne 12. března 1998, Dethier Équipement,
C‑319/94
,
EU:C:1998:99
, bod
a citovaná judikatura).
Za účelem určení, zda propuštění bylo odůvodněno pouze převodem, v rozporu s čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23, je třeba vzít v úvahu objektivní okolnosti, za nichž k propuštění došlo (rozsudek ze dne 15. června 1988, Bork,
101/87
,
EU:C:1988:308
, bod
).
V tomto ohledu předkládací rozhodnutí upřesňuje, že k propuštění J. Colino Sigüenzy došlo mnohem dříve, než k převodu činnosti na společnost In-pulso Musical, a že toto ukončení pracovního poměru bylo motivováno tím, že společnost Músicos y Escuela nebyla schopna svým zaměstnancům vyplácet odměnu, přičemž tato situace byla způsobena tím, že samospráva města Valladolid porušila ustanovení smlouvy uzavřené se společností Músicos y Escuela. Tyto okolnosti zdá se tedy hovoří ve prospěch toho, že k propuštění zaměstnanců společnosti Músicos y Escuela došlo „z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23, ovšem za předpokladu, že okolnosti, které vedly k propuštění všech zaměstnanců a opožděnému určení nového poskytovatele služeb, nepředstavují svévolné opatření, jehož cílem je zbavit dotčené zaměstnance práv, která jim přiznává směrnice 2001/23, což musí ověřit předkládající soud.
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance, a nový úspěšný uchazeč znovu zahájí činnost na začátku následujícího školního roku, se zdá, že k propuštění zaměstnanců došlo „z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců“, ve smyslu tohoto ustanovení, za předpokladu, že okolnosti, které vedly k propuštění všech zaměstnanců a opožděnému určení nového poskytovatele služeb, nepředstavují svévolné opatření, jehož cílem je zbavit tyto zaměstnance práv, která jim přiznává směrnice 2001/23, což musí ověřit předkládající soud.
K třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 2001/23 a právo na účinný procesní prostředek, které je zakotveno v článku 47 Listiny, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě týkající se překážky věci pravomocně rozsouzené, o jakou se jedná v původním řízení, jež zakazuje vnitrostátním soudům rozhodnout o napadení, na základě směrnice 2001/23, individuálního propuštění zaměstnance, ke kterému došlo v rámci hromadného propouštění, pokud již bylo vydáno soudní rozhodnutí v řízení týkajícím se tohoto hromadného propouštění, v rámci něhož se mohli řízení účastnit pouze zástupci zaměstnanců.
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je postup zavedený článkem 267 SFEU nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, jehož prostřednictvím Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad práva Evropské unie, který je pro ně nezbytný k vyřešení sporu, jejž tyto soudy mají rozhodnout (viz zejména rozsudky ze dne 16. července 1992, Meilicke,
C‑83/91
,
EU:C:1992:332
, bod
, a ze dne 24. března 2009, Danske Slagterier,
C‑445/06
,
EU:C:2009:178
, bod
).
V rámci této spolupráce je věcí vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a který jako jediný zná přímo skutkové okolnosti věci a musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Proto, týkají-li se položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (viz zejména rozsudky ze dne 13. března 2001, PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, bod
; ze dne 6. prosince 2001, Clean Car Autoservice,
C‑472/99
,
EU:C:2001:663
, bod
, a ze dne 5. února 2004, Schneider,
C‑380/01
,
EU:C:2004:73
, bod
).
Potřeba dospět k takovému výkladu unijního práva, jenž by byl pro vnitrostátní soud užitečný, však vyžaduje, aby tento soud vymezil skutkový a právní rámec, do něhož jsou začleněny otázky, jež pokládá, nebo aby alespoň vysvětlil skutkové předpoklady, na nichž se tyto otázky zakládají (viz zejména rozsudek ze dne 26. ledna 1993, Telemarsicabruzzo a další,
C‑320/90 až C‑322/90
,
EU:C:1993:26
, bod
, jakož i usnesení ze dne 13. července 2006, Eurodomus,
C‑166/06
, nezveřejněné,
EU:C:2006:485
, bod
).
Je třeba uvést, že předkládací rozhodnutí neobsahuje dostatečné informace o relevantním vnitrostátním právním rámci. Předkládající soud totiž neposkytuje žádné informace o uplatňování zásady překážky věci pravomocně rozsouzené ve smyslu čl. 124 odst. 13 písm. b) zákona 36/2011 o soudnictví v pracovněprávních a sociálních věcech.
Kromě toho čl. 160 odst. 5 tohoto zákona, na který odkazuje jeho čl. 124 odst. 13 písm. b), stanoví, že překážka věci pravomocně rozsouzené je omezena na předmět řízení. Předkládací rozhodnutí přitom neobsahuje žádné informace, pokud jde o čl. 160 odst. 5 uvedeného zákona, a jak uvedla španělská vláda na jednání, aby bylo možné posoudit, zda je předmět řízení v daném případě totožný, vzhledem ke kolektivní povaze jak propuštění, tak převodu, který se týká všech zaměstnanců, bylo by třeba vzít v úvahu také další ustanovení španělského procesního práva.
Vzhledem k tomu, že za těchto podmínek nemá Soudní dvůr k dispozici poznatky nezbytné pro užitečnou odpověď na třetí otázku, je třeba konstatovat, že je tato otázka nepřípustná.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že do působnosti této směrnice může spadat taková situace, o jakou se jedná v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy, kterému samospráva poskytla veškeré hmotné prostředky nezbytné k výkonu této činnosti, ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance a vrátí tyto hmotné prostředky samosprávě, která přistoupí k novému zadání zakázky až na příští školní rok a poskytne novému úspěšnému uchazeči tytéž hmotné prostředky.

2)
Článek 4 odst. 1 směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy úspěšný uchazeč o zakázku na služby týkající se provozování městské hudební školy ukončí tuto činnost dva měsíce před koncem probíhajícího školního roku, přičemž propustí zaměstnance, a nový úspěšný uchazeč znovu zahájí činnost na začátku následujícího školního roku, se zdá, že k propuštění zaměstnanců došlo „z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců“, ve smyslu tohoto ustanovení, za předpokladu, že okolnosti, které vedly k propuštění všech zaměstnanců a opožděnému určení nového poskytovatele služeb, nepředstavují svévolné opatření, jehož cílem je zbavit tyto zaměstnance práv, která jim přiznává tato směrnice, což musí ověřit předkládající soud.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.