CELEX: 62021TJ0426
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika
Reštriktívne opatrenia prijaté voči Sýrii
Zmrazenie finančných prostriedkov
Nesprávne právne posúdenia
Retroaktivita
Legitímna dôvera
Právna istota
Právna sila rozhodnutej veci

Žalobou  založenou  na  článku 263 ZFEÚ  sa  žalobca,  Nizar  Assaad,  domáha  zrušenia  vykonávacieho  rozhodnutia  Rady  (SZBP)  2021/751  zo  6. mája  2021,  ktorým  sa  vykonáva  rozhodnutie  2013/255/SZBP o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii  (Ú. v. EÚ L 160,  2021,  s. 115),  vykonávacieho  nariadenia  Rady  (EÚ)  2021/743  zo  6. mája  2021,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  (EÚ)  č. 36/2012 o reštriktívnych  opatreniach s ohľadom  na  situáciu v Sýrii  (Ú. v. EÚ L 160,  2021,  s. 1),  rozhodnutia  Rady  (SZBP)  2022/849 z 30. mája  2022,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2013/255/SZBP o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii  (Ú. v. EÚ L 148,  2022,  s. 52) a vykonávacieho  nariadenia  Rady  (EÚ)  2022/840 z 30. mája  2022,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  (EÚ)  č. 36/2012 o reštriktívnych  opatreniach s ohľadom  na  situáciu v Sýrii  (Ú. v. EÚ L 148,  2022,  s. 8) v rozsahu v akom  sa  ho  tieto  akty  týkajú.
I.
Okolnosti predchádzajúce sporu a skutkové okolnosti, ktoré nastali po podaní žaloby
Žalobca  je  podnikateľ  sýrskej,  libanonskej a kanadskej  štátnej  príslušnosti.
Rada  Európskej  únie,  ktorá  rozhodne  odsúdila  násilné  potlačenie  pokojných  protestov v Sýrii a vyzvala  sýrske  orgány,  aby  sa  zdržali  použitia  sily,  prijala  na  základe  článku 29 ZEÚ  rozhodnutie  2011/273/SZBP z 9. mája  2011 o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii  (Ú. v. EÚ L 121,  2011,  s. 11).  Vzhľadom  na  vážnosť  situácie  Rada  zaviedla  zbrojné  embargo,  zákaz  vývozu  materiálu,  ktorý  možno  použiť  na  účely  vnútornej  represie,  obmedzila  vstup  na  územie  Európskej  únie  pre  niektoré  osoby a subjekty  zodpovedné  za  násilné  represie  voči  sýrskemu  civilnému  obyvateľstvu a zmrazila  ich  finančné  prostriedky a hospodárske  zdroje.
Mená  osôb  zodpovedných  za  násilné  represie  voči  civilnému  obyvateľstvu v Sýrii,  ako  aj  mená  fyzických  osôb a názvy  právnických  osôb a subjektov,  ktoré  sú s nimi  spojené,  sú  uvedené v prílohe k rozhodnutiu  2011/273.  Podľa  článku 5  ods. 1  tohto  rozhodnutia  Rada  môže  zmeniť  uvedenú  prílohu  na  návrh  členského  štátu  alebo  vysokého  predstaviteľa  Únie  pre  zahraničné  veci a bezpečnostnú  politiku.  Meno  žalobcu  sa v nej v čase  prijatia  uvedeného  rozhodnutia  nenachádzalo.
Vzhľadom  na  to,  že  niektoré z reštriktívnych  opatrení  prijatých  voči  Sýrskej  arabskej  republike  patria  do  pôsobnosti  Zmluvy o FEÚ,  Rada  prijala  na  základe  článku 215  ods. 2 ZFEÚ  nariadenie  (EÚ)  č. 442/2011 z 9. mája  2011 o reštriktívnych  opatreniach s ohľadom  na  situáciu v Sýrii  (Ú. v. EÚ L 121,  2011,  s. 1).  Obsah  tohto  nariadenia  je v podstate  totožný s obsahom  rozhodnutia  2011/273,  ale  stanovuje  možnosti  uvoľnenia  zmrazených  finančných  prostriedkov.  Zoznam  osôb,  subjektov a orgánov  označených  buď  za  zodpovedné  za  predmetné  represie  alebo  spojených s týmito  zodpovednými  osobami,  ktorý  je  uvedený v prílohe II  uvedeného  nariadenia,  je  totožný  so  zoznamom  uvedeným v prílohe k rozhodnutiu  2011/273.  Podľa  článku 14  ods. 1 a 4  nariadenia  č. 442/2011,  keď  Rada  rozhodne,  že  sa  na  fyzickú  alebo  právnickú  osobu,  subjekt  alebo  orgán  vzťahujú  uvedené  reštriktívne  opatrenia,  príslušne  zmení  prílohu II, a okrem  toho  pravidelne,  najmenej  raz  za  dvanásť  mesiacov,  preskúmava  zoznam,  ktorý  je v nej  uvedený.
Vykonávacím  rozhodnutím  Rady  2011/515/SZBP z 23. augusta  2011,  ktorým  sa  vykonáva  rozhodnutie  2011/273  (Ú. v. EÚ L 218,  2011,  s. 20), a vykonávacím  nariadením  Rady  (EÚ)  č. 843/2011 z 23. augusta  2011,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 442/2011  (Ú. v. EÚ L 218,  2011,  s. 1)  (ďalej  len  „akty z roku  2011“),  bolo  meno  Nizar  Al‑Assaad  zapísané  do  riadku  3  zoznamu  uvedeného v prílohe I  oddiele A  (Osoby)  rozhodnutia  2011/273 a do  riadku  3  zoznamu  uvedeného v prílohe II  nariadenia  č. 442/2011  (ďalej  len  „zoznamy z roku  2011“).
Na  jednej  strane  do  zoznamov z roku  2011  nebol  zapísaný  žiadny  identifikačný  údaj  týkajúci  sa  pána  Nizara  Al‑Assaada.  Na  druhej  strane  dôvody  zápisu  na  zoznam  zneli  takto:
„Veľmi  úzky  vzťah s kľúčovými  vládnymi  predstaviteľmi.  Financovanie  milícií  Shabiha v regióne  Latakia.“
Listom  zo  16. septembra  2011  zástupcovia  žalobcu  zaslali  Rade  list, v ktorom  tvrdili,  že  meno  žalobcu  bolo  nesprávne  zapísané v riadku  3  zoznamov z roku  2011.  Tvrdili,  že  meno  žalobcu  bolo  „Nizar  Assaad“ a nie  „Nizar  Al‑Assaad“.  Pri  tejto  príležitosti  spresnili,  že  arabské  meno  žalobcu  bolo  أسعد,  čo  sa  líši  od  mena  prezidenta  Bashara  Al‑Assada,  t. j. الأسد.  Napokon  požiadali o prístup k spisu  Rady,  ako  aj o výmaz  mena  žalobcu  zo  zoznamov z roku  2011.  Listom z 13. októbra  2011  sa  opätovne  písomne  obrátili  na  Radu,  aby  ju  vyzvali  na  zaujatie  stanoviska k ich  listu  zo  16. septembra  2011.
Dňa  19. októbra  2011  podal  žalobca  na  Všeobecný  súd  žalobu,  ktorou  sa  domáhal  najmä  zrušenia  aktov z roku  2011 v rozsahu, v akom  sa  ho  tieto  akty  týkajú.  Táto  žaloba  bola v kancelárii  Všeobecného  súdu  zapísaná  pod  číslom T‑550/11.
Listom z 27. októbra  2011  sa  zástupcovia  žalobcu  znovu  obrátili  na  Radu.  Listom z 28. októbra  2011  im  Rada  odpovedala,  pričom  uviedla,  že  žalobca  nie  je  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahujú  zoznamy z roku  2011, a že  išlo o bratranca  prezidenta  Bashara  Al‑Assada.
Listom z 3. novembra  2011  zástupcovia  žalobcu  požiadali  Radu,  aby  opravila  identifikačné  údaje  osoby  uvedenej v riadku  3  zoznamov z roku  2011 a zaslali  list  Všeobecnému  súdu,  aby  mu v podstate  oznámili  presnú  situáciu  žalobcu.
Dňa  14. novembra  2011  Rada  prijala  rozhodnutie  2011/735/SZBP,  ktorým  sa  mení a dopĺňa  rozhodnutie  2011/273  (Ú. v. EÚ L 296,  2011,  s. 53), a nariadenie  (EÚ)  č. 1150/2011,  ktorým  sa  mení a dopĺňa  nariadenie  č. 442/2011  (Ú. v. EÚ L 296,  2011,  s. 1)  (ďalej  len  „akty z novembra  2011“),  ktorými  boli  zmenené  údaje o mene a identifikačné  údaje  osoby,  ktorej  meno  bolo  zapísané v riadku  3  zoznamu z roku  2011, s cieľom  pridať  jeho  arabské  meno,  teda
, a tieto  informácie:  „Bratranec  Bashara  Al‑Assada;  predtým  riaditeľ  spoločnosti  ‚Nizar  Oilfield  Supplies‘“.  Okrem  toho  sa  meno  latinskými  písmenami  javilo  ako  „Nizar  Al‑Assad“.
Listom z 15. novembra  2011  Rada  informovala  zástupcov  žalobcu o prijatí  aktov  uvedených v bode 12  vyššie a spresnila,  že  žalobca  nebol  označený v aktoch z roku  2011.
Rada  vo  svojom  rozhodnutí  2011/782/SZBP z 1. decembra  2011 o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii, a ktorým  sa  zrušuje  rozhodnutie  2011/273  (Ú. v. EÚ L 319,  2011,  s. 56),  usúdila,  že  vzhľadom  na  závažnosť  situácie v Sýrii  je  potrebné  zaviesť  ďalšie  reštriktívne  opatrenia. V záujme  prehľadnosti  boli  opatrenia  uložené  rozhodnutím  2011/273 a dodatočné  opatrenia  zlúčené  do  jedného  právneho  nástroja.  Rozhodnutie  2011/782  stanovuje v článku 18  obmedzenia  vstupu  osôb,  ktorých  meno  je  uvedené v prílohe I,  na  územie  Únie a v článku 19  zmrazenie  finančných  prostriedkov a hospodárskych  zdrojov  osôb a subjektov,  ktorých  meno  je  uvedené v prílohách I a II.
Dňa  21. decembra  2011  Rada  podala  na  Všeobecný  súd  námietku  neprípustnosti  podľa  článku 114  ods. 4 a 7  Rokovacieho  poriadku  Všeobecného  súdu z 2. mája  1991,  zmeneného  19. júna  2013,  založenú  na  nedostatku  záujmu  žalobcu  na  konaní.
Nariadenie  č. 442/2011  bolo  nahradené  nariadením  Rady  (EÚ)  č. 36/2012 z 18. januára  2012 o reštriktívnych  opatreniach s ohľadom  na  situáciu v Sýrii  (Ú. v. EÚ L 16,  2012,  s. 1).
Uznesením z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266),  Všeobecný  súd  zamietol  žalobu  žalobcu  ako  neprípustnú,  keďže  vzhľadom  na  to,  že  nebol  osobou  uvedenou v zoznamoch z roku  2011,  nemal  záujem  na  konaní.
Rozhodnutie  2011/782  bolo  nahradené  rozhodnutím  Rady  2012/739/[SZBP] z 29. novembra  2012 o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii  (Ú. v. EÚ L 330,  2012,  s. 21).
Dňa  22. apríla  2013  Rada  prijala  vykonávacie  rozhodnutie  2013/185/SZBP,  ktorým  sa  vykonáva  rozhodnutie  2012/739  (Ú. v. EÚ L 111,  2013,  s. 77), a vykonávacie  nariadenie  (EÚ)  č. 363/2013,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 36/2012  (Ú. v. EÚ L 111,  2013,  s. 1).  Tieto  akty  zmenili  údaje  týkajúce  sa  mena  osoby  uvedenej v riadku  3  zoznamov z roku  2011,  ako  aj  jej  identifikačné  údaje.  Tento  zápis  sa  odvtedy  nachádzal v riadku  36  zoznamu  uvedeného v prílohe I  oddiele A  (Osoby),  rozhodnutia  2012/739 a v riadku  36  zoznamu  uvedeného v prílohe II  oddiele A  (Osoby)  nariadenia  č. 36/2012  (ďalej  len  spoločne  „zoznamy z roku  2013“).
Na  jednej  strane,  pokiaľ  ide o meno  dotknutej  osoby,  bolo  uvedené:
„Nizar  (
)  Al‑Assad  (
)  (alebo  Al‑Assaad,  Al‑Assad,  Al‑Asaad)“
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o identifikačné  údaje,  bolo  spresnené,  že  dotknutá  osoba  bola  „predtým  riaditeľ[om]  spoločnosti  ‚Nizar  Oilfield  Supplies‘“.
Na  druhej  strane,  dôvody  zápisu  boli  rovnaké  ako  dôvody  pre  akty z roku  2011.
Listom z 25. apríla  2013  zástupcovia  žalobcu  požiadali  Radu o odstránenie  odkazov  na  „Assaad“ a „Al‑Assaad“ a meno  žalobcu v arabčine,  ktoré  bolo  podľa  nich  nesprávne  vyhláskované,  ako  aj  uvedenie  poznámky  spresňujúcej,  že  osoba,  ktorej  meno  bolo  zapísané  do  zoznamov z roku  2013,  je  bratranec  Bashara  Al‑Assada.
Dňa  4. mája  2013  Rada  uverejnila  korigendum  aktov  uvedených v bode 19  vyššie  (Ú. v. EÚ L 123,  2013,  s. 28),  ktorým  boli  zmenené  údaje o mene a identifikačné  údaje  osoby,  ktorej  meno  bolo  zapísané v riadku  36  zoznamov z roku  2013 s cieľom  jednak  odstrániť  mená  „Al‑Assaad“,  „Al‑Assad“ a „Al‑Asaad“ a nahradiť v ňom  uvedené  arabské  mená  arabským  menom
a jednak  dodať  túto  informáciu:  „Bratranec  Bashara  Al‑Assada“.
Rozhodnutie  2012/739  bolo  nahradené  rozhodnutím  Rady  2013/255/SZBP z 31. mája  2013 o reštriktívnych  opatreniach  voči  Sýrii  (Ú. v. EÚ L 147,  2013,  s. 14).
Dňa  12. októbra  2015  Rada  prijala  rozhodnutie  (SZBP)  2015/1836,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2013/255  (Ú. v. EÚ L 266,  2015,  s. 75). V ten  istý  deň  Rada  prijala  nariadenie  (EÚ)  2015/1828,  ktorým  sa  mení  nariadenie  č. 36/2012  (Ú. v. EÚ L 266,  2015,  s. 1).
Znenie  článkov 27 a 28  rozhodnutia  2013/255  bolo  zmenené  rozhodnutím  2015/1836.  Tieto  články  odvtedy  stanovujú  obmedzenia  vstupu  na  územie  členských  štátov  alebo  prechodu  cez  neho,  ako  aj  zmrazenie  finančných  prostriedkov  osôb,  ktoré  sú  spojené s kategóriami  osôb  uvedených v odseku  2 písm. a)  až  g)  týchto  článkov, a „ktoré  sú  uvedené v prílohe I“, s výnimkou,  že  „existuje  dostatok  informácií,  že  [tieto  osoby]  nie  sú  alebo  už  nie  sú  spojené s režimom  alebo  že  naň  nemajú  vplyv  alebo  že  nepredstavujú  reálne  riziko  obchádzania  reštriktívnych  opatrení“.
Nariadenie  2015/1828  zmenilo  okrem  iného  znenie  článku 15  nariadenia  č. 36/2012 s cieľom  začleniť  do  neho  nové  kritériá  na  zápis  do  zoznamu  definované  rozhodnutím  2015/1836 a zavedené v rozhodnutí  2013/255.
Rada  28. mája  2018  prijala  rozhodnutie  (SZBP)  2018/778,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2013/255  (Ú. v. EÚ L 131,  2018,  s. 16), a vykonávacie  nariadenie  (EÚ)  2018/774,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 36/2012  (Ú. v. EÚ L 131,  2018,  s. 1).  Tieto  akty  zmenili  údaje  týkajúce  sa  mena  osoby  uvedenej v riadku  36  zoznamu  uvedeného v prílohe I  oddiele A  (Osoby)  rozhodnutia  2013/255 a riadku  36  zoznamu  uvedeného v prílohe II  oddiele A  (Osoby)  nariadenia  č. 36/2012  (ďalej  len  spoločne  „predmetné  zoznamy“)  takto:  „Nizar  (
)  al‑Asaad  (
)  (alebo  Nizar  Asaad)“.  Identifikačné  údaje a dôvody  zápisu  boli  zhodné s tými,  ktoré  boli  uvedené v aktoch z roku  2011.
Dňa  17. mája  2019  Rada  prijala  rozhodnutie  (SZBP)  2019/806,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2013/255  (Ú. v. EÚ L 132,  2019,  s. 36), a vykonávacie  nariadenie  (EÚ)  2019/798,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 36/2012  (Ú. v. EÚ L 132,  2019,  s. 1)  (ďalej  spoločne  len  „akty z roku  2019“).  Akty z roku  2019  zmenili  identifikačné  údaje  týkajúce  sa  osoby  uvedenej v riadku  36  predmetných  zoznamov,  ako  aj  dôvody  zápisu  jej  mena.
Na  jednej  strane,  pokiaľ  ide o identifikačné  údaje,  spomínalo  sa  už  len  mužské  pohlavie  dotknutej  osoby.
Na  druhej  strane  dôvody  zápisu  boli  zmenené  takto:
„Významný  sýrsky  podnikateľ s úzkymi  väzbami  na  režim.  Bratranec  prezidenta  Baššára  al‑Asada a vo  vzťahu s rodinami  Asadovcov a Makhloufovcov.
Ako  taký  sa  podieľa  na  fungovaní  sýrskeho  režimu  alebo  získava z neho  výhody a inak  ho  podporuje.
Významný  investor v ropnom  priemysle a predtým  riaditeľ  spoločnosti  Nizar  Oilfield  Supplies.“
Dňa  11. septembra  2019  Rada  uverejnila  korigendum  aktov z roku  2019  (Ú. v. EÚ L 234,  2019,  s. 31,  ďalej  len  „korigendum z roku  2019“),  ktorým  zmenila  údaje  týkajúce  sa  mena  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov.  Tieto  akty  odvtedy  odkazovali  na  „Nizar  (
)  Al‑Assad  (
)  (alebo  Al‑Asad;  Assad;  Asad)“.
Rada  28. mája  2020  prijala  rozhodnutie  (SZBP)  2020/719,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2013/255  (Ú. v. EÚ L 168,  2020,  s. 66), a vykonávacie  nariadenie  (EÚ)  2020/716,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 36/2012  (Ú. v. EÚ L 168,  2020,  s. 1).  Tieto  akty  zmenili  údaje  týkajúce  sa  mena  osoby  uvedenej v riadku  36  predmetných  zoznamov  takto:  „Nizar  (
)  AL‑ASSAD  (
)  (alias  al‑Asad;  Assad;  Asad)“.  Dôvody  zápisu  sú  zhodné s dôvodmi  aktov z roku  2019.
Listom z 23. júna  2020  zástupcovia  žalobcu s odkazom  na  akty  uvedené v bodoch 29,  30 a 34  vyššie  požiadali  Radu,  aby  potvrdila,  že  meno  žalobcu  nebolo  zapísané  do  predmetných  zoznamov  (ďalej  len  „list z 23. júna  2020“).
Listom z 12. februára  2021  Rada  informovala  zástupcov  žalobcu,  že  sa  po  opätovnom  preskúmaní  informácií  nachádzajúcich  sa v jeho  spise  domnieva,  že  žalobca  je  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov  (ďalej  len  „list z 12. februára  2021“). V tom  istom  liste  informovala  zástupcov  žalobcu o svojom  zámere  zachovať  voči  nemu  reštriktívne  opatrenia s novým  odôvodnením s cieľom  spresniť,  že  žalobca  je  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov. V prílohách k uvedenému  listu  zaslala  dokumenty  WK  4069/2019  INIT z 21. marca 2019 a WK  985/2021  INIT z 22. januára  2021.  Vyzvala  uvedených  zástupcov,  aby  najneskôr  do  26. februára  2021  predložili  svoje  pripomienky.
Listom z 26. februára  2021  zástupcovia  žalobcu  predložili  svoje  pripomienky  Rade. V podstate  kritizovali  zmenu  stanoviska  Rady  vo  vzťahu k žalobcovi,  ktorú v súčasnosti  považuje  za  osobu  uvedenú v riadku  36  predmetných  zoznamov.  Navyše  predložili  pripomienky k dôvodom  zápisu a informáciám  uvedeným v dokumentoch  WK  4069/2019  INIT a WK  985/2021  INIT.  Napokon  pripojili  určitý  počet  listov  pochádzajúcich  od  osôb a subjektu,  ktoré  boli  súčasťou  pripomienok k situácii  žalobcu.
Dňa  6. mája  2021  prijala  Rada  vykonávacie  rozhodnutie  2021/751 a vykonávacie  nariadenie  2021/743  (ďalej  spoločne  len  „akty z roku  2021“).
Na  jednej  strane,  pokiaľ  ide o meno  žalobcu,  uvádza  sa,  že  ide o túto  osobu:  „Nizar  AL‑ASSAD  (alias  al‑Asad,  Assad,  Asad,  Assaad,  Asaad,  Al‑Assaad)  (
;
;
;  أسعد).“
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o identifikačné  údaje,  uvádza  sa,  že  dátum  narodenia  žalobcu  mužského  pohlavia  je  2. marec 1948  alebo  23. marec 1948  alebo  marec  1948.  Jeho  štátna  príslušnosť  je  sýrska,  libanonská a kanadská.  Tiež  sú  spresnené  čísla  sýrskeho  (č. 011090258),  libanonského  (RL  0003434) a kanadského  (AG  629220)  pasu  žalobcu.
Napokon  dôvody  zápisu  znejú  takto:
„Významný  sýrsky  podnikateľ s úzkymi  väzbami  na  režim.  Spojený s rodinami  Asadovcov a Machlúfovcov.
Ako  taký  sa  podieľa  na  fungovaní  sýrskeho  režimu,  má z neho  prospech  alebo  ho  inak  podporuje.
Popredný  investor v ropnom  priemysle,  zakladateľ a riaditeľ  spoločnosti  Lead  Contracting & Trading  Ltd.“
Listom  zo  7. mája  2021  Rada  informovala  zástupcov  žalobcu,  že  sa  domnieva,  že  žiadne z tvrdení,  ktoré  predložili,  nespochybňuje  jej  posúdenie.  Okrem  toho  ich  upozornila  na  možnosť  predložiť  nové  pripomienky  pred  1.  marcom  2022.
Listom z 28. mája  2021  Rada  informovala  zástupcov  žalobcu,  že  jeho  meno  bude  naďalej  uvedené  na  dotknutých  zoznamoch, a to  aj  po  ich  opätovnom  preskúmaní.
Návrhom  podaným  do  kancelárie  Všeobecného  súdu  14. júla  2021  podal  žalobca  žalobu,  na  základe  ktorej  sa  začalo  toto  konanie.
Listom z 13. apríla  2022  Rada  informovala  zástupcov  žalobcu o svojom  zámere  zachovať  voči  nemu  reštriktívne  opatrenia,  pričom  zmenila  dôvody  uvedené v aktoch z roku  2021 s cieľom  doplnenia  týchto  dôvodov  na  konci:  „Majoritný  akcionár  spoločnosti  Syrian  Olive  Oil  Private  JSC,  výrobcu  jedlých  olejov  so  sídlom v Sýrii.“
Rada v prílohe k listu z 13. apríla  2022  Rada  oznámila  zástupcom  žalobcu  dokument  WK  5366/2022  INIT z 11. apríla  2022, a poskytla  im  možnosť  predložiť  pripomienky k novému  dôvodu  zápisu a dokumentu  WK  5366/2022  INIT  pred  29. aprílom  2022.
Listom z 28. apríla  2022  zástupcovia  žalobcu  predložili  svoje  pripomienky  Rade.
Dňa  30. mája  2022  Rada  prijala  rozhodnutie  2022/849 a vykonávacie  nariadenie  2022/840  (ďalej  spoločne  len  „akty o zachovaní z roku  2022“).  Na  základe  rozhodnutia  2022/849  bolo  uplatňovanie  rozhodnutia  2013/255  predĺžené  do  1. júna  2023.  Meno  žalobcu  bolo  zachované v riadku  36  časti A  (Osoby)  dotknutých  zoznamov.  Rada  odôvodnila  prijatie  reštriktívnych  opatrení  voči  žalobcovi  uvedením  rovnakých  dôvodov,  ako  sú  dôvody  uvedené v aktoch z roku  2021.
II.
Návrhy účastníkov konania
Žalobca  navrhuje,  aby  Všeobecný  súd:
–        zrušil  akty z roku  2021 a akty o zachovaní z roku  2022  (ďalej  len  spoločne  „napadnuté  akty“) v rozsahu, v akom  sa  na  neho  vzťahujú,
–        uložil  Rade  povinnosť  nahradiť  trovy  konania.
Komisia  navrhuje,  aby  Všeobecný  súd:
–        zamietol  žalobu,
–        uložil  žalobcovi  povinnosť  nahradiť  trovy  konania,
–        subsidiárne v prípade  zrušenia  napadnutých  aktov  nariadiť,  aby  boli  účinky  rozhodnutia  2022/849  zachované,  pokiaľ  ide o žalobcu,  až  do  nadobudnutia  účinnosti  čiastočného  zrušenia  vykonávacieho  nariadenia  2022/840.
III.
Právny stav
Na  podporu  svojej  žaloby  žalobca  uvádza  päť  žalobných  dôvodov, z ktorých  prvý  je  založený  na  nesprávnom  posúdení,  druhý  na  porušení  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery,  tretí  na  porušení  zásady  právnej  istoty,  štvrtý  na  „zneužití  právomoci“ a piaty  na  porušení  právnej  sily  rozhodnutej  veci.
Druhý a tretí  žalobný  dôvod  treba  preskúmať  spoločne,  keďže  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery  súvisí  so  zásadou  právnej  istoty  [pozri  rozsudok z 12. apríla  2013,  Du  Pont  de  Nemours  (France) a i./Komisia, T‑31/07,  neuverejnený,  EU:T:2013:167,  bod 301 a citovanú  judikatúru].  Okrem  toho  tieto  dva  žalobné  dôvody  majú  svoj  pôvod v tom  istom  predpoklade, a to  že  napadnuté  akty  majú  retroaktívny  účinok v tom  zmysle,  že  podľa  žalobcu  po  prvýkrát  preukazujú,  že  je  osobou  uvedenou v riadku  36  od  prijatia  aktov z roku  2011.
Pred  preskúmaním  týchto  žalobných  dôvodov  je  potrebné  spresniť  predmet  tejto  žaloby a rozhodnúť o prípustnosti  dôkazov  predložených  žalobcom v rámci  repliky.
A.
O predmete a rozsahu tejto žaloby
Svojou  žalobou  sa  žalobca  domáha  len  zrušenia  aktov z roku  2021 a aktov o zachovaní z roku  2022 v rozsahu, v akom  sa  ho  týkajú.
Treba  pripomenúť,  že  žalobca  je  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahujú  napadnuté  akty, a je  nesporné,  že  voči  nemu  boli  prijaté  reštriktívne  opatrenia  prinajmenšom  od  prijatia  uvedených  aktov.  Účastníci  konania  sa  naopak  nezhodujú v otázke,  či  sa  na  žalobcu  vzťahovali  reštriktívne  opatrenia  pred  prijatím  aktov z roku  2021.
V tejto  súvislosti  sa  žalobca v podstate  domnieva,  že  nepodliehal  takýmto  opatreniam,  ako  to  Rada  mnohokrát  uznala  pred  odoslaním  listu z 12. februára  2021.  Rada  sa  domnieva,  že  sa  dopustila  pochybenia,  keď  sa  domnievala,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov,  hoci v skutočnosti  išlo o žalobcu, a to  od  prijatia  aktov z roku  2011.  Za  týchto  okolností  chcela  Rada  prostredníctvom  aktov z roku  2021  objasniť  identifikačné  prvky  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov a zmeniť  dôvody  zápisu  tak,  aby z nich  jasne  vyplývalo,  že  išlo o žalobcu a že  jeho  meno  bolo  zapísané  do  predmetných  zoznamov  od  aktov z roku  2011.  Žalobca z toho  vyvodzuje,  že  napadnuté  akty  majú  retroaktívny  účinok,  čo  Rada  spochybňuje.
Na  jednej  strane  teda  treba  preskúmať,  či  sú  dôvody  zápisu v napadnutých  aktoch  dostatočne  podložené.  Bude  to  analyzované v rámci  prvého  žalobného  dôvodu  založeného  na  nesprávnom  posúdení.  Na  druhej  strane  je  potrebné  položiť  si  otázku o potenciálne  spätnom  účinku  napadnutých  aktov,  čo  bude  preskúmané v rámci  druhého a tretieho  žalobného  dôvodu,  ktoré  sú  založené  na  porušení  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery a na  porušení  zásady  právnej  istoty.
Z bodov 49 a 54  vyššie  naopak  vyplýva,  že  Všeobecnému  súdu  nebola  predložená  otázka  zákonnosti  aktov  predchádzajúcich  napadnutým  aktom.  Inými  slovami,  nejde o overenie  toho,  či  sú  dôvody  zápisu  uvedené v uvedených  aktoch z právneho  hľadiska  dostatočne  podložené,  ani  toho,  či  sú  identifikačné  údaje  týchto  aktov  dostatočne  presné  na  to,  aby  sa  preukázalo,  že  žalobca  je  skutočne  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahujú  tie  isté  akty.
B.
O prípustnosti dôkazov predložených žalobcom v rámci repliky
Rada  tvrdí,  že  väčšina  osvedčení  predložených  žalobcom  týkajúcich  sa  jeho  obchodných  záujmov v podnikoch  ako  Lead  Contracting  and  Trade  Company  (ďalej  len  „Lead  Syria v likvidácii“),  Lead  Contracting  and  Trading  Limited  (ďalej  len  „Lead  UAE“),  Gulfsands  Petroleum a Cham  Holding  pochádzajú z obdobia  pred  podaním  žaloby a že  žalobca  neodôvodnil  omeškanie  predloženia  týchto  dokumentov.
Žalobca v odpovedi  na  otázku  položenú  na  pojednávaní v podstate  zdôrazňuje,  že  Rada  nespresnila,  ktoré  dokumenty  priložené k replike  považuje  za  omeškane  predložené. V každom  prípade  tvrdí,  že  dokumenty  pripojené k replike  boli  predložené  ako  odpoveď  na  tvrdenia,  ktoré  Rada  uviedla  vo  vyjadrení k žalobe.
Treba  pripomenúť,  že  článok 85  ods. 1  Rokovacieho  poriadku  Všeobecného  súdu  stanovuje,  že  dôkazy a návrhy  dôkazov  sa  predkladajú v rámci  prvej  výmeny  vyjadrení.  Odsek  2  tohto  článku  dodáva,  že  účastníci  konania  môžu  ešte v replike a duplike  predložiť  dôkazy  alebo  označiť  dôkazy,  ktoré  navrhujú  vykonať  na  podporu  svojich  tvrdení,  za  predpokladu,  že  omeškanie s ich  predložením  je  odôvodnené. V poslednom  uvedenom  prípade  podľa  odseku  4  uvedeného  článku  Všeobecný  súd  rozhodne o prípustnosti  predložených  dôkazov  alebo  návrhov  dôkazov,  ktoré  boli  predložené  po  tom,  ako  mali  ostatní  účastníci  konania  možnosť  vyjadriť  sa k nim  (rozsudok z 13. decembra  2018,  Post  Bank  Iran/Rada, T‑559/15,  EU:T:2018:948,  bod 74).
Okrem  toho  článok 85  ods. 2  rokovacieho  poriadku  treba  vykladať s ohľadom  na  článok 92  ods. 7  uvedeného  rokovacieho  poriadku,  ktorý  výslovne  stanovuje,  že  právo  na  dôkaz  opaku a doplnenie  návrhov  na  vykonanie  dôkazov  zostávajú  vyhradené. V dôsledku  toho,  ako  vyplýva z ustálenej  judikatúry,  na  dôkaz  opaku a doplnenie  návrhov  na  vykonanie  dôkazov,  ktoré  boli  predložené v nadväznosti  na  dôkaz  opaku  druhého  účastníka  konania,  sa  nevzťahuje  pravidlo o vylúčení  dôkazov  stanovené v článku 85  ods. 2  tohto  rokovacieho  poriadku  (pozri  rozsudok z 18. septembra  2017,  Uganda  Commercial  Impex/Rada, T‑107/15 a T‑347/15,  neuverejnený,  EU:T:2017:628,  bod 72 a citovanú  judikatúru).
V prejednávanej  veci  treba  podobne  ako  žalobca  uviesť,  že  Rada  neuvádza  presný  zoznam  dokumentov  priložených k replike,  ktoré  považuje  za  omeškane  predložené.  Vzhľadom  na  podniky  uvedené v bode 59  vyššie  sa  však  treba  domnievať,  že  Rada  odkazuje  na  prílohy C.4  až  C.6  (týkajúce  sa  Lead  Contracting  and  Trade  Company),  C.8  až  C.10  (týkajúce  sa  Lead  Contracting  and  Trading  Limited),  C.11 a C.14  (týkajúce  sa  Gulfsands  Petroleum) a prílohu C.16  (týkajúcu  sa  spoločnosti  Cham  Holding).
Treba  však  poznamenať,  že  Rada v bode 79  vyjadrenia k žalobe  zdôraznila,  že  žalobca  nepredložil  nijaké  osvedčenie  potvrdzujúce  likvidáciu  podnikov,  ktoré  sú s ním  spojené,  ani  nijaké  osvedčenie o predaji  týkajúcom  sa  akcií,  ktoré v týchto  podnikoch  vlastnil.  Navyše  Rada v bodoch 80  až  83  vyjadrenia k žalobe  spochybnila  dôkaznú  hodnotu  listov  pochádzajúcich  od  tretích  osôb,  ktoré  žalobca  predložil v prílohe  svojej  žaloby a ktoré  mali  potvrdiť,  že v Sýrii  už  nemá  obchodné  záujmy.
Dôkazy  žalobcu,  ktorými  chce  preukázať,  že  už  nemá  záujmy v spoločnostiach  uvedených v bode 59  vyššie,  tak  boli  predložené s cieľom  odpovedať  na  tvrdenia  Rady.
Rovnako  ostatné  dôkazy  predložené  žalobcom v prílohe  repliky,  ktorých  prípustnosť  navyše  Rada  nespochybňuje,  majú  podporiť  tvrdenia,  ktoré  žalobca  predložil v odpovedi  na  tvrdenia  uvedené  vo  vyjadrení  Rady k žalobe a pripomenuté v bode 64  vyššie.
Za  týchto  okolností  treba  konštatovať,  že  všetky  dôkazy  predložené  žalobcom v prílohe  repliky  majú  za  cieľ  odpovedať  na  tvrdenia  Rady  predložené v rámci  vyjadrenia k žalobe, a preto  sú  prípustné.
C.
O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnych posúdeniach
Žalobca v podstate  tvrdí,  že  Rada  sa  dopustila  pochybenia,  keď  zapísala  jeho  meno  do  predmetných  zoznamov,  pretože  nespĺňa  kritériá  na  zápis  do  zoznamu. V tejto  súvislosti  tvrdí,  že  hoci  bol v minulosti  podnikateľom v Sýrii, v súčasnosti  už v tejto  krajine  nevykonáva  žiadnu  činnosť.  Rovnako  tvrdí,  že  nemá  väzby s rodinami  Assadovcov  alebo  Makhloufovcov.  Napokon  tvrdí,  že  nie  je  spojený  so  sýrskym  režimom.
Rada  spochybňuje  tvrdenia  žalobcu a v podstate  sa  domnieva,  že  preukázala  dôvodnosť  dôvodov  zápisu.
1.
Úvodné

poznámky
Treba  pripomenúť,  že  účinnosť  súdneho  preskúmania  zaručená  článkom 47  Charty  základných  práv  Európskej  únie  najmä  vyžaduje,  aby  sa  súd  Únie  uistil,  že  rozhodnutie,  ktorým  boli  prijaté  alebo  zachované  reštriktívne  opatrenia,  ktoré  má  pre  dotknutú  osobu  alebo  dotknutý  subjekt  individuálny  dosah,  sa  opiera o dostatočne  silný  skutkový  základ.  To  si  vyžaduje  preskúmanie  skutočností  uvádzaných v odôvodnení, o ktoré  sa  predmetné  rozhodnutie  opiera  tak,  aby  sa  súdne  preskúmanie  neobmedzovalo  len  na  abstraktné  posúdenie  pravdepodobnosti  uvádzaných  dôvodov,  ale  aby  sa  týkalo  otázky,  či  sú  tieto  dôvody,  alebo  aspoň  jeden z nich,  ktorý  je  sám  osebe  dostatočný  na  odôvodnenie  tohto  rozhodnutia,  podložené  (rozsudok z 18. júla  2013,  Komisia a i./Kadi  (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P,  EU:C:2013:518,  bod 119).
Súdu  Únie  prináleží,  aby  vykonal  toto  preskúmanie a prípadne  požiadal  príslušný  orgán  Únie,  aby  predložil  informácie  alebo  dôkazy,  či  už  dôverné  alebo  nie,  ktoré  sú  relevantné  na  účely  takéhoto  preskúmania  (pozri  rozsudok z 18. júla  2013,  Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P,  EU:C:2013:518,  bod 120 a citovanú  judikatúru).
V prípade  pochybností  je  totiž  úlohou  príslušného  orgánu  Únie,  aby  preukázal  dôvodnosť  dôvodov  uplatňovaných  proti  dotknutej  osobe  alebo  dotknutému  subjektu, a nie  je  úlohou  týchto  posledných  uvedených  predložiť  opačné  dôkazy  svedčiace o neexistencii  dôvodnosti  uvedených  dôvodov  (rozsudok z 18. júla  2013,  Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P,  EU:C:2013:518,  bod 121).
Na  tento  účel  sa  nevyžaduje,  aby  uvedený  orgán  predložil  súdu  Únie  všetky  informácie a dôkazy  týkajúce  sa  dôvodov  uvedených v akte,  ktorého  zrušenie  sa  navrhuje.  Je  však  potrebné,  aby  boli  dôvody  použité  proti  dotknutej  osobe  alebo  dotknutému  subjektu  podložené  informáciami a dôkazmi  (rozsudok z 18. júla  2013,  Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P,  EU:C:2013:518,  bod 122).
Ak  príslušný  orgán  Únie  predloží  relevantné  informácie a dôkazy,  súd  Únie  musí  overiť  vecnú  správnosť  uvádzaných  skutočností s prihliadnutím  na  tieto  informácie  alebo  skutočnosti a posúdiť  ich  dôkaznú  silu v závislosti  od  okolností  prejednávanej  veci a s ohľadom  na  prípadné  pripomienky  predložené  najmä  dotknutou  osobou  alebo  dotknutým  subjektom v súvislosti s nimi  (rozsudok z 18. júla  2013,  Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P,  EU:C:2013:518,  bod 124).
V súlade s judikatúrou  Súdneho  dvora  sa  posúdenie  dôvodnosti  zápisu  musí  vykonať  preskúmaním  dôkazov  nie  izolovane,  ale v kontexte,  do  ktorého  patria  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 21. apríla  2015,  Anbouba/Rada, C‑630/13 P,  EU:C:2015:247,  bod 51, a z 21. apríla  2015,  Anbouba/Rada, C‑605/13 P,  EU:C:2015:248,  bod 50).
Napokon, v rámci  posúdenia  závažnosti  problematiky,  ktorá  je  súčasťou  posúdenia  proporcionality  predmetných  reštriktívnych  opatrení,  možno  zohľadniť  kontext,  do  ktorého  patria  tieto  opatrenia,  skutočnosť,  že  bolo  naliehavé  prijať  takéto  opatrenia,  ktorých  účelom  je  vytvoriť  tlak  na  sýrsky  režim s cieľom  zastaviť  násilné  zásahy  proti  civilnému  obyvateľstvu, a ťažkosti  získať  konkrétnejšie  dôkazy v štáte s autoritatívnym  režimom,  ktorý  je v stave  občianskej  vojny  (rozsudok z 21. apríla  2015,  Anbouba/Rada,  v. EÚ  L  ‑605/13 P,  EU:C:2015:248,  bod 46).
Prvý  žalobný  dôvod  treba  analyzovať s prihliadnutím  na  tieto  úvahy.
2.
O
dôvodoch

zápisu

do

zoznamu
a o
stanovení

kritérií

pre

tento

zápis
Treba  pripomenúť,  že  všeobecné  kritériá  zápisu  do  zoznamov  uvedené v článku 27  ods. 1 a článku 28  ods. 1  rozhodnutia  2013/255,  zmeneného  rozhodnutím  2015/1836,  prevzaté,  pokiaľ  ide o zmrazenie  finančných  prostriedkov,  do  článku 15  ods. 1 písm. a)  nariadenia  č. 36/2012,  zmeneného  nariadením  2015/1828,  stanovujú,  že  na  osoby a subjekty,  ktoré  majú  prospech z politiky  vedenej  sýrskym  režimom  alebo  tento  režim  podporujú,  sa  vzťahujú  reštriktívne  opatrenia.  Rovnako  článok 27  ods. 2 písm. a),  článok 27  ods. 3,  článok 28  ods. 2 písm. a) a článok 28  ods. 3  toho  istého  rozhodnutia,  prevzaté,  pokiaľ  ide o zmrazenie  finančných  prostriedkov,  do  článku 15  ods. 1a písm. a) a článku 15  ods. 1b  toho  istého  nariadenia,  stanovujú,  že  kategória  „popredných  podnikateľov  pôsobiacich v Sýrii“  je  predmetom  reštriktívnych  opatrení,  iba  žeby  existoval  dostatok  informácií,  že  tieto  osoby  nie  sú  alebo  už  nie  sú  spojené  so  sýrskym  režimom  alebo  že  naň  nemajú  vplyv  alebo  že  nepredstavujú  reálne  riziko  obchádzania  reštriktívnych  opatrení.  Napokon  článok 27  ods. 2  posledná  veta,  článok 27  ods. 3 a článok 28  ods. 2  posledná  veta a článok 28  ods. 3  uvedeného  rozhodnutia,  prevzaté,  pokiaľ  ide o zmrazenie  finančných  prostriedkov,  do  poslednej  vety  článku 15  ods. 1a a článku 15  ods. 1b  uvedeného  nariadenia  stanovujú,  že  osoby a subjekty,  ktoré  sú  spojené s osobami,  subjektmi a orgánmi,  na  ktoré  sa  vzťahuje  jedno z kritérií  zápisu,  podliehajú  reštriktívnym  opatreniam,  okrem  prípadu,  keď  existujú  dostatočné  informácie,  že  tieto  osoby  nie  sú  alebo  už  nie  sú  spojené  so  sýrskym  režimom  alebo  že  naň  nemajú  vplyv  alebo  že  nepredstavujú  reálne  riziko  obchádzania  reštriktívnych  opatrení.
Ako  bolo  uvedené v bode 41  vyššie,  dôvody  na  zápis  mena  žalobcu  do  dotknutých  zoznamy  sú  tieto:
„Popredný  sýrsky  podnikateľ s úzkymi  väzbami  na  režim.  Spojený s rodinami  Assadovcov a Makhloufovcov.
Ako  taký  sa  podieľa  na  fungovaní  sýrskeho  režimu,  má z neho  prospech  alebo  ho  inak  podporuje.
Popredný  investor v ropnom  priemysle,  zakladateľ a riaditeľ  spoločnosti  Lead  Contracting & Trading  Ltd.“
Z dôvodov  zápisu  mena  žalobcu  do  predmetných  zoznamov  treba  vyvodiť,  že  jeho  meno  bolo  zapísané  do  zoznamu  po  prvé z dôvodu  jeho  postavenia  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii v súlade s kritériom  definovaným v článku 27  ods. 2 písm. a) a v článku 28  ods. 2 písm. a)  rozhodnutia  2013/255,  zmeneného  rozhodnutím  2015/1836,  prevzatým,  pokiaľ  ide o zmrazenie  finančných  prostriedkov,  do  článku 15  ods. 1a  nariadenia  č. 36/2012,  zmeneného  nariadením  2015/1828  (kritérium  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii),  po  druhé z dôvodu  jeho  spojenia  so  sýrskym  režimom v súlade s kritériom  stanoveným v článku 27  ods. 1 a článku 28  ods. 1  uvedeného  rozhodnutia a článku 15  ods. 1 písm. a)  uvedeného  nariadenia  (kritérium  spojenia s režimom) a po  tretie z dôvodu  jeho  spojenia s členmi  rodín  Assadovcov a Makhloufovcov, v súlade s kritériom  stanoveným v článku 27  ods. 2  poslednej  vete a článku 28  ods. 2  poslednej  vete  toho  istého  rozhodnutia a v článku 15  ods. 1a  poslednej  vete  toho  istého  nariadenia  (kritérium  spojenia s osobou  alebo  subjektom,  na  ktoré  sa  vzťahujú  reštriktívne  opatrenia).
3.
O
dôkazoch
Na  odôvodnenie  zápisu  mena  žalobcu  do  predmetných  zoznamov  Rada  predložila  dokument  WK  4069/2019  INIT  obsahujúci  verejne  dostupné  informácie,  konkrétne  odkazy,  články z tlače a snímky  obrazovky  pochádzajúce  z:
–        internetovej  stránky  Syrian  Oil & Gas  News,  ktorá v oznámení z 31. júla  2010  zobrazuje  fotografiu  žalobcu a opisuje  ho  ako  podnikateľa,  ktorý  vynaložil  značné  investície v Sýrii,  najmä  prostredníctvom  spoločnosti  Lead  Syria v likvidácii, v spolupráci s pánom  Ghassanom  Muhannom;  podľa  tohto  oznámenia  je  táto  spoločnosť  jednou z najstarších a najväčších  stavebných  spoločností v sýrskom  ropnom  odvetví; v tomto  oznámení  sa  okrem  iného  uvádza,  že  je  partnerom v spoločnosti  Asaad  Beitenjaneh & Partners  Company  for  Processing & Refining  Edible  Oils,  ktorá  pôsobí v oblasti  ropy, a že  je  na  čele  sýrskej  časti  sýrsko‑alžírskej  obchodnej  komory a členom  sýrskeho  národného  výboru  medzinárodnej  obchodnej  komory  Sýrie;  toto  oznámenie  napokon  uvádza  projekty a spoločnosti,  do  ktorých  bol  žalobca  zapojený,  t. j. Cham  Holding,  United  Insurance  Company,  Al  Badia  Cement  JSC,  Bank  Audi  Syria,  Syrian  Arab  Insurance  Company,  Aqeelah  Takaful  Insurance  Company,  Dajajouna, a skutočnosť,  že  vlastní  stanicu  na  chov  čistokrvných  arabských  koní,
–        internetovej  stránky  Aks  al  Ser,  ktorá v oznámení  zo  6. septembra  2012  uvádza,  že  žalobca  podľa  zdroja  blízkeho  žalobcovi  utiekol,  pričom  si  vzal  milióny  dolárov,  zo  Sýrie  do  Alžírska,  kde  má  veľmi  veľké  projekty a investície v odvetví  ropného a plynárenského  priemyslu;  toto  oznámenie  uvádza,  že  podľa  tohto  zdroja  žalobca  začal  likvidáciu  svojich  finančných  aktív a vyberá  svoje  peniaze z bánk  po  zbombardovaní  veliteľstva  sýrskej  národnej  bezpečnosti;  toto  oznámenie  okrem  iného  opisuje  žalobcu  ako  jedného z najvýznamnejších  investorov v odvetví  ropného  priemyslu v Sýrii a ako  ústrednú  postavu  tohto  odvetvia v podnikateľskom  prostredí; v tomto  oznámení  sa  okrem  iného  uvádza,  že  žalobca  vlastní  podiely v spoločnosti Cham  Holding,  je  jedným  zo  zakladateľov  spoločnosti  Bank  Audi  Syria, a je  partnerom  spoločností  Al  Badia  Cement a Lead  Syria v likvidácii; v tomto  oznámení  sa  napokon  uvádza,  že  žalobca  patrí  do  skupiny  obchodníkov,  ktorá  má  prospech  zo  sýrskeho  režimu,  že  má  vzťahy v rozhodovacích  kruhoch,  pričom  zohráva  úlohu  sprostredkovateľa  medzi  sýrskym  režimom a ostatnými  krajinami  pri  ťažbe  ropy,
–        internetovej  stránky  Dawdaa,  ktorá v oznámení z 2. novembra  2017  uvádza,  že  nepotvrdené  správy  poukazujú  na  rozpory  medzi  sýrskym  režimom a žalobcom,  ktorý  je  zodpovedný  za  problémy  súvisiace s ropou; v tomto  oznámení  sa  okrem  iného  uvádza,  že  žalobca  nie  je  členom  rodiny  Assadovcov,  ale  že  je  jej  blízky z dôvodu  svojich  úloh; v tomto  oznámení  sa  napokon  uvádza,  že  žalobca  je  obchodným  partnerom  pána  Ghassana  Muhanna,  strýka  pána  Ramiho  Makhloufa, v ich  podniku  Lead  Syria v likvidácii,
–        internetovej  stránky  Syriano,  ktorá v oznámení z 22. januára  2015  uvádza,  že  žalobca  vlastní  50 % spoločnosti Lead  Syria v likvidácii a že  druhú  časť  vlastní  pán  Ghassan  Muhanna  na  účet  pána  Mohammeda  Makhloufa,  ktorého  je  švagrom,
–        internetovej  stránky  Orient  News,  ktorá v článku z 2. februára  2015  opisuje  žalobcu  ako  „krstného  otca“  sýrskeho  ropného  odvetvia a že  sa  zúčastnil  na  aliancii  „ropa  za  potraviny“ v spolupráci s Maherom  Al‑Assadom,  bratom  prezidenta  Bašára  Al‑Assada,
–        internetovej  stránky  Ayn  Almadina,  ktorá  sa v článku z 22. júla  2018  týka  vzostupu  žalobcu  skromného  pôvodu  až  do  jeho  postavenia  bohatého  podnikateľa v ropnom  odvetví,  za  čo  vďačí  spojeniu  so  svojím  bratrancom  Mohammedom  Makhloufom; v tomto  článku  sa  okrem  iného  uvádza,  že  žalobca  má  kanadskú  štátnu  príslušnosť a nedávno  nadobudol  libanonskú  štátnu  príslušnosť;  ďalej  sa  spresňuje,  že  žalobca  založil  Lead  Syria v likvidácii s pánom  Mohammedom  Makhloufom a jeho  švagrom,  Ghassanom  Muhannom;  tento  článok  napokon  uvádza,  že  matka  žalobcu,  pani  Jamila  Muhanna,  je  sesternicou  manželky  pána  Mohammeda  Makhloufa.
Rada  tiež  predložila  dokument  WK  985/2021  INIT.  Tento  dokument  obsahuje  prvú  časť,  rozdelenú  na  tri  tituly,  poskytujúcu  informácie o totožnosti  žalobcu,  ktoré  uvádzajú  jeho  prezentáciu,  ako  aj  opis  jeho  väzieb  so  sýrskym  režimom a vysvetľujú  zmeny  priezviska  žalobcu.  Navyše  Rada  ako  dokument  č. 3  predložila  fotokópiu  cestovných  pasov a dokladov  totožnosti  žalobcu.  Zobrazené  sú  jeho  libanonský,  sýrsky,  kanadský  pas,  ako  aj  pobytový  preukaz v Spojených  arabských  emirátoch  ako  riaditeľa  spoločnosti Lead  UAE.  Dokument  č. 4  je  osvedčením  týkajúcim  sa  spoločnosti Lead  UAE  zo  17. septembra  2018.  Dokument  napokon  reprodukuje  odkazy,  novinové  články a snímky  obrazovky.  Spomedzi  nich  štyri z nich  sú  rovnaké  ako  tie,  ktoré  sú  uvedené v dokumente  WK  4069/2019  INIT, a to  oznámenia  pochádzajúce z internetových  stránok  Syriano a Dawdaa,  ako  aj  novinové  články  pochádzajúce z internetových  stránok  Orient  News a Ayn  Almadina.  Pokiaľ  ide o ostatné  informácie,  ide o informácie  pochádzajúce  z:
–        internetovej  stránky  Syrian  Oil & Gas  News,  ktorá v oznámení z 2. augusta  2010  preberá  rovnaké  informácie  ako  oznámenie  na  tej  istej  stránke z 31. júla  2010, a dodáva,  že  žalobca  je  partnerom  subjektu  Asaad  Beitenjaneh & Partners  Company  for  Syrian  Olive  Oil,
–        internetovej  stránky  Al‑Iqtisadi,  ktorá  na  stránke  prehliadanej  21. januára  2020  opisuje  žalobcu  ako  zakladateľa a predsedu  spoločnosti  Lead  UAE,  ktorá  je  zaregistrovaná  vo  voľnom  pásme  Jebel  Ali v Spojených  arabských  emirátoch,
–        internetovej  stránky  Al  Khaleej  Online,  ktorá v článku  nazvanom  „Who  steals  the  Syrian  oil?“  (Kto  kradne  sýrsku  ropu?) z 8. novembra  2019,  ktorá  bola  tiež  uverejnená  na  internetovej  stránke  Anadolu  Arabic  7. novembra  2019  pod  iným  názvom,  uvádza,  že  miliardy  dolárov  pochádzajúcich z predaja  ropy  prostredníctvom  podnikov,  ako  je  Lead  Syria v likvidácii,  so  sídlom v Damasku  (Sýria),  prešli  na  účty  rodiny  Assadovcov;  Lead  Syria v likvidácii  je  spoločne  vo  vlastníctve  pána  Mohammeda  Makhloufa a jeho  príbuzného  Nizara  Assada;  Mohammed  Makhlouf  si  zaregistroval  svoj  podiel  pod  menom  svojho  švagra,  pána  Ghassana  Muhannu,
–        internetovej  stránky  Al  Hewar,  ktorá v článku  zo  14. mája  2014  nazvanom  „Looting  of  the  funds  and  wealth  of  the  Syrian  people  under  the  rule  of  the  Al‑Assad  family,  coalition  administration,  and  the  interim  government  (in  number  and  facts)“  [Kradnutie  finančných  prostriedkov a bohatstva  sýrskeho  ľudu  pod  vládou  rodiny  Al‑Assadovcov,  koaličnou  správou a dočasnou  vládou  (v číslach a faktoch)]  uvádza,  že  žalobca,  ako  príbuzný  pána  Mohammeda  Makhloufa,  založil  Lead  Syria v likvidácii v ropnom  priemysle v prospech  rodiny  Asadovcov,
–        knihy s názvom  „The  Political  Economy  of  investment  in  Syria“  (Politická  ekonómia  investovania v Sýrii),  ktorá  bola  vydaná v roku  2015, v ktorej  sa  uvádza,  že  podľa  článku  na  internetovej  stránke  The  Syria  Report z 2. júla  2007  žalobca,  významný  podnikateľ,  je  generálnym  riaditeľom a hlavným  akcionárom  spoločnosti  Lead  Syria v likvidácii,  najväčšom  podniku  pre  služby v ropnom  priemysle v krajine, a investoval  spolu s pánom  Ramim  Makhloufom v Spojených  štátoch  amerických  približne  23,2  milióna  dolárov  (USD)  (približne  17,23  milióna  eura)  do  ropnej  spoločnosti  Gulfsands  Petroleum  so  sídlom v Spojenom  kráľovstve,  ktorá  pôsobí v Sýrii.
4.
O
vierohodnosti
a
relevantnosti

dôkazov
Žalobca  spochybňuje  vierohodnosť a relevantnosť  dôkazov  predložených  Radou  na  podporu  dôvodnosti  dôvodov  zápisu.
V prvom  rade,  pokiaľ  ide o spoľahlivosť  dôkazov  predložených  Radou,  treba  pripomenúť,  že  na  jednej  strane v rámci  posúdenia  závažnosti  veci,  ktoré  je  súčasťou  preskúmania  proporcionality  predmetných  reštriktívnych  opatrení,  možno  zohľadniť  kontext, v ktorom  sú  tieto  opatrenia  prijaté,  vzhľadom  na  to,  že  bolo  naliehavé  prijať  takéto  opatrenia,  ktorých  cieľom  je  vyvinúť  tlak  na  sýrsky  režim,  aby  zastavil  násilné  represie  voči  obyvateľstvu, a ťažkosti  pri  získavaní  presnejších  dôkazov v štáte v situácii  občianskej  vojny s autoritárskym  režimom  (pozri  rozsudok  zo  14. apríla  2021,  Al‑Tarazi/Rada, T‑260/19,  neuverejnený,  EU:T:2021:187,  bod 71 a citovanú  judikatúru).
Na  druhej  strane v súlade s ustálenou  judikatúrou  sa  činnosť  Súdneho  dvora a Všeobecného  súdu  riadi  zásadou  voľného  hodnotenia  dôkazov a jediným  kritériom  posúdenia  hodnoty  predložených  dôkazov  je  ich  vierohodnosť.  Okrem  toho  na  účely  posúdenia  dôkaznej  sily  dokumentu  je  potrebné  overiť  vierohodnosť  informácie,  ktorú  obsahuje, a zohľadniť  najmä  pôvod  dokumentu,  okolnosti  jeho  vypracovania,  jeho  adresáta a položiť  si  otázku,  či  sa  vzhľadom  na  svoj  obsah  javí  zmysluplný a dôveryhodný  (pozri  rozsudok  zo  14. apríla  2021,  Al‑Tarazi/Rada, T‑260/19,  neuverejnený,  EU:T:2021:187,  bod 72 a citovanú  judikatúru).
Treba  konštatovať,  že  žalobca  sa  uspokojuje s tvrdením,  že  dôkazy  Rady  sú  správami z počutia  od  tretích  strán a oznámeniami  na  internete,  ktoré  nie  sú  nezávislé,  bez  toho,  aby  svoju  argumentáciu  podložil  konkrétnymi  dôkazmi. V tejto  súvislosti  vzhľadom  na  to,  že  dôkazy  predložené  Radou,  ktoré  boli  poskytnuté  žalobcovi,  pochádzajú z verejne  dostupných  zdrojov,  mohol  uviesť,  ktoré  boli  podľa  neho  napríklad  priaznivé  pre  sýrsky  režim.  Konkrétne,  vzhľadom  na  judikatúru  pripomenutú v bode 74  vyššie,  hoci  prináleží  Rade  predložiť  dôkazy  na  podporu  dôvodov  zápisu,  prináleží  žalobcovi,  aby  uviedol  tie z nich,  ktoré  by  mohli  vyvolať  pochybnosti o ich  vierohodnosti  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  14. apríla  2021,  Al‑Tarazi/Rada, T‑260/19,  neuverejnený,  EU:T:2021:187,  bod 73).
Po  druhé,  pokiaľ  ide o relevantnosť  dôkazov  predložených  Radou,  žalobca  tvrdí,  že  väčšina z nich  už  nie  je  aktuálna. V tejto  súvislosti  poznamenáva,  že  sedem z nich  má  viac  ako  šesť  rokov a že  spomedzi  troch  článkov  mladších  ako  šesť  rokov  len  jeden z nich  predchádzal  prijatiu  napadnutých  aktov o dva  roky.  Navyše  viaceré z týchto  článkov  sú  ešte  menej  relevantné,  než  naznačuje  ich  dátum  uverejnenia,  keďže  poukazujú  na  udalosti,  ktoré  predchádzali  likvidácii  obchodných  záujmov  žalobcu v Sýrii.  Tieto  dôkazy v konečnom  dôsledku  preukazujú,  že  žalobca  bol  podnikateľom  pôsobiacim v Sýrii,  čo  nepopiera,  ale  nie  sú  schopné  preukázať,  že  je v súčasnosti  takým  podnikateľom.
V tejto  súvislosti  treba  uviesť,  že  čím  viac  sú  dôkazy  staré v porovnaní s dátumom  prijatia  aktov,  ktorými  sa  ukladajú  reštriktívne  opatrenia  voči  určitej  osobe  alebo  subjektu,  tým  menej  môžu  predstavovať  samy  osebe  dostatočný  základ  na  odôvodnenie  sporných  aktov. V tomto  zmysle,  hoci  môžu  byť  použité  Radou,  značný  čas,  ktorý  uplynul  medzi  ich  uverejnením  na  jednej  strane a prijatím  sporných  aktov  na  strane  druhej,  vyžaduje,  aby  ich  Rada  potvrdila  inými  novšími  dôkazmi  (pozri v tomto  zmysle a analogicky  rozsudok z 26. júla  2017,  Rada/Hamas, C‑79/15 P,  EU:C:2017:584,  body 32 a 33).
V prejednávanej  veci  rôzne  dôkazy  predložené  Radou  väčšinou  odkazujú  na  informácie,  ktoré  sa  prekrývajú,  takže  aj  staršie  dôkazy  môžu  byť  do  určitej  miery  relevantné  na  preukázanie  dôvodnosti  dôvodov  zápisu.
Za  týchto  okolností  sa  treba  domnievať,  že  dôkazy  predložené  Radou  majú  zmysluplnú a vierohodnú  povahu a sú
a priori
relevantné  na  podporu  dôvodov  zápisu.
Pri  určení,  či  sú  vzhľadom  na  celý  spis  dostatočné  na  preukázanie  dôvodnosti  dôvodov  na  zápis  do  zoznamu,  však  bude  potrebné  vziať  do  úvahy  to,  že  dôkazy  predložené  Radou  sú  staršieho  pôvodu.
5.
O
dôvodoch

zápisu
a)
O
postavení

popredného

podnikateľa

pôsobiaceho
v
Sýrii
1)
O ekonomických záujmoch žalobcu
V prvom  rade z informácií  pochádzajúcich z takmer  všetkých  článkov  alebo  oznámení  poskytnutých  Radou, s výnimkou  článku  pochádzajúceho z internetovej  stránky  Orient  News a internetovej  stránky  Aliqtisadi,  vyplýva,  že  žalobca  je  zakladateľom a partnerom  spoločnosti  Lead  Syria v likvidácii,  ktorá  pôsobí v ropnom a plynárenskom  odvetví.  To  je  tiež  uvedené v prvej  časti  dokumentu  WK  985/2021  INIT  pod  názvom  „Prezentácia a blízke  vzťahy  so  sýrskym  režimom“.  Ďalej  tak z pobytového  víza  žalobcu v Spojených  arabských  emirátoch,  ako  aj z internetovej  stránky  Aliqtisadi,  vyplýva,  že  žalobca  riadi  Lead  UAE.  Okrem  toho  je  žalobca  opísaný  ako  zapojený  do  rôznych  subjektov  na  internetových  stránkach  Syrian  Oil & Gas  News a Aks  al  Ser.  Napokon  výňatok z knihy  „The  Political  Economy  of  investment  in  Syria“  odkazuje  na  investíciu  žalobcu v Gulfsands  Petroleum,  ropnej  spoločnosti  so  sídlom v Spojenom  kráľovstve,  ktorá  pôsobí v Sýrii.
Dôkazy  predložené  Radou  tak  majú  tendenciu  preukázať,  že  žalobca  je  investorom v sýrskom  ropnom  odvetví.
Žalobca  spochybňuje  tento  opis a v podstate  tvrdí,  že  už  nemá v Sýrii  nijaký  obchodný  záujem.
V prvom  rade,  pokiaľ  ide o Lead  Syria v likvidácii,  žalobca  predložil  zmluvu z novembra  2011,  ktorou  sa  stiahol  zo  spoločnosti v prospech  A, a s cieľom  preukázať,  že  táto  spoločnosť  bola  od  roku  2012  nečinná,  predložil  vyhlásenia o príjmoch  tohto  subjektu  za  roky  2012  až  2020.  Predložil  tiež  osvedčenie  pochádzajúce z obchodného  registra v Damasku z 5. januára  2021, v ktorom  sa  uvádza,  že  Lead  Syria v likvidácii  vstúpila  do  likvidácie  8. novembra  2020,  teda  pred  prijatím  napadnutých  aktov.
Treba  však  konštatovať,  že  na  jednej  strane  všetky  dôkazy  predložené  Radou a týkajúce  sa  spoločnosti Lead  Syria v likvidácii  majú  skorší  dátum  ako  5. január 2021.  Na  druhej  strane  Rada  neuviedla  nijaké  tvrdenie  na  podporu  tvrdenia,  že  Lead  Syria v likvidácii  ešte  pôsobí  alebo  že  dôkazy  predložené  žalobcom  nie  sú  zmysluplné a vierohodné.
V dôsledku  toho  treba  dospieť k záveru,  že  žalobca  preukázal,  že  už  nemá  záujem v spoločnosti Lead  Syria v likvidácii,  ktorá  bola v každom  prípade  nečinná a v likvidácii  ku  dňu  prijatia  napadnutých  aktov.
V druhom  rade,  pokiaľ  ide o Lead  UAE,  žalobca  predkladá  dva  dokumenty  pochádzajúce  od  QNA  Auditors,  audítorskej  spoločnosti  nachádzajúcej  sa v Dubaji  (Spojené  arabské  emiráty),  ktorými  táto  spoločnosť  potvrdzuje,  že  Lead  UAE  nevykonáva  činnosť v Sýrii.  Ide o list z 18. februára  2021 a tabuľku z 15. novembra  2021,  ktorú  vypracovala  QNA  Auditors s cieľom  osvedčiť  zoznam  prebiehajúcich  projektov,  ktoré  zrealizovala  Lead  UAE. Z tejto  tabuľky  vyplýva,  že  Lead  UAE  má  stavebné  projekty v Alžírsku a Katare.
Treba  uviesť,  že  okrem  pobytového  víza  žalobcu v Spojených  arabských  emirátoch,  ktoré  predložila  Rada,  len  internetová  stránka  Al‑Iqtisadi  uvádza  Lead  UAE.  Táto  stránka  však  neuvádza,  kde  sa  projekty  spoločnosti Lead  UAE  zrealizovali.
Pokiaľ  ide o tvrdenie  Rady,  že z listu z 18. februára  2021  jasne  nevyplýva,  či  sa v ňom  obsiahnuté  vyhlásenia  týkajú  spoločností Lead  UAE  alebo  Lead  Syria v likvidácii,  treba  ho  zamietnuť  ako  nedôvodné.  Žalobca  totiž  predložil  podložené  vysvetlenia,  ktoré  majú  odlíšiť  Lead  Syria v likvidácii  od  spoločnosti  Lead  UAE. V tejto  súvislosti  predložil  dôkazy  týkajúce  sa  každej z týchto  spoločností  pochádzajúce  od  orgánov,  ako  je  audítorská  spoločnosť  alebo  obchodný  register,  ktoré  umožňujú  potvrdiť,  že  Lead  Syria v likvidácii  je  spoločnosťou,  ktorú  založil s pánom  Ghassanom  Muhannom v Sýrii  predtým,  ako  sa z nich v roku  2011  stiahol,  zatiaľ  čo  Lead  UAE  je  podnikom,  ktorý  založil v Spojených  arabských  emirátoch.
Je  pravda,  že  veľká  podobnosť  medzi  menami  týchto  spoločností  je  náchylná  na  zámenu.  Ďalej,  zatiaľ  čo  žalobca  starostlivo  vypracoval  jasnú  správu  poskytujúcu  vysvetlenia s cieľom  pomôcť  Všeobecnému  súdu  rozlíšiť  tieto  dva  subjekty,  Rada  naopak  neumožnila  Všeobecnému  súdu  ľahko  pochopiť,  na  ktorý  subjekt  odkazujú  jednotlivé  dôkazy  obsiahnuté v dokumentoch  WK  4069/2019  INIT a WK  985/2021  INIT  používajúcich  odlišné  názvy, a dokonca  vo  svojich  písomných  podaniach  mala  určitý  zmätok.  Napokon  treba  konštatovať,  že  Rada v odpovedi  na  otázku  Všeobecného  súdu  na  pojednávaní  potvrdila,  že  skutočne  existovali  dva  subjekty, a to  Lead  Syria v likvidácii a Lead  UAE, a že  keď  sa  odkazovalo  na  subjekt  založený  žalobcom a pánom  Ghassanom  Muhannom,  bolo  potrebné  to  chápať  tak,  že  išlo o Lead  Syria v likvidácii.
Žalobca  preto  preukázal,  že  Lead  UAE  so  sídlom v Spojených  arabských  emirátoch,  čo  potvrdzujú  dôkazy  predložené  Radou,  nevykonáva  činnosť v Sýrii.
V každom  prípade  treba  poznamenať,  že  žalobca  predložil  rozhodnutie z 23. marca 2020,  ktoré  vydal  jediný  akcionár  spoločnosti  Lead  UAE,  spoločnosť  B, v ktorom  bolo  od  tohto  dátumu  akceptované  jeho  odstúpenie z funkcie  riaditeľa.
Rada  pritom  neuviedla  nijaké  tvrdenie,  ktorým  by  spochybnila  odstúpenie  žalobcu z funkcie,  ani  nespochybnila  dôveryhodnosť  dôkazov,  ktoré  žalobca  predložil.
Treba  preto  konštatovať,  že  žalobca  preukázal,  že  už  nie  je  zapojený  do  spoločnosti Lead  UAE,  ktorá v každom  prípade  nie  je  spoločnosťou  usadenou v Sýrii a nevykonáva  tam  žiadnu  činnosť.
V treťom  rade  treba  preskúmať  účasť  žalobcu v rôznych  subjektoch  uvedených  na  internetových  stránkach  Syrian  Oil & Gas  News a Aks  al  Ser.
Po  prvé,  pokiaľ  ide o Asaad  and  Petngnap & Co,  ktorú  žalobca  spája,  bez  toho,  aby  to v tejto  súvislosti  Rada  spochybnila,  so  spoločnosťou  Asaad  Beitenjaneh & Partners  Company  for  Processing & Refining  Edible  Oils,  premenenou v roku  2011  na  súkromnú  spoločnosť s názvom  Syrian  Private  Joint‑stock  Company  for  Processing  and  Refining  Edible  Oils,  žalobca  predkladá  list  od  tohto  subjektu z 15. novembra  2021, v ktorom  potvrdzuje,  že k tomuto  dátumu v ňom  nemá  žiadne  akcie.  Je  pravda,  že  toto  vyhlásenie,  ktoré  konštatuje  situáciu  žalobcu  vo  vzťahu k uvedenej  spoločnosti v čase  po  prijatí  aktov z roku  2021,  nepreukazuje,  že  žalobca v čase,  keď  voči  nemu  Rada  prijala  reštriktívne  opatrenia,  takéto  akcie  nemal.  Jediný  dôkaz  predložený  Radou,  ktorý  svedčí o tom,  že  žalobca  je  partnerom  uvedeného  subjektu,  je  však  už  staršieho  pôvodu,  keďže  pochádza z roku  2010.  Okrem  toho  žiadny  ďalší  novší  dôkaz  nepotvrdzuje  túto  informáciu.  Navyše  Rada  neuviedla  nijaké  tvrdenie  na  podporu  toho,  že  žalobca  mal  vždy  záujmy v tejto  spoločnosti.  Napokon  ani  neuviedla  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  vierohodnosť a relevantnosť  dôkazu  predloženého  žalobcom.  Za  týchto  podmienok  existujú  dôvodné  pochybnosti o tom,  že v čase  prijatia  aktov z roku  2021  mal  žalobca  ešte  postavenie  akcionára  dotknutej  spoločnosti.
Naopak,  pokiaľ  ide o akty o zachovaní z roku  2022,  keďže  dôkaz  predložený  žalobcom  bol  vyhotovený  pred  dňom  ich  prijatia a Rada  nepredložila  žiadny  dodatočný  dôkaz,  treba  sa  domnievať,  že  žalobca  preukázal,  že  už  nemá  postavenie  akcionára  spoločnosti  Asaad  and  Petngnap & Co  pri  ich  prijatí.
Po  druhé,  pokiaľ  ide o poisťovaciu  spoločnosť  United  Insurance  Company,  žalobca  predložil  list  zo  16. novembra  2021  od  predsedu  tejto  spoločnosti,  ktorý  potvrdzuje,  že  od  roku  2012  nemá  akcie  tejto  spoločnosti.  Rada  predložila  len  jediné  oznámenie,  ktoré  má  preukázať,  že  žalobca  investoval  do  tohto  subjektu, z roku  2010 a neuviedla  nijaké  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  dôveryhodnosť  alebo  obsah  vyššie  uvedeného  listu.  Treba  teda  dospieť k záveru,  že  žalobca  preukázal,  že v čase  prijatia  napadnutých  aktov  nemal  akcie  uvedenej  spoločnosti.
Po  tretie,  pokiaľ  ide o Al  Badia  Cement  JSC,  žalobca  predložil  list z 25. apríla  2021  od  tohto  subjektu,  ktorý  potvrdzuje,  že  zo  svojho  miesta  člena  predstavenstva  25. septembra  2011  odstúpil a predal  podiely  vlastnené v roku  2011.  Na  účely  preukázania,  že v tejto  spoločnosti  už  nemá  záujmy,  predložil  dva  ďalšie  dokumenty  pochádzajúce z internetovej  stránky  WikiLeaks,  ktoré  potvrdzujú  uvedené  odstúpenie.  Rada  neuvádza  žiadne  tvrdenie  spochybňujúce  vierohodnosť  alebo  obsah  týchto  dôkazov.  Žalobca  tak  preukázal,  že  nebol v čase  prijatia  napadnutých  aktov  spojený s predmetnou  spoločnosťou.
Po  štvrté,  pokiaľ  ide o banku  Bank  Audi  Syria, o ktorej  žalobca  tvrdí,  že  sa  stala  spoločnosťou  Ahli  Trust  Bank,  čo  Rada  nespochybňuje,  žalobca  predložil  list z 11. novembra  2021  pochádzajúci  od  tohto  subjektu,  ktorý  potvrdzuje,  že  do  toho  dňa  nemá  akcie  tohto  subjektu.  Rada  predložila  len  dôkazy z rokov  2010 a 2012 a uvádzajúce,  že  žalobca  je  partnerom  tohto  subjektu a neuviedla  nijaké  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  vierohodnosť  alebo  obsah  vyššie  uvedeného  listu.  Treba  teda  dospieť k záveru,  že  žalobca  preukázal,  že v čase  prijatia  napadnutých  aktov  nebol  akcionárom  tejto  banky.
Po  piate,  pokiaľ  ide o Syrian  Arab  Insurance  Company,  žalobca  predložil  list z 9. novembra  2021  od  tohto  subjektu,  ktorý  potvrdzuje,  že  do  toho  dátumu  nebol  akcionárom  tohto  subjektu.  Rada  predložila  len  jediné  oznámenie,  ktoré  má  preukázať,  že  žalobca  má  investíciu v uvedenej  spoločnosti,  ktoré  pochádza z roku  2010, a neuvádza  nijaké  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  vierohodnosť  alebo  obsah  vyššie  uvedeného  listu.  Treba  teda  dospieť k záveru,  že  žalobca  preukázal,  že  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  nemal  akcie  tejto  spoločnosti.
Po  šieste,  pokiaľ  ide o poisťovaciu  spoločnosť  Aqeelah  Takaful  Insurance  Company,  žalobca  predložil  list z 10. mája  2021  od  tohto  subjektu,  ktorý  potvrdzuje,  že  nemá  akcie  tejto  poisťovne  „k 31.  marcu  2021“. V odpovedi  na  otázku  položenú  na  pojednávaní  potvrdil,  že  táto  formulácia  iba  znamená,  že  nemá  akcie  tejto  spoločnosti. V každom  prípade  tento  dôkaz  preukazuje  prinajmenšom  to,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  bolo  uvedené v oznámení  nachádzajúcom  sa  na  internetovej  stránke  Syrian  Oil & Gas  News,  žalobca v roku  2010  nevlastnil  akcie  uvedenej  spoločnosti.  Rada  predložila  len  jediné  oznámenie,  ktoré  má  preukázať  spojenie  medzi  žalobcom a uvedenou  poisťovňou, a neuviedla  žiadne  tvrdenie  spochybňujúce  vierohodnosť  alebo  obsah  vyššie  uvedeného  listu.  Existuje  teda  dôvodná  pochybnosť o tom,  že  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  bol  žalobca  spojený s dotknutou  poisťovňou.
Po  siedme,  pokiaľ  ide o Dajajouna,  ktorá  je  podľa  žalobcu  ochrannou  známkou  spoločnosti  DANZ  for  Food  Industries,  čo  Rada  nespochybňuje,  žalobca  predložil  list z 15. novembra  2021  uvádzajúci,  že v období  od  3. januára  2010  do  15. novembra  2021  akcie  tejto  spoločnosti  nevlastnil.  Rada  predložila  len  jediné  oznámenie,  ktoré  má  preukázať,  že  žalobca  investoval  do  tohto  subjektu, z roku  2010 a neuviedla  nijaké  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  vierohodnosť  alebo  obsah  vyššie  uvedeného  listu.  Treba  teda  dospieť k záveru,  že  žalobca  preukázal,  že v čase  prijatia  napadnutých  aktov  nemal  akcie  uvedenej  spoločnosti.
Po  ôsme,  pokiaľ  ide o Assaad  Baitangana  and  Partners  for  producing  oils,  ktorú  žalobca  spája,  bez  toho,  aby  to  Rada  spochybnila,  so  spoločnosťou  Asaad  Beitenjaneh & Partners  Company  for  Syrian  Olive  Oil,  ktorá  bola v roku  2011  premenená  na  súkromnú  spoločnosť s názvom  Syrian  Olive  Oil  Private  Joint‑stock  Company,  žalobca v predložil  list z 15. novembra  2001  od  tejto  poslednej  uvedenej  spoločnosti,  uvádzajúci,  že k tomuto  dátumu  nemá  akcie  tejto  spoločnosti.  Je  pravda,  že  toto  vyhlásenie,  ktoré  konštatuje  situáciu  žalobcu  vo  vzťahu k tejto  spoločnosti  tak,  ako  bola v čase  po  prijatí  aktov z roku  2021,  nepreukazuje,  že  žalobca v čase,  keď  voči  nemu  Rada  prijala  reštriktívne  opatrenia,  takéto  akcie  nemal.  Jediný  dôkaz  predložený  Radou, v ktorom  sa  uvádza,  že  žalobca  je  partnerom  tohto  subjektu,  je  však  už  staršieho  pôvodu,  keďže  pochádza z roku  2010.  Okrem  toho  žiadny  ďalší  novší  dôkaz  nepotvrdzuje  túto  informáciu.  Navyše  Rada  neuviedla  nijaké  tvrdenie  na  podporu  toho,  že  žalobca  mal  vždy  záujmy v tejto  spoločnosti.  Napokon  ani  neuviedla  tvrdenie,  ktoré  by  spochybňovalo  vierohodnosť a relevantnosť  dôkazu  predloženého  žalobcom.  Za  týchto  podmienok  existujú  dôvodné  pochybnosti o tom,  že v čase  prijatia  aktov z roku  2021  mal  žalobca  ešte  postavenie  akcionára  dotknutej  spoločnosti.
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o akty o zachovaní z roku  2022,  keďže  dôkaz  predložený  žalobcom  bol  vyhotovený  pred  dátumom  ich  prijatia a Rada  nepredložila  žiadny  dodatočný  dôkaz,  treba  sa  domnievať,  že  žalobca  preukázal,  že v čase  ich  prijatia  už  nemal  postavenie  akcionára  spoločnosti Syrian  Olive  Oil  Private  Joint‑stock  Company.
Po  deviate,  pokiaľ  ide o Cham  Holding,  žalobca  predložil  list z 12. mája  2021  od  tohto  subjektu,  ktorý  potvrdzuje,  že  od  26. júna  2014  už  nemá  akcie  tejto  spoločnosti.  Rada  predložila  dve  oznámenia z rokov  2010 a 2012  uvádzajúce,  že  žalobca  má v uvedenej  spoločnosti  záujmy a neuviedla  žiadne  tvrdenie  spochybňujúce  vierohodnosť a relevantnosť  vyššie  uvedeného  listu  alebo  preukazujúce,  že  žalobca  mal  vždy v tejto  spoločnosti  záujmy.  Treba  teda  konštatovať,  že  žalobca  preukázal,  že v čase  prijatia  napadnutých  aktov  už  nemal  akcie  dotknutej  spoločnosti.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  žalobca  predložil  dostatočné  dôkazy  na  spochybnenie  dôvodnosti  zistení  Rady  týkajúcich  sa  jeho  účasti v rôznych  sýrskych  subjektoch.
Napokon,  po  desiate,  pokiaľ  ide o Gulfsands  Petroleum,  žalobca v prvom  rade  nespochybňuje,  že  vlastnil  obchodné  podiely v tejto  spoločnosti,  ale  uvádza,  že  vlastnil  tieto  podiely  prostredníctvom  spoločnosti  Hickam  Ventures  Ltd. V tejto  súvislosti  poskytol  výpis z portfólia  akcií  tejto  spoločnosti z 31. decembra  2008, z ktorého  vyplýva,  že  táto  spoločnosť  skutočne  vlastnila  podiely v uvedenej  spoločnosti.  Ďalej  spresnil,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdí  Rada,  nezaložil  predmetnú  spoločnosť a v tejto  súvislosti  predložil  zakladateľskú  listinu  takejto  spoločnosti z 2. decembra  2014.  Zo  znenia  tohto  dokumentu  vyplýva,  že  žalobca  nebol  ani  zakladateľom,  ani  riaditeľom  dotknutej  spoločnosti v čase  jej  založenia.  Okrem  toho  poskytol  prehľad o rozdelení  aktív a vývoji  portfólia  spoločnosti  Hickam  Ventures,  aby  preukázal,  že  táto  spoločnosť  sa  zbavila  akcií  predmetnej  spoločnosti v roku  2009.  Treba  uviesť,  že  vývoj  portfólia k 31. decembru  2009  ukazuje  zmiznutie  takýchto  akcií.  To  potvrdzuje  zoznam  akcionárov  tej  istej  spoločnosti z 3. decembra  2010, v ktorom  sa  neobjavujú  ani  Hickam  Ventures,  ani  meno  žalobcu.  Napokon  žalobca  predložil  certifikovaný  zoznam  akcionárov  spoločnosti  Hickam  Ventures z 12. januára  2021,  aby  preukázal,  že v nej  už  nemal  nijaké  záujmy. Z tohto  dokumentu  skutočne  vyplýva,  že  meno  žalobcu  sa v zozname  akcionárov  spoločnosti  Hickam  Ventures  nenachádza.  Rada  nespochybnila  opis  skutkových  okolností,  ako  ho  predkladá  žalobca  podloženými  tvrdeniami,  ani  nespochybnila  vierohodnosť  alebo  obsah  dôkazov  predložených  žalobcom a predložila  jediný  dokument, v ktorom  sa  uvádza,  že  žalobca  investoval  do  tejto  spoločnosti,  konkrétne  výňatok z knihy z roku  2015,  opierajúci  sa o článok z roku  2007.  Preto  treba  konštatovať,  že  žalobca  platne  spochybnil  skutočnosť,  že  by  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  mal  záujmy v predmetnej  spoločnosti.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  dospieť k záveru,  že  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala  skutočnosť,  že  žalobca  mal  obchodné  záujmy v Sýrii.
Navyše z oznámenia  na  internetovej  stránke  Aks  al  Ser  zo  6. septembra  2012,  ktoré  predložila  Rada,  vyplýva,  že  žalobca  začal  speňažovať  svoje  finančné  aktíva a sťahovať  svoje  peniaze z bánk  po  bombardovaní  veliteľstva  sýrskej  národnej  bezpečnosti,  čo  potvrdzuje  tvrdenie  žalobcu,  podľa  ktorého  od  roku  2012  už v Sýrii  nemal  žiadne  záujmy.
2)
O funkciách žalobcu v niektorých orgánoch spojených s podnikaním
Z internetovej  stránky  Syrian  Oil & Gas  News  vyplýva,  že  žalobca  je  na  čele  sýrskej  časti  sýrsko‑alžírskej  obchodnej  komory a členom  sýrskeho  národného  výboru  medzinárodnej  obchodnej  komory  Sýrie.
V tejto  súvislosti  žalobca  nespochybňuje,  že  bol  súčasťou  sýrsko‑alžírskej  obchodnej  komory,  ako  aj  medzinárodnej  obchodnej  komory v Sýrii.
Pokiaľ  však  ide  na  jednej  strane o sýrsko‑alžírsku  obchodnú  komoru,  žalobca  predložil  list z 1. júla  2013,  ktorý  uvedená  komora  zaslala  spoločnosti  Bank  Audi v nadväznosti  na  prijatie  rozhodnutia  č. 247  sýrskeho  ministerstva  hospodárstva a zahraničného  obchodu o zrušení  komôr  sýrskych  podnikateľov.  Treba  však  konštatovať,  že  jedinými  dôkazmi  predloženými  Radou  sú  oznámenia  pochádzajúce z internetovej  stránky  Syrian  Oil & Gas  News z roku  2010,  teda  pred  prijatím  uvedeného  rozhodnutia.  Okrem  toho  Rada  nespochybnila  ani  vierohodnosť,  ani  obsah  vyššie  uvedeného  listu a nepreukázala,  že  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  bola  činnosť  tejto  komory  obnovená a že  žalobca  bol  jej  členom.  Keďže  žalobca  preukázal,  že  predmetná  komora v čase  prijímania  napadnutých  aktov  neexistovala,  nemožno  skutočnosť,  že  bol  jej  členom,  uznať  na  podporu  jeho  postavenia  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii.
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o medzinárodnú  obchodnú  komoru v Sýrii,  žalobca  predložil  list  zo  16. februára  2021  od  predsedu  sýrskeho  národného  výboru  tejto  komory,  ktorý  potvrdzuje,  že  sa  vzdal  svojho  miesta v správnej  rade  uvedenej  komory a od  roku  2012  už  nie  je  jej  aktívnym  členom.  Treba  však  konštatovať,  že  jedinými  dôkazmi  predloženými  Radou  sú  oznámenia  pochádzajúce z internetovej  stránky  Syrian  Oil & Gas  News z roku  2010,  teda  pred  odstúpením  žalobcu z funkcie v roku  2012.  Navyše  tvrdenia,  ktoré  Rada  uvádza v súvislosti s listami  tretích  osôb,  ktoré  predložil  žalobca,  majú  za  cieľ  spochybniť  ich  vyhlásenia  týkajúce  sa  obchodných  činností  vykonávaných  žalobcom v Sýrii.  Rada  však  neuviedla  žiadne  tvrdenie,  ktoré  by  osobitne  spochybňovalo  skutočnosť,  že  žalobca  sa  vzdal  funkcie v správnej  rady  predmetnej  komory, a dokonca  pripustila,  že k tomuto  odstúpeniu  došlo,  rovnako  ako  uznala,  že  táto  činnosť  žalobcu  patrí  do  minulosti.  Napokon  Rada  nespochybnila  vierohodnosť  vyššie  uvedeného  listu.  Preto  treba  konštatovať,  že  žalobca  preukázal,  že  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  už  nebol  súčasťou  dotknutej  komory.  Rada  však  neuviedla  nijakú  závažnú a súhlasnú  indíciu,  na  základe  ktorej  by  bolo  možné  sa  domnievať,  že  žalobca  si  zachováva  väzby s tou  istou  komorou,  čo  by  odôvodňovalo  zápis  jeho  mena  do  predmetných  zoznamov  po  ukončení  jeho  činnosti v rámci  tejto  štruktúry  (pozri v tomto  zmysle a analogicky  rozsudok z 24. novembra  2021,  Assi/Rada, T‑256/19,  EU:T:2021:818,  bod 128).
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala  skutočnosť,  že  žalobca  bol  súčasťou  sýrsko‑alžírskej  obchodnej  komory,  ako  aj  medzinárodnej  obchodnej  komory v Sýrii.
3)
Záver o postavení žalobcu ako popredného podnikateľa pôsobiaceho v Sýrii
Keďže  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala,  že  žalobca  mal  obchodné  záujmy v Sýrii,  ani  že  zastával  funkcie v orgánoch  súvisiacich s obchodom,  treba  dospieť k záveru,  že  dôvod  zápisu  žalobcu  do  zoznamu  založený  na  postavení  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii  neodôvodnila.
b)
O
väzbách
s
členmi

rodiny

Assadovcov
a
Makhloufovcov
Po  prvé z informácií  pochádzajúcich z internetových  stránok  Dawdaa,  Syriano,  Ayn  Almadina,  Al  Khaleej  Online,  Al  Hewar,  knihy s názvom  „The  Political  Economy  of  investment  in  Syria“ a z prvej  časti  dokumentu  WK  985/2021  INIT  vyplýva,  že  žalobca  má  väzby s pánmi  Mohammedom a Ramim  Makhloufom.  Po  druhé  podľa  informácií  pochádzajúcich z internetových  stránok  Dawdaa,  Orient  News,  Al  Khaleej  Online a Al  Hewar,  ako  aj  podľa  prvej  časti  dokumentu  WK  985/2021  INIT  má  žalobca  väzby s rodinou  Assadovcov.
1)
O väzbách s členmi rodiny Makhloufovcov
Treba  uviesť,  že  dôkazy  predložené  Radou  majú  preukázať,  že  väzby  žalobcu s členmi  rodiny  Makhloufovcov  sú  dvojakej  povahy:  jednak  profesijnej a jednak  osobnej.  Toto  konštatovanie  je  navyše  potvrdené v duplike.
V prvom  rade,  pokiaľ  ide o profesijné  väzby  žalobcu s členmi  rodiny  Makhloufovcov,  tieto  podľa  informácií,  ktoré  poskytla  Rada,  vyplývajú  jednak z partnerstva  uzavretého s pánom  Ghassanom  Muhannom,  ktorého  meno  slúžilo  ako  krytie  pre  jeho  švagra,  pána  Mohammeda  Makhloufa,  otca  pána  Ramiho  Makhloufa, v rámci  spoločnosti  Lead  Syria v likvidácii, a jednak z investícií  do  spoločnosti  Gulfsands  Petroleum,  ktorú  uskutočnil  spolu s Ramim  Makhloufom, a z jeho  podielu v spoločnosti  Cham  Holding,  ktorú  kontroluje  Rami  Makhlouf.
Na  jednej  strane,  pokiaľ  ide o Lead  Syria v likvidácii,  žalobca  preukázal,  ako  vyplýva z bodov 95  až  97  vyššie,  že z nej  odišiel v novembri  2011 a že  táto  spoločnosť  bola v likvidácii v čase  prijatia  napadnutých  aktov.  Rada  sa  preto  pri  prijímaní  uvedených  aktov  nemôže  opierať o účasť  žalobcu v uvedenej  spoločnosti,  aby  preukázala,  že  medzi  ním a pánom  Mohammedom  Makhloufom  existovala  profesijná  väzba.
Na  druhej  strane,  pokiaľ  ide o spoločnosti  Cham  Holding a Gulfsands  Petroleum,  žalobca  preukázal,  ako  to  vyplýva z bodu 117 a bodu 119  vyššie,  že v čase  prijatia  napadnutých  aktov  už v týchto  spoločnostiach  nemal  záujmy.  Rada  sa  preto  pri  prijímaní  uvedených  aktov  nemôže  opierať o účasť  žalobcu v uvedených  spoločnostiach,  aby  preukázala,  že  medzi  ním a pánom  Ramim  Makhloufom  existuje  profesijná  väzba.
V druhom  rade,  pokiaľ  ide o osobné  väzby  žalobcu s členmi  rodiny  Makhloufovcov, z článku  internetovej  stránky  Ayn  Almadina  vyplýva,  že  žalobca  je  bratrancom  pána  Mohammeda  Makhloufa,  zatiaľ  čo  jeho  matka  Jamila  Muhanna  je  sesternicou  manželky  pána  Mohammeda  Makhloufa.  Pokiaľ  ide o článok  uverejnený  na  internetovej  stránke  Al  Khaleej  Online,  ten  uvádza,  že  žalobca  je  blízkym  príbuzným  pána  Mohammeda  Makhloufa.
Prvá  časť  dokumentu  WK  985/2021  INIT  opisuje v rámci  prezentácie  žalobcu a jeho  blízkych  väzieb  so  sýrskym  režimom  žalobcu  ako  bratranca z druhého  kolena,  ktorým  sa  stal  spojením  súrodencov  Assadovcov a Makhloufovcov,  keďže  jeho  teta z matkinej  strany  je  manželkou  pána  Mohammeda  Makhloufa,  otca  pána  Ramiho  Makhloufa a bratranca  prezidenta  Bashara  Al‑Assada.
Treba  ešte  uviesť,  že v liste z 12. februára  2021  Rada  zopakovala,  že  žalobca  bol  spojený s rodinami  pána  Ramiho  Makhloufa a prezidenta  Bašára  Al‑Assada z dôvodu  manželstva  jeho  tety z matkinej  strany s pánom  Mohammedom  Makhloufom.
V prvom  rade  Rada,  na  ktorej  spočíva  dôkazné  bremeno,  ako  bolo  pripomenuté v bode 72  vyššie,  poskytla  len  dve  oznámenia  vyňaté z internetových  stránok,  ktoré  uvádzajú  príbuzenský  vzťah  medzi  žalobcom a rodinou  Makhloufovcov.  Jedna z nich, a to  internetová  stránka  Al  Khaleej  Online,  pritom  len  vágne  poukazuje  na  uvedený  príbuzenský  vzťah  bez  toho,  aby  ho  kvalifikovala.  Ďalej  príbuzenský  vzťah,  na  ktorý  poukazuje  internetová  stránka  Ayn  Almadina, a to  že  žalobca  je  bratrancom  pána  Mohammeda  Makhloufa,  zatiaľ  čo  jeho  matka  Jamila  Muhanna  je  sesternicou  manželky  pána  Mohammeda  Makhloufa,  sa  líši  od  príbuzenského  vzťahu  uvedeného v prvej  časti  dokumentu  WK  985/2021  INIT.  Posledný  uvedený  dokument  totiž  uvádza,  že  je  to  teta  žalobcu z matkinej  strany,  kto  je  manželkou  Mohammeda  Makhloufa,  teda v zásade  sestra  pani  Jamily  Muhanny.
V dôsledku  toho  sa  informácie  vyplývajúce z dokumentov  WK  4069/2019  INIT a WK  985/2021  INIT  nepotvrdzujú.
Navyše  tvrdenie  uvedené v dokumente  WK  985/2021  INIT,  podľa  ktorého  jedna z tiet  žalobcu z matkinej  strany  žije v manželskom  zväzku s Mohammedom  Makhloufom,  nie  je  podložené a nejasné,  pretože  ho  nepotvrdzujú  žiadne  dôkazy a neuviedlo  sa  žiadne  meno  na  označenie  manželky  Mohammeda  Makhloufa.  Okrem  toho  tvrdenie  Rady,  že  pod  výrazom  „teta z matkinej  strany“  možno  rozumieť  aj  tetu  matky  žalobcu,  nemá  schopnosť  byť  presvedčivé.  Prvá  časť  uvedeného  dokumentu  totiž  jasne  opisuje  manželku  pána  Mohammeda  Makhloufa  ako  tetu  žalobcu z matkinej  strany.  Rada  uviedla  takýto  vzťah v liste z 12. februára  2021  bez  výhrad.  Nemôže  teda  teraz  tvrdiť,  že  by v skutočnosti  mohlo  ísť o tetu  matky  žalobcu. V každom  prípade  sa  jej  tvrdenie  uvádza  ako  predpoklad a nie  je  podložené.
Napokon  tvrdenie  Rady,  podľa  ktorého  sú  pán  Ghassan  Muhanna a matka  žalobcu  spojení,  predstavuje  nanajvýš  hypotézu  uvedenú  po  prvýkrát  vo  vyjadrení k žalobe. V každom  prípade  žiadny z dôkazov  predložených  Radou  neukazuje v tomto  zmysle.
Okrem  toho  Rada  predložila  rozsudok  Tribunal  administratif  de  Paris  (Správny  súd  Paríž,  Francúzsko) z 13. septembra  2021,  týkajúci  sa  žalobcu s cieľom  preukázať,  že  bolo  uznané,  že  žalobca  mal  rodinné  väzby s rodinami  Makhloufovcov a Assadovcov.
V tejto  súvislosti  treba  uviesť,  že  Rada  tým  neuvádza  rozhodnutie  francúzskeho  súdu  ako  dôkaz  na  podporu  dôvodov  zápisu  mena  žalobcu  do  predmetných  zoznamov,  ale  ho  predložila  na  účely  potvrdenia  opisu,  ktorý  poskytla  Rada  Všeobecnému  súdu. V tomto  zmysle  teda  nie  je  potrebné  skúmať  prípustnosť  tohto  dôkazu  vzhľadom  na  judikatúru,  podľa  ktorej  sa  zákonnosť  aktu  Únie  musí  posudzovať v závislosti  od  skutkových a právnych  okolností  existujúcich v čase  prijatia  aktu  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 3. septembra  2015,  Inuit  Tapiriit  Kanatami a i./Komisia, C‑398/13 P,  EU:C:2015:535,  bod 22 a citovanú  judikatúru, a zo  4. septembra  2015,  NIOC a i./Rada, T‑577/12,  neuverejnený,  EU:T:2015:596,  bod 112 a citovanú  judikatúru).
Treba  však  pripomenúť,  že  podľa  článku 263 ZFEÚ  má  súd  Únie  výlučnú  právomoc  preskúmavať  zákonnosť  aktov  prijatých  Radou.  Všeobecnému  súdu  preto  prináleží,  aby  preskúmal  zákonnosť  napadnutých  aktov  len z hľadiska  tvrdení a dôkazov,  ktoré  mu  predložili  účastníci  konania.
Navyše  treba  poznamenať,  že  Tribunal  administratif  de  Paris  (Správny  súd  Paríž)  rozhodujúci o rozhodnutí  ministre  de  l’Économie  et  des  Finances  (minister  hospodárstva a financií,  Francúzsko) z 12. februára  2020  (ďalej  len  „francúzske  rozhodnutie z 12. februára  2020“)  rozhodol o dôvodoch  zápisu,  tak  ako  vyplývajú z aktov z roku  2019.  Predmet  žalôb  je  teda  odlišný,  takže  Všeobecný  súd v každom  prípade  nemôže  byť  viazaný  prípadnou  právnou  silou  rozhodnutej  veci,  ktorá  by  sa  spájala s týmto  rozsudkom.
V tejto  súvislosti  zo  sýrskeho  registra  obyvateľov,  ktoré  predložil  žalobca a ktoré  sa  týkajú  jeho  rodiny z matkinej  strany z 25. a 26. apríla  2021,  ktorých  spoľahlivosť  ani  relevantnosť  Rada  nespochybnila,  vyplýva,  že  ani  jedna z tiet  žalobcu z matkinej  strany  nie  je  vydatá  za  Mohammeda  Makhloufa.
Hoci  je  pravda,  že  písanie  mena a priezviska  matky  žalobcu,  ktoré  sa  objavuje  vo  výpisoch  zo  sýrskeho  registra  obyvateľov,  sa  mierne  odlišuje  od  toho,  ktoré  sa  nachádza v iných  dôkazoch  („Jamileh“  namiesto  „Jamila“ a „Mhanna“  namiesto  „Muhanna“),  takéto  rozdiely  možno  vysvetliť  transliteráciou  arabských  mien  do  latinského  písma.
Navyše  samotná  Rada  vo  svojom  vyjadrení k žalobe  uvádza,  že  pani  Jamila  Muhanna  je  matkou  žalobcu. Z tohto  dôvodu  treba  vychádzať z toho,  že  výpisy  zo  sýrskeho  registra  obyvateľov  sa  vzťahujú  na  rodinu  žalobcu z matkinej  strany.  Preto  je  potrebné  dospieť k záveru,  že  žalobca  skutočne  predložil  dôkaz o tom,  že  ani  jedna z jeho  tiet z matkinej  strany  nebola  vydatá  za  Mohammeda  Makhloufa.
Na  záver z dôvodu  nezrovnalostí v dôkazoch  predložených  Radou a vzhľadom  na  dokumenty  predložené  žalobcom  treba  dospieť k záveru,  že  Rada  dostatočne  nepreukázala  dôvodnosť  dôvodov  zápisu  založených  na  tom,  že  žalobca  je  spojený s členmi  rodiny  Makhloufovcov.
2)
O väzbách žalobcu s členmi rodiny Assadovcov
Treba  uviesť,  že  dôkazy  predložené  Radou  majú  preukázať,  že  väzby  žalobcu  na  členov  rodiny  Assadovcov  sú  výlučne  profesijnej  povahy.
Z internetovej  stránky  Dawdaa  totiž  jasne  vyplýva,  že  žalobca  nie  je  členom  rodiny  Assadovcov,  ale  že  je  jej  blízky z dôvodu  svojich  profesijných  úloh.
Okrem  toho  Rada  zastáva  prístup,  ktorý  nie  je  úplne  jednoznačný.  Hoci  totiž  pripúšťa,  že  žalobca  nie  je  bratrancom  prezidenta  Bashara  Al‑Assada a na  pojednávaní  potvrdila,  že  uvedený  prezident  nemá  bratranca s rovnakým  menom  ako  žalobca,  vo  vyjadrení k žalobe  vysvetľuje,  že  žalobca  by  mohol  byť  považovaný  za  bratranca  tohto  prezidenta,  keďže  Mohammed  Makhlouf,  ktorý  je  údajne  so  žalobcom  spojený  jeho  manželstvom s jednou z jeho  tiet z matkinej  strany,  je  strýkom  tohto  prezidenta.
V tejto  súvislosti  treba  na  jednej  strane  uviesť,  že  Rada  formálne  neuznala  skutočnosť,  že  žalobca  je  bratrancom  prezidenta  Bašára  Al‑Assada  na  účely  odôvodnenia  zápisu  jeho  mena  do  predmetných  zoznamov.  Na  druhej  strane  treba  pripomenúť,  že  ako  bolo  uvedené v bode 147  vyššie,  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala  osobné  väzby  žalobcu s rodinou  Makhloufovcov,  prostredníctvom  ktorej  by  bol  spojený s rodinou  Assadovcov.
Pokiaľ  ide o profesijné  väzby  medzi  žalobcom a členmi  rodiny  Assadovcov, z informácií  pochádzajúcich z internetových  stránok  Dawdaa,  Orient  News,  Al  Khaleej  Online a Al  Hewar  vyplýva,  že  pochádzajú z odvetvia  ropného  priemyslu. V prvej  časti  dokumentu  WK  985/2021  INIT  je  žalobca  opísaný  tak,  že  využil  svoje  väzby s Basselom  Al‑Assadom,  starším  synom  Hafeza  Al‑Assada,  ktorý  zomrel  21. januára  1994,  na  zbohatnutie.
Vzhľadom  na  úmrtie  pána  Bassela  Al‑Assada v roku  1994  sa  treba  zaujímať  len o väzby  žalobcu s členmi  rodiny  Assadovcov  naprieč  ich  činnosťami v odvetví  ropného  priemyslu.
V tejto  súvislosti  po  prvé z článkov  internetových  stránok  Al  Khaleej  Online a Al  Hewar  vyplýva,  že  žalobca  mal  väzby  na  členov  rodiny  Assadovcov  prostredníctvom  spoločnosti Lead  Syria v likvidácii.  Ako  však  bolo  preukázané v bode 97  vyššie,  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  už  žalobca  nemal  žiadnu  väzbu s touto  spoločnosťou.
Po  druhé,  pokiaľ  ide o partnerstvo  medzi  žalobcom a Maherom  Al‑Assadom v rámci  aliancie  „ropa  za  potraviny“,  treba  konštatovať,  že  je  uvedené  len v článku  internetovej  stránky  Orient  News.  Tento  jediný  dôkaz,  ktorý  navyše  nebol  predmetom  žiadneho  presvedčivého  vysvetlenia  zo  strany  Rady,  či  už  vo  svojich  písomných  podaniach  alebo  na  pojednávaní,  neumožňuje  pochopiť,  ako  sa  táto  aliancia  konkretizovala,  teda  prostredníctvom  akých  subjektov,  ani  to,  aké  boli  jej  dôsledky.  Takéto  vysvetlenia  sú  však  potrebné,  keďže  okrem  toho  je  všeobecne  známa  skutočnosť,  že  výraz  „ropa  za  potraviny“  odkazuje  na  program,  ktorý  zaviedla  Organizácia  Spojených  národov v rokoch  1996  až  2003 v prospech  Iraku.
Po  tretie  oznámenie  internetovej  stránky  Dawdaa  uvádza  rozpor  medzi  žalobcom a rodinou  Assadovcov z dôvodu  problémov,  ku  ktorým  došlo v ropnom  odvetví,  takže  tento  dôkaz  skôr  naznačuje  prerušenie  väzieb  medzi  žalobcom a rodinou  Assadovcov v tomto  odvetví.
V dôsledku  toho  Rada  nepredložila  súbor  dostatočne  konkrétnych,  presných a súhlasných  indícií  na  podporu  toho,  že  žalobca  má  profesijné  väzby s členmi  rodiny  Assadovcov z dôvodu  činností v odvetví  ropného  priemyslu.
Okrem  toho  oznámenie  internetovej  stránky  Dawdaa  uvádza,  že  žalobca  má  naďalej  väzby s rodinou  Assadovcov z dôvodu  svojich  profesijných  úloh.  Nespresňuje  však, o aké  úlohy  ide,  ani  nevysvetľuje,  ako  umožňujú  preukázať  takúto  súvislosť.  Keďže  navyše  táto  informácia  nie  je  potvrdená  inými  dôkazmi,  treba  sa  domnievať,  že z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukazuje  existenciu  profesijných  väzieb  medzi  žalobcom a členmi  rodiny  Assadovcov.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  Rada  dostatočne  nepreukázala  dôvodnosť  dôvodov  zápisu  založených  na  tom,  že  žalobca  je  spojený s členmi  rodiny  Assadovcov.
3)
Záver o väzbách žalobcu s členmi rodiny Makhloufovcov a Assadovcov
Keďže  Rada  nepreukázala,  že  žalobca  bol  spojený s členmi  rodiny  Makhloufovcov a Assadovcov,  či  už z profesijného  alebo  osobného  hľadiska,  treba  dospieť k záveru,  že  nepreukázala  dôvod  zápisu  týkajúci  sa  väzieb  žalobcu s členmi  rodiny  Makhloufovcov a Assadovcov.
c)
O
spojení

so

sýrskym

režimom
Je  potrebné  overiť,  či  situácia  žalobcu  predstavuje  dostatočný  dôkaz o tom,  že  podporuje  sýrsky  režim  alebo  že  má  prospech z jeho  politík.  Takéto  posúdenie  treba  vykonať  preskúmaním  dôkazov  nie  izolovane,  ale v kontexte,  do  ktorého  patria.  Rada  si  totiž  splní  dôkaznú  povinnosť,  ktoré  jej  prináleží,  ak  súdu  Únie  predloží  súbor  dostatočne  konkrétnych,  presných a zhodujúcich  sa  indícií  umožňujúcich  preukázať  existenciu  dostatočnej  väzby  medzi  osobou,  ktorej  sa  týka  opatrenie  zmrazenia  finančných  prostriedkov, a dotknutým  režimom  (pozri  rozsudok z 9. septembra  2016,  Tri‑Ocean  Trading/Rada, T‑709/14,  neuverejnený,  EU:T:2016:459,  bod 42 a citovanú  judikatúru).
Podľa  dôvodov  zápisu  na  zoznam  uvedených v bodoch 41 a 78  vyššie  sa  žalobca  na  základe  svojho  postavenia  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii a svojich  väzieb s členmi  rodín  Makhloufovcov a Assadovcov  podieľa  na  sýrskom  režime,  má z neho  výhody  alebo  ho  inak  podporuje.
Treba  uviesť,  že  Rada  použila  minulosť  na  to,  aby  uviedla,  že  žalobca  má  prospech  zo  sýrskeho  režimu,  podporuje  ho a podieľa  sa  na  ňom.  Toto  konštatovanie  platí  aj  pre  nemeckú a španielsku  verziu  dôvodov  zápisu,  ktoré  uvádzajú,  že  žalobca  „war  in  dieser  Eigenschaft  Teil,  Nutznießer  oder  anderweitig  Unterstützer  des  syrischen  Regimes“ a „ha  participado  en  el  régimen  sirio,  se  ha  beneficiado  de  él o lo  ha  apoyado“.
Pokiaľ  ide o anglickú  verziu  dôvodov  zápisu,  uvádza,  že  žalobca  „has  been  participating  in,  benefiting  from  or  otherwise  supporting  the  Syrian  regime“.  Použitie  času  „present  perfect  continuous“ v angličtine  skôr  naznačuje,  že  žalobca  sa  podieľal,  získaval  výhody a podporoval  sýrsky  režim a pokračuje v tom.
Rada,  ktorej  bola  na  pojednávaní  položená  otázka  týkajúca  sa  času  použitého v rôznych  jazykových  verziách  dôvodov  zápisu  do  zoznamu, v podstate  uviedla,  že  je  potrebné  sa  predovšetkým  zaujímať o dôkazy a rôzne  obdobia,  počas  ktorých  došlo k podpore  sýrskeho  režimu.
Treba  konštatovať,  že  dôvody,  pre  ktoré  Rada  považuje  žalobcu  za  podporujúceho  sýrsky  režim a majúceho  výhody z neho,  sa  prekrývajú s dôvodmi,  ktoré  ju  viedli k tomu,  že  ho  považovala  za  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii a za  osobu,  ktorá  má  väzby s členmi  rodín  Assadovcov a Makhloufovcov.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  podľa  judikatúry  nemožno  vylúčiť,  že  pre  určitú  osobu  sa  dôvody  zápisu  jej  mena  do  určitej  miery  prelínajú v tom  zmysle,  že  osobu  možno  považovať  za  popredného  podnikateľa  alebo  podnikateľku  pôsobiacich v Sýrii a považovať  ju  za  osobu,  ktorá  má v rámci  svojej  činnosti  prospech  zo  sýrskeho  režimu  alebo  ho  podporuje  prostredníctvom  tých  istých  činností.  Vyplýva  to  práve z toho,  ako  je  uvedené v odôvodnení  6  rozhodnutia  2015/1836,  že  úzke  spojenie  so  sýrskym  režimom a jeho  podpora  tejto  kategórii  osôb  sú  jedným z dôvodov,  pre  ktoré  sa  Rada  rozhodla  vytvoriť  túto  kategóriu.  Nič  to  však  nemení  na  tom,  že  aj  za  tohto  predpokladu  ide o odlišné  kritériá  (rozsudok z 23. septembra  2020,  Kaddour/Rada, T‑510/18,  EU:T:2020:436,  bod 77).  To  platí  aj  pre  osoby  spojené s členmi  rodiny  Makhloufovcov a Assadovcov,  pretože,  ako  je  stanovené v odôvodnení  7  rozhodnutia  2015/1836,  moc  súčasného  sýrskeho  režimu  je v zásade v rukách  vplyvných  členov  uvedených  rodín.
Po  prvé  treba  uviesť,  že  pokiaľ  ide o postavenie  popredného  podnikateľa  pôsobiaceho v Sýrii,  Rada  nepreukázala,  že  žalobca  mal v čase  prijatia  napadnutých  aktov  obchodné  záujmy v Sýrii  (pozri  bod  127 vyššie).  Pokiaľ  ide o jej  väzby  na  členov  rodiny  Makhloufovcov a Assadovcov,  Rada  nepreukázala  ani  to,  že  existovali v čase,  keď  voči  nemu  prijala  reštriktívne  opatrenia  (pozri  bod  160 vyššie).  Preto  treba z toho  vyvodiť,  že  žalobca  nemôže  byť  spojený  so  sýrskym  režimom z dôvodu  jeho  obchodnej  činnosti v Sýrii,  ani z dôvodu  jeho  väzieb s členmi  rodín  Makhloufovcov a Assadovcov.
Po  druhé,  hoci  oznámenie z internetovej  stránky  Dawdaa  uvádza  iné  úlohy,  ktoré  žalobca  mohol  vykonávať  na  účet  alebo v prospech  sýrskeho  režimu,  treba  konštatovať,  ako  bolo  uvedené v bode 158  vyššie,  že  nešpecifikuje, o aké  úlohy  ide,  ani  nevysvetľuje,  ako  umožňujú  vytvoriť  spojenie  žalobcu s uvedeným  režimom.  Keďže  navyše  táto  informácia  nie  je  potvrdená  inými  dôkazmi,  treba  sa  domnievať,  že  nepotvrdzuje  spojenie  žalobcu s týmto  režimom.
Po  tretie z informácií  pochádzajúcich z internetových  stránok  Al  Khaleej  Online a Al  Hewar  vyplýva,  že  sýrsky  režim  má  prospech  zo  spoločnosti  Lead  Syria v likvidácii.  Na  jednej  strane  však  bolo v bode 97  vyššie  preukázané,  že  žalobca  nie  je s touto  spoločnosťou  spojený.  Na  druhej  strane  žalobca  predložil  dôkazy  preukazujúce,  že  uvedená  spoločnosť  je  od  roku  2012  neaktívna a od  roku  2020 v likvidácii,  ako  bolo  uvedené v bodoch 95 a 96  vyššie,  takže  vzhľadom  na  to,  že  Rada  nepredložila  dôkaz o opaku  ani  tvrdenie s cieľom  spochybniť  vierohodnosť a relevantnosť  týchto  dôkazov,  nie  je  možné  určiť,  ako  uvedený  režim  mohol  mať  prospech z činnosti  dotknutej  spoločnosti.
Napokon  po  štvrté  treba  uviesť,  že  ďalšie  informácie  pochádzajúce z dokumentov  WK  4069/2019  INIT a WK  985/2021  INIT  preukazujú,  že  žalobca  sa  od  sýrskeho  režimu  dištancoval.  Oznámenie  internetovej  stránky  Aks  al  Ser  tak  spresňuje,  že  žalobca  speňažoval  svoje  finančné  aktíva a stiahol  svoje  peniaze  zo  sýrskych  bánk  po  zbombardovaní  veliteľstva  sýrskej  národnej  bezpečnosti.  Pokiaľ  ide o oznámenie  internetovej  stránky  Dawdaa,  poukazuje  na  rozpor  medzi  žalobcom a uvedeným  režimom.  Napokon  prvá  časť  dokumentu  WK  985/2021  INIT  uvádza,  že  žalobca  je  vylúčený z hlavných  finančných  sietí  sýrskeho  režimu.
Zo  všetkého  vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala  spojenie  žalobcu  so  sýrskym  režimom.
6.
Záver
k
prvému

žalobnému

dôvodu

založenému

na

nesprávnom

posúdení
Vzhľadom  na  závery  formulované v bodoch 127,  160 a 172  vyššie  Rada z právneho  hľadiska  dostatočne  nepreukázala  dôvodnosť  dôvodov  zápisu  mena  žalobcu  do  dotknutých  zoznamov.
Prvému  žalobnému  dôvodu  teda  treba  vyhovieť.
Keďže  prvý  žalobný  dôvod  sa  týka  výlučne  dôvodnosti  dôvodov  zápisu  mena  žalobcu  do  dotknutých  zoznamov  od  nadobudnutia  účinnosti  napadnutých  aktov,  treba  ešte  preskúmať  druhý a tretí  žalobný  dôvod s cieľom  overiť,  či  majú  uvedené  akty,  ako  to  tvrdí  žalobca,  retroaktívny  účinok  aj v tom  zmysle,  že  stanovujú,  že  žalobca  bol  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahujú  reštriktívne  opatrenia  od  23. augusta  2011, a v prípade  kladnej  odpovede,  či  Rada  uvedeným  aktom  zákonne  priznala  takýto  účinok.
D.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a o treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady právnej istoty
Na  podporu  druhého  žalobného  dôvodu  žalobca  tvrdí,  že  Rada  nemohla  prijať  napadnuté  akty,  keďže  sú  priamo v rozpore s legitímnou  dôverou  vyplývajúcou  zo  skutočnosti,  že  uvedená  inštitúcia  počas  posledných  desiatich  rokov  systematicky  potvrdzovala,  že  nie  je  osobou  identifikovanou v riadku  36  dotknutých  zoznamov.
V rámci  tretieho  žalobného  dôvodu  žalobca  tvrdí,  že  napadnuté  akty  sa  snažia  mať  neprijateľným  spôsobom  retroaktívny  účinok a sú v rozpore  so  zásadou  právnej  istoty.  Podľa  neho  je  dôležité  nielen  pre  neho,  ale  aj  pre  tretie  osoby,  ktoré s ním v dobrej  viere  uzavreli  zmluvu  na  základe  verejne  dostupných  uistení  zo  strany  Rady,  že  osoba  identifikovaná v riadku  36  predmetných  zoznamov  nebol  on.
Pokiaľ  ide o druhý  žalobný  dôvod,  Rada  sa  domnieva,  že  judikatúru,  na  ktorú  sa  odvoláva  žalobca  na  odôvodnenie  uplatnenia  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery,  nemožno  uplatniť  na  situáciu  žalobcu,  keďže  žalobca  nie  je  adresátom  žiadneho  aktu,  ktorého  je  Rada  autorom. V tejto  súvislosti  sa  domnieva,  že  poskytnuté  informácie o totožnosti  osoby,  voči  ktorej  smerujú  reštriktívne  opatrenia,  nemôžu  samy  osebe  zakladať  subjektívne  práva.
Pokiaľ  ide o tretí  žalobný  dôvod,  Rada  tvrdí,  že  napadnuté  akty  nadobudli  účinnosť  až  deň  po  ich  uverejnení v Úradnom  vestníku  Európskej  únie.  Žalobca  však  nespresnil, v čom  majú  napadnuté  akty  retroaktívny  účinok  najmä  vzhľadom  na  to,  že v skutočnosti  nemôžu  byť  finančné  prostriedky  zmrazené  retroaktívne. V dôsledku  toho  sa  Rada  domnieva,  že  žalobný  dôvod  je  nedostatočný  na  účely  článku 21  Štatútu  Súdneho  dvora  Európskej  únie a musí  byť z tohto  jediného  dôvodu  zamietnutý.
1.
O
prípustnosti

tretieho

žalobného

dôvodu
Rada v podstate  tvrdí,  že  tretí  žalobný  dôvod  založený  na  porušení  zásady  právnej  istoty  treba  zamietnuť  ako  neprípustný,  keďže  žalobca  jasne  nevysvetlil, v čom  majú  napadnuté  akty  retroaktívny  účinok.
Treba  pripomenúť,  že  podľa  článku 21  prvého  odseku  Štatútu  Súdneho  dvora  Európskej  únie  uplatniteľného  na  konanie  pred  Všeobecným  súdom v súlade s článkom 53  prvým  odsekom  toho  istého  štatútu,  ako  aj  článku 76 písm. d)  rokovacieho  poriadku  musí  žaloba  obsahovať  predmet  konania,  dôvody a tvrdenia,  na  ktorých  je  žaloba  založená,  ako  aj  stručné  zhrnutie  uvedených  dôvodov.  Tieto  údaje  musia  byť  dostatočne  jasné a presné  na  to,  aby  umožnili  žalovanému  pripraviť  svoju  obranu a Všeobecnému  súdu  rozhodnúť o žalobe, a to  prípadne  aj  bez  ďalších  informácií.  Na  účely  zabezpečenia  právnej  istoty a riadneho  výkonu  spravodlivosti  je  na  prípustnosť  žaloby  potrebné,  aby  podstatné  skutkové a právne  okolnosti,  na  ktorých  sa  zakladá,  vyplývali  koherentným a zrozumiteľným  spôsobom  už z textu  samotnej  žaloby  (pozri v tomto  zmysle  uznesenie z 28. apríla  1993,  De  Hoe/Komisia, T‑85/92,  EU:T:1993:39,  bod 20 a citovanú  judikatúru). V žalobe  musí  byť  preto  jasne  uvedené, v čom  spočíva  žalobný  dôvod,  na  ktorom  sa  žaloba  zakladá,  takže  iba  abstraktná  formulácia  tohto  dôvodu  nespĺňa  požiadavky  rokovacieho  poriadku.  Podobné  požiadavky  sa  uplatnia  aj  vtedy,  ak  sa  na  podporu  žalobného  dôvodu  uvádza  výhrada  (pozri  rozsudok z 25. marca 2015,  Belgicko/Komisia, T‑538/11,  EU:T:2015:188,  bod 131 a citovanú  judikatúru;  uznesenie z 27. novembra  2020,  PL/Komisia, T‑728/19,  neuverejnené,  EU:T:2020:575,  bod 64).
V prejednávanej  veci  žalobca v podstate  tvrdí,  že  napadnuté  akty  majú  retroaktívny  účinok,  keďže  menia  jeho  právne  postavenie  až  do  prijatia  napadnutých  aktov,  teda  že  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov.
To v podstate  vyplýva z bodov 59 a 60  žaloby.  Žalobca  okrem  toho v bodoch 48 a 49  repliky  vysvetlil  dosah  spätnej  účinnosti  napadnutých  aktov  na  jeho  právne  postavenie.
Treba  však  konštatovať,  že  Rada  odpovedala  na  tvrdenia  žalobcu  nielen v rámci  vyjadrenia k žalobe,  ale  aj v duplike.  Okrem  toho  sa  Rada v duplike  domnieva,  že  tvrdenia  žalobcu  verne  neodrážajú  okolnosti  prejednávanej  veci,  čím  sa  vyjadruje k dôvodnosti  žalobného  dôvodu a nie k jeho  neprípustnosti.  Nakoniec,  Všeobecný  súd  môže  preskúmať  tento  žalobný  dôvod,  ktorý  je  spojený s dostatočnými  spresneniami  na  tento  účel.
V dôsledku  toho  je  tretí  žalobný  dôvod  dostatočne  jasný v súlade s požiadavkami  stanovenými v ustanoveniach  Štatútu  Súdneho  dvora  Európskej  únie a v rokovacom  poriadku, a je  teda  prípustný.
2.
O
dôvodnosti

druhého
a
tretieho

žalobného

dôvodu
Podľa  judikatúry  je  cieľom  zásady  právnej  istoty,  ktorá  je  prepojená  so  zásadou  legitímnej  dôvery,  zabezpečenie  predvídateľnosti  situácií a právnych  vzťahov,  na  ktoré  sa  vzťahuje  právo  Únie.  Na  tento  účel  je  nevyhnutné,  aby  inštitúcie  Únie  rešpektovali  nemeniteľnosť  aktov,  ktoré  prijali a ktoré  majú  vplyv  na  právne a vecné  postavenie  právnych  subjektov,  takže  tieto  akty  budú  môcť  zmeniť  len  pri  dodržaní  pravidiel  týkajúcich  sa  právomoci a procesných  pravidiel  (rozsudok  zo  4. mája  2016,  Accorinti a i./ECB, T‑129/14,  EU:T:2016:267,  bod 35).
V prejednávanej  veci  sa  žalobca  domnieva,  že  tak  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery,  ako  aj  zásada  právnej  istoty  boli  napadnutými  aktmi  porušené v rozsahu, v akom  preukazujú,  že  jeho  meno  bolo  zapísané  do  predmetných  zoznamov  od  23. augusta  2011,  hoci  od  prijatia  aktov z roku  2011  až  do  prijatia  napadnutých  aktov  ho  Rada  nepovažovala  za  osobu  uvedenú v riadku  36  dotknutých  zoznamov.
Na  účely  určenia,  či  napadnuté  akty  boli  prijaté v rozpore s týmito  dvoma  zásadami,  je  teda  potrebné  najprv  preskúmať  ich  účinky a overiť,  či,  ako  tvrdí  žalobca a v rozpore s tým,  čo  tvrdí  Rada,  majú  retroaktívny  účinok  tým,  že  preukážu,  že  žalobca  bol v konečnom  dôsledku  stále  osobou,  ktorej  sa  týka  riadok  36  dotknutých  zoznamov, a to  od  prijatia  aktov z roku  2011.
a)
O
spätnej

účinnosti

napadnutých

aktov
Judikatúra  pripúšťa,  že  spätná  účinnosť  aktu  môže  byť  ním  výslovne  stanovená,  ale  môže  vyplývať  aj z jeho  obsahu  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 11. júla  1991,  Crispoltoni, C‑368/89,  EU:C:1991:307,  bod 17).
Napadnuté  akty  neobsahujú  výslovné  ustanovenie  stanovujúce  retroaktívne  uplatnenie  ich  účinkov.  Treba  preto  overiť,  či  majú  vzhľadom  na  svoj  obsah  spätný  účinok.
Po  prvé,  pokiaľ  ide o akty z roku  2021,  najprv  treba  uviesť,  že  odôvodnenie  2  týchto  aktov  uvádza,  že  informácie  týkajúce  sa  osoby,  ktorej  meno  je  zapísané  do  predmetných  zoznamov, v tomto  prípade  osoby  uvedenej v riadku  36,  musia  byť  aktualizované. V dôsledku  toho  nejde o akty  prvotného  zápisu  do  zoznamu,  ani o opätovný  zápis,  ale o akty,  ktoré  chcú  nadväzovať  na  predchádzajúce  akty,  ku  ktorým  prinášajú  zmeny.
Ďalej  treba  poznamenať,  že  úvodzovky,  ktoré  ohraničujú  text v prílohe k aktom z roku  2021,  sa  začínajú  číslom  36 a končia  pôvodným  dátumom  zápisu,  t. j. 23. augustom  2011.  Predmetným  textom  sa  teda  nahrádza  celý  riadok  36. V dôsledku  toho  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdí  Rada,  akty z roku  2021  skutočne  spresňovali,  že  dátumom  pôvodného  zápisu  mena  žalobcu  na  predmetné  zoznamy  bol  23. august 2011.
Napokon  na  účely  posúdenia  retroaktívneho  účinku  aktov z roku  2021  je  tiež  nevyhnutné  porovnať  situáciu,  ktorá  existovala  pred  ich  prijatím, a situáciu,  ktorá  existovala  po  prijatí  týchto  aktov. V tejto  súvislosti  však  treba  konštatovať,  že  akty z roku  2021  boli  prijaté  po  tom,  čo  Rada  konštatovala,  že  sa  dopustila  pochybenia,  pokiaľ  ide o totožnosť  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov a žalobcu.  Vyplýva  to z listu z 12. februára  2021, v ktorom  uvádza,  že  „The  Council  considers,  after  reviewing  the  information  on  its  file,  that  [the  applicant]  is  indeed  the  person  listed  under  entry  no  36  in  the  annexes  to  the  [Decision  2013/255  and  Regulation  No  36/2012]“  (Rada  sa  po  preskúmaní  informácií v jeho  spise  domnieva,  že  žalobca  je  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  č. 36 v prílohách  pripojených k rozhodnutiu  2013/255 a nariadeniu  č. 36/2012), a ktorým  poskytuje  zástupcom  žalobcu  lehotu  na  predloženie  pripomienok  svojho  klienta k novým  dôvodom  zápisu  na  zoznam,  ktoré  má v úmysle  vykonať  vo  vzťahu k nemu,  pričom  tieto  dôvody  sú  uvedené  práve v aktoch z roku  2021.
Z toho  vyplýva,  že  tým,  že  akty z roku  2021  zmenili  riadok  36  dotknutých  zoznamov,  aby  bolo  jasné,  že  zmena  sa  týka  žalobcu a vzhľadom  na  kontext  ich  prijatia,  majú  akty z roku  2021  retroaktívny  účinok  na  právne  postavenie  žalobcu.
To  potvrdzuje  úmysel  Rady,  pripomenutý  tak  vo  vyjadrení k žalobe,  ako  aj  na  pojednávaní,  napraviť  zámenu  týkajúcu  sa  identity  žalobcu  prostredníctvom  aktov z roku  2021.
Záver  uvedený v bode 194  vyššie  nemožno  spochybniť  tvrdeniami  Rady.
Po  prvé  Rada  tvrdí,  že  akty z roku  2021  nemajú  retroaktívny  účinok,  pretože  finančné  prostriedky  nemožno  spätne  zmraziť.
Je  pravda,  že  finančné  prostriedky  osoby  alebo  subjektu  môžu  byť v zásade  zmrazené  iba  do  budúcnosti, a navyše  aj  obmedzenia  vstupu  na  územie  členských  štátov  môžu  byť  vydané  len  do  budúcnosti.  Na  jednej  strane  obmedzenie  účinkov  aktov z roku  2021 v prejednávanej  veci  iba  na  zmrazenie  finančných  prostriedkov a hospodárskych  zdrojov  žalobcu,  či  dokonca  na  obmedzenia v oblasti  vstupu  na  územie  členských  štátov,  však  nesprávne  nezohľadňuje  účinky,  ktoré  prijatie  týchto  aktov  vyvolalo  na  celkové  právne  postavenie  žalobcu a najmä  na  jeho  dobrú  povesť a jeho  česť.
V tomto  zmysle  už  bolo  uznané,  že  reštriktívne  opatrenia  majú  značné  negatívne  dôsledky a významný  vplyv  na  práva a slobody  dotknutých  osôb.  Okrem  zmrazenia  finančných  prostriedkov  alebo  obmedzení  vstupu  na  územie  členských  štátov  ako  takých,  ktoré  svojím  veľkým  rozsahom  narúšajú  tak  pracovný,  ako  aj  rodinný  život  dotknutých  osôb,  je  potrebné  zohľadniť  poníženie a nedôveru,  ktoré  sprevádzajú  verejné  označenie  dotknutých  osôb  ako  osôb  spojených  so  sýrskym  režimom  (pozri v tomto  zmysle a analogicky  rozsudok  zo  6. júna  2013,  Ayadi/Komisia, C‑183/12 P,  neuverejnený,  EU:C:2013:369,  bod 68).
Rada  pritom  tým,  že  prostredníctvom  aktov z roku  2021  preukázala,  že  meno  žalobcu  bolo  zapísané  na  predmetné  zoznamy  od  aktov z roku  2011,  tvrdí,  že  od  tohto  dátumu  má  žalobca  väzby  so  sýrskym  režimom a vykonal  rôzne  akty,  ktoré  odôvodnili,  aby  bolo  jeho  meno  zapísané a odvtedy  ponechané  na  uvedenom  zozname.  Takéto  tvrdenie  postačuje  na  zmenu  právneho  postavenia  žalobcu  so  spätnou  účinnosťou  nad  rámec  samotného  zmrazenia  jeho  finančných  prostriedkov.
Na  druhej  strane v prejednávanej  veci  nemožno  tvrdiť,  že  akty z roku  2021  nemali  žiadny  retroaktívny  účinok  na  zmrazenie  finančných  prostriedkov  žalobcu.  Ako  totiž v podstate  uviedla  Rada  na  pojednávaní,  jedným z cieľov  sledovaných  prijatím  aktov z roku  2021  bolo  objasniť  situáciu  žalobcu,  ktorá  existovala  pred  ich  prijatím, a to  najmä z dôvodu  existencie  francúzskeho  rozhodnutia z 12. februára  2020,  ktorým  došlo k zmrazeniu  finančných  prostriedkov  žalobcu  na  základe  aktov z roku  2019.  Hoci  teda  nie  je  technicky  možné  zmraziť  finančné  prostriedky v minulosti,  je  naopak  možné  potvrdiť  zmrazenie  finančných  prostriedkov,  ku  ktorému  došlo v minulosti,  zmenou  právneho  postavenia  dotknutej  osoby,  ktoré  vtedy  existovalo. V dôsledku  toho  akty z roku  2021  tým,  že  potvrdzujú,  že  žalobca  bol  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov  od  23. augusta  2011,  zmenili  so  spätnou  účinnosťou  jeho  právne  postavenie,  aby  zodpovedalo  právnemu  postaveniu,  ktoré  francúzskemu  rozhodnutiu z 12. februára  2020  umožnilo  vyvolať  svoje  účinky.
Po  druhé  Rada v duplike a na  pojednávaní  tvrdila,  že  dokument  WK  4069/2019  INIT,  ktorý  tiež  umožňuje  podporiť  dôvody  zápisu v aktoch z roku  2019,  už  obsahoval  fotografie  žalobcu,  ktoré  ho  umožňujú  jasne  identifikovať.  Podľa  nej  sa  teda  na  žalobcu  vzťahovali  reštriktívne  opatrenia  už v roku  2019.
Tvrdenie  Rady,  podľa  ktorého  bol  žalobca  už v roku  2019  predmetom  reštriktívnych  opatrení,  však  naráža  na  okolnosť,  že  prostredníctvom  korigenda z roku  2019  mala  Rada v úmysle  zmeniť  arabské  meno  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov  tak,  aby  zodpovedalo  menu v aktoch z roku  2011,  zmenených  aktmi z novembra  2011. Z toho  treba  vyvodiť,  že  Rada  sa  pri  prijímaní  aktov z roku  2019  stále  domnievala,  že  žalobca,  ktorého  arabské  meno  sa  odlišovalo  od  mena v uvedenom  korigende,  nebol  osobou,  na  ktorú  sa  uvedený  riadok  vzťahoval.  To  platilo  aj v čase  prijatia  rozhodnutia  2020/719 a vykonávacieho  nariadenia  2020/716,  ktoré  preberajú  rovnaké  arabské  meno.
Hoci  teda  dokument  WK  4069/2019  INIT,  ktorý  preukazoval  dôvody  zápisu v aktoch z roku  2019,  obsahoval  informácie,  ktoré  môžu  žalobcu  identifikovať  ako  osobu  uvedenú v riadku  36  dotknutých  zoznamov,  nič  to  nemení  na  tom,  že  Rada  sa v čase  ich  prijatia  až  do  prijatia  aktov z roku  2021  domnievala,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov.  Prijatím  aktov z roku  2021  chcela  Rada  opraviť  svoje  pochybenie  tak,  že  jasne  stanovila,  že  žalobca  je  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov, a to  od  23. augusta  2011.
V dôsledku  toho  Rada  nemôže  tvrdiť,  že  odhliadnuc  od  pochybenia,  ktorého  sa  dopustila,  sa  treba  domnievať,  že  na  žalobcu  sa  vzťahovali  reštriktívne  opatrenia  už  pred  prijatím  aktov z roku  2021.  Takéto  právne  stanovisko  sa  navyše  len  ťažko  kryje s realitou,  pretože,  ako  vyplýva z listov  švajčiarskeho  štátneho  výboru  pre  hospodárstvo z 2. novembra  2011 a z 21. apríla  2015,  pripojených  ako  príloha k žalobe,  švajčiarska  banka, v ktorej  mal  žalobca  účty,  uvoľnila  finančné  prostriedky,  ktoré  zmrazila  po  prijatí  aktov z roku  2011 a nasledujúcich  aktov,  vzhľadom  na  ubezpečenia,  ktoré  dostala v súvislosti  so  skutočnosťou,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.
Okrem  toho  Rada  na  pojednávaní  uviedla,  že  až  po  doručení  listu z 23. júna  2020  vykonala  vyšetrovanie s cieľom  získať  dodatočné  informácie o žalobcovi. V tejto  súvislosti  treba  konštatovať,  že  žalobca  zaslal  uvedený  list s cieľom  získať  potvrdenie  od  Rady,  že  nie  je  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.  Toto  potvrdenie  bolo  pre  žalobcu  nevyhnutné z dôvodu  francúzskeho  rozhodnutia z 12. februára  2020,  ktorým  sa  od  bánk  so  sídlom  vo  Francúzsku  požaduje,  aby  zmrazili  jeho  finančné  prostriedky.  Ako  vyplýva z listu z 12. februára  2021, a ako  je  medzi  účastníkmi  konania  nesporné,  Rada  si  uvedomila  svoju  chybu,  keď  získala  dodatočné  informácie  od  francúzskych  orgánov,  pričom  tieto  informácie  boli  uvedené v dokumente  WK  985/2021  INIT.
Rada  teda  prijatím  aktov z roku  2021  zamýšľala  zmeniť  právne  postavenie  žalobcu,  ktoré  dovtedy  existovalo, a to,  že  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.  Uvedenými  aktmi  chcela  Rada s istotou  identifikovať  žalobcu  ako  osobu,  ktorej  meno  bolo v uvedenom  riadku  zapísané  od  23. augusta  2011, a teda  od  tohto  dátumu  vytvorila  väzbu  medzi  ním a konaním  sýrskeho  režimu,  ktorý  Únia  zamýšľala  potrestať  prijatím  režimu  reštriktívnych  opatrení.
Akty z roku  2021  majú  teda  retroaktívny  účinok.
V druhom  rade,  pokiaľ  ide o akty o zachovaní z roku  2022,  treba  uviesť,  že  ako v podstate  vyplýva z odôvodnenia  3  rozhodnutia  2022/849,  cieľom  týchto  aktov  bolo,  pokiaľ  ide o žalobcu,  iba  predĺžiť  reštriktívne  opatrenia  prijaté  voči  nemu  do  1. júna  2023.
Navyše  treba  konštatovať,  že  Rada  chcela  objasniť  situáciu  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov  až  pri  prijímaní  aktov z roku  2021 s cieľom  uviesť,  že  naozaj  ide o žalobcu.  Inými  slovami,  iba  uvedené  akty  spôsobujú  prerušenie  postoja,  ktorý  mala  dovtedy  Rada.  Naproti  tomu  cieľom  aktov  zachovania z roku  2022  bolo  len  ponechať  meno  žalobcu  na  dotknutých  zoznamoch. V tomto  zmysle  sa  nemožno  domnievať,  že  Rada  mala v úmysle  pri  prijatí  uvedených  aktov  vykonať  opravu  chyby,  ku  ktorej  došlo.
Akty o zachovaní z roku  2022  preto  nemajú  retroaktívny  účinok,  takže  druhý a tretí  žalobný  dôvod  treba v rozsahu, v akom  sa  ich  týkajú,  zamietnuť.
b)
O
porušení

zásad

právnej

istoty
a
legitímnej

dôvery
Treba  pripomenúť,  že  zásada  právnej  istoty  vo  všeobecnosti  bráni  tomu,  aby  časová  pôsobnosť  aktu  Únie  bola  stanovená  od  dátumu,  ktorý  predchádza  dátumu  uverejnenia  tohto  aktu,  aj  keď  to  môže  byť  výnimočne  inak,  ak  si  to  vyžaduje  cieľ  všeobecného  záujmu a ak  je  legitímna  dôvera  dotknutých  osôb  náležite  rešpektovaná, a ak  zo  znenia,  účelu  alebo  všeobecnej  systematiky  dotknutých  predpisov  Únie  vyplýva,  že  im  takýto  účinok  musí  byť  priznaný  (pozri  rozsudok z 19. marca 2009,  Mitsui & Co.  Deutschland, C‑256/07,  EU:C:2009:167,  bod 32 a citovanú  judikatúru).
Keďže v bode 208  vyššie  bolo  práve  preukázané,  že z obsahu a účelu  aktov z roku  2021  jasne  vyplýva,  že  majú  retroaktívny  účinok,  treba  overiť,  či  sú  splnené  ďalšie  dve  požiadavky  stanovené  judikatúrou  citovanou v bode 212  vyššie  na  pripustenie  retroaktivity  aktov  Únie.
Ide  teda o preskúmanie,  či  na  jednej  strane  cieľ  všeobecného  záujmu  vyžadoval  retroaktivitu  aktov z roku  2021, a na  druhej  strane,  či  legitímna  dôvera  žalobcu  bola  náležite  rešpektovaná.
1)
O existencii všeobecného záujmu
Pokiaľ  ide o existenciu  všeobecného  záujmu  súvisiaceho s verejným  poriadkom,  Rada  sa v podstate  odvoláva  na  skutočnosť,  že  reštriktívne  opatrenia  sledujú  dosiahnutie  cieľov  všeobecného  záujmu,  najmä  cieľa  spočívajúceho v upevňovaní a podpore  ľudských  práv a medzinárodného  humanitárneho  práva.  Rada  vo  svojich  písomných  podaniach a na  pojednávaní  tiež  tvrdila,  že  prijatím  aktov z roku  2021 a objasňovaním  situácie  žalobcu  pred  ich  prijatím  zabezpečila  právnu  istotu.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že  súd  Únie  uznal,  že  prvoradý  význam  zachovania  medzinárodného  mieru a bezpečnosti  odôvodňuje  prijatie  reštriktívnych  opatrení  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 27. februára  2014,  Ezz a i./Rada, T‑256/11,  EU:T:2014:93,  bod 191).
Ako  navyše  tvrdí  žalobca,  zásada  právnej  istoty  vyžaduje,  aby  bolo  možné  jasne  určiť,  na  koho  sa  vzťahujú  reštriktívne  opatrenia  prijaté  Úniou a na  koho  nie.  Usmernenia  Rady s názvom  „Najlepšie  postupy  Európskej  únie  na  účinné  vykonávanie  reštriktívnych  opatrení“  zo  4. mája  2018  trvajú  práve  na  význame  tejto  požiadavky.
Len v prípade,  ak  sú  osoby a subjekty  jasne  identifikované,  je  totiž  možné  zaručiť  právnu  istotu a potrebný  účinok  prijatých  reštriktívnych  opatrení, a teda  aj  dosiahnutie  cieľov  pripomenutých v bode 216  vyššie.
Za  týchto  okolností a vzhľadom  na  skutočnosť,  že  vnútroštátne  orgány  členských  štátov  vychádzajú z aktov  prijatých  Radou  na  účely  rozhodnutia o zmrazení  finančných  prostriedkov  osôb a subjektov,  treba  uznať,  že  je  legitímne a nevyhnutné,  aby  Rada  mohla  opraviť  chybu,  ktorej  sa  dopustila,  pokiaľ  ide o identitu  osoby, a že z tohto  dôvodu  môže  objasniť  situáciu  osoby  alebo  subjektu.  To  totiž  prispieva k zabezpečeniu  dosiahnutia  cieľov  sledovaných  reštriktívnymi  opatreniami  tým,  že  jednak  umožňuje  správnym  orgánom a tretím  osobám  dozvedieť  sa  jasne,  na  koho  sa  reštriktívne  opatrenia  vzťahujú, a jednak  dotknutej  osobe  alebo  subjektu  podať  žalobu  proti  aktom,  ktoré  sa  jej  alebo  jeho  týkajú.
2)
O existencii legitímnej dôvery žalobcu
V prvom  rade  treba  zdôrazniť,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdí  Rada,  žalobca  sa  nedovoláva  porušenia  jeho  legitímnej  dôvery  ani  tak z dôvodu,  že  Rada  prostredníctvom  aktov z roku  2021  prijala  voči  nemu  reštriktívne  opatrenia,  ako  skôr z dôvodu,  že  Rada  prostredníctvom  prijatia  aktov z roku  2021  tvrdí,  že  je  skutočne  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov, a to  od  prijatia  aktov z roku  2011.
V tomto  zmysle  žalobca  netvrdí,  že  Rada  nikdy  nebola  oprávnená  zapísať  jeho  meno  do  predmetných  zoznamov,  ale  skôr  tvrdí,  že  Rada  po  tom,  čo  počas  desiatich  rokov  potvrdzovala,  že  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov,  nemohla  povedať  opak.
Situácia  žalobcu  sa  tak  odlišuje  od  vecí, v ktorých  boli  vydané  rozsudky z 29. novembra  2018,  National  Iranian  Tanker  Company/Rada  (C‑600/16 P,  EU:C:2018:966), a z 3. mája  2016,  Iran  Insurance/Rada  (T‑63/14,  neuverejnený,  EU:T:2016:264),  na  ktoré  sa  odvoláva  Rada, v rámci  ktorých  Súdny  dvor a Všeobecný  súd v podstate  uviedli  len  to,  že  zrušenie,  súdom  Únie,  reštriktívnych  opatrení  prijatých  Radou  vo  vzťahu k osobe  alebo  subjektu  však  tejto  osobe  alebo  tomuto  subjektu  neposkytuje  legitímnu  dôveru,  že  Rada  nemôže  pri  rešpektovaní  uvedeného  rozsudku  prijať v budúcnosti  rozhodnutie o opätovnom  zápise  do  zoznamu  (rozsudok z 29. novembra  2018,  National  Iranian  Tanker  Company/Rada, C‑600/11,  EU:T:2018:966,  bod 51;  pozri  tiež v tomto  zmysle  rozsudok z 3. mája  2016,  Iran  Insurance/Rada, T‑63/14 P,  neuverejnený,  EU:C:2016:264,  body 152 a 153).
V druhom  rade  sa  účastníci  konania  nezhodujú v otázke,  či  sa  žalobca  môže v prejednávanej  veci  odvolávať  na  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery.
Hoci  sa  žalobca,  opierajúc  sa o judikatúru v oblasti  zrušenia  správnych  aktov,  domnieva,  že  je  adresátom  aktov  prijatých  Radou,  ktorými  Rada  potvrdila,  že  nie  je  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov,  Rada  to  spochybňuje a domnieva  sa,  že  judikatúra,  na  ktorú  sa  odvoláva  žalobca,  sa  na  skutkové  okolnosti  prejednávanej  veci  neuplatňuje.
V tejto  súvislosti  treba  na  jednej  strane  pripomenúť,  že  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery  predstavuje  všeobecnú  zásadu  práva  Únie,  ktorú  musí  Rada  rešpektovať  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 10. decembra  2015,  Veloserviss, C‑427/14,  EU:C:2015:803,  body 29 a 30).
Na  druhej  strane z judikatúry  pripomenutej v bode 212  vyššie  vyplýva,  že  dodržanie  legitímnej  dôvery  predstavuje  jednu z podmienok,  ktoré  treba  splniť  na  to,  aby  akt  Únie  mohol  mať  retroaktívny  účinok  pri  dodržaní  zásady  právnej  istoty.
Napokon  podľa  judikatúry  podmienky  judikatúry  týkajúce  sa  existencie  presných,  bezpodmienečných a zhodujúcich  sa  záruk  na  preukázanie  existencie  legitímnej  dôvery  sa  týkajú  len  situácie, v ktorej  sa  jednotlivec  nachádza,  keď  sa  na  neho  uplatňuje  akt s okamžitou  účinnosťou, a nie  so  spätnou  účinnosťou  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 10. novembra  2010,  ÚHVT/Simões  Dos  Santos, T‑260/09 P,  EU:T:2010:461,  bod 64).  Je  to  odôvodnené  skutočnosťou,  že  vzhľadom  na  to,  že  spätná  účinnosť  aktu  Únie  je  prípustná  len  výnimočne,  nemožno  od  jednotlivca  požadovať,  aby  predložil  dôkaz o tom,  že  dostal  uistenia,  že  jeho  právne  postavenie  nebude  retroaktívne  zmenené.
V dôsledku  toho  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdí  Rada,  na  to,  aby  sa  žalobca  mohol  dovolávať  ochrany  svojej  legitímnej  dôvery,  nie  je  nevyhnutné,  aby  bol  adresátom  aktov  zakladajúcich  subjektívne  práva.
Na  podporu  svojho  stanoviska  sa  Rada  nemôže  opierať o rozsudok  zo  14. septembra  2017,  Petrea  (C‑184/16,  EU:C:2017:684,  bod 31 a nasl.), a o návrhy,  ktoré  predniesol  generálny  advokát  Szpunar  vo  veci  Petrea  (C‑184/16,  EU:C:2017:324,  bod 61 a nasl.).
V tejto  veci  bol  Súdnemu  dvoru  podaný  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania,  ktorého  cieľom  bolo  určiť,  či  odňatie  registračného  potvrdenia  upraveného v článku 8  ods. 2  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2004/38/ES z 29. apríla  2004 o práve  občanov  Únie a ich  rodinných  príslušníkov  voľne  sa  pohybovať a zdržiavať  sa v rámci  územia  členských  štátov,  ktorá  mení a dopĺňa  nariadenie  (EHS)  1612/68 a ruší  smernice  64/221/EHS,  68/360/EHS,  72/194/EHS,  73/148/EHS,  75/34/EHS,  75/35/EHS,  90/364/EHS,  90/365/EHS a 93/96/EHS  (Ú. v. ES L 158,  2004,  s. 77;  Mim.  vyd.  05/005,  s. 46)  mohlo  porušiť  zásadu  ochrany  legitímnej  dôvery  osoby,  ktorej  bolo  vydané  takéto  potvrdenie.
Súdny  dvor,  ktorý  potvrdil  stanovisko  generálneho  advokáta  Szpunar, v podstate  dospel k záveru,  že  deklaratórny  akt,  akým  je  potvrdenie o registrácii,  nemôže  sám  osebe  založiť  legitímnu  dôveru  dotknutej  osoby v jej  právo  zdržiavať  sa  na  území  dotknutého  členského  štátu  (rozsudok  zo  14. septembra  2017,  Petrea, C‑184/16,  EU:C:2017:684,  bod 35).
Rada  sa  analogicky  domnieva,  že  informácie  týkajúce  sa  totožnosti  osoby,  na  ktorú  sa  vzťahuje  zápis  do  predmetných  zoznamov,  majú  len  deklaratórnu  povahu a samy  osebe  nemôžu  zakladať  subjektívne  práva.
Rada  tým  vychádza z nesprávneho  predpokladu,  že  na  to,  aby  sa  zásada  ochrany  legitímnej  dôvery  uplatnila,  vždy  sa  vyžaduje  prijatie  aktov  zakladajúcich  subjektívne  práva.  Táto  podmienka  však  nevyplýva z judikatúry a konkrétne z rozsudku  zo  14. septembra  2017,  Petrea  (C‑184/16,  EU:C:2017:684).  Hoci  Súdny  dvor v tomto  bode  uvádza,  že  potvrdenie o registrácii  nemôže  samo  osebe  založiť  legitímnu  dôveru  dotknutej  osoby,  keďže  ide o deklaratórny  akt,  treba  konštatovať,  že v bode 36  uvedeného  rozsudku  dodáva,  že  okrem  toho  vo  veci  samej  žiadna z okolností  opísaných v rozhodnutí  vnútroštátneho  súdu  neumožňuje  domnievať  sa,  že  príslušné  orgány  vzbudili  očakávania  týkajúce  sa  práva  na  pobyt  dotknutej  osoby z toho  dôvodu,  že  by  jej  poskytli  presné  uistenia. Z toho  teda  vyplýva,  že  Súdny  dvor  zďaleka  nevylučuje  možnosť,  že  dotknutá  osoba  mohla  získať v akejkoľvek  forme  uistenia  od  príslušných  orgánov,  ktoré  by  mohli u nej  vyvolať  určité  očakávania,  ale  pripustil  takúto  možnosť a overil,  či v prejednávanej  veci  existuje.
V treťom  rade  je  preto  potrebné  overiť,  či  Rada  dodržala  legitímnu  dôveru  žalobcu.
V tejto  súvislosti  treba z judikatúry  citovanej v bode 227  vyššie  vyvodiť,  že  žalobcovi  neprináleží  preukázať,  že  mu  boli  poskytnuté  presné,  bezpodmienečné a súhlasné  záruky  spôsobilé  preukázať  existenciu  jeho  legitímnej  dôvery,  že  Rada  neprijme  retroaktívne  akty,  ale  prináleží  súdu  overiť,  či  akty z roku  2021  boli  prijaté v súlade s legitímnou  dôverou  žalobcu.
Táto  analýza  vyžaduje,  aby  sa  zohľadnili  všetky  okolnosti  prejednávanej  veci.
Z listov z 28. októbra  2011,  15. novembra  2011 a 6. mája  2013,  ktoré  Rada  zaslala  zástupcom  žalobcu, a z námietky  neprípustnosti  podanej  Radou v rámci  veci, v ktorej  bolo  vydané  uznesenie z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266)  však  vyplýva,  že  Rada  bez  výhrad  potvrdila,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov.  Toto  tvrdenie  bolo  potvrdené  prijatím  aktov z novembra  2011,  ako  aj  korigend z rokov  2013  (pozri  bod 24  vyššie) a 2019. V tejto  súvislosti  treba  zdôrazniť,  že  Rada  nikdy  nepožadovala  od  zástupcov  žalobcu  viac  identifikačné  údaje,  ktoré  sa  ho  týkajú, a netvrdí,  že  by  mu  žalobca  zatajil  informácie.  Inými  slovami,  až  do  zaslania  listu z 12. februára  2021  Rada  nevyjadrila  žiadnu  pochybnosť o tom,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.
Rada  preto  žalobcovi  opakovane  potvrdila,  že  nie  je  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.
V tejto  súvislosti  sa  Rada  snaží  tvrdiť,  že  akýkoľvek  záver o totožnosti  osoby,  na  ktorú  sa  vzťahujú  reštriktívne  opatrenia,  má  len  deklaratórnu  povahu a chce  preukázať  analógiu  medzi  predmetnou  situáciou a situáciou  vo  veci, v ktorej  bol  vydaný  rozsudok z 25. januára  2017,  Almaz‑Antey  Air  and  Space  Defence/Rada  (T‑255/15,  neuverejnený,  EU:T:2017:25,  body 38 a 39). V tejto  poslednej  uvedenej  veci  však  Všeobecný  súd  musel  rozhodnúť o prípustnosti  žiadostí o prispôsobenie  návrhov  predložených  žalobkyňou  vzhľadom  na  list  zaslaný  Radou,  ktorým  Rada  uviedla,  že  potvrdzuje  svoje  stanovisko,  pokiaľ  ide o skutočnosť,  že  žalobkyňa  mala  naďalej  spĺňať  kritériá  stanovené v rozhodnutí  Rady  2014/145/SZBP  zo  17. marca 2014 o reštriktívnych  opatreniach  vzhľadom  na  konanie,  ktorým  sa  narúša  alebo  ohrozuje  územná  celistvosť,  zvrchovanosť a nezávislosť  Ukrajiny  (Ú. v. EÚ L 78,  2014,  s. 1) a nariadení  Rady  č. 269/2014  zo  17. marca 2014 o reštriktívnych  opatreniach  vzhľadom  na  konanie  narúšajúce  alebo  ohrozujúce  územnú  celistvosť,  zvrchovanosť a nezávislosť  Ukrajiny  (Ú. v. EÚ L 78,  2014,  s.6) a že  voči  nej  treba  ponechať v platnosti  reštriktívne  opatrenia.  Uvedené  žiadosti o prispôsobenie  zamietol  ako  neprípustné,  pričom  konštatoval,  že  predmetný  list  iba  potvrdzuje  posúdenie  Rady a jeho  cieľom  nebolo  ani  nahradiť,  ani  zmeniť  dôvody  zápisu  uvedené v rozhodnutí  Rady  (SZBP)  2015/432 z 13. marca 2015,  ktorým  sa  mení  rozhodnutie  2014/145  (Ú. v. EÚ L 70,  2015,  s. 47), a ktorým  sa  predlžuje  platnosť  dotknutých  reštriktívnych  opatrení  do  15. septembra  2015 a vo  vykonávacom  nariadení  Rady  (EÚ)  2015/427 z 13. marca 2015,  ktorým  sa  vykonáva  nariadenie  č. 269/2014  (Ú. v. EÚ L 70,  2015,  s. 1).
V prejednávanej  veci  sa  však  žalobca  nesnaží  dosiahnuť  zrušenie  listov,  ktoré  mu  zaslala  Rada,  ale  uvádza  ich,  aby  preukázali,  že  Rada u neho  vyvolala  legitímnu  dôveru,  že  ho  táto  inštitúcia  nepovažuje  za  osobu  uvedenú v riadku  36  dotknutých  zoznamov.  Aj  za  predpokladu,  že  uvedené  listy  by  len  potvrdzovali  rôzne  akty  prijaté  Radou,  nič  to  nemení  na  tom,  že  sa v spojení s uvedenými  aktmi  podieľali  na  vzniku  dôvodného  očakávania  žalobcu,  že  nie  je  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov. Z dôvodu  kumulácie  týchto  listov,  potvrdzujúcich  alebo  oznamujúcich  akty  prijaté  Radou a toho,  že  retroaktivita  aktov  Únie  je  výnimočnej  povahy,  tak  žalobca  mohol  legitímne  očakávať,  že  nebude  so  spätnou  účinnosťou  spojený s osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.
Z vyššie  uvedeného  vyplýva,  že  Rada  nedodržala  legitímnu  dôveru  žalobcu  tým,  že  voči  nemu  prijala  reštriktívne  opatrenia  so  spätným  účinkom.
Tento  záver  nemožno  spochybniť  ostatnými  tvrdeniami  Rady.
V prvom  rade  Rada  zastáva  názor,  že  akýkoľvek  záver  týkajúci  sa  totožnosti  osoby,  na  ktorú  sa  vzťahuje  zápis,  je  založený  na  skutkových  okolnostiach  obsiahnutých v spise,  ktoré  slúžia  na  to,  aby  jej a orgánom  vykonávajúcim  reštriktívne  opatrenia  umožnili  identifikovať  osobu,  na  ktorú  sa  vzťahuje  zápis.  Inými  slovami,  podľa  Rady  sa  jej  stanovisko,  pokiaľ  ide o totožnosť  osoby,  môže  meniť  vzhľadom  na  informácie,  ktoré  má k dispozícii.
Je  pravda,  že  na  jednej  strane  je  prípustné,  aby  Rada  mohla z právneho  hľadiska  dostatočne  preukázať  totožnosť  osôb a subjektov,  voči  ktorým  prijíma  reštriktívne  opatrenia  (pozri  rozsudok z 9. septembra  2016,  Tri  Ocean  Energy/Rada, T‑719/14,  neuverejnený,  EU:T:2016:458,  bod 30 a citovanú  judikatúru).  Súd  Únie  tak  zohľadnil  ťažkosti  získania  presnejších  dôkazov v štáte v situácii  občianskej  vojny s autoritatívnym  režimom.  Za  týchto  okolností  treba  pripustiť  možnosť,  že  Rada  môže  zmeniť  názor,  pokiaľ  ide o identitu  osoby  alebo  subjektu  na  základe  dôkazov,  ktoré  má k dispozícii.
Na  druhej  strane,  ako  bolo  uvedené v bode 219  vyššie,  treba  uznať  možnosť  Rady  opraviť  chybu,  ktorej  sa  dopustila,  pokiaľ  ide o identitu  osoby, a tým  jej  umožniť  objasniť  situáciu  osoby  alebo  subjektu.
Právo  priznané  Rade v bode 219  vyššie  však  sprevádzajú  obmedzenia, a to  dodržanie  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery,  ktoré  treba  dodržiavať o to  viac,  že  dôsledky  na  právne  postavenie  osôb a subjektov  dotknutých  reštriktívnymi  opatreniami  nie  sú  zanedbateľné.
V tejto  súvislosti  treba  okrem  iného  pripomenúť,  že  podľa  judikatúry,  aj  keď  reštriktívne  opatrenia  nepredstavujú  trestnoprávnu  sankciu, v súlade s judikatúrou  pripomenutou v bodoch 70 a 71  vyššie  prináleží  Rade,  aby z právneho  hľadiska  dostatočne  preukázala  totožnosť  osôb a subjektov,  voči  ktorým  prijíma  reštriktívne  opatrenia.  To  je  dôležité,  keďže v oblasti  reštriktívnych  opatrení z právneho  hľadiska  dostatočná  identifikácia  osôb,  ktoré  sú  adresátmi  aktov  Rady,  predchádza  ich  zápisu a konkrétnemu  preskúmaniu  sporných  skutočností  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok  zo  16. decembra  2020,  Haikal/Rada, T‑189/19,  neuverejnený,  EU:T:2020:607,  bod 102).
Okrem  toho  tento  typ  chýb  by  mal  byť  čo  najviac  obmedzený,  inak  vzniká  riziko  zmarenia  potrebného  účinku  reštriktívnych  opatrení a ohrozenia  cieľa  právneho  režimu  zavedeného  Úniou,  t. j. vyvíjať  tlak  na  sýrsky  režim  tým,  že  zabráni  jeho  financovaniu.
Ak  má  teda  Rada  právo  spätne  opraviť  chybu,  ktorej  sa  dopustila  pri  identifikácii  osoby  dotknutej  reštriktívnymi  opatreniami,  nemôže  konať  bez  dodržania  zásady  ochrany  legitímnej  dôvery.  Jej  tvrdenie  preto  treba  zamietnuť.
V druhom  rade  Rada  uvádza,  že  jej  nesprávne  chápanie  identity  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov  nebolo  založené  na  nedostatku  informácií o totožnosti  tejto  osoby,  ale  skôr  na  nedostatku  informácií o totožnosti  žalobcu.
Aj  keby  sa  však  pripustilo  tvrdenie  Rady,  Rada  sa  nezmieňuje o žiadnom  liste  zaslanom  zástupcom  žalobcu s cieľom  objasniť  situáciu.  Vzhľadom  na  skutočnosť,  že v prejednávanej  veci  boli  finančné  prostriedky  žalobcu v roku  2011  dočasne  zmrazené a opätovne  zmrazené v roku  2015  švajčiarskou  bankou,  ako  bolo  pripomenuté v bode 205  vyššie,  Rada  už  mala v tomto  okamihu  použiť  prostriedky,  ktoré  mala k dispozícii,  aby  objasnila  situáciu,  ak  sa  domnievala,  že  nemá  dostatok  informácií o totožnosti  žalobcu.  Rada  sa  napokon  až  keď  dostala  list z 23. júna  2020,  ktorým  bola  informovaný,  že  francúzsky  minister  hospodárstva a financií  prijal  francúzske  rozhodnutie z 12. februára  2020 s cieľom  zmraziť  finančné  prostriedky,  ktoré  mal  žalobca  vo  Francúzsku,  snažila  získať  ďalšie  informácie.
Okrem  toho z dôvodu  prijatia  tohto  rozhodnutia  francúzskymi  orgánmi  Rada  nemôže  platne  tvrdiť,  že  chyba,  ktorej  sa  dopustila,  bola  pre  žalobcu  výhodná,  keďže  žiadne  obmedzujúce  opatrenie  nespôsobilo  účinky  až  do  prijatia  aktov z roku  2021.  Nielenže  je  to  čiastočne  nepresné,  keďže  francúzske  orgány  skutočne  zmrazili  finančné  prostriedky,  ktoré  mal  žalobca  vo  Francúzsku,  na  základe  aktov z roku  2019,  ale  najmä  chyba,  ktorej  sa  dopustila  Rada a ktorá u žalobcu  vzbudila  legitímnu  dôveru,  že  nie  je  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahuje  riadok  36  dotknutých  zoznamov,  ho  viedla k tomu,  aby  nepodal v priebehu  obdobia  desiatich  rokov  pred  prijatím  aktov z roku  2021  žaloby o určenie  neplatnosti  rôznych  aktov,  ktorými  bolo  zapísané a ponechané  na  dotknutých  zoznamoch  jeho  meno.  Okrem  toho  možnosť,  že  žalobca  by  podal  žaloby,  keby  vedel,  že  sa  na  neho  vzťahujú  akty  predchádzajúce  aktom z roku  2021,  nie  je v prejednávanej  veci  len  hypotetická,  keďže  žalobca  podal  žalobu  proti  aktom z roku  2011 a pravidelne  písal  Rade s cieľom  získať  potvrdenie,  že  nie  je  osobou  uvedenou v riadku  36  dotknutých  zoznamov.
Tvrdenie  Rady  preto  treba  zamietnuť.
V dôsledku  toho  treba  uznať  porušenie  legitímnej  dôvery  žalobcu,  ako  aj  porušenie  zásady  právnej  istoty, a teda  vyhovieť  druhému a tretiemu  žalobnému  dôvodu.
E.
O piatom odvolacom dôvode založenom na porušení právnej sily rozhodnutej veci
Žalobca v podstate  tvrdí,  že o otázke  totožnosti  osoby  uvedenej v riadku  36  dotknutých  zoznamov  sa  rozhodlo  uznesením z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266).  Okrem  toho  uvádza,  že  práve  na  výslovnú  žiadosť  Rady  Všeobecný  súd  vydal  toto  rozhodnutie,  keďže  sa  obrátil  na  Všeobecný  súd,  aby  bolo  vo  vzťahu k tretím  osobám  spresnené,  že  voči  žalobcovi  neboli  prijaté  reštriktívne  opatrenia.  Rada  to  podľa  neho  nemôže  spochybniť  prijatím  napadnutých  aktov.
Rada  sa  domnieva,  že  právna  sila  rozhodnutej  veci,  ktorú  predstavuje  rozhodnutie  súdu  Únie  zamietajúce  predchádzajúcu  žalobu  môže  brániť  len  prípustnosti  druhej  žaloby.  Tvrdenia  žalobcu  týkajúce  sa  právnej  sily  rozhodnutej  veci,  ktorú  predstavuje  rozhodnutie o prípustnosti v rámci  konania  začatého v roku  2011,  prostredníctvom  ktorých  chcel  zabrániť  Všeobecnému  súdu v meritórnej  analýze  prejednávanej  veci,  treba  preto  zamietnuť.
Treba  pripomenúť  dôležitosť,  ktorú  má  zásada  právnej  sily  rozhodnutej  veci  tak v právnom  poriadku  Únie,  ako  aj  vo  vnútroštátnych  právnych  poriadkoch.  Aby  totiž  bolo  možné  zabezpečiť  tak  stabilitu  práva a právnych  vzťahov,  ako  aj  riadny  výkon  spravodlivosti,  je  dôležité,  aby  viac  nebolo  možné  napadnúť  súdne  rozhodnutia,  ktoré  sa  stali  právoplatnými  po  vyčerpaní  dostupných  opravných  prostriedkov  alebo  po  uplynutí  lehôt  stanovených  pre  tieto  opravné  prostriedky  (rozsudok z 30. septembra  2003,  Köbler, C‑224/01,  EU:C:2003:513,  bod 38).
Hlavným  sledovaným  cieľom  je  zabrániť  tomu,  aby v právnom  poriadku  Únie  existovali  navzájom  opačné,  či  dokonca  nezlučiteľné  rozhodnutia,  pokiaľ  ide o ich  účinky.  Preto  je  žaloba  neprípustná z dôvodu  právnej  sily  rozhodnutej  veci  vzťahujúcej  sa  na  skorší  rozsudok,  ktorým  sa  rozhodlo o žalobe v konaní,  ktoré  malo  tých  istých  účastníkov  konania,  týkalo  sa  toho  istého  predmetu a bolo  založené  na  rovnakom  dôvode  (rozsudky z 19. septembra  1985,  Hoogovens  Groep/Komisia,  172/83 a 226/83,  EU:C:1985:355,  bod 9; z 5. júna  1996,  NMB  France a i./Komisia, T‑162/94,  EU:T:1996:71,  bod 37, a z 25. júna  2010,  Imperial  Chemical  Industries/Komisia, T‑66/01,  EU:T:2010:255,  bod 197).
V tomto  zmysle  sa  právna  sila  rozhodnutej  veci  vzťahuje  nielen  na  výrok  súdneho  rozhodnutia,  ale  aj  na  dôvody,  ktoré k nemu  viedli a o ktoré  sa  výrok  nevyhnutne  opiera, v tom  zmysle,  že  sú  potrebné  na  určenie  presného  zmyslu  toho, o čom  bolo  rozhodnuté  vo  výroku  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 3. októbra  2000,  Industrie  des  poudres  sphériques/Rada, C‑458/98 P,  EU:C:2000:531,  bod 81, a z 1. júla  2009,  ThyssenKrupp  Stainless/Komisia, T‑24/07,  EU:T:2009:236,  body 113 a 140).
V prejednávanej  veci  si  účastníci  konania  odporujú,  pokiaľ  ide o dosah,  ktorý  treba  venovať  právnej  sily  rozhodnutej  veci,  ktorú  predstavuje  uznesenie z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266).
Treba  uviesť,  že v prejednávanej  veci  nejde o určenie  neprípustnosti  žaloby  podanej  proti  aktom,  ktorých  zákonnosť  bola  čiastočne  alebo  úplne  preskúmaná  Všeobecným  súdom,  ale o to,  či  Rada  bola  pri  prijímaní  napadnutých  aktov  viazaná  uznesením z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266).
V tejto  súvislosti,  ako  bolo  pripomenuté v bode 58  vyššie,  predmetom  tejto  žaloby  nie  je  zrušenie  aktov z roku  2011,  ale  len  zrušenie  napadnutých  aktov  prijatých  6. mája  2021 a 30. mája  2022.
Keďže  však  akty z roku  2021  majú  retroaktívny  účinok a že  akty o zachovaní z roku  2022  naďalej  uvádzajú,  že  dátumom  pôvodného  zápisu  mena  žalobcu  do  predmetných  zoznamov  je  23. august 2011,  zdá  sa,  že  existuje  rozpor,  pretože  na  jednej  strane  existuje  právoplatné  súdne  rozhodnutie,  ktorým  sa  uznáva,  že  žalobca  nie  je  osobou,  na  ktorú  sa  vzťahujú  akty z roku  2011, a na  druhej  strane z aktov  Rady  prijatých  neskôr  vyplýva  opak.
Rada  tým,  že v napadnutých  aktoch  uviedla,  že  akty z roku  2011  sa  na  žalobcu  vzťahujú,  porušila  zásadu  právnej  sily  rozhodnutej  veci,  ktorú  predstavuje  uznesenie z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266).  Tým  totiž  rada  spôsobila,  že v právnom  poriadku  Únie  koexistuje  rozhodnutie a akty,  ktoré  sú  navzájom v rozpore,  ba  až  nezlučiteľné,  pokiaľ  ide o ich  účinky.
Tento  záver  nemožno  spochybniť  argumentáciou  Rady,  na  podporu  ktorej  sa  Rada  odvoláva  na  rozsudok z 13. februára  2003,  Meyer/Komisia  (T‑333/01,  EU:T:2003:32).
Z bodov 25 a 27  rozsudku z 13. februára  2003,  Meyer/Komisia  (T‑333/01,  EU:T:2003:32),  vyplýva,  že  Súd  prvého  stupňa  dospel k záveru,  že v rámci  veci, v ktorej  bolo  vydané  uznesenie z 10. apríla  2000,  Meyer/Komisia a EIB  (T‑361/99,  EU:T:2000:107),  ktoré  sa  nezaoberalo  meritom  veci,  nerozhodol o žiadnej  skutkovej  alebo  právnej  otázke,  ktorou  by  mohol  byť  viazaný v rámci  predmetného  konania,  takže  sa  musí  zamietnuť  tvrdenie  týkajúce  sa  právnej  sily  rozhodnutej  veci.
Rada z toho  vyvodzuje,  že  analogicky  nie  je  potrebné  zohľadniť  uznesenie z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266),  pretože  sa  zaoberalo  len  prípustnosťou  žaloby  podanej  žalobcom  proti  aktom z roku  2011.
Samotná  okolnosť,  že  otázka  totožnosti  žalobcu  bola  rozhodnutá v rámci  preskúmania  prípustnosti  žaloby a nie v rámci  meritórneho  preskúmania,  je  irelevantná. V rámci  posúdenia  právnej  sily  rozhodnutej  veci  spojenej s rozhodnutím  súdu  Únie  je  totiž  dôležité  len  to,  či  Všeobecný  súd  poskytol  konečnú  odpoveď  na  určitú  otázku.  Právnu  silu  rozhodnutej  veci,  ktorá  je  spojená s uznesením z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266),  tak  nemožno  vylúčiť  len z dôvodu,  že  ide o uznesenie o neprípustnosti.
Naopak  treba  poznamenať,  že  Rada  porušila  právnu  silu  rozhodnutej  veci  uznesenia z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266),  len  pokiaľ  ide o akty z roku  2011.  Všeobecný  súd  totiž  len  vo  vzťahu k týmto  aktom  rozhodol,  že  žalobca  nebol  osobou  uvedenou v riadku  36  predmetných  zoznamov.
Treba  však  pripomenúť,  ako  správne  tvrdí  Rada,  že  zásadu  právnej  sily  rozhodnutej  veci  nemožno  rozšíriť  tak,  že  uznesenie  by  rozhodovalo o otázkach  týkajúcich  sa  iného  súboru  právnych  aktov  prijatých  na  základe  iných  dôkazov a týkajúcich  sa  rôznych  základných  aktov  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 29. novembra  2018,  Bank  Tejarat/Rada, C‑248/17 P,  EU:C:2018:967,  bod 76, a z 23. septembra  2020,  Kaddour/Rada, T‑510/18,  EU:T:2020:436,  bod 92).
V dôsledku  toho  žalobca  nemôže  dôvodne  tvrdiť,  že  napadnuté  akty  boli  prijaté v rozpore  so  zásadou  právnej  sily  rozhodnutej  veci,  mimo  aktov z roku  2011.
V tejto  súvislosti,  hoci  je  pravda,  ako  tvrdí  žalobca,  že  otázka  totožnosti  osoby  môže  mať v zásade  len  jednu  odpoveď a nemôže  sa  postupom  času  meniť,  treba  pripomenúť,  ako  bolo  uvedené v bode 244  vyššie,  že v oblasti  reštriktívnych  opatrení  voči  Sýrii  môže  Rada  preukázať z právneho  hľadiska  dostatočne  totožnosť  osôb a subjektov,  voči  ktorým  prijíma  reštriktívne  opatrenia.  Keďže  okrem  toho  bolo v bode 219  vyššie  preukázané,  že  Rada  mala  možnosť  opraviť  chybu,  ktorej  sa  dopustila,  pokiaľ  ide o totožnosť  osoby,  treba  potvrdiť,  že  právna  sila  rozhodnutej  veci  spojená s uznesením z 24. mája  2012,  Assaad/Rada  (T‑550/11,  neuverejnené,  EU:T:2012:266),  nemôže  byť  rozšírená  na  akty  podložené  dôkazmi,  ktoré  Rada  nemala k dispozícii  pri  prijatí  aktov z roku  2011.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené  treba  dospieť k záveru,  že  piatemu  žalobnému  dôvodu  sa  vyhovuje v rozsahu, v akom  napadnuté  akty  preukazujú,  že  na  žalobcu  sa  vzťahujú  akty z roku  2011.
Keďže  sa  okrem  iného  vyhovelo  prvému,  druhému a tretiemu  žalobnému  dôvodu,  napadnuté  akty  treba  zrušiť  bez  toho,  aby  bolo  potrebné  analyzovať  štvrtý  žalobný  dôvod  založený  na  „zneužití  právomoci“.
F.
O časových účinkoch zrušenia napadnutých aktov
Rada v rámci  svojho  tretieho  žalobného  návrhu  navrhla,  aby v prípade,  že  Všeobecný  súd  zruší  napadnuté  akty v rozsahu, v akom  sa  týkajú  žalobcu,  nariadil  zachovať  účinky  rozhodnutia  2022/849,  pokiaľ  ide o žalobcu,  až  kým  čiastočné  zrušenie  vykonávacieho  nariadenia  2022/840  nenadobudne  účinnosť.
V prvom  rade,  pokiaľ  ide o vykonávacie  nariadenie  2022/840,  treba  pripomenúť,  že  podľa  článku 60  druhého  odseku  Štatútu  Súdneho  dvora  Európskej  únie, a ako  výnimka z článku 280 ZFEÚ,  nadobúdajú  rozhodnutia  Všeobecného  súdu,  ktoré  vyhlasujú  nariadenie  za  neplatné,  právoplatnosť  až  po  uplynutí  odvolacej  lehoty  uvedenej v článku 56  prvom  odseku  uvedeného  štatútu,  alebo  ak  bolo v rámci  tejto  lehoty  podané  odvolanie,  po  jeho  zamietnutí.
Za  týchto  okolností  má  Rada v prípade,  že  nebude  podané  odvolanie,  lehotu  dvoch  mesiacov  predĺženú o desaťdňovú  lehotu  zohľadňujúcu  vzdialenosť  od  doručenia  tohto  rozsudku,  aby  napravila  konštatované  porušenia  prípadným  prijatím  nových  reštriktívnych  opatrení  voči  žalobcovi.
Naopak,  pokiaľ  ide o rozhodnutie  2022/849,  treba  konštatovať,  že  jeho  zrušenie  by v zásade  malo  viesť k vymazaniu  mena  žalobcu  zo  zoznamu  uvedeného v prílohe I  rozhodnutia  2013/255.
Existencia  rozdielu  medzi  dátumom  účinnosti  zrušenia  vykonávacieho  nariadenia  2022/840 a dátumom  účinnosti  zrušenia  rozhodnutia  2022/849  by  však  mohla  spôsobiť  vážne  ohrozenie  právnej  istoty,  keďže  tieto  dva  akty  ukladajú  žalobcovi  rovnaké  opatrenia  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 28. septembra  2022,  LAICO/Rada, T‑627/20,  neuverejnený,  EU:T:2022:590,  bod 106).
Z toho  vyplýva,  že  účinky  rozhodnutia  2022/849  musia  byť  vo  vzťahu k odvolateľovi  zachované  až  do  uplynutia  lehoty  na  podanie  odvolania,  alebo  ak  bude  odvolanie v tejto  lehote  podané,  do  prípadného  zamietnutia  odvolania.

O trovách
Podľa  článku 134  ods. 1  rokovacieho  poriadku  účastník  konania,  ktorý  vo  veci  nemal  úspech,  je  povinný  nahradiť  trovy  konania,  ak  to  bolo v tomto  zmysle  navrhnuté.
Keďže  Rada  nemala v prejednávanej  veci  úspech,  je  opodstatnené  uložiť  jej  povinnosť  nahradiť  trovy  konania v súlade s návrhmi  žalobcu.
Z týchto  dôvodov
VŠEOBECNÝ  SÚD  (štvrtá  rozšírená  komora)
rozhodol  takto:
1.
Vykonávacie rozhodnutie Rady (SZBP) 2021/751 zo 6. mája 2021, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii, vykonávacie nariadenia Rady (EÚ) 2021/743 zo 6. mája 2021, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 36/2012 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Sýrii, rozhodnutie Rady (SZBP) 2022/849 z 30. mája 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii a vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2022/840 z 30. mája 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 36/2012 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Sýrii, sa zrušujú v rozsahu v akom sa týkajú Nizara Assaada.
2.
Účinky rozhodnutia 2022/849 musia byť vo vzťahu k Nizarovi Assaadovi zachované až do uplynutia lehoty na podanie odvolania, alebo ak bude odvolanie v tejto lehote podané, do prípadného zamietnutia odvolania.
3.
Rada Európskej únie je povinná nahradiť trovy konania.
Gervasoni
Madise
Nihoul
Frendo

Martín y Pérez  de  Nanclares
Rozsudok  bol  vyhlásený  na  verejnom  pojednávaní v Luxemburgu 8. marca 2023.
Podpisy
Obsah
I.  Okolnosti predchádzajúce sporu a skutkové okolnosti, ktoré nastali po podaní žaloby
II.  Návrhy účastníkov konania
III.  Právny stav
A.  O predmete a rozsahu tejto žaloby
B.  O prípustnosti dôkazov predložených žalobcom v rámci repliky
C.  O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnych posúdeniach
1.  Úvodné poznámky
2.  O dôvodoch zápisu do zoznamu a o stanovení kritérií pre tento zápis
3.  O dôkazoch
4.  O vierohodnosti a relevantnosti dôkazov
5.  O dôvodoch zápisu
a)  O postavení popredného podnikateľa pôsobiaceho v Sýrii
1)  O ekonomických záujmoch žalobcu
2)  O funkciách žalobcu v niektorých orgánoch spojených s podnikaním
3)  Záver o postavení žalobcu ako popredného podnikateľa pôsobiaceho v Sýrii
b)  O väzbách s členmi rodiny Assadovcov a Makhloufovcov
1)  O väzbách s členmi rodiny Makhloufovcov
2)  O väzbách žalobcu s členmi rodiny Assadovcov
3)  Záver o väzbách žalobcu s členmi rodiny Makhloufovcov a Assadovcov
c)  O spojení so sýrskym režimom
6.  Záver k prvému žalobnému dôvodu založenému na nesprávnom posúdení
D.  O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a o treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady právnej istoty
1.  O prípustnosti tretieho žalobného dôvodu
2.  O dôvodnosti druhého a tretieho žalobného dôvodu
a)  O spätnej účinnosti napadnutých aktov
b)  O porušení zásad právnej istoty a legitímnej dôvery
1)  O existencii všeobecného záujmu
2)  O existencii legitímnej dôvery žalobcu
E.  O piatom odvolacom dôvode založenom na porušení právnej sily rozhodnutej veci
F.  O časových účinkoch zrušenia napadnutých aktov
O trovách
*
Jazyk konania: angličtina.