CELEX: 62021CJ0144
Atcelšanas prasība
Īstenošanas lēmums C(2020) 8797
Licence hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām
Regula (EK) Nr. 1907/2006
Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana un tām piemērojamie ierobežojumi
60. pants
Licenču piešķiršana
Pienākums pierādīt, ka sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par vielas lietošanas radīto risku cilvēku veselībai vai videi un ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas
62. pants
Pieteikumi licences saņemšanai
64. pants
Lēmumu pieņemšanas procedūra licenču izsniegšanai

Ar prasības pieteikumu Eiropas Parlaments lūdz Tiesu atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma C(2020) 8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām saskaņā ar Eiropas Parlaments un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (
Chemservice GmbH
un citi) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), 1. panta 1. un 5. punktu, kā arī 2.–5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl šie panti attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietošanas veidam un 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam.
Atbilstošās tiesību normas
Saskaņā ar 1., 8., 12., 22., 69., 70., 72., 73., 77., 82. un 119. apsvērumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (
REACH
) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (
OV 2006, L 396, 1. lpp.
; labojums –
OV 2007, L 136, 3. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (
OV 2008, L 353, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “
REACH
regula”):
“(1)
Šai regulai būtu jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības un vides aizsardzības līmenis, kā arī vielu, to preparātu vai izstrādājumu brīva aprite iekšējā tirgū, reizē veicinot konkurenci un novatorismu. Šai regulai arī būtu jāveicina alternatīvu metožu attīstība vielu risku novērtēšanai.
[..]
(8)
Īpaši būtu jāņem vērā regulas iespējam[ā] ietekm[e] uz maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), kā arī vajadzīb[a] izvairīties no jebkādas to diskriminēšanas.
[..]
(12)
Svarīgs mērķis jaunajai sistēmai, ko izveido ar šo regulu, ir veicināt un dažos gadījumos nodrošināt to, ka vielas, kas rada lielu risku, pakāpeniski aizvieto ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa. [..]
(22)
Licencēšanas noteikumiem būtu jānodrošina laba iekšējā tirgus darbība, apliecinot to, ka risks, ko rada īpaši bīstamas vielas, tiek atbilstīgi kontrolēts. [Eiropas] Komisijai būtu jāizsniedz licences laišanai tirgū un lietošanai vienīgi tad, ja risku, kas saistīts ar vielu lietošanu, pienācīgi kontrolē, ja iespējams, vai ja vielu lietošanas veidu attaisno sociāli ekonomiski apsvērumi un nepastāv piemērotas, ekonomiski un tehniski iespējamas alternatīvas.
[..]
(69)
Lai nodrošinātu pietiekami augstu cilvēku, tostarp [..] atbilstīgas cilvēku sabiedrības grupu un, iespējams, dažu mazāk aizsargātu sabiedrības apakšgrupu, veselības un apkārtējās vides aizsardzību, ļoti bīstamām vielām būtu jāpievērš īpaša uzmanība, ievērojot piesardzības principu. Atļaujas būtu jāpiešķir tikai tad, ja fiziskas vai juridiskas personas, kas pieprasa atļauju, pierāda licences piešķīrējai iestādei, ka risku attiecībā uz cilvēku veselību un vidi, kas izriet no šīs vielas lietošanas, atbilstīgi kontrolē. Citādāk lietošana var tikt atļauta, ja var pierādīt, ka sociāli ekonomiskais ieguvums no vielas lietošanas atsver risku, kas ir saistīts ar tās lietošanu, un ka nepastāv piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, kuru lietošana būtu ekonomiski vai tehniski dzīvotspējīga. Ņemot vērā iekšējā tirgus labu funkcionēšanu, būtu lietderīgi, ka licences piešķīrēja iestāde būtu Komisija.
(70)
Ar piemērotu riska pārvaldības pasākumu piemērošanu būtu jānovērš jutīgo vielu negatīvā ietekme uz cilvēku veselību un vidi, lai nodrošinātu jebkādu risku, kas saistīti ar vielas lietošanu, pienācīgu kontroli, nākotnē šīs vielas pakāpeniski aizvietojot ar piemērotām drošākām vielām. Lai nodrošinātu, ka, vielas ražojot, laižot tirgū un lietojot, saskarsme ar šīm vielām, ieskaitot to izmešanu, emisijas un zudumus, visā to dzīves ciklā ir zem līmeņa, kuru pārsniedzot varētu rasties negatīva ietekme, būtu jāpiemēro riska pārvaldības pasākumi. Attiecībā uz jebkuru vielu, kurai atļauja ir dota, kā arī jebkuru citu vielu, kurai nav iespējams noteikt drošu saskarsmes slieksni, būtu vienmēr jāveic pasākumi, lai, cik vien tehniski un praktiski iespējams, samazinātu saskarsmi un emisijas, lai samazinātu negatīvas ietekmes iespējamību. Jebkurā ķīmiskās drošības ziņojumā būtu jāidentificē pasākumi, lai nodrošinātu piemērotu kontroli. Šie pasākumi būtu jāpiemēro un, ja nepieciešams, jārekomendē citām piegādes ķēdē iesaistītajām personām.
[..]
(72)
Lai atbalstītu mērķi visbeidzot aizstāt ļoti bīstamas vielas ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, visiem atļauju [pieteikumu] iesniedzējiem būtu jāsniedz alternatīvu analīze, aizstāšanas gadījumā ņemot vērā to radīto risku, kā arī tehnisko un ekonomisko izdevīgumu, tostarp informāciju par jebkādiem pētījumiem vai attīstību, ko iesniedzējs veic vai gatavojas veikt. Turklāt atļaujas pakļauj laika ziņā ierobežotām pārbaudēm, kuru laika posmu nosaka katrā gadījumā atsevišķi un parasti veic atbilstīgi apstākļiem, tostarp [veicot] uzraudzību.
(73)
Vielu, to preparātu vai izstrādājumu aizstāšana būtu nepieciešama, ja šīs vielas ražošana, lietošana vai laišana tirgū rada nepieņemamu risku cilvēku veselībai vai videi, ņemot vērā drošāku piemērotu alternatīvu vielu vai tehnoloģiju pieejamību, kā arī vielu, kas rada nepieņemamu risku, lietošanas sociāli ekonomiskos aspektus.
[..]
(77)
Ņemot vērā efektivitātes un praktiskuma apsvērumus gan attiecībā uz fiziskām uz juridiskām personām, kurām jāsagatavo pieteikuma dokumenti un jāveic atbilstīgi riska pārvaldības pasākumi, gan attiecībā uz iestādēm, kurām jāapstrādā licencēšanas pieteikumi, vienlaikus būtu jāatļauj licencēt ierobežotu skaitu vielu, un iesniegumiem būtu jānosaka izpildāmi termiņi, tomēr pieļaujot dažus lietošanas veidus atbrīvot no licencēšanas. Vielas šajā sarakstā, kas ir identificētas kā tādas, kas atbilst atļauju izsniegšanas kritērijiem, būtu jāiekļauj to vielu sarakstā, kuras ar laiku iekļautu atļauju izsniegšanas procedūrā. Būtu skaidri jānosaka vielas, kas ir iekļautas Aģentūras darba programmā.
[..]
(82)
Lai pieļautu efektīvu licencēšanas prasības pārraudzību un izpildi, pakārtotiem lietotājiem, kas gūst labumu no viņu piegādātājam piešķirtās licences, būtu jāinformē Aģentūra par vielas lietošanu.
[..]
(119)
Dalībvalstu kompetentās iestādes ne tikai līdzdarbojas, lai īstenotu Kopienas tiesību aktus, bet arī, atrodoties tuvu ieinteresētajām pusēm dalībvalstīs, tām būtu jāpiedalās informācijas apmaiņā par vielu radīto risku un par fizisku un juridisku personu pienākumiem saskaņā ar tiesību aktiem par ķimikālijām; vienlaikus ir vajadzīga cieša sadarbība starp Aģentūru, Komisiju un dalībvalstu kompetentajām iestādēm, lai nodrošinātu vispārējā komunikācijas procesa saskaņotību un efektivitāti.”
REACH
regulas 1. panta “Mērķis un darbības joma” 1.–3. punktā ir noteikts:
“1.   Šīs regulas mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, ieskaitot alternatīvu metožu attīstību vielu risku novērtēšanai, kā arī vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, reizē veicinot konkurenci un novatorismu.
2.   Ar šo regulu ir paredzēti noteikumi par vielām un preparātiem 3. panta nozīmē. Noteikumi attiecas uz pašu vielu, to preparātu vai izstrādājumu izgatavošanu, laišanu tirgū vai lietošanu, kā arī uz to preparātu laišanu tirgū.
3.   Šī regula balstās uz principu, ka ražotāji, importētāji un pakārtoti lietotāji ir atbildīgi, lai nodrošinātu to, ka viņi izgatavo, laiž tirgū vai lieto vielas, kas nelabvēlīgi neietekmē cilvēku veselību vai apkārtējo vidi. Tās pamatā ir piesardzības princips.”
Saskaņā ar šīs regulas 3. pantu “Definīcijas”:
“Šajā regulā:
1)
viela: kāds ķīmisks elements un tā dabiski vai ražošanas procesā iegūti savienojumi, arī tās stabilizācijai vajadzīgās piedevas, kā arī izmantotajos procesos radušies piejaukumi, kas nav šķīdinātāji – ko var atdalīt, neietekmējot vielas stabilitāti un nemainot tās sastāvu;
2)
preparāts: maisījums vai šķīdums, kas sastāv no divām vai vairākām vielām;
3)
izstrādājums: objekts, kam izgatavošanā piešķir īpašu formu, virsmu vai struktūru, kas nosaka tā funkcijas vairāk nekā ķīmiskais sastāvs;
[..]
13)
pakārtots lietotājs: jebkura Kopienā reģistrēta fiziska vai juridiska persona, kas nav ražotājs vai importētājs un kas rūpnieciskām vai profesionālām darbībām izmanto vai nu pašu vielu, vai tās preparātu. Izplatītājs vai patērētājs nav pakārtots lietotājs. Atkārtotu importētāju, kas ir atbrīvots no prasībām saskaņā ar 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu, uzskata par pakārtotu lietotāju;
[..]
18)
Aģentūra: Eiropas Ķimikāliju aģentūra, kā noteikts šajā regulā;
[..]
24)
lietošanas veids: jebkāda pārstrāde, ražošana saskaņā ar formulu, patērēšana, uzglabāšana, glabāšana, apstrāde, iepilde konteineros, pārvietošana no viena konteinera uz citu, iejaukšana, izstrādājumu ražošana vai jebkāds citāds izmantošanas veids;
[..]
37)
iedarbības scenārijs: nosacījumu kopums, ieskaitot darbības nosacījumus un riska pārvaldības pasākumus, kas raksturo, kā vielu ražo vai lieto tās dzīves cikla laikā un kā ražotājs vai importētājs kontrolē vai iesaka pakārtotiem lietotājiem kontrolēt iedarbību uz cilvēkiem un apkārtējo vidi. Iedarbības scenāriji var attiekties uz kādu konkrētu procesu vai lietošanas veidu vai – attiecīgā gadījumā – uz vairākiem procesiem vai lietošanas veidiem;
38)
lietošanas un iedarbības kategorija: iedarbības scenārijs, kas attiecas uz plašu procesu un lietošanas veidu kopumu, par šiem procesiem un lietošanas veidiem paziņojot vismaz īsā un vispārīgā lietošanas aprakstā;
[..].”
REACH
regulas VII sadaļa, kurā ir ietverts tās 55.–66. pants, attiecas uz “vielu, kas rada ļoti lielas bažas”, ņemot vērā to smago un nereti neatgriezenisko iedarbību uz cilvēku veselību un vidi, licencēšanu.
Šīs regulas 55. pantā “Licencēšanas mērķis un aizstāšanas apsvērumi” ir paredzēts:
“Šīs sadaļas mērķis ir nodrošināt labu iekšējā tirgus darbību, reizē nodrošinot to, ka pienācīgi kontrolē apdraudējumu, ko rada vielas, kas rada īpaši lielas bažas, un šīs vielas pakāpeniski aizvieto ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa. Tāpēc visi ražotāji, importētāji un pakārtotie lietotāji, kas iesniedz pieteikumu licences saņemšanai, analizē attiecīgās vielas iespējamās alternatīvas, apsver ar tām saistītos riskus un šādas aizstāšanas tehnisko un ekonomisko iespējamību.”
Minētās regulas 56. panta “Vispārēji noteikumi” 1. punktā ir noteikts:
“Ražotājs, importētājs vai pakārtots lietotājs nelaiž tirgū vielu lietošanai vai nelieto to pats, ja tā ir iekļauta XIV pielikumā – ja vien:
a)
pašas vielas vai tās preparāta lietošanas veids(‑i) vai vielas iekļaušana izstrādājumā, kā dēļ vielu laiž tirgū vai kā dēļ viņš pats lieto vielu, ir licencēta saskaņā ar 60. līdz 64. pantu; vai
[..]
d)
ir pienācis 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) [punktā] minētais datums un viņš ir iesniedzis pieteikumu 18 mēnešus pirms šā datuma, taču lēmums par licencēšanas pieteikumu vēl nav pieņemts; vai
[..].”
Saskaņā ar
REACH
regulas 57. pantu “Vielas, kas jāiekļauj XIV pielikumā”:
“Šādas vielas var iekļaut XIV pielikumā saskaņā ar 58. pantā paredzēto procedūru:
a)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (EK) Nr. 1272/2008 [(2008. gada 16. decembris) par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (
OV 2008, L 353, 1. lpp.
)] I pielikuma 3.6. iedaļu klasificētu kancerogēno vielu bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
b)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.5. iedaļu klasificētu cilmes šūnu mutācijas izraisošas bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
[..].”
Šīs regulas 58. pantā “Vielu iekļaušana XIV pielikumā” ir noteikts:
“1.   Pieņemot lēmumu par 57. pantā minēto vielu iekļaušanu XIV pielikumā, lēmumu pieņem saskaņā ar 133. panta 4. punktā paredzēto procedūru. Attiecībā uz katru vielu lēmumā precizē:
a)
datus par vielu, kā norādīts VI pielikuma 2. iedaļā;
b)
regulas 57. pantā minētās vielas būtiskāko(‑ās) īpašību(‑as);
c)
pārejas pasākumus:
i)
datumu(‑us), no kura(‑iem) ir aizliegts vielu laist tirgū un lietot, ja vien nav piešķirta licence (turpmāk – “rieta [beigu] datums”), kuru nosakot vajadzības gadījumā būtu jāņem vērā attiecīgam lietošanas veidam norādītais ražošanas cikls;
ii)
datumu vai datumus vismaz 18 mēnešus pirms [beigu] datuma(‑iem), kad jāsaņem pieteikums, ja pieteikuma iesniedzējs vēlas turpināt vielas lietošanu vai laišanu tirgū konkrētiem lietošanas veidiem pēc [beigu] datuma(‑iem); turpinātos lietošanas veidus atļauj pēc [beigu] datuma, kamēr pieņem lēmumu par licencēšanas pieteikumu;
[..].
3.   [..]
Nosakot XIV pielikumā iekļauto vielu skaitu un 1. punktā norādītos datumus, ņem vērā arī Aģentūras spēju apstrādāt pieteikumus paredzētajā laikā. Aģentūra pirmo ieteikumu par XIV pielikumā iekļaujamām prioritārām vielām iesniedz līdz 2009. gada 1. jūnijam. Aģentūra vismaz reizi divos gados iesniedz papildu ieteikumus, lai XIV pielikumā iekļautu jaunas vielas.
[..]”
Saskaņā ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 348/2013 (2013. gada 17. aprīlis), ar ko groza XIV pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (
REACH
) (
OV 2013, L 108, 1. lpp.
), hroma trioksīds tam raksturīgo īpašību dēļ šajā pielikumā ir iekļauts kā kancerogēna 1.A kategorijas viela un mutagēna 1.B kategorijas viela.
Saskaņā ar
REACH
regulas 60. pantu “Licenču piešķiršana”:
“1.   Komisija atbild par lēmumu pieņemšanu attiecībā uz licencēšanas pieteikumiem saskaņā ar šo sadaļu.
2.   Neskarot 3. [punktu], licenci piešķir, ja XIV pielikumā norādīto vielas raksturīgo īpašību dēļ vielas lietošanas veida radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi pietiekami kontrolē saskaņā ar I pielikuma 6.4. iedaļu un risks ir tāds, kā dokumentēts pieteikuma iesniedzēja ķīmiskās drošības pārskatā, ņemot vērā 64. panta 4. punkta a) apakšpunktā minētās Riska novērtēšanas komitejas atzinumu. Piešķirot licenci un jebkādos atbilstīgi no tā izrietošajos apstākļos Komisija ņem vērā visas izdalīšanās, emisiju apjomu un zudumus, tostarp riskus, kuri rodas saistībā ar vielas difūzu vai izkliedētu lietojumu, par ko zināms attiecīgā lēmuma pieņemšanas laikā.
[..]
4.   Ja licenci nevar piešķirt saskaņā ar 2. punktu vai 3. punktā minētajām vielām, licenci var piešķirt tikai tad, ja pierāda, ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi un ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tādu lēmumu pieņem, ņemot vērā 64. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktā minētās Riska novērtēšanas komitejas un Sociālās un ekonomiskās analīzes komitejas atzinumus, pēc tam, kad apsvērti visi šādi aspekti:
a)
vielas lietošanas veidu radītais risks, tostarp ierosināto riska pārvaldības pasākumu atbilstība un efektivitāte;
b)
pieteikuma iesniedzēja vai citu ieinteresēto personu pierādītas sociālās un ekonomiskās priekšrocības, ko dod vielas lietošanas veids, un sociālās un ekonomiskās sekas, ko rada atteikums licencēt vielu;
c)
alternatīvu analīze, ko iesniedz pieteikuma iesniedzējs saskaņā ar 62. panta 4. punkta e) apakšpunktu, vai jebkāds aizstāšanas plāns, ko iesniedz pieteikuma iesniedzējs saskaņā ar 62. panta 4. punkta f) apakšpunktu, un jebkuras trešās personas iesniegums, ko iesniedz saskaņā ar 64. panta 2. punktu;
d)
pieejamā informācija par jebkuras citas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas radītiem riskiem cilvēku veselībai vai videi.
5.   Apsverot to, vai ir pieejamas piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, Komisijai jāņem vērā visi attiecīgie aspekti, tostarp:
a)
tas, vai pāreja uz alternatīvām vielām samazinātu risku cilvēka veselībai un videi, ņemot vērā riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti,
b)
alternatīvu tehniskā un ekonomiskā iespējamība.
[..]
7.   Licenci piešķir tikai tad, ja pieteikums ir sastādīts atbilstīgi 62. panta prasībām.
[..]”
Šīs regulas 62. panta “Pieteikumi licences saņemšanai” 4. punktā ir paredzēts:
“Pieteikumā par licences saņemšanu iekļauj šādu informāciju:
a)
datus par vielu(‑ām), kā minēts VI pielikuma 2. iedaļā;
b)
vārdu(‑us) un kontaktinformāciju tai (tām) personai(‑ām), kas iesniedz pieteikumu;
c)
licencēšanas lūgumu, norādot, kādam lietošanas veidam vai lietošanas veidiem licence ir lūgta, un vajadzības gadījumā attiecīgi raksturojot vielas lietošanas veidu maisījumos un/vai iekļaušanu izstrādājumos;
d)
ķīmiskās drošības pārskatu – ja vien tas jau nav iesniegts kā daļa no reģistrācijas pieteikuma – saskaņā ar I pielikumu, raksturojot tādus vielas raksturīgo, XIV pielikumā norādīto īpašību izraisītos riskus cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, kas izriet no vielas(‑u) lietošanas veida;
e)
alternatīvu analīzi, apsverot to radīto risku un aizstāšanas tehnisko un ekonomisko pamatojumu, tostarp atbilstīgā gadījumā informāciju par jebkādām attiecīgajām pieteikuma iesniedzēja veiktajām pētniecības un attīstības darbībām;
f)
aizstāšanas plānu, tostarp pieteikuma iesniedzēja ierosināto darbību grafiku, ja e) apakšpunktā minētā alternatīvu analīze uzrāda, ka ir iespējamas piemērotas alternatīvas, ņemot vērā 60. panta 5. punkta elementus.”
Minētās regulas 64. pantā “Lēmumu pieņemšanas procedūra licenču izsniegšanai” ir noteikts:
“1.   Aģentūra apliecina pieteikuma saņemšanas datumu. Aģentūras Riska novērtēšanas komiteja un Sociālās un ekonomiskās analīzes komiteja sniedz atzinumu projektus desmit mēnešos no pieteikuma saņemšanas dienas.
2.   Aģentūra, ņemot vērā 118. un 119. pantu par pieeju informācijai, savā interneta vietnē dara pieejamu plašu informāciju par vielas lietošanas veidiem, attiecībā uz ko saņemti pieteikumi, un attiecībā uz licenču pārskatīšanu, līdz ar galīgo termiņu, kādā ieinteresētas trešās personas var iesniegt informāciju par alternatīvām vielām vai tehnoloģijām.
3.   Sagatavojot atzinumu, abas 1. punktā minētās komitejas vispirms pārbauda, vai pieteikumā ir visa 62. pantā norādītā informācija par katras konkrētās komitejas specifiku. Vajadzības gadījumā komitejas, savā starpā konsultējoties, iesniedz pieteikuma iesniedzējam kopīgu lūgumu pēc papildu informācijas, lai pieteikums atbilstu 62. pantā ietvertajām prasībām. Sociālās un ekonomiskās analīzes komiteja var prasīt pieteikuma iesniedzējam vai lūgt trešām personām konkrētā termiņā iesniegt papildu informāciju par iespējamām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, ja uzskata par vajadzīgu. Abas komitejas ņem vērā arī jebkādu trešo personu iesniegto informāciju.
4.   Atzinumu projektos iekļauj šādus elementus:
a)
Riska novērtēšanas komiteja: vērtējumu par pieteikumā raksturotās vielas lietošanas veida(‑u) radītu risku cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, tostarp par riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti, un, ja vajadzīgs, iespējamu alternatīvu radīt[u] risku novērtējumu;
b)
Sociālās un ekonomiskās analīzes komiteja: vērtējumu par pieteikumā aprakstītajiem sociāliem un ekonomiskiem faktoriem un alternatīvu pieejamību, piemērotību un tehnisko apstrādājamību saistībā ar vielas lietošanas veidu(‑iem), ja pieteikums sastādīts saskaņā ar 62. pantu un jebkuriem trešo personu papildinājumiem, kas iesniegti saskaņā ar šā panta 2. punktu.
[..]
8.   Komisija sagatavo projektu lēmumam par licencēšanu trīs mēnešos pēc Aģentūras atzinumu saņemšanas. Galīgo lēmumu, ar ko piešķir vai atsaka licenci, pieņem saskaņā ar 133. panta 3. punktā paredzēto procedūru.
[..]”
REACH
regulas I pielikumā “Vispārēji vielu novērtējuma un ķīmiskās drošības pārskata izstrādes noteikumi” ir ietverta 5. iedaļa “Kaitīgās iedarbības novērtējums”, kurā precizēts, ka šis novērtējums ir sadalīts divos posmos. Saistībā ar otro posmu, kas attiecas uz “iedarbības novērtējumu”, 5.2.4. punktā ir ietverts šāds teksts:
“Iedarbības līmeņu aplēsi veic visām cilvēku grupām (darba ņēmēji, patērētāji un cilvēki, kas var būt pakļauti netiešai iedarbībai, ar apkārtējās vides starpniecību). [..] Iedarbības aplēsē konkrēti ņem vērā:
–
pareizi iegūtus, raksturīgus iedarbības datus,
[..].”
Strīda rašanās fakti
Ņemot vērā hroma trioksīda kancerogēnās un toksiskās īpašības, tas ir iekļauts to vielu skaitā, kuras ir kvalificētas kā vielas, “kas rada ļoti lielas bažas”, un kuras ir iekļautas
REACH
regulas XIV pielikumā. Šīs vielas lietošanas veidiem ir jāsaņem licence saskaņā ar šīs regulas 56. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
2015. gadā
Lanxess Deutschland GmbH
un citi uzņēmēji (turpmāk tekstā – “pieteikuma iesniedzēji”) iesniedza licencēšanas pieteikumu attiecībā uz sešām hroma trioksīda lietošanas veidu kategorijām.
Sešas lietošanas veidu kategorijas, kurām tika pieprasīta licence, ir: lietošana maisījumu sagatavošanai (“1. kategorija”); lietošana funkcionālajā hromēšanā (“2. kategorija”); lietošana funkcionālajā un dekoratīvajā hromēšanā (“3. kategorija”); lietošana virsmu apstrādē aeronautikas un aerokosmiskajā nozarē (ja apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu) (“4. kategorija”); lietošana virsmas apstrādē (izņemot tāda tērauda pasivēšanu, kuram ir alvas pārklājums (elektrolītiskā alvošana –
ETP
)) izmantošanai arhitektūras, autobūves, metalurģijas, metālapstrādes un vispārējās industriālās inženierijas nozarēs (ja virsmas apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu) (“5. kategorija”); un lietošana tāda tērauda pasivēšanai, kuram ir alvas pārklājums (
ETP
) (“6. kategorija”).
Atzinumi, ko Riska novērtēšanas komiteja (turpmāk tekstā – “
RAC
”) un Sociālās un ekonomiskās analīzes komiteja (turpmāk tekstā – “
SEAC
”) sniegusi saskaņā ar
REACH
regulas 64. pantu, tika publicēti 2016. gada septembrī.
2019. gada 27. martā Parlaments pieņēma rezolūciju, iebilstot pret pirmo lēmuma projektu. Būtībā Parlamenta iebildums bija pamatots ar to, ka pieteikuma iesniedzēju sniegtajā informācijā ir būtiski trūkumi un ka licences piešķiršanas nosacījumu izpilde, it īpaši drošāku alternatīvu risinājumu pieejamība vai nepieejamība, tādējādi nevarēja tikt pareizi novērtēta. Parlaments uzskata, ka tā tas vēl jo vairāk bija tāpēc, ka attiecīgās vielas paredzēto lietošanas veidu apraksts bija tik vispārīgs, ka tas radīja ārkārtīgi plašu licences darbības jomu. Šajā ziņā Parlaments arī uzskatīja, ka Komisijas pieeja, atbilstoši kurai tiek novērsti trūkumi pieteikumā, pieprasot, lai pieteikuma iesniedzējs iesniegtu pārbaudes ziņojumā trūkstošos datus, neatbilst Vispārējās tiesas 2019. gada 7. marta spriedumam Zviedrija/Komisija (
T‑837/16
,
EU:T:2019:144
).
Pēc Parlamenta rezolūcijas Komisija no sava lēmumprojekta darbības jomas izslēdza 3. kategoriju (lietošana funkcionālajā un dekoratīvajā hromēšanā). Pārējā daļā Komisija saglabāja savu sākotnējo nostāju, kas izpaudās kā licences piešķiršana, papildinot to tomēr ar dažiem nosacījumiem un ierobežojumiem.
2020. gada 18. decembrī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Apstrīdētais lēmums
Apstrīdētā lēmuma 8. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka licence, kas attiecas uz hroma trioksīdu, var tikt piešķirta tikai saskaņā ar
REACH
regulas 60. panta 4. punktu.
Minētā lēmuma 9.–15. apsvērumā Komisija ir pārbaudījusi pirmo no diviem šajā tiesību normā paredzētajiem nosacījumiem, proti, to, ka sociālajām un ekonomiskajām priekšrocībām ir jābūt lielākām par vielas izmantošanas radīto risku cilvēka veselībai vai apkārtējai videi.
It īpaši 10.–12. un 15. apsvērums ir formulēts šādi:
“(10)
Attiecībā uz 1., 2., 4. un 5. lietojumu
RAC
ir konstatējusi arī, ka pastāv ievērojamas neskaidrības par iedarbību uz darba ņēmējiem, jo izmērītas iedarbības datu pieejamība ir ierobežota.
RAC
turklāt ir nospriedusi, ka kontekstuālas informācijas trūkuma dēļ bija grūti noteikt saikni starp pieteikumā aprakstītajiem darbības nosacījumiem un riska pārvaldības pasākumiem un apgalvotajiem iedarbības līmeņiem attiecībā uz konkrētiem uzdevumiem un objektiem, kas liedza
RAC
turpināt novērtēšanu. Šīs neskaidrības attiecas uz iedarbības datu uzticamību un reprezentativitāti un to, kā tie saistīti ar ieviestajiem riska pārvaldības pasākumiem, it īpaši saistībā ar 4. lietojumu, attiecībā uz kuru pieteikumā papildus iegremdēšanai tvertnē ir ietvertas vairākas darbības, tostarp izsmidzināšana, laminēšana, tīrīšana ar suku un apstrāde, zinot, ka pieteikuma iesniedzēji nav spējuši pilnībā novērtēt visu šo uzdevumu kopējo iedarbību. Tomēr Komisija norāda, ka šīs neskaidrības nav liegušas
SEAC
turpināt analizēt pieteikumu.
(11)
Attiecībā uz 1., 2., 4. un 5. lietojumu
RAC
turklāt ir secinājusi, ka pastāv neskaidrības arī attiecībā uz vērtējumu par vielas iedarbību uz sabiedrību kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, vietējā mērogā, it īpaši attiecībā uz hroma (VI) emisiju notekūdeņos. Tas it īpaši attiecas uz perorālo iedarbību ar dzeramo ūdeni. Tomēr
RAC
uzskatīja, ka novērtējums attiecībā uz risku sabiedrībai kopumā, kas radīts ar apkārtējās vides starpniecību, ir pietiekams turpmākai
SEAC
analīzei, norādot, ka pieteikuma iesniedzēju pieeja ir balstīta uz pieņēmumiem, kuri varētu pārvērtēt riskus sabiedrībai kopumā. Reģionālā iedarbība, lai gan pieteikuma iesniedzēji to ir novērtējuši, netika uzskatīta par atbilstīgu, jo hroms (VI) ātri pārveidojas par nekancerogēnu hromu (III) lielākajā daļā vides apstākļu.
(12)
Savos atzinumos par 1., 2., 4. un 5. lietojumu, ņemot vērā neskaidrību, kas raksturīga, novērtējot riskus darba ņēmējiem un sabiedrībai kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību,
RAC
ir ieteikusi paredzēt papildu nosacījumus un uzraudzības veidus. Komisija, izskatījusi
RAC
analīzi, piekrīt šim secinājumam.
[..]
(15)
Savos atzinumos par pieteikumā aprakstīto hroma trioksīda 1., 2., 4., 5. un 6. lietojumu
SEAC
ir secinājusi, ka katra minētā lietošanas veida kopējās sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas nekā ar šiem izmantošanas veidiem saistītie riski cilvēku veselībai. [..] Attiecībā uz 2., 4., 5. un 6. lietojumu
SEAC
uzskatīja, ka sociālās un ekonomiskās priekšrocības, kas izriet no vielas izmantošanas un kas ir noteiktas, pamatojoties uz zaudējumu un sociālo izmaksu, kuras ir saistītas tikai ar darbavietu zaudēšanu, aplēsēm, ir acīmredzami lielākas par ietekmi uz cilvēka veselību naudas izteiksmē, kas ir aprēķināta, pamatojoties uz visnelabvēlīgāko scenāriju. [..]”
Apstrīdētā lēmuma 16.–24. apsvērumā Komisija ir analizējusi otro
REACH
regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu, lai varētu izsniegt licenci, proti, nosacījumu, ka nedrīkst būt piemērotu alternatīvu vielu vai tehnoloģiju.
It īpaši 18.–20. un 22. apsvērums ir formulēts šādi:
“(18)
Savos atzinumos par 2., 4. un 5. lietojumu
SEAC
ir secinājusi, ka nav nevienas piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tomēr, ņemot vērā pieprasīto lietošanas veidu ļoti plašo tvērumu,
SEAC
nevarēja izslēgt iespējamās nenoteiktības alternatīvu tehniskās iespējamības ziņā ierobežotam skaitam konkrētu pielietojumu, kas ir ietverti minēto lietošanas veidu aprakstā. Komisija piekrīt
SEAC
secinājumam.
(19)
Lai nodrošinātu, ka licence attiecas tikai uz tādiem lietošanas veidiem, kuriem nav pieejamas piemērotas alternatīvas, ir sīkāk jāprecizē 2., 4. un 5. lietojuma apraksts, saskaņojot to ar alternatīvu analīzes secinājumiem, kas ir sniegti pieteikumā un
SEAC
vērtējumā. Komisija uzskata, ka pieteikuma iesniedzēji ir izpildījuši savu pierādīšanas pienākumu, pierādot piemērotu alternatīvu neesamību 2., 4. un 5. lietojumam vienīgi attiecībā uz šiem ierobežotajiem lietošanas veidiem.
(20)
Tāpēc būtu sīkāk jāprecizē 2., 4. un 5. lietojuma apraksts, atsaucoties uz lietošanas veidiem, kuros paredzētajam lietošanas veidam ir nepieciešama viena no [..] pamatfunkcijām.
[..]
(22)
Turklāt Komisija ir ņēmusi vērā to piegādes ķēžu sarežģītību, kas ir saistītas ar lietošanas veidiem, kuri ir minēti pieteikumā, termiņus un ieguldījumus, kas vajadzīgi, lai ieviestu iespējamu alternatīvu risinājumu, kā arī laiku, kas nepieciešams to produktu rūpnieciskai ražošanai un kvalifikācijai, kuri rodas piegādes ķēdēs. Pārbaudījusi
SEAC
novērtējumu un ņemot vērā iepriekšējos apsvērumus, Komisija pilnībā piekrīt secinājumam, ka attiecībā uz 2., 4. un 5. lietojumu nav piemērotu alternatīvu vielu vai tehnoloģiju.”
Turklāt 26. un 27. apsvērums ir formulēts šādi:
“(26)
Komisija savu vērtējumu ir balstījusi uz visiem atbilstošajiem tobrīd pieejamiem zinātniskajiem datiem, ko ir novērtējusi
RAC
, un ir izdarījusi secinājumus, ņemot vērā to pierādījuma spēku, kas ir pietiekams šajā ziņā. Tomēr papildu zinātniskie dati ļauj Komisijai veikt vērtējumu, pamatojoties uz stabilākiem vai plašākiem pierādījumiem nākotnē. Tāpēc ir jālūdz iesniegt papildu informāciju par iedarbību un emisijām.
(27)
Turklāt, lai atvieglotu šī lēmuma piemērošanu, saistībā ar 2., 4. un 5. lietojumu ir jālūdz to vielu pakārtotie lietotāji, ko piegādā licenču īpašnieki, paziņojumā, kurš saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 66. panta 1. punktu nosūtīts Aģentūrai, iekļaut paskaidrojumu par šī lēmuma 1. panta 1. punktā uzskaitītajām pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojumu, kāpēc šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas konkrētam lietošanas veidam.”
Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā ir atļautas piecas pieprasīto hroma trioksīda lietojuma veidu kategorijas, ievērojot tajā precizētās robežas:
–
1. lietošanas veida kategorija, ko veido maisījumu sagatavošana 2., 4., 5. un 6. lietojumam;
–
2. lietošanas veida kategorija, ko veido funkcionālā hromēšana, ja paredzētajai lietošanai ir nepieciešama viena no šādām pamatfunkcijām: dilumizturība, cietība, slāņa biezums, korozijnoturība, berzes koeficients un iedarbība uz virsmas morfoloģiju;
–
4. lietošanas veida kategorija, ko veido virsmu apstrāde aeronautikas un aerokosmiskajā nozarē, ja apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu, ja paredzētajai lietošanai ir nepieciešama viena no šādām pamatfunkcijām: korozijnoturība, aktīva korozijas novēršana, ķīmiskā noturība, cietība, adhēzijas veicināšana (saķere ar turpmāko pārklājumu vai krāsu), termiskā izturība, izturība pret trauslumu, dilumizturība, virsmas īpašības, kas kavē organismu nogulsnēšanos, slāņa biezums, elastība un pretestība;
–
5. lietošanas veida kategorija, ko veido virsmas apstrāde, izņemot tāda tērauda pasivēšanu, kuram ir alvas pārklājums (elektrolītiskā alvošana –
ETP
), izmantošanai arhitektūras, autobūves, metalurģijas, metālapstrādes un vispārējās industriālās inženierijas nozarēs, ja virsmas apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu, ja paredzētajai lietošanai ir nepieciešama viena no šādām pamatfunkcijām: korozijnoturība, aktīva korozijas novēršana, slāņa biezums, mitrumizturība, adhēzijas veicināšana (saķere ar turpmāko pārklājumu vai krāsu), pretestība, ķīmiskā noturība, dilumizturība, elektrovadītspēja, saderība ar substrātu, (termo)optiskās īpašības (vizuālais izskats), termiskā izturība, pārtikas nekaitīgums, pārklājuma spriegums, elektroizolācija vai pārklāšanas ātrums;
–
6. lietošanas veida kategorija, ko veido tāda tērauda pasivēšana, kuram ir alvas pārklājums (
ETP
).
Saskaņā ar šī lēmuma 2. panta 2. punktu:
“Licences īpašnieki izstrādā īpašus iedarbības scenārijus konkrētiem procesiem, darbībām un uzdevumiem (tostarp automātiskām/manuālām sistēmām un atvērtām/slēgtām sistēmām un to kombinācijām) un katram konkrētam scenārijam apraksta riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus, kuri raksturīgi visiem objektiem, kuros notiek atļautie lietojumi, un kurus nodrošina, lai kontrolētu hroma (VI) iedarbību uz darba ņēmējiem un tā emisijas vidē. Iedarbības scenāriji ietver informāciju par iedarbības līmeņiem, kuri izriet, īstenojot minētos riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus.
Licences īpašnieki izvēlas īpašajos iedarbības scenārijos aprakstītos riska pārvaldības pasākumus saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2004/37/EK [(2004. gada 29. aprīlis) par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar kancerogēnu vai mutagēnu iedarbību darbā (Sestā atsevišķā direktīva Padomes Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (
OV 2004, L 158, 50. lpp.
),] 5. pantu. Licences īpašnieki dokumentē un pamato riska pārvaldības pasākumu izvēli un pēc pieprasījuma dara attiecīgos dokumentus pieejamus tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā notiek atļautā lietošana.”
Minētā lēmuma 5. pantā ir noteikts, ka attiecībā uz 2., 4. un 5. lietojumu “pakārtotiem lietotājiem paziņojumā Aģentūrai saskaņā ar
REACH
regulas 66. panta 1. punktu ir jāiekļauj paskaidrojums par 1. panta 1. punktā uzskaitītajām hroma trioksīda pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojums, kāpēc šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas konkrētajam lietojumam”.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
Parlaments lūdz Tiesu:
–
atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. un 5. punktu, kā arī 2.–5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl tie attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietošanas veidam, kā arī 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam;
–
pakārtoti – atcelt apstrīdēto lēmumu; un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisija lūdz Tiesu:
–
galvenokārt – noraidīt prasījumus daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
pakārtoti – noraidīt prasījumus pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
ja Tiesa atceltu apstrīdēto lēmumu, izdot rīkojumu paturēt spēkā tā sekas; un
–
piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar aktu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 27. maijā, Eiropas Ķimikāliju aģentūra (
ECHA
), pamatojoties uz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu un Tiesas Reglamenta 130. pantu, lūdza atļauju iestāties šajā lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar 2021. gada 17. septembra rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs apmierināja šo lūgumu.
ECHA
iesniedza iestāšanās rakstu Komisijas prasījumu atbalstam.
Par atcelšanas prasījumiem
Par daļējas atcelšanas prasījumu pieņemamību
Parlaments galvenokārt lūdz Tiesu atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. un 5. punktu, kā arī 2.–5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl tie attiecas uz licenci saistībā ar 2,. 4. un 5. lietošanas veidu, kā arī 1. lietošanas veidu saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2,. 4. un 5. lietošanas veidam.
No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības tiesību akta daļēja atcelšana ir iespējama tikai tad, ja elementi, kurus ir lūgts atcelt, ir nodalāmi no pārējā tiesību akta. Šajā ziņā Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka šī prasība nav izpildīta, ja tiesību akta daļēja atcelšana grozītu šī akta neatceltās daļas būtību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 9. novembris, SolarWorld/Padome,
C‑205/16 P
,
EU:C:2017:840
,
38.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā apstrīdēto lēmumu veido to licenču apkopojums, kas saistītas ar atšķirīgiem hroma trioksīda lietošanas veidiem, un Parlamenta galveno prasījumu mērķis ir panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu tikai tiktāl, ciktāl tas attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietošanas veidam, kā arī 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu šiem lietošanas veidiem.
Tādējādi ar apstrīdēto lēmumu minētajiem lietošanas veidiem piešķirtās licences iespējama atcelšana neietekmē licenci, kas piešķirta citiem lietošanas veidiem, un tāpēc negroza šī lēmuma neatceltās daļas būtību.
Šajos apstākļos prasījumi, kurus Parlaments izvirzījis kā galvenos un kuros lūgts daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, attiecas uz elementiem, kas ir nodalāmi no pārējā šī lēmuma, un tādējādi ir pieņemami.
Par lietas būtību
Ievada apsvērumi
Jāatgādina, ka licence vielai, kas ir ietverta
REACH
regulas XIV pielikumā, tāpat kā hroma trioksīdam var tikt piešķirta divos gadījumos, proti:
–
atbilstoši
REACH
regulas 60. panta 2. punktam, ja apdraudējums, ko tās lietošana rada cilvēku veselībai vai videi, ir pienācīgi kontrolēts;
–
vai, ja tas nav pienācīgi kontrolēts, atbilstoši šīs regulas 60. panta 4. punktam, ja ir pierādīts, ka sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par riskiem, ko vielas lietošana rada cilvēku veselībai vai videi, un ja nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas.
Šajā gadījumā Komisija uzskatīja, ka apdraudējums, ko paredzētie hroma trioksīda lietošanas veidi rada cilvēku veselībai, nav pienācīgi kontrolēts, un tāpēc balstījās uz
REACH
regulas 60. panta 4. punktu, lai ar apstrīdēto lēmumu atļautu dažus šīs vielas lietošanas veidus.
Prasības pamatojumā Parlaments izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz to, ka Komisija neesot pietiekami pārbaudījusi, vai ir izpildīti
REACH
regulas 60. panta 4. un 7. punktā paredzētie nosacījumi.
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, pirmkārt, ka no
REACH
regulas 60. panta 4. punkta kopsakarā ar tās 69. apsvērumu izriet, ka licences pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka ir izpildīti šajā pantā licences piešķiršanai paredzētie nosacījumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Zviedrija, C‑389/19 P, 33. punkts).
REACH
regulas 62. panta 4. punktā ir precizēta informācija, kas pieteikuma iesniedzējam ir jāsniedz, iesniedzot licences pieteikumu. Tādējādi saskaņā ar šīs tiesību normas d) apakšpunktu šim pieteikumam ir jāpievieno ķīmiskās drošības pārskats, kas, sagatavots saskaņā ar šīs regulas I pielikumu, attiecas uz riskiem, kurus cilvēku veselībai vai videi rada attiecīgās vielas lietošana tai raksturīgo, minētās regulas XIV pielikumā aprakstīto īpašību dēļ.
Saskaņā ar I pielikuma 5.2.4. punktu iedarbības līmeņu aplēsei visām cilvēku grupām (darba ņēmēji, patērētāji un personas, kas iedarbībai pakļautas netieši, ar apkārtējās vides starpniecību), kura veikta ķīmiskās drošības pārskatā, it īpaši ir jābūt balstītai uz “pareizi iegūtiem, raksturīgiem iedarbības datiem”.
Otrkārt, Tiesa ir arī nospriedusi, ka
REACH
regulas 60. panta 4. un 5. punkts uzliek Komisijai pienākumu pārbaudīt, vai 60. panta 4. punktā paredzētie nosacījumi faktiski ir izpildīti. Ja pārbaudes noslēgumā, ņemot vērā visu pieteikuma iesniedzēja un citu personu vai Komisijas pašas savākto informāciju, tā uzskata, ka pieteikuma iesniedzējs nav sniedzis pierādījumus, ko tam prasa iesniegt uzliktais pierādīšanas pienākums, šai iestādei ir jāatsaka lūgtā licence (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Zviedrija, C‑389/19 P, 33. punkts).
Komisijai šo pilnvaru īstenošanā palīdz
ECHA
, kurā saskaņā ar
REACH
regulas 64. pantu ir divas komitejas –
RAC
un
SEAC
, kas sniedz atzinumu par licences pieteikumu.
Tādējādi attiecībā uz
RAC
šīs regulas 64. panta 4. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka tā veic vērtējumu par “pieteikumā raksturotās vielas lietošanas veida(‑u) radītiem draudiem cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, tostarp par riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti, un, ja vajadzīgs, iespējamu alternatīvu radītu apdraudējumu novērtējumu”. Savukārt
SEAC
saskaņā ar minētās regulas 64. panta 4. punkta b) apakšpunktu veic “vērtējumu par pieteikumā aprakstītajiem sociāliem un ekonomiskiem faktoriem un alternatīvu pieejamību, piemērotību un tehnisko apstrādājamību saistībā ar vielas lietošanas veidu(‑iem), ja pieteikums sastādīts saskaņā ar 62. pantu un jebkuriem trešo personu papildinājumiem, kas iesniegti saskaņā ar šā panta 2. punktu”.
Par vienīgā pamata pirmo daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Vienīgā pamata pirmajā daļā Parlaments apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi
REACH
regulas 60. panta 4. punktu, atļaudama lietot vielu, kas rada ļoti lielas bažas, proti, hroma trioksīdu, iepriekš neveicot pārliecinošu vērtējumu par šo lietošanas veidu radīto risku cilvēku veselībai. Šādos apstākļos Komisija neesot bijusi spējīga pārliecināties, ka “vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi”, kā tas ir prasīts minētajā tiesību normā.
Parlaments atgādina, ka
REACH
regulas 62. panta 4. punkta d) apakšpunktā ir prasīts, lai pieteikumā licences saņemšanai būtu “ķīmiskās drošības pārskats saskaņā ar I pielikumu, raksturojot vielas izraisītos riskus cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, kas izriet no vielas(‑u) lietošanas veida”, un ka šī pielikuma 5.2.4. punktā ir paredzēts, ka iedarbības aplēsē it īpaši ņem vērā “pareizi iegūtus, raksturīgus iedarbības datus”.
No
RAC
atzinumiem, kuros izdarītie secinājumi ir ietverti apstrīdētā lēmuma 10. un 11. apsvērumā, izriet, ka informācija, ko pieteikuma iesniedzēji ir snieguši attiecībā uz 1., 2., 4. un 5. lietošanas veidu, ir ne pārāk raksturīga, ņemot vērā izmērītās iedarbības datu nelielo skaitu un zemo ticamību, it īpaši saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem, jo nav pietiekamas informācijas par iedarbības apstākļiem, risku pārvaldības pasākumiem un iedarbības vērtībām konkrētiem uzdevumiem un konkrētiem objektiem.
Turklāt, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 12. apsvēruma, Komisija pēc
RAC
skaidra ieteikuma esot nolēmusi noteikt papildu nosacījumus un uzraudzības veidus. Tādējādi apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā licenču izsniegšanai esot izvirzīts nosacījums, ka to īpašnieki pārskata ziņojumā sniedz būtiskus datus, piemēram, iedarbības scenārijus un ar tiem saistītos risku pārvaldības pasākumus, kuru neesot risku vērtējumā. Šāds nosacījums pierāda, ka Komisija nevarēja ticamā un galīgā veidā noteikt, vai “vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi”.
Lai aizstāvētu savu argumentu, Komisija norāda, ka ikvienā zinātniskajā vērtējumā būtībā ir neskaidrības. Neraugoties uz prasītājas minētajām neskaidrībām, kas jau ir konstatētas
RAC
atzinumā un kas pilnībā atzītas arī apstrīdētā lēmuma apsvērumos, Komisija uzskata, ka pieteikuma iesniedzēji ir izpildījuši savu pierādīšanas pienākumu. Tā pauž viedokli, ka ir spējusi novērtēt, vai sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par risku cilvēku veselībai.
Runājot par neskaidrībām saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem, Komisija norāda, pirmkārt, ka, neraugoties uz ķīmiskās drošības pārskatā ietverto izmērītas iedarbības datu ierobežoto apjomu,
RAC
ir uzskatījusi, ka sniegtie dati ir pietiekami, lai veiktu vērtējumu un lai
SEAC
varētu izsvērt priekšrocības salīdzinājumā ar riskiem, kā tas ir norādīts apstrīdētā lēmuma 10. apsvērumā.
Otrkārt, no pieteikuma iesniedzējiem nevarēja gaidīt, ka tie sniegs izmērītas iedarbības datus par pakārtoto lietotāju vairāk nekā 1500 objektiem, jo to skaits turklāt nevar būt zināms licences izsniegšanas brīdī.
Treškārt, tas, ka atbilstošas iedarbības vērtības 2 μg/m
apmērā – 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijai un 0,5 μg/m
apmērā – 1. lietošanas veida kategorijai veido attiecīgi vienu piektdaļu un vienu divdesmito daļu no Eiropas Savienības obligātajām arodekspozīcijas vērtībām hroma (VI) savienojumiem, kuras piemēro saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2017/2398 (2017. gada 12. decembris), ar ko groza Direktīvu 2004/37/EK par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar kancerogēnu vai mutagēnu iedarbību darbā (
OV 2017, L 345, 87. lpp.
), pierāda, ka apstrīdētais lēmums veicina iedarbības samazināšanu, uzlabojot darba ņēmēju aizsardzību, un tādējādi atbilst licences mērķiem.
Ceturtkārt,
RAC
esot ieteikusi arī papildu nosacījumus un uzraudzības veidus, kuri tika pārņemti apstrīdētajā lēmumā un kuru mērķis ir vēl vairāk samazināt iedarbību darba vietā.
Ņemot vērā
RAC
norādītās neskaidrības un lai pārbaudītu priekšrocību un risku attiecības noturību,
SEAC
, kā Komisija to ir paskaidrojusi apstrīdētā lēmuma 15. apsvērumā, esot balstījusies uz visnelabvēlīgāko scenāriju, no kura tā esot secinājusi, ka priekšrocības, ko sniedz hroma trioksīda lietošanas turpināšana, ir lielākas par risku cilvēku veselībai.
Komisija esot rūpīgi pārbaudījusi
RAC
un
SEAC
atzinumus un tos esot atzinusi par pilnīgiem, saskanīgiem un atbilstīgiem. Pretēji tam, ko apgalvo Parlaments, apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā ietvertās prasības par uzraudzību neesot paredzētas, lai novērstu “trūkumus pieteikumā”, bet to mērķis esot bijis panākt, ka tiek sniegta papildu informācija par iedarbību un emisijām saskaņā ar
ECHA
atzinumos paustajiem ieteikumiem. Šāda prasība iekļaujoties
REACH
regulas vispārējā loģikā, kuras pamatā ir pastāvīgas uzlabošanas princips, un tās konkrētais mērķis ir laika gaitā uzlabot tiesiskā regulējuma ķīmisko vielu jomā kvalitāti, pastāvīgi iesniedzot un uzlabojot vielu datus tiesiskā regulējuma vajadzībām.
Iestāšanās rakstā, kas iesniegts Komisijas prasījumu atbalstam,
ECHA
norāda, ka
SEAC
ir ņēmusi vērā neskaidrības, kuras pastāvēja saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem, izvēloties visnelabvēlīgāko scenāriju, līdz ar to šīs neskaidrības neliek apšaubīt šīs komitejas secinājumu, ka atļauto lietošanas veidu sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par riskiem cilvēku veselībai.
–
Tiesas vērtējums
Vienīgā pamata pirmajā daļā Parlaments ir pārmetis Komisijai, ka tā uzskatījusi, ka tās licencētās hroma trioksīda 1., 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijas sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par šo lietošanas veidu radīto risku cilvēku veselībai, jo pirms vērtējuma veikšanas tās rīcībā nebija pietiekami pilnīga un ticama šo risku novērtējuma.
Pirmkārt, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 10. apsvēruma,
RAC
savos atzinumos ir uzsvērusi, ka dati par iedarbību uz darba ņēmējiem saistībā ar visiem attiecīgajiem lietošanas veidiem, “joprojām trūkstot kontekstuālai informācijai” par apstākļiem, kādos iedarbība ir mērīta, nav ticami.
It īpaši atzinumā par 2. lietošanas veida kategoriju (funkcionālā hromēšana)
RAC
šo grūtību ir aprakstījusi šādi: “Vislielāko neskaidrību rada tas, ka starp izmantošanas apstākļiem, riska pārvaldības pasākumiem un iedarbības vērtībām konkrētiem uzdevumiem un objektiem nav skaidras saiknes, lai varētu reprezentatīvi pamatot pieteikumu.
RAC
to uzskata par pieteikuma būtisku trūkumu, ņemot vērā, ka hromēšanas objekti ir ļoti atšķirīgi, piemēram, saistībā ar ēkas plānojumu, hromēšanas mērogu un biežumu, procesa automatizācijas līmeni, elektrolīzes izmantošanu, apstrādāto daļu lielumu un lokālas nosūces ventilācijas pieejamību, kas ietekmē iedarbību un riska pārvaldības pasākumus, kuri vajadzīgi, lai kontrolētu pakļaušanu iedarbībai.”
Otrkārt, kā pati Komisija atzinusi apstrīdētā lēmuma 10. apsvērumā,
RAC
savos atzinumos ir konstatējusi būtiskas neskaidrības saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem, kas ir saistītas ar izmērītās iedarbības datu ierobežoto pieejamību.
Tādējādi, lai gan potenciālo objektu skaits Savienībā, kuros tiek veikta funkcionālā hromēšana (2. lietošanas veida kategorija), atbilstoši pieteikuma iesniedzēju aplēsēm bija 1590, pēdējie minētie savu vērtējumu par iedarbību uz darba ņēmējiem ir balstījuši uz datiem, ko izmērījušas 23 sabiedrības, kuras reģistrētas septiņās dažādās valstīs, un kas pārstāv mazāk nekā 2 % to sabiedrību, kuras izmanto šo lietošanas veidu. Tāpat arī, lai gan to potenciālo objektu skaits Savienībā, kuros tiek veikta virsmas apstrāde (4. un 5. lietošanas veida kategorija), atbilstoši pieteikuma iesniedzēju aplēsēm bija attiecīgi 374 un 515, pēdējie minētie savu vērtējumu par iedarbību uz darba ņēmējiem ir balstījuši uz datiem, ko izmērījuši 11 uzņēmumi, kuri pārstāv mazāk nekā 3 % to uzņēmumu, kas izmanto minētos lietošanas veidus, un kuri iegūti pētījumos, kas veikti galvenokārt Rietumeiropas valstīs.
Līdz ar to ir jānorāda – ņemot vērā hromēšanas objektu lielās atšķirības no vairākiem izšķirošiem aspektiem, kas minēti šī sprieduma 63. punktā, to hromēšanas objektu nelielo skaitu, no kuriem ir iegūti dati, ar ko pieteikuma iesniedzēji ir pamatojuši savu vērtējumu, un kontekstuālas informācijas neesamību par šajos objektos prevalējošiem apstākļiem, pieteikuma iesniedzēju iesniegtie iedarbības uz darba ņēmējiem dati nav reprezentatīvi.
Treškārt, runājot par to risku novērtējumu, kas izriet no iedarbības uz sabiedrību kopumā, ņemot vērā vielas emisijas vidē,
RAC
pauda nožēlu, ka pieteikuma iesniedzēji nav snieguši novērtējumu saistībā ar šādām emisijām notekūdeņos. Tomēr, kā norādīts apstrīdētā lēmuma 11. apsvērumā, šī komiteja šo trūkumu nav uzskatījusi par būtisku divu iemeslu dēļ – pieteikuma iesniedzēju izraudzītajās hipotēzēs sabiedrībai kopumā radītie riski ir acīmredzami pārspīlēti, un hroms (VI) ātri pārveidojas par nekancerogēnu hromu (III) lielākajā daļā vides apstākļu.
No visa iepriekš minētā izriet, ka pieteikuma iesniedzēju iesniegtie dati par hroma trioksīda iedarbību uz darba ņēmējiem un sabiedrību kopumā, ņemot vērā lietošanas veidus, attiecībā uz kuriem ir lūgta licence, nebija reprezentatīvi, ticami un pilnīgi. Turklāt apstrīdētā lēmuma 10.–12. apsvērumā pati Komisija ir atzinusi, ka šajā hroma trioksīda iedarbības novērtējumā bija neskaidrības.
Protams, kā pamatoti uzsver Komisija, ikvienā zinātniskajā vērtējumā būtībā ir neskaidrības, tāpēc šī vērtējuma spēku nevar padarīt atkarīgu no tā, vai tajā ir izdevies šīs neskaidrības pilnībā novērst.
Tomēr licenci, kas pieprasīta atbilstoši
REACH
regulas 60. panta 4. punktam, Komisija var izsniegt tikai tad, ja faktiski ir izpildīti šajā tiesību normā paredzētie nosacījumi un ja pēc padziļinātas pārbaudes un pietiekama būtiskas un uzticamas informācijas daudzuma pārbaudes tā uzskata, ka šajā ziņā pastāvošās neskaidrības ir nenozīmīgas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Zviedrija,
C‑389/19 P
,
EU:C:2021:131
,
33.
un
35.
punkts).
Taču šajā gadījumā, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 124. punktā, neskaidrības gan par iedarbību uz darba ņēmējiem, gan par netiešo iedarbību uz sabiedrību kopumā hroma trioksīda emisiju vidē dēļ nedz apstrīdētajā lēmumā, nedz
RAC
atzinumos nav tikušas kvalificētas kā “nenozīmīgas”. Tieši pretēji, šī lēmuma 10. apsvērumā pati Komisija kā “būtiskas” ir kvalificējusi neskaidrības saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem. Kā arī ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 119. punktā, pati
RAC
par “lielāko neskaidrību”, kas veido pieteikuma “būtisku nepilnību” attiecībā uz četrām konkrētajām lietošanas veidu kategorijām, uzskatīja to, ka nav skaidras saiknes starp darbības nosacījumiem, kas atšķiras atkarībā no uzdevumiem un objektiem, riska pārvaldības pasākumiem un iedarbības vērtībām.
Turklāt jāatgādina, ka hroma trioksīds ir to “vielu, kas rada ļoti lielas bažas”, skaitā, kurām saskaņā ar
REACH
regulas 69. apsvērumu atbilstoši piesardzības principam ir jāpievērš īpaša uzmanība. Kā ģenerāladvokāts būtībā ir norādījis secinājumu 133. punktā, pieeja, kas ļauj licenci piešķirt hroma trioksīda lietošanas veidiem, pamatojoties uz ļoti ierobežotu ar šiem lietošanas veidiem saistīto datu skaitu, esot acīmredzamā pretrunā mērķim pret šo vielu attiekties ar īpašu uzmanību.
Komisija tomēr apstrīd risku novērtējumā esošo neskaidrību nozīmīgumu, norādot, pirmām kārtām, ka pieteikuma iesniedzējiem nevar prasīt, lai tie iesniedz datus par iedarbību visos objektos, uz kuriem attiecas pieteikums licences saņemšanai, ņemot vērā to ļoti lielo skaitu. Kā piemēru Komisija norāda, ka šis skaits saistībā ar 2. lietošanas veida kategoriju (funkcionālā hromēšana) ir lielāks nekā 1500.
Taisnība, kā to uzsver Komisija, ka sākotnējiem operatoriem, kas parasti ir vielas ražotāji vai importētāji, sniegtā iespēja iesniegt pieteikumu attiecībā uz visu piegādes ķēdi veido priekšrocību racionalizēt licenču sistēmu un ka šī priekšrocība būtu apdraudēta, ja pieteikuma iesniedzējiem tiktu prasīts, lai tie iesniedz datus par visiem pakārtoto lietotāju objektiem.
REACH
regulas I pielikuma 5.2.4. punktā licences pieteikuma iesniedzējam tomēr ir noteikts pienākums iesniegt “pareizi iegūtus, raksturīgus kaitīgās iedarbības datus”.
Šajā ziņā, runājot par Komisijas argumentāciju, ka nelielais novērtēto objektu skaits ir pamatots ar ļoti lielo to objektu skaitu, attiecībā uz kuriem bija pieprasīta licence, kā ģenerāladvokāts minējis secinājumu 134. punktā, ir jānorāda, ka saistības, kas izriet no pieteikuma iesniedzējam uzliktā pierādīšanas pienākuma, nevar būt atkarīgas nedz no to lietošanas veidu skaita, attiecībā uz kuriem ir pieprasīta licence, nedz no potenciāli iesaistīto objektu un uzņēmumu skaita. Saskaņā ar šādu pieeju – jo plašāks ir pieteikuma tvērums, jo risku novērtējuma standarts ir zemāks, un tas vienlaikus ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes pret pieteikuma iesniedzējiem principam un mērķim aizsargāt cilvēku veselību un vidi.
Otrām kārtām, Komisija norāda, ka apstrīdētais lēmums katrā ziņā sekmē hroma trioksīda iedarbības samazināšanu, uzlabojot darba ņēmēju aizsardzību. Atbilstošās lietotāju iedarbības vērtības esot 2 μg/m
– 2., 4. un 5. kategorijai un 0,5 μg/m
– 1. kategorijai, un tas veido attiecīgi vienu piektdaļu un vienu divdesmito daļu no Savienības obligātajām arodekspozīcijas vērtībām hroma (VI) savienojumiem, kuras pašreiz piemēro saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu.
Tomēr
RAC
savos atzinumos ir norādījusi, ka iedarbības vērtība 2 μg/m
bija tikai pieteikuma iesniedzēju aplēse, ka pieejamie dati pierāda iedarbības atšķirības, tostarp tādā apmērā, kas pārsniedz 2 μg/m
, un ka tā “acīmredzami neapstiprināja iedarbību 2 μg/m
Cr(VI) apmērā, ko pieteikuma iesniedzēji ir piedāvājuši kā drošu”.
Katrā ziņā tas, ka iedarbības uz darba ņēmējiem vērtības ir mazākas nekā maksimālās hroma (VI) iedarbības vērtības, pieņemot, ka tas ir pierādīts, nevarēja atbrīvot pieteikuma iesniedzējus no pienākuma veikt risku novērtējumu atbilstoši
REACH
regulas 60. panta 4. punkta prasībām, it īpaši kopsakarā ar šīs regulas I pielikuma 5.2.4. punktu, pamatojoties uz ticamiem un reprezentatīviem datiem.
Trešām kārtām, Komisija uzsver, ka tā ir ņēmusi vērā neskaidrības risku novērtējumā, pēc
RAC
ieteikuma izstrādājot papildu nosacījumus un uzraudzības veidus, lai vēl vairāk samazinātu hroma trioksīda iedarbību uz darba ņēmējiem.
Šajā ziņā ir taisnība, ka apstrīdētā lēmuma 2. pantā ir paredzēta virkne saistību, kas ir jāizpilda licences īpašniekiem un pakārtotajiem lietotājiem. Tādējādi licences īpašnieki izstrādā īpašus iedarbības scenārijus konkrētiem procesiem, darbībām un uzdevumiem (2. punkts); tie pakārtotiem lietotājiem dara pieejamus īpašos iedarbības scenārijus, kas bez liekas kavēšanās piemēro šajos scenārijos iekļautos riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus (3. punkts); tie pārbauda un apstiprina īpašos iedarbības scenārijus, izmantojot uzdevumu analīzi, kura ir balstīta uz datiem par iedarbību un emisijām, ko izmērījuši pakārtotie lietotāji (4. punkts). Licences īpašnieki un pakārtotie lietotāji piemēro uzraudzības programmas, kas atspoguļo darbības nosacījumus un riska pārvaldības pasākumus (6. punkts). Šajās uzraudzības programmās savākto informāciju pakārtotie lietotāji dara pieejamu
ECHA
, lai to nodotu licenču īpašniekiem iedarbības scenāriju pārbaudei un apstiprināšanai (9. punkts).
Tomēr, kā izriet no šī sprieduma 70. punktā atgādinātās judikatūras, Komisijai ir jāpārbauda, vai
REACH
regulas 60. panta 4. punktā noteiktie nosacījumi faktiski ir izpildīti, pirms tiek izsniegta licence saskaņā ar šo tiesību normu.
Lai gan papildu nosacījumi un uzraudzības veidi, ko Komisija ir noteikusi apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā, attiecīgā gadījumā var samazināt hroma trioksīda lietotāju pakļautību riskam, šādi pasākumi savukārt nevar kompensēt risku novērtējuma nepietiekamību šī lēmuma pieņemšanas dienā.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka ar apstrīdēto lēmumu Komisija ir licencējusi hroma trioksīda lietošanas veidus, pamatojoties uz pārāk īsu vērtējumu par riskiem cilvēku veselībai, lai izpildītu
REACH
regulas 60. panta 4. punkta prasības.
Tādējādi Parlamentam ir pamats apgalvot, ka Komisija nevarēja secināt, ka šo lietošanas veidu sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par to radītajiem riskiem cilvēku veselībai.
Tāpēc vienīgā pamata pirmā daļa ir jāapmierina.
Par vienīgā pamata otro daļu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Vienīgā pamata otrajā daļā Parlaments apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pārbaudīt, vai nav piemērotu alternatīvu atļautajai 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijai, kā tas ir prasīts
REACH
regulas 60. panta 4. punktā.
Kā izriet no apstrīdētā lēmuma 18. apsvēruma, pati Komisija esot piekritusi
SEAC
secinājumam par 2., 4. un 5. lietošanas veida kategoriju; saskaņā ar šo secinājumu, ņemot vērā pieprasīto lietošanas veidu ļoti plašo tvērumu, tā nevarēja izslēgt iespējamu neskaidrību alternatīvu tehniskās iespējamības ziņā ierobežotam skaitam konkrētu lietojuma veidu.
Protams, lai nodrošinātu, ka licence attiecas tikai uz lietošanas veidiem, kuriem nav pieejama nekāda piemērota alternatīva, Komisija esot nolēmusi ierobežot licences tvērumu 2., 4. un 5. kategorijai, iekļaujot atsauci uz “pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas paredzētajam lietojumam”, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 19. un 20. apsvēruma. Tādējādi ar šo lēmumu esot izveidots pamatfunkciju saraksts katrai no šīm trim lietošanas veidu kategorijām un vielas lietošanas veids ir atļauts tikai tad, ja un ciktāl vismaz viena no atbilstošajām pamatfunkcijām ir nepieciešama šim lietojumam.
Komisija esot uzskatījusi, ka pieteikuma iesniedzēji esot izpildījuši pierādīšanas pienākumu, pierādot, ka nav piemērotu alternatīvu 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijai tikai šajās robežās.
Tomēr Parlaments uzskata, ka atsauce uz šīm “pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas paredzētajam lietojumam”, nevarēja kompensēt neskaidrību, ko konstatējusi pati Komisija. Turklāt Vispārējā tiesa esot skaidri nospriedusi, ka iespēja licencei izvirzīt dažus nosacījumus, kas ir paredzēti
REACH
regulas 60. panta 8. punktā un 9. punkta d) apakšpunktā, neļauj Komisijai novērst trūkumus alternatīvu analīzē, ko iesnieguši pieteikuma iesniedzēji, vai nepilnības vai trūkumus Komisijas vērtējumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 7. marts, Zviedrija/Komisija,
T‑837/16
,
EU:T:2019:144
,
81.
–
83.
punkts).
Turklāt Komisija pati neesot pārbaudījusi piemērotu alternatīvu nepieejamību, kā tas ir apstiprināts apstrīdētā lēmuma 27. apsvērumā un 5. pantā. Šajā pantā pakārtotajiem lietotājiem ir noteikts pienākums paziņojumā, kas nosūtīts
ECHA
saskaņā ar
REACH
regulas 66. panta 1. punktu, iekļaut paskaidrojumu par apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā uzskaitītajām pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas to lietojumam, tostarp pamatojumu to nepieciešamībai šim lietojumam.
Šī prasība sniegt informāciju pierāda, ka pat tādas licences robežās, kas ir iespējami ierobežota ar prasību par “pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas paredzētajam lietojumam”, pastāv neskaidrība par to, vai nav piemērotu alternatīvu saistībā ar 2., 4. un 5. lietošanas veida kategoriju. Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkts kopsakarā ar tā 5. pantu pakārtotajiem lietotājiem piešķir uzdevumu izskaidrot šajā lēmumā uzskaitītās pamatfunkcijas un
a posteriori
pamatot, ka viena no šīm funkcijām faktiski ir nepieciešama paredzētajiem lietojuma veidiem.
Turklāt atsauces uz “pamatfunkcijām” iekļaušana nav īsts licences piemērošanas jomas ierobežojums. Tā kā Komisija apstrīdētajā lēmumā nav noteikusi, kad un kādos apstākļos šīs “pamatfunkcijas” ir nepieciešamas attiecīgajam lietojumam, šī atsauce tikai atgādina vienu no vispārējām
REACH
regulas 60. panta 4. punkta prasībām, proti, ka vielu var atļaut tikai tad, ja tā ir nepieciešama paredzētajam lietojumam. Šim ierobežojumam vēl jo vairāk nav nozīmes tāpēc, ka apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā uzskaitītās “pamatfunkcijas” patiesībā visas ir hroma trioksīda funkcijas 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijai.
Savai aizstāvībai Komisija norāda, ka ir izpildījusi pienākumu pārbaudīt, vai atļautajiem lietošanas veidiem nav piemērotas alternatīvas, kā tas ir prasīts
REACH
regulas 60. panta 4. punktā.
Komisija norāda – lai gan tā varēja ticami konstatēt, ka nav piemērotas alternatīvas visiem 2., 4. un 5. kategorijas lietošanas veidiem, kas ir noteikti pieteikumā, tā tas nevarēja būt attiecībā uz katru pakārtoto lietošanas veidu, kas ir paredzēts pieteikumā. Tāpēc tā ir uzskaitījusi vielas “pamatfunkcijas”, ko nevarēja piedāvāt neviena alternatīva, un ir atļāvusi tikai lietošanas veidus, kuriem šīs “pamatfunkcijas” bija nepieciešamas.
Tādējādi apstrīdētā lēmuma tvērums ir ierobežots ar objektīviem kritērijiem, piemēram, korozijnoturību, saķeri, pārtikas nekaitīgumu, kas ļauj noteikt tā piemērošanas jomu. Pakārtotie lietotāji vai kompetentās iestādes nekādā ziņā nedrīkst veikt nedz jaunu vielas vai alternatīvu vērtējumu, nedz jebkādu to salīdzinājumu. Vielas nepieciešamība visām pakārtoto lietošanas veidu kategorijām esot noteikta apstrīdētajā lēmumā.
Tādējādi apstrīdētais lēmums ir tikai daļēja pieteikumā minēto hroma trioksīda lietošanas veidu licencēšana, kā tas skaidri izriet no tā 1. panta 2.–4. punkta. Visiem pakārtotajiem lietotājiem, kas vēlas izmantot vielu, uz kuru attiecas licence, būtu jāpaziņo
ECHA
par lietošanas veidiem, ko tie izmanto saskaņā ar šo licenci, un jānorāda vielas pamatfunkcija vai pamatfunkcijas, kas tehniski ir nepieciešamas to darbībai, paskaidrojot iemeslus. Kompetentajām iestādēm, kurām ir piekļuve
ECHA
pakārtoto lietotāju reģistram, saskaņā ar
REACH
regulu būtu jānodrošina, ka tā tiek pienācīgi ieviesta un piemērota.
Komisija norāda, ka nav atsevišķi vērtējusi alternatīvas katram pakārtotajam lietotājam vai produktam, jo šim uzdevumam būtu vajadzīgi tūkstoši vai pat miljoni atsevišķu vērtējumu atkarībā no specifiskuma pakāpes, bet tas
REACH
regulā nekādā ziņā nav prasīts pat netieši.
Turklāt, ja Tiesa pieprasītu veikt licences pieteikumā ietverto pakārtoto lietošanas veidu vērtējumu detalizētāk un konkrētāk, nekā tas notiek pašlaik, viss licencēšanas pieteikumu un vērtēšanas process kļūtu daudz sarežģītāks, nekā tas jau ir. Šī prasība būtu pretrunā
REACH
regulas mērķim veicināt Savienības ražošanas nozares konkurētspēju, it īpaši, ņemot vērā iespējamo ietekmi uz MVU, kā atgādināts
REACH
regulas 8. apsvērumā. Tā būtu pretrunā arī tam, ka minētās regulas mērķis, kā uzsvērts tās 55. pantā, ir arī vielas, kas rada ļoti lielas bažas, pakāpeniski aizstāt ar citām vielām, kā arī licenču sistēmā pastāvīgi ieviest jaunas vielas un laika gaitā precizēt tiesiskajā regulējumā noteiktos pasākumus, regulāri pārskatot piešķirtās licences.
Turklāt stingrāka alternatīvu vērtēšanas koncepcija pārsniegtu
ECHA
administratīvās spējas un liktu ierobežot to vielu skaitu, kurām ir nepieciešama licencēšana.
REACH
regulas 58. panta 3. punktā turklāt ir skaidri paredzēts, ka, “nosakot XIV pielikumā iekļauto vielu skaitu un 1. punktā norādītos datumus, ņem vērā arī Aģentūras spēju apstrādāt pieteikumus paredzētajā laikā”. Alternatīvu vērtējumu palielināšanas dēļ tiktu bloķēta jaunu vielu, kas rada ļoti lielas bažas, identificēšana, izraisot neliela skaita vielu hiperreglamentēšanu. Tas izraisītu dažu vielu aizstāšanu ar citām, kuras ir mazāk reglamentētas, mazāk zināmas un attiecībā uz kurām ir mazāk datu, un tas paātrinātu tikai to vielu, kas rada ļoti lielas bažas, aizstāšanu, kuras ir ietvertas
REACH
regulas XIV pielikumā.
Visbeidzot Komisija norāda, ka šo regulu nedrīkst interpretēt statiski. Atbilstoši pakāpeniskuma principam Komisijai novērtējuma brīvībā laika gaitā būtu jākļūst prasīgākai. Komisijas un
ECHA
pieeja, vērtējot licences pieteikumus, esot ilggadējās licenču sistēmas pārvaldībā gūtās pieredzes rezultāts un esot balstīta uz ļoti delikātu līdzsvaru starp zinātniskiem un sociālekonomiskiem apsvērumiem, kā arī uz daudzajiem minētās regulas mērķiem, joprojām liekot uzsvaru uz mērķi aizsargāt cilvēku veselību un vidi.
Iestāšanās rakstā
ECHA
uzsver, ka Komisija neesot veikusi nekādu pakārtoto lietotāju subjektīvu vērtējumu saistībā ar to, vai nav piemērotas alternatīvas, jo šiem lietotājiem ir tikai jāsniedz kontroles iestādēm informācija, kas pierāda, ka objektīvu tehnisko prasību vai tiesību aktu noteikumu dēļ hroma trioksīda izmantošana ir nepieciešama.
–
Tiesas vērtējums
Vienīgā pamata otrajā daļā Parlaments apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pārbaudīt otro nosacījumu, kas
REACH
regulas 60. panta 4. punktā ir paredzēts attiecībā uz licencēto 2., 4. un 5. lietošanas veida kategoriju, proti, piemērotu alternatīvu neesamību šiem lietošanas veidiem.
Šajā ziņā no
REACH
regulas 12. apsvēruma izriet, ka šis nosacījums atbilst svarīgam ar šo regulu izveidotās sistēmas mērķim veicināt un attiecīgā gadījumā nodrošināt, ka vielas, kas rada ļoti lielas bažas, tiek pakāpeniski aizstātas ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa.
Kā atgādināts šī sprieduma 46. punktā,
REACH
regulas 60. panta 4. un 5. punkts uzliek Komisijai pienākumu pārbaudīt, vai minētais nosacījums tāpat kā pirmais nosacījums, kas ir paredzēts šīs regulas 60. panta 4. punktā, faktiski ir izpildīts.
Jāatgādina arī, ka Komisijai šajā ziņā palīdz
ECHA
un it īpaši
SEAC
, kas sniedz atzinumu it īpaši par alternatīvu pieejamību, atbilstību un tehnisko iespējamību.
Šajā gadījumā
SEAC
saistībā ar 2. lietošanas veida kategoriju, kā arī gandrīz identiski saistībā ar 4. un 5. lietošanas veida kategoriju ir sniegusi šādu vērtējumu:
“Pieteikuma iesniedzēji ir veikuši plašu alternatīvu vērtējumu, it īpaši attiecībā uz tehniskās iespējamības aspektu.
[..]
Tomēr, ņemot vērā lietošanas veida, kuram tiek pieprasīta licence, ārkārtīgi plašo piemērošanas jomu,
SEAC
nevar izslēgt, ka faktiski ir noteikts pielietojumu skaits, kur aizstāšana jau ir iespējama vai kļūs iespējama īsā termiņā. Faktiski
SEAC
nav skaidrs, kad konkrētiem pielietojumiem beidzot būs iespējamas alternatīvas. Būtu ideāli, ja
SEAC
būtu nodrošināts izsmeļošs saraksts ar visiem pielietojumiem/sastāvdaļām, kuri ietilpst [konkrētā] lietošanas veidā, lai izvērtētu alternatīvu faktisko iespējamību/neiespējamību un nodrošinātu, ka aizstāšana notiek tur, kur tas jau ir iespējams. Tomēr
SEAC
saprot, ka tas ir grūti īstenojams licences pieteikumiem ar tik plašu tvērumu un tātad tik lielu [aptverto] produktu skaitu. Pieteikuma iesniedzēji ir nodrošinājuši sarakstu, kas ietver vispārēju pārskatu par aptvertām nozarēm, atsevišķus rakstus par šo jomu un [analīzi par jautājumu], vai alternatīvas tehnoloģijas, kuras trešās personas uzskata par iespējamām, varēja vai nevarēja tikt piemērotas. Ņemot vērā lietošanas veida, kuram tiek pieprasīta licence, plašo piemērošanas jomu un apstākli, ka šis lietošanas veids ietver vairākus pielietojumus, minētais saraksts nevar būt uzskatāms par izsmeļošu. Pieteikuma iesniedzēju skatījumā, pielietojumi, kuros aizstāšana jau ir iespējama, katrā ziņā neietilpst licences pieteikuma piemērošanas jomā. Tomēr pieteikuma iesniedzēji nav norādījuši šādus pielietojumus vai attiecīgās tehniskās prasības.
SEAC
uzskata, ka pieteikuma iesniedzēju pieeja šī jautājuma risināšanai nav pilnībā piemērota, un uzsver, ka pieteikuma iesniedzējiem ir konkrētāk jāpierāda, ka aizstāšana ir notikusi tur, kur faktiski tā ir iespējama. To varētu izdarīt, veicot lietošanas veidam precīzāku un konkrētāku alternatīvu vērtējumu. Kopumā pieteikuma iesniedzējiem būtu jāprecizē, kuri tehniskie pielietojumi ietilpst pieprasītā lietošanas veida piemērošanas jomā un kuri neietilpst.
Tomēr, pamatojoties uz pieejamo informāciju,
SEAC
piekrīt pieteikuma iesniedzēju secinājumam, saskaņā ar kuru kopumā šķiet, ka hroma trioksīdam [attiecīgajā lietošanas veidā] nebija tehniski īstenojamo alternatīvu pirms termiņa beigām.
SEAC
ir ņēmusi vērā iepriekš uzsvērtās nenoteiktības savā ieteikumā par pārskatīšanas periodu un par nosacījumu pārskata ziņojumam.”
Apstrīdētā lēmuma 18. apsvērumā Komisija ir izmantojusi
SEAC
atzinumu šajā jautājumā, kas ir formulēts šādi:
“Savā atzinumā par 2., 4. un 5. lietošanas veidu
SEAC
ir secinājusi, ka nav nevienas piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tomēr ļoti lielā pieteikumā norādīto lietošanas veidu klāsta dēļ
SEAC
nav varējusi izslēgt iespējamu nenoteiktību saistībā ar alternatīvu tehnisko iespējamību attiecībā uz ierobežotu skaitu īpašu pielietojumu, uz kuriem attiecas šo lietošanas veidu apraksts. Komisija piekrīt
SEAC
secinājumam.”
Tādējādi Komisija, apstiprinot
SEAC
atzinumā ietvertos secinājumus, ir norādījusi, ka neskaidrības saglabājas saistībā ar piemērotu alternatīvu vielu vai tehnoloģiju esamību attiecībā uz dažiem lietojumiem, kas ietilpst lietošanas veidos, kuriem ir pieprasīta licence.
Kā izriet no apstrīdētā lēmuma 19. apsvēruma, Komisija lūdza precizējumus par 2., 4. un 5. lietošanas veida aprakstu, lai licence attiektos tikai uz lietošanas veidiem, kuriem nav nevienas piemērotas alternatīvas.
Tāpēc Komisija, kā tā ir norādījusi šī lēmuma 20. apsvērumā, nolēma ierobežot licences tvērumu ar lietošanas veidiem, kuriem hroma trioksīda “pamatfunkcijas” ir nepieciešamas, un šīs funkcijas, piemēram, funkcionālajai hromēšanai (2. kategorija), ir dilumizturība, cietība, slāņa biezums, korozijnoturība, berzes koeficients un iedarbība uz virsmas morfoloģiju.
Tomēr licences tvēruma ierobežošana ar atsauci uz hroma trioksīda “pamatfunkcijām” nevar garantēt, ka ir izpildīts otrais nosacījums, kas ir paredzēts
REACH
regulas 60. panta 4. punktā.
Pirmkārt, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 178. punktā, faktiski nevar secināt, ka viena no apstrīdētajā lēmumā identificētajām “pamatfunkcijām” ir vajadzīga konkrētam lietošanas veidam, ja nav šim lietošanas veidam piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tādējādi hroma trioksīda lietošanas licences ierobežošana, attiecinot to tikai uz lietošanas veidiem, kuriem šīs vielas pamatfunkcijas ir nepieciešamas, nevar novērst neskaidrības, kas attiecas uz alternatīvu neesamību dažiem lietošanas veidiem.
Otrkārt, atsauce uz “pamatfunkcijām”, kas ir nepieciešamas paredzētajam lietošanas veidam un kas ir uzskaitītas apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā, patiesībā neierobežo piešķirtās licences piemērošanas jomu.
Pirmām kārtām, kā Parlaments apgalvo procesuālajos rakstos, un neviens šajā ziņā nav iebildis, uzskaitītās “pamatfunkcijas” patiesībā, šķiet, aptver visas hroma trioksīda funkcijas 2., 4. un 5. lietošanas veida kategorijai.
Otrām kārtām, “pamatfunkcijas” jēdzienam nav objektīva satura, jo šādai funkcijai vajadzīgais snieguma līmenis nav precizēts. Tādējādi atsauce uz “cietību” kā pamatfunkciju nav lietderīga, jo prasītā cietības pakāpe nav norādīta. Tāpat arī atsauce uz “korozijnoturību” nedrīkst ierobežot lietošanas veida licencēšanu, jo šīs noturības ilgums un apstākļi, kādos tā ir prasīta, arī nav precizēti.
Šādos apstākļos licences tvēruma ierobežojums, kuru, kā tiek prezumēts, rada atsauce uz hroma trioksīda “pamatfunkcijām”, nav patiess ierobežojums, jo tas ir tikai atgādinājums par vielas, kas rada ļoti lielas šaubas, licencēšanas nosacījumu, proti, ka šai vielai ir jābūt nepieciešamai paredzētajam lietošanas veidam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Zviedrija,
C‑389/19 P
,
EU:C:2021:131
,
44.
punkts).
Treškārt, ņemot vērā “pamatfunkcijas” jēdziena neprecīzo raksturu, licences robežas, kas no tā izriet, katrā ziņā ir grūti faktiski pārbaudīt.
Šo konstatējumu apstiprina apstrīdētā lēmuma 5. pantā noteiktais pienākums, ka pakārtotajiem lietotājiem ir jāsniedz
ECHA
paskaidrojumi par hroma trioksīda pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to paredzētajam lietošanas veidam, tostarp jāpamato iemesli, kuru dēļ šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas šim lietošanas veidam.
Protams,
REACH
regulas 82. apsvērumā ir noteikts – “lai pieļautu efektīvu licencēšanas prasības pārraudzību un izpildi, pakārtotiem lietotājiem, kas gūst labumu no viņu piegādātājam piešķirtās licences, būtu jāinformē Aģentūra par vielas lietošanu”.
Tomēr šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma 5. pantā noteiktais pienākums nozīmē, pirmām kārtām, pakārtotajiem lietotājiem pieprasīt sniegt papildu informāciju, kas paredzēta, lai novērtētu nosacījumu par alternatīvu nepieejamību attiecīgajiem lietošanas veidiem, pēc tam, kad Komisija šos lietošanas veidus ir licencējusi. Otrām kārtām, tā kā apstrīdētajā lēmumā, kā norādīts šī sprieduma 117. punktā, nav atbilstoši precizēts “pamatfunkciju” saturs, uzdevums noteikt, vai hroma trioksīda lietošana ir nepieciešama vajadzīgā snieguma līmeņa sasniegšanai, faktiski ir nodots pakārtotajiem lietotājiem, jo pēdējiem minētajiem ir visas iespējas noteikt vajadzīgo snieguma līmeni un tādējādi to, vai pastāv alternatīvas.
Kā atgādināts šī sprieduma 46. un 82. punktā,
REACH
regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu izpildes pārbaude, pirmām kārtām, ir jāveic pirms licences piešķiršanas saskaņā ar šo tiesību normu un, otrām kārtam, ir tikai Komisijas kompetencē.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka Komisija nevarēja secināt, ka nav nevienas piemērotas alternatīvas hroma trioksīda lietošanas veidiem, ko tā ir licencējusi ar apstrīdēto lēmumu.
Šo secinājumu nevar atspēkot, pirmkārt, tāpēc, ka tas liecina par tādu prasības līmeni, kas nav saderīgs, no vienas puses, ar
REACH
regulas mērķi sekmēt Savienības ražošanas nozares konkurētspēju un, no otras puses, ar
ECHA
spēju izskatīt licences pieteikumus paredzētajos termiņos.
Kā izriet no
REACH
regulas 1. apsvēruma, šīs regulas mērķi ir nodrošināt augstu cilvēku veselības un vides aizsardzību, kā arī brīvu vielu apriti iekšējā tirgū, vienlaikus uzlabojot konkurētspēju un jauninājumus (spriedums, 2009. gada 7. jūlijs, S.P.C.M. u.c.,
C‑558/07
,
EU:C:2009:430
,
35.
punkts). Turklāt, kā izriet no minētās regulas 22. apsvēruma, licencēšanas noteikumiem būtu jānodrošina iekšējā tirgus pienācīga darbība, vienlaikus garantējot pienācīgu to risku kontroli, ko rada vielas, kuras rada ļoti lielas bažas. Tāpēc apsvērumi, kas ir saistīti tikai ar Savienības ražošanas nozares konkurētspēju, nevar pamatot to, ka tiek atļauts vielas, kura rada ļoti lielas bažas saistībā ar cilvēku veselību un vidi, lietošanas veids, kas nav noteikti nepieciešams.
Otrkārt, lai gan
REACH
regulas XIV pielikumā iekļauto vielu skaitā ir jāņem vērā arī
ECHA
spēja izskatīt pieteikumus paredzētajos termiņos, kā tas skaidri ir paredzēts šīs regulas 58. panta 3. punktā, šis apstāklis nenozīmē, kā ģenerāladvokāts to pamatoti ir norādījis secinājumu 191. punktā, ka vērtējumi, kas ir jāveic vielas, kura rada ļoti lielas bažas, licencēšanas procedūrā, šīs spējas robežu dēļ varētu tikt veikti mazāk padziļināti, nekā to prasa piesardzības princips, uz kuru ir izdarīta atsauce minētās regulas 1. panta 3. punktā.
Tādējādi arī vienīgā pamata otrā daļa ir jāapmierina.
No tā izriet, ka, licencējot hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietošanas veidu, kā arī 1. lietošanas veidu saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam, Komisija nav izpildījusi pienākumu, kas tai ir noteikts
REACH
regulas 60. panta 4. punktā.
Tāpēc vienīgais pamats ir jāapmierina, nelemjot par tā trešo daļu.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. un 5. punkts, kā arī 2.–5., 7., 9. un 10. pants ir jāatceļ, ciktāl tie attiecas uz licencēm hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietošanas veidam un 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam.
Par prasījumiem provizoriski atstāt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija cilvēku veselības aizsardzības interesēs lūdz atstāt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas, līdz tiks pieņemts jauns lēmums.
Tā norāda, ka
REACH
regulas 56. panta 1. punkta d) apakšpunkts kopsakarā ar šīs regulas 58. panta 1. punkta c) apakšpunktu paredz pārejas mehānismu, kas licences pieteikuma iesniedzējam un tā pakārtotajiem lietotājiem ļauj turpināt laist tirgū un izmantot vielu pat pēc beigu datuma, ja uz lietošanas veidu attiecas licences pieteikums, ar nosacījumu, ka šis pieteikums ir bijis iesniegts vismaz 18 mēnešus pirms beigu datuma un ka Komisija vēl nav lēmusi par licences pieteikumu.
Līdz ar to Komisija uzskata, ka apstrīdētā lēmuma atcelšana, ja tā netiktu papildināta ar tā seku paturēšanu spēkā, ļautu pieteikuma iesniedzējiem un to pakārtotajiem lietotājiem turpināt laist tirgū un izmantot hroma trioksīdu pieteikumā iekļautajiem lietošanas veidiem līdz brīdim, kad Komisija pieņems jaunu lēmumu, tiem nepiemērojot dažādus apstrīdētajā lēmumā paredzētos risku pārvaldības un uzraudzības pasākumus, kuru mērķis it īpaši ir aizsargāt cilvēku veselību.
Parlaments neiebilst pret Komisijas lūgumu.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar LESD 264. panta otro daļu Tiesa, ja tā uzskata par vajadzīgu, var noteikt, kuras no atceltā tiesību akta sekām ir jāuzskata par galīgām. Lai īstenotu pilnvaras, kas Tiesai ir piešķirtas ar šo pantu, tā ņem vērā tiesiskās drošības principa un citu publisku vai privātu interešu ievērošanu (spriedums, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Zviedrija,
C‑389/19 P
,
EU:C:2021:131
,
72.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispirms ir jānorāda, ka lūgums provizoriski paturēt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas var attiekties tikai uz šī sprieduma 138. punktā paredzētajām tiesību normām, ciktāl tās attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietošanas veidam, kā arī 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam.
Kā izriet no šī sprieduma 84. un 124. punkta, Komisija, pirmkārt, licencēja hroma trioksīda lietošanas veidus, pamatojoties uz tādu vērtējumu par riskiem cilvēku veselībai, kas ir pārāk īss, lai atbilstu
REACH
regulas 60. panta 4. punktā paredzētajām prasībām, un, otrkārt, nevarēja secināt, ka nav nevienas piemērotas alternatīvas hroma trioksīda lietošanas veidiem, ko tā ir licencējusi, līdz ar to Komisijai pieteikums bija jānoraida.
Tomēr ir jāsecina, ka no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz šīs iestādes pieņemtajam noraidošajam lēmumam noteikti paies kāds laika posms. Kā norāda Komisija, saskaņā ar
REACH
regulas 56. panta 1. punkta d) apakšpunktu ražotājs, importētājs vai pakārtotais lietotājs nelaiž tirgū vielu lietošanai vai nelieto to pats, ja šī viela ir ietverta XIV pielikumā, “ja vien ir pienācis 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) [punktā] minētais datums un viņš ir iesniedzis pieteikumu 18 mēnešus pirms šā datuma, taču lēmums par licencēšanas pieteikumu vēl nav pieņemts”.
Tādējādi minētajā 56. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir paredzēti divi datumi, uz kuriem ir izdarīta atsauce
REACH
regulas 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) un ii) punktā, kas attiecīgi attiecas uz “beigu datumu”, proti, datumu, no kura vielas laišana tirgū un lietošana ir aizliegta, ja vien nav piešķirta licence, kā arī datumu, kas ir vismaz 18 mēnešus pirms beigu datuma, nosakot termiņu, kurā ir jābūt saņemtiem licences pieteikumiem, ja pieteikuma iesniedzējs saistībā ar dažiem lietošanas veidiem vēlas turpināt lietot vielu vai to laist tirgū pēc beigu datuma. Pēdējā minētajā gadījumā šo lietošanas veidu turpināšana ir atļauta pēc beigu datuma, līdz būs pieņemts lēmums par licences pieteikumu.
Runājot par vielu – hroma trioksīdu, no
REACH
regulas XIV pielikuma izriet, ka termiņš licences pieteikumu iesniegšanai bija 2016. gada 21. marts, proti, 18 mēneši pirms beigu datuma, kas bija noteikts 2017. gada 21. septembrī. Šajā gadījumā pieteikuma iesniedzēji savu pieteikumu ir iesnieguši 2015. gadā.
No tā izriet, ka laikposmā no šī sprieduma pasludināšanas līdz Komisijas lēmumam, kurā būs ņemts vērā šajā spriedumā nospriestais, hroma trioksīda licences pieteikumu iesniedzēji, kā arī pakārtotie lietotāji šo vielu var lietot, tiem nepiemērojot dažādus apstrīdētajā lēmumā paredzētus risku pārvaldības un uzraudzības pasākumus. Tādējādi cilvēku veselības aizsardzības nolūkā ir jāparedz apstrīdētā lēmuma seku provizoriska paturēšana spēkā.
Tomēr, ņemot vērā neskaidrības par apstrīdētā lēmuma tvērumu, kā norādīts šī sprieduma 124. punktā, nevar izslēgt, ka ar to ir atļauti lietošanas veidi, uz kuriem attiecas strīdīgās kategorijas, kurām pastāv piemērotas alternatīvas, un ka tādējādi cilvēku veselība, it īpaši to darba ņēmēju veselība, kas izmanto hroma trioksīdu, ir pakļauta nepamatotiem riskiem. Šādos apstākļos ir jāparedz provizoriski paturēt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas laikposmā, kas nepārsniedz gadu, skaitot no šī sprieduma pasludināšanas dienas.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Parlaments ir prasījis piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Komisijas Īstenošanas lēmuma C(2020) 8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (
Chemservice GmbH
un citi), 1. panta 1. un 5. punktu, kā arī 2.–5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl šie panti attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietošanas veidam, kā arī 1. lietošanas veidam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietošanas veidam, atcelt.

2)
Īstenošanas lēmuma C(2020) 8797 sekas paliek spēkā laikposmā, kas nedrīkst pārsniegt gadu, sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas.

3)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.