CELEX: 62021CJ0815
Žalba
Tržišno natjecanje
Članak 102. UFEU‑a
Zlouporaba vladajućeg položaja
Prodaja na internetu
Uredba (EZ) br. 773/2004
Članak 2. stavak 1.
Odluka Europske komisije o pokretanju istrage
Teritorijalno područje primjene istrage
Isključenje Italije
Raspodjela nadležnosti između Komisije i tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje
Uredba (EZ) br. 1/2003
Članak 11. stavak 6.
Lišavanje nadležnosti tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje
Zaštita od paralelnih postupaka koje provode tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje i Komisija
Tužba za poništenje
Akt koji se ne može pobijati
Akt koji ne proizvodi pravne učinke prema trećim osobama
Pripremni akt
Nedopuštenost

Svojom žalbom Amazon.com Inc., Amazon Services Europe Sàrl, Amazon EU Sàrl i Amazon Europe Core Sàrl (u daljnjem tekstu zajedno: Amazon) zahtijevaju ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 14. listopada 2021., Amazon.com i dr./Komisija (
T‑19/21
, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje,
EU:T:2021:730
), kojim je taj sud odbacio kao nedopuštenu njihovu tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije C(2020) 7692
final
od 10. studenoga 2020. kojom je pokrenut postupak za primjenu članka 102. UFEU‑a u predmetu AT.40703 Amazon – Buy Box (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Uredba (EZ) br. 1/2003
U skladu s uvodnim izjavama 17. i 32. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU‑a] (
SL 2003., L 1, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak
SL 2016., L 173, str. 108
.):
„(17)
Ako se propisi o zaštiti tržišnog natjecanja žele dosljedno primjenjivati, i ako se mrežom tijela želi upravljati na najbolji mogući način, neophodno je zadržati pravilo da tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje automatski gube svoju nadležnost ukoliko [Europska] [k]omisija pokrene vlastiti postupak. Kada tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje već provodi postupak u određenom predmetu, a Komisija namjerava pokrenuti postupak, to treba učiniti što prije. Prije nego što pokrene postupak, Komisija će se konzultirati s nacionalnim tijelom.
[…]
(32)
Poduzetnici moraju imati pravo na saslušanje od strane Komisije. Treće strane, na čije interese odluka može utjecati, moraju imati priliku podnijeti svoja očitovanja prije donošenja odluke, a donesene odluke moraju se javno objaviti. Pri osiguravanju prava na obranu poduzetnika, posebno prava na uvid u spis, neophodno je da se zaštite poslovne tajne. Na isti način potrebno je štititi povjerljivost razmijenjenih informacija unutar mreže nadležnih tijela.”
Člankom 11. stavkom 6. te uredbe određuje se:
„Ako Komisija pokrene postupak za donošenje odluke sukladno Poglavlju III., time tijelima država članica nadležnim za tržišno natjecanje prestaje nadležnost za primjenu članaka [101. i 102. UFEU‑a]. Ako je tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje već pokrenulo postupak i radi na predmetu, Komisija će pokrenuti postupak samo nakon što se o tome konzultira s nacionalnim tijelom nadležnim za tržišno natjecanje.”
Uredba br. 773/2004
U skladu s uvodnom izjavom 10. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101. i 102. UFEU‑a] (
SL 2004., L 123, str. 18
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 622/2008 od 30. lipnja 2008. (
SL 2008., L 171, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 243.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 773/2004):
„Radi zaštite prava poduzetnika na obranu, Komisija prije donošenja odluke mora uključenim strankama dati pravo na očitovanje.”
Člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 773/2004 predviđa se:
„Komisija može odlučiti pokrenuti postupak s ciljem donošenja odluke na temelju poglavlja III. Uredbe [br. 1/2003] u svakom trenutku no ne kasnije od datuma kada donosi preliminarnu ocjenu iz članka 9. stavka 1. ove Uredbe, obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ili zahtjev strankama da iskažu svoj interes za sudjelovanje u razgovorima o uvjetima nagodbe, ili od datuma kada se objavljuje javni poziv u skladu s člankom 27. stavkom 4. ove Uredbe, ovisno što je ranije.”
Okolnosti spora
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 5. pobijanog rješenja na sljedeći način:
„1.
Tužitelji […] dio su poduzeća Amazon. Konkretno, Amazon posluje na internetu i obavlja, među ostalim, transakcije maloprodaje i pružanja različitih usluga na internetu.
2.
Dana 10. studenoga 2020. Europska komisija donijela je [spornu] odluku […].
3.
Prema Komisijinu mišljenju, nekim poslovnim praksama Amazona može se umjetno pogodovati njegovim vlastitim ponudama za maloprodaju i ponudama prodavača na njegovu tržišnom mjestu koji se koriste Amazonovim logističkim i dostavnim uslugama.
4.
Komisija je smatrala da, ako se dokaže, predmetna praksa može biti suprotna članku 102. UFEU‑a.
5.
U [spornoj] odluci Komisija je tvrdila da će istraga obuhvatiti cijeli Europski gospodarski prostor (EGP), osim Italije, što je u priopćenju za medije, kojim je popraćeno donošenje navedene odluke, opravdala okolnošću da je u travnju 2019. talijansko tijelo nadležno za tržišno natjecanje započelo istraživati djelomično slične probleme, usredotočivši se na talijansko tržište.”
Postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 19. siječnja 2021., Amazon je pokrenuo postupak za djelomično poništenje sporne odluke u dijelu u kojem je Italija isključena iz područja primjene istrage i pravnih posljedica članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003.
Zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 29. ožujka 2021., Komisija je istaknula nedopuštenost te tužbe, pri čemu je osobito tvrdila da sporna odluka nije akt koji se može pobijati u smislu članka 263. UFEU‑a, s obzirom na to da ne proizvodi obvezujući pravni učinak koji može utjecati na Amazonove interese na način da bitno mijenja njegov pravni položaj. Amazon je svoja očitovanja o tom prigovoru nedopuštenosti podnio 14. svibnja 2021.
Pobijanim je rješenjem Opći sud odbacio Amazonovu tužbu kao nedopuštenu zbog toga što je sporna odluka proizvodila samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, mimo njegova postupovnog položaja, nije utjecala na Amazonov pravni položaj.
Usto, u skladu s člankom 144. stavkom 3. svojeg poslovnika, Opći sud odlučio je obustaviti postupak povodom zahtjevâ za intervenciju, među kojima je bio i zahtjev koji je podnio Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja i tržišnih pravila, Italija) (u daljnjem tekstu: AGCM).
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
Amazon je podnio ovu žalbu aktom podnesenim tajništvu Suda 21. prosinca 2021.
Aktom podnesenim 13. travnja 2022. AGCM je na temelju članka 40. drugog stavka Statuta Suda Europske unije te članaka 129. i 130. Poslovnika Suda zatražio da mu se dopusti intervencija u žalbeni postupak u potporu Komisijinim zahtjevima.
Rješenjem predsjednika Suda od 14. srpnja 2022., Amazon.com i dr./Komisija (
C‑815/21 P
, neobjavljeno,
EU:C:2022:596
), predsjednik Suda prihvatio je taj zahtjev. Budući da je navedeni zahtjev podnesen nakon isteka roka iz članka 130. tog poslovnika, ali prije donošenja odluke o otvaranju usmenog dijela postupka, AGCM‑u je, u skladu s člankom 129. stavkom 4. navedenog poslovnika, dopušteno da intervenira u potporu Komisijinim zahtjevima te da iznese svoja očitovanja na raspravi, ako se ona održi.
Svojom žalbom Amazon od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijano rješenje;
–
odbije prigovor nedopuštenosti koji je Komisija istaknula pred Općim sudom i
–
vrati predmet na ponovno odlučivanje potonjem sudu kako bi on odlučio o meritumu.
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži Amazonu snošenje svih troškova nastalih u okviru ovog postupka.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi Amazon ističe jedini žalbeni razlog podijeljen na tri dijela, od kojih se prvi temelji na povredi članka 263. UFEU‑a koju je počinio Opći sud, drugi na pogrešnom tumačenju članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003 i treći na tvrdnji da se obrazloženje Općeg suda temelji na pogrešnim i bespredmetnim podrednim zahtjevima.
Drugi dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Drugim dijelom jedinog žalbenog razloga, koji treba ispitati prije ostalih, Amazon tvrdi da je Opći sud u pobijanom rješenju pogrešno protumačio članak 11. stavak 6. Uredbe br. 1/2003.
Tako je u točkama 28. do 50. pobijanog rješenja Opći sud nelogično tumačio tu odredbu navodeći, s jedne strane, u točki 41. tog rješenja, da je cilj navedene odredbe zaštita poduzetnika od paralelnog progona od strane tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje i Komisije, priznajući, s druge strane, da Komisija može diskrecijski odbiti tu zaštitu.
To pogrešno tumačenje proizlazi iz miješanja pojmova „zemljopisno tržište”, „zemljopisno područje” i „zemljopisno područje postupka” u točkama 26. do 28. pobijanog rješenja. U tom pogledu Amazon tvrdi da u spornoj odluci nije utvrđeno nikakvo „zemljopisno tržište”, nego je samo Italija isključena iz teritorijalnog područja primjene Komisijine istrage s jedinim ciljem zaobilaženja obveza koje proizlaze iz članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003.
Naposljetku, Amazon ističe da Opći sud, u točki 28. pobijanog rješenja, zaštitu dodijeljenu člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003 uvjetuje diskrecijskom ovlašću Komisije. Međutim, u načelu, ni u jednom području prava Unije administracija ne može diskrecijskim pravom ukinuti zaštitu dodijeljenu zakonom.
Komisija osporava osnovanost tih argumenata.
Ocjena Suda
Kad je riječ o tumačenju članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003, valja istaknuti da je Opći sud u točki 23. pobijanog rješenja naveo da akt na temelju kojeg Komisija pokreće postupak primjene članka 102. UFEU‑a načelno proizvodi samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, mimo njihova postupovnog položaja, ne utječe na pravni položaj tužiteljâ. Stoga je u točki 38. tog rješenja zaključio da je u tom slučaju odluka o isključenju Italije iz područja primjene postupka koji je Komisija pokrenula povodom donošenja sporne odluke proizvela samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, mimo njegova postupovnog položaja, nije utjecala na pravni položaj Amazona.
U točki 39. navedenog rješenja dodao je da taj zaključak nije doveden u pitanje Amazonovim navodima da sporna odluka, iako je postupovne naravi, proizvodi pravne i obvezujuće pravne učinke jer je isključenjem talijanskog državnog područja iz njezina područja primjene lišen zaštite od provođenja paralelnih postupaka iz članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003.
Stoga je Opći sud, nakon što je u točki 41. pobijanog rješenja istaknuo da lišavanje nadležnosti tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje, koje proizlazi iz potonje odredbe, omogućuje da se poduzetnike zaštiti od paralelnog progona od strane tih tijela i Komisije, u točkama 45. do 48. tog rješenja presudio da ta zaštita ne podrazumijeva nikakvo pravo u korist poduzetnika da predmet u cijelosti riješi Komisija. Slijedom toga, Opći je sud u točki 49. navedenog rješenja zaključio da je Amazon neutemeljeno tvrdio da je osporenim dijelom sporne odluke bio lišen zaštite predviđene člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003, s obzirom na to da taj zaštitni učinak ne podrazumijeva da bi Komisija bila obvezna pokrenuti postupak kako bi se tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje lišilo njihove nadležnosti za primjenu članaka 101. i 102. UFEU‑a.
Suprotno onomu što tvrdi Amazon, takvo tumačenje članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003 nije pogrešno.
Naime, u skladu s člankom 11. stavkom 6. prvom rečenicom Uredbe br. 1/2003, tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje gube nadležnost za primjenu članaka 101. i 102. UFEU‑a kada Komisija pokrene postupak za donošenje jedne od odluka utvrđenih odredbama poglavlja III. te uredbe kojima je cilj: utvrditi povredu članaka 101. i 102. UFEU‑a, obvezati predmetne poduzetnike da okončaju navedene povrede, odrediti privremene mjere nakon
prima facie
utvrđenja takvih povreda, odrediti da su obveze koje su preuzeli poduzetnici obvezujuće ili utvrditi da se članci 101. i 102. UFEU‑a ne primjenjuju.
Iz toga proizlazi da, kada Komisija na temelju članka 11. stavka 6. prve rečenice Uredbe br. 1/2003 pokrene postupak protiv jednog ili više poduzetnika zbog pretpostavljene povrede članka 101. ili 102. UFEU‑a, tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje prestaju biti nadležna za progon istih poduzetnika za ista navodno protutržišna ponašanja do kojih je došlo na istom ili istim zemljopisnim tržištima i na istom ili istim tržištima proizvoda u istom ili istim razdobljima (presuda od 25. veljače 2021., Slovak Telekom,
C‑857/19
,
EU:C:2021:139
, t.
30.
).
Takvo lišavanje nadležnosti opravdava se činjenicom da su tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje ovlaštena primjenjivati pravila Unije o tržišnom natjecanju paralelno s Komisijom, tako da je njezin cilj, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 17. Uredbe br. 1/2003, među ostalim, osigurati dosljednu primjenu pravila tržišnog natjecanja Unije i osigurati optimalno upravljanje mrežom javnih tijela zaduženih za provedbu tih pravila. Usto, paralelna primjena navedenih pravila ne može se primijeniti na štetu poduzetnika, pa lišavanje nadležnosti tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje omogućuje također da se poduzetnike zaštiti od paralelnog progona od strane tih tijela i Komisije (vidjeti u tom smislu presudu od 25. veljače 2021., Slovak Telekom,
C‑857/19
,
EU:C:2021:139
, t.
32.
i navedenu sudsku praksu).
U tom pogledu valja podsjetiti na to da odluka o pokretanju postupka u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 773/2004 ne dovodi do toga da se njezini adresati lišavaju njihovih postupovnih prava. Naprotiv, taj je postupak upravo bio ustrojen tako da bi se dotičnim poduzetnicima omogućilo da iznesu svoje stajalište i da što potpunije razjasne stvar Komisiji, prije nego što ona donese odluku koja utječe na njihove interese. Njime se, dakle, želi u njihovu korist stvoriti postupovna jamstva i, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 32. Uredbe br. 1/2003 i uvodne izjave 10. Uredbe br. 773/2004, utvrditi pravo poduzetnika da budu saslušani od strane Komisije (rješenje od 29. siječnja 2020., Silgan Closures i Silgan Holdings/Komisija,
C‑418/19 P
, neobjavljeno,
EU:C:2020:43
, t.
48.
).
Stoga se argumentacija koju je Amazon iznio u prilog ovom dijelu jedinog žalbenog razloga, prema kojoj se člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003 poduzetnicima dodjeljuje zaštita od vođenja paralelnih postupaka od strane tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje i Komisije, a koju zaštitu mu je ta institucija uskratila nezakonito isključujući Italiju iz teritorijalnog područja primjene istrage pokrenute spornom odlukom, temelji na očito pogrešnom tumačenju te odredbe.
Naime, zaštita koja proizlazi iz članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003 primjenjuje se samo u slučaju vođenja paralelnih progona od strane tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje i Komisije, koji se odnose na iste poduzetnike za ista navodno protutržišna ponašanja do kojih je došlo na istom ili istim tržištima proizvoda i na istom ili istim zemljopisnim tržištima u istom ili istim razdobljima.
Kao što to Komisija pravilno ističe u svojem odgovoru na žalbu, ta zaštita ovisi o području primjene odluke o pokretanju postupka na temelju članka 101. ili članka 102. UFEU‑a.
Slijedom toga, poduzetnici se ne mogu koristiti tom zaštitom ako Komisija nije pokrenula postupak ili ga nije pokrenula za određeno područje.
U ovom slučaju, s obzirom na to da teritorijalno područje primjene postupka pokrenutog u skladu sa spornom odlukom nije uključivalo Italiju, zaštita od paralelnih postupaka predviđenih člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003 nije se mogla primjenjivati.
Usto, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točki 45. pobijanog rješenja, ta zaštita od paralelnog progona ne podrazumijeva nikakvo pravo u korist poduzetnika da predmet u cijelosti riješi Komisija.
Naime, tvrditi, kao što to čini Amazon, da bi Komisijina odluka o pokretanju postupka radi donošenja odluke na temelju odredaba poglavlja III. Uredbe br. 1/2003 nužno trebala obuhvaćati cijeli EGP, mogla bi toj instituciji oduzeti široku marginu prosudbe kojom raspolaže kada donosi takvu odluku u skladu s člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 773/2004.
Iz prethodnih obrazloženja proizlazi da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku kada je tumačio članak 11. stavak 6. Uredbe br. 1/2003. Stoga je bespredmetan Amazonov argument da je taj sud pomiješao pojmove „zemljopisno tržište”, „zemljopisno područje” i „zemljopisno područje postupka”.
Prema tome, drugi dio jedinog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Prvi dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Amazon tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 263. prvi i četvrti stavak UFEU‑a time što je pogrešno zaključio da je tužba za poništenje nedopuštena zbog toga što sporna odluka nije proizvodila pravne učinke u odnosu na Amazon.
Učinke i pravnu prirodu sporne odluke trebalo je ocijeniti s obzirom na njezinu funkciju. Amazon prigovara Općem sudu da je bez provedbe konkretne analize te odluke samo presudio da, u skladu sa sudskom praksom, akt o pokretanju postupka na temelju članka 102. UFEU‑a u pravilu proizvodi samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, mimo njihova postupovnog položaja, ne utječe na pravni položaj poduzetnika adresata odluke.
Amazon smatra da bi Opći sud, da je proveo analizu merituma navedene odluke, utvrdio da njome nije samo pokrenut postupak, nego je ona proizvela samostalan pravni učinak time što je to društvo nezakonito lišila zaštite od vođenja bilo kakvog paralelnog postupka koji dva tijela nadležna za tržišno natjecanje vode protiv istog poduzetnika, koja je predviđena člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003.
Komisija osporava Amazonovu argumentaciju smatrajući, kao glavno, da je prvi dio jedinog žalbenog razloga nedopušten jer osporavani dijelovi pobijanog rješenja nisu točno određeni i, podredno, da je taj dio žalbenog razloga neosnovan.
Ocjena Suda
Kad je riječ o dopuštenosti ovog dijela žalbenog razloga, valja samo istaknuti da je, suprotno onomu što tvrdi Komisija, Amazon dovoljno precizno odredio sporne dijelove pobijanog rješenja na koje se njegovi argumenti odnose. Naime, iz žalbe jasno proizlazi da Amazon prigovara Općem sudu da je bez provedbe konkretne analize te odluke presudio da je sporna odluka akt kojim se pokreće postupak na temelju članka 102. UFEU‑a i koji proizvodi samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, mimo njihova postupovnog položaja, ne utječe na pravni položaj poduzetnika adresata odluke.
Iz toga slijedi da je ovaj dio jedinog žalbenog razloga dopušten.
Kad je riječ o meritumu, u točkama 27. i 28. Amazonove žalbe izričito se navodi da on tvrdi da je u ovom slučaju Opći sud povrijedio članak 263. UFEU‑a time što je samo formalno predstavio spornu odluku, a da nije proveo analizu merituma na temelju koje bi se moglo utvrditi da ta odluka nije bila ograničena samo na pokretanje postupka radi donošenja odluke na temelju odredaba poglavlja III. Uredbe br. 1/2003, u skladu s člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 773/2004, nego da proizvodi drugačiji pravni učinak jer se njome ukida zaštita predviđena člankom 11. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003.
Ta se argumentacija temelji na pretpostavci da se Amazon može valjano pozivati na zaštitu predviđenu tom odredbom. Međutim, iz ispitivanja drugog dijela jedinog žalbenog razloga proizlazi da je takva pretpostavka pogrešna.
Prema tome, prvi dio jedinog žalbenog razloga, koji se u cijelosti temelji na toj pogrešnoj pretpostavci, treba odbiti kao neosnovan.
Treći dio jedinog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
Trećim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga, koji je usmjeren protiv točaka 32. do 50. pobijanog rješenja, Amazon tvrdi da se to rješenje temelji na „pogrešnim i bespredmetnim podrednim zaključcima”. Najprije, Opći sud u svojem obrazloženju pogrešno upućuje na Amazonove argumente koji se temelje na tvrdnji da bi se on mogao naći u situaciji da se mora braniti pred dvama različitim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje jer Opći sud nije uzeo u obzir povredu Amazonovih prava. Nadalje, privremenost sporne odluke nije relevantna za ovu tužbu. Naposljetku, bilo bi pogrešno izjednačiti tužbu s Komisijinim zahtjevom za pokretanje postupka na talijanskom tržištu.
Komisija osporava tu argumentaciju.
Ocjena Suda
U tom pogledu valja istaknuti da, s obzirom na to da su prva dva dijela jedinog žalbenog razloga odbačena, zaključak Općeg suda da je Amazonova tužba nedopuštena ne može se dovesti u pitanje trećim dijelom tog žalbenog razloga kojim Amazon samo osporava „podredne zaključke” Općeg suda jer su pogrešni i bespredmetni, tako da treći dio navedenog žalbenog razloga treba odbiti kao bespredmetan.
S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti jedini žalbeni razlog u svakom od njegovih dijelova, a samim time i žalbu u cijelosti.
Troškovi
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da je Komisija podnijela zahtjev da se Amazonu naloži snošenje troškova i da njegovu žalbu treba odbiti, Amazonu valja naložiti snošenje troškova.
U skladu s člankom 140. stavkom 3. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, Sud može odlučiti da će intervenijent koji nije jedan od nabrojenih u članku 140. stavcima 1. i 2. navedenog poslovnika snositi vlastite troškove. U ovom slučaju treba presuditi da će AGCM snositi vlastite troškove žalbenog postupka.

Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Društva Amazon.com Inc., Amazon Services Europe Sàrl, Amazon EU Sàrl i Amazon Europe Core Sàrl osim vlastitih troškova snose i troškove Europske komisije.

3.
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja i tržišnih pravila, Italija) snosi vlastite troškove žalbenog postupka.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski