CELEX: 62022CJ0099
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecība
Regula (EEK) Nr. 2062/92
3. panta 3. punkts
Spēkā esamība
Tirgu kopīgā organizācija
Jēltabaka
Piemaksas, ko piešķir lapu tabakas pircējiem
Šo piemaksu samazināšana atkarībā no nopirktās zemākas klases, kategorijas vai kvalitātes tabakas daudzuma
Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes Regulas (EEK) Nr. 2062/92  (1992. gada 30. jūnijs), ar ko 1992. gada ražai nosaka mērķa cenas, intervences cenas un piemaksas, kādas piešķir lapu tabakas pircējiem, tabakas ķīpu atvasinātās intervences cenas, atsauces kvalitāti, kā arī ražošanas teritorijas (OV 1992, L 215, 22. lpp.), 3. panta 3. punkta spēkā esamību.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Kapniki A. Michaïlidis AE
, no vienas puses, un
Organismos Pliromon kai Elenchou Koinotikon Enischiseon Prosanatolismou kai Engyiseon
(
OPEKEPE
) (Kopienas atbalsta virzības un garantiju maksājumu un kontroles aģentūra, Grieķija) un
Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon
(lauksaimniecības attīstības un pārtikas produktu ministrs, Grieķija), no otras puses, par tāda
Ethnikos Organismos Kapnou
(Valsts tabakas birojs, Grieķija) lēmuma atcelšanu, kurš  pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 2062/92 un kurā šai sabiedrībai pieprasīts atmaksāt piemaksu, pamatojoties uz to, ka tā šai sabiedrībai izmaksāta nepamatoti.

Savienības tiesības

Regula Nr. 727/70
Padomes Regulas (EEK) Nr. 727/70  (1970. gada 21. aprīlis) par jēltabakas tirgus kopīgo organizāciju (OV 1970, L 94, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1992. gada 30. marta Regulu (EEK) Nr. 860/92  (OV 1992, L 91, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 727/70”), sestais apsvērums bija formulēts šādi:
“tā kā šos mērķus var sasniegt, izmantojot intervences sistēmu, kas balstīta uz mērķa cenu un intervences cenu sistēmu, kura  ietver, pirmkārt, pienākumu iepirkt par intervences cenu un, otrkārt, piemaksu piešķiršanu lietotājiem, kas  pērk lapu tabaku tieši no Kopienas ražotājiem; tā kā šī shēma jāpiemēro tā, lai veicinātu kvalitātes uzlabošanu un ražošanas pielāgošanu, jo īpaši pārveidojot kultūraugus uz pieprasītākām vai konkurētspējīgākām šķirnēm.” [Šeit un turpmāk neoficiāls tulkojums.]
Šīs regulas 2. panta 3. punktā bija norādīts:
“3.      Mērķa un intervences cenas nosaka:
a)      lapu tabakai, kurai nav veikta pirmapstrāde un sagatavošana tirgum;
b)      katrai Kopienas produkcijas šķirnei, kas kultivēta atzītajās audzēšanas zonās;
c)      un katras šķirnes atsauces kvalitātei, kas noteikta atbilstoši tās īpašībām un kas pietiekami reprezentatīvi raksturo parastas ražas kvalitāti.
Tomēr šīs cenas var diferencēt vienai un tai pašai šķirnei konkrētajās audzēšanas zonās 4. panta 5. punkta nozīmē.”
Minētās regulas 3. panta 1. un 3. punktā bija noteikts:
“1.      Piemaksu piešķir fiziskām vai juridiskām personām, kas pērk lapu tabaku tieši no Kopienas audzētājiem.
Piemaksu piešķir tikai pircējiem:
i)      kuri ir noslēguši Eiropas audzēšanas līgumus ar audzētājiem pirms datuma, kas jānosaka saskaņā ar 3. punktu;
[..].
3.      Šī panta piemērošanas kārtību, it īpaši kārtību, kurā paredzēti administratīvās kontroles līdzekļi, pieņem saskaņā ar 17. pantā paredzēto procedūru.
Šajā kārtībā paredz noteikumus, kuriem obligāti ir jābūt ietvertiem līgumos, it īpaši norādi par audzētājam noteikto cenu un piemaksas apmēru, uz ko  līgums dod tiesības.”
Saskaņā ar šīs pašas regulas 4. panta 3. un 4. punktu:
“3.      Piemaksas  lielumu  nosaka:
[..]
b)      katrai Kopienas produkcijas šķirnei, kas iegūta no atzītām audzēšanas zonām, un atbilstošajai atsauces kvalitātei.
Šādi noteiktā piemaksas  summa ir spēkā attiecībā uz visu attiecīgās šķirnes tabaku. Tomēr, ciktāl attiecībā uz konkrētu šķirni vienāda apmēra piemaksas piešķiršana šīs šķirnes dažādas kvalitātes tabakai var traucēt tirgus kopīgās organizācijas pareizai darbībai un ražošanas kvalitatīvai pielāgošanai lietotāju vajadzībām, piemaksas  summu izņēmuma kārtā var noteikt par cita veida kvalitāti, nevis to, kura  noteikta kā atsauces kvalitāte, apmērā, kas ir lielāks vai mazāks par to, kādu parasti piemēro visai attiecīgās šķirnes tabakai.
Tomēr šo summu var diferencēt vienai un tai pašai šķirnei konkrētajās audzēšanas zonās 5. punkta nozīmē.
4.      Katru gadu līdz 1. novembrim piemaksas apmēru par katru šķirni, kas ir derīga novākšanai nākamajā kalendārajā gadā, nosaka saskaņā ar [EEK] līguma 43. panta 2. punktā paredzēto procedūru.”
Lai ierobežotu tabakas ražošanas pieaugumu Eiropas Savienībā un vienlaicīgi pārtrauktu audzēt šķirnes, kuras  nav viegli pārdot, ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1114/88  (1988. gada 25. aprīlis), ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 727/70, ar kuru  izveido jēltabakas tirgus kopīgo organizāciju (OV 1988, L 110, 35. lpp.), šīs pēdējās regulas 4. pantam tika pievienots 5. punkts. Šis noteikums paredzēja:
“Saskaņā ar [EEK] līguma 43. panta 2. punktā paredzēto procedūru Padome katru gadu nosaka maksimālo garantēto daudzumu katrai Kopienā ražotajai tabakas šķirnei vai šķirņu grupai, kurai ir noteiktas cenas un piemaksas, jo īpaši ņemot vērā tirgus apstākļus un attiecīgo reģionu sociāli ekonomiskos un agronomiskos apstākļus. Kopējais maksimālais daudzums Kopienai katrai 1988., 1989. un 1990. gada ražai ir 385 000 tonnas lapu tabakas.
[..]” [Šeit un turpmāk neoficiāls tulkojums.]

Regula
Nr. 1726/70
Nosacījumi un prasības attiecībā uz audzēšanas līgumiem, kas minēti Regulas Nr. 727/70 3. panta 1. punktā, tika noteikti Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1726/70  (1970. gada 25. augusts), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus piemaksas piešķiršanai par lapu tabaku (OV 1970, L 191, 1. lpp.).
Regulas Nr. 1726/70, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1991. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1413/91  (OV 1991, L 135, 15. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1726/70”), 2.b panta 1., 3. un 4. punktā bija paredzēts:
“1.      Audzēšanas līgumu [..], kurā iekļauj vismaz pielikuma 1.–12. punktā minēto informāciju, noslēdz starp šādām pusēm:
a)      lapu tabakas pircēju, kurš pakļauj šo tabaku pirmapstrādei un veic sagatavošanu tirgum, turpmāk tekstā – “pircējs”,
un
b)      tabakas audzētāju vai saistītajiem audzētājiem, turpmāk tekstā – “pārdevējs”.
[..]
3.      Audzēšanas līgums var būt ikgadējs vai vairākgadu. Izņemot nepārvaramas varas apstākļus, līgums jānoslēdz līdz tā gada 1. jūnijam, kad to piemēro pirmo reizi. [..]
4.      Audzēšanas līgumā obligāti jānorāda:
a)      pamata līgumā noteiktā cena;
b)      galīgās iepirkuma cenas noteikšanas kritēriji, jo īpaši:
–        fiksēta mērķa cena attiecīgajai ražai,
–        atbilstošās piemaksas līmenis.
[..].” [Šeit un turpmāk neoficiāls tulkojums.]
Regulas Nr. 1726/70 pielikumā bija ietverts tipveida Eiropas audzēšanas līgums, kura 1., 4., 5. un 8. punkts bija formulēti šādi:
“1.      Pārdevējs apņemas audzēt [..] ražai(-ām) [..] 19 [..] tabaku atbilstoši turpmāk norādītājam aprakstam:
[..]
Maksimālā peļņa: [..] kg/ha
un veikt kaltēšanu atbilstoši attiecīgajai šķirnei raksturīgajām prasībām.
[..]
4.      Pārdevējs apņemas piegādāt pircējam visu tabaku, kas novākta teritorijā, uz kuru attiecas šis līgums, ievērojot 1. punktā noteikto maksimālo ražošanas apmēru.
5.      Pircējs apņemas 1. punktā noteiktajās  maksimālās ražošanas robežās iepirkt visu tabaku, kas novākta platībā, uz kuru attiecas šis līgums, un kas atbilst obligātajām kvalitātes īpašībām, kuras noteiktas [Komisijas Regulas (EEK) Nr. 1727/70  (1970. gada 25. augusts) par intervences kārtību jēltabakas nozarē (OV 1970, L 191., 5. lpp.)] 6. panta 2. punktā.
[..]
8.      Kopienas tiesiskajā regulējumā noteiktā līgumā paredzētā atsauces kvalitātes cena ir [..]/kg. [..]
Neskarot iepriekšējā daļā paredzēto noteikumu, ja šī līguma pirmajā punktā minētās tabakas šķirnes cenas vai piemaksas tiek grozītas ar Kopienas regulu, pircējs un pārdevējs no jauna vienojas par līgumā noteikto cenu. Ja šīs cenas vai piemaksas tiek grozītas, piemērojot [Regulas Nr. 727/70] 4. panta 5. punktā paredzētos noteikumus, līgumā noteikto cenu koriģē, ņemot vērā cenu un piemaksu izmaiņas.”

Regula Nr. 2062/92
Regulas Nr. 2062/92 pirmais, trešais un septītais apsvērums bija izteikti šādā redakcijā:
“tā kā [Eiropas] Komisija ir ierosinājusi tabakas tirgus kopīgās organizācijas reformu, kura tiks piemērota, sākot no 1993. gada ražas; tā kā tādēļ attiecībā uz 1992. gada ražu ir jāsaglabā noteikumi, kas piemērojami iepriekšējai ražai, ņemot vērā izmaiņas, kādas vajadzīgas, lai nodrošinātu pāreju uz jauno režīmu; tā kā, ņemot to vērā, 1993. gada ražai nav jānosaka [Regulas Nr. 727/70] 4. panta 5. punkta pirmajā daļā paredzētais maksimālais garantētais daudzums katrai šķirnei vai šķirņu grupām;
[..]
tā kā lapu tabakas mērķa cenas un intervences cenas jānosaka saskaņā ar kritērijiem, kas noteikti [Regulas Nr. 727/70] 2. panta 2. punktā, lai veicinātu ražošanas orientāciju, jo īpaši attiecībā uz kultūru pārveidošanu uz vispieprasītākajām šķirnēm, konkurētspējīgākajām un veselībai mazāk kaitīgajām šķirnēm;
[..]
tā kā piemaksa ir vienāda visai attiecīgās šķirnes tabakai neatkarīgi no piegādātās tabakas kvalitātes; tā kā no tā tomēr izriet stimuls ražot zemas kvalitātes tabaku; tā kā tādēļ ir jāsamazina piemaksas  apmērs par zemas kvalitātes tabakas daudzumiem, ko pārstrādātājs nopircis, pārsniedzot procentuālo daļu, kas atbilst normāla zemas kvalitātes tabakas daudzumam salīdzinājumā ar kopējo ražu.” [Šeit un turpmāk neoficiāls tulkojums.]
Šīs regulas 3. pantā bija noteikts:
“1.      Attiecībā uz 1992. gada ražu [Regulas Nr. 727/70] 2. un 3. pantā noteiktās mērķa un intervences cenas un apmērs piemaksai, kas piešķirta lapu tabakas pircējiem, kā arī minētās regulas 6. pantā noteiktās iepakotās tabakas atvasinātās intervences cenas ir noteiktas šīs regulas IV pielikumā.
[..]
3.      Ja zemākas klases, kategorijas vai kvalitātes tabakas daudzums, ko iepērk pārstrādātājs, salīdzinājumā ar tā kopējiem attiecīgās šķirnes iepirkumiem pārsniedz IV pielikumā norādīto procentuālo daļu, piemaksu samazina par 30 % par daudzumu, kas pārsniedz attiecīgo procentuālo daļu.”
Minētās regulas IV pielikumā Nr. 18 attiecībā uz šķirnes “‘Katerini’ un līdzīgas šķirnes” IV pakāpi bija paredzēts, ka šīs pašas regulas 3. panta 3. punktā paredzētā procentuālā daļa ir 20 %.

Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Prasītāja pamatlietā pirms 1992. gada 1. jūnija ar tabakas ražotājiem noslēdza līgumus par šķirnes ‘Katerini’ tabakas iegādi attiecībā uz 1992. gada ražu. Pēc tam tā kā avansu saņēma Regulas Nr. 727/70 3. panta 1. punktā paredzēto piemaksu.
Ar 1995. gada 22. septembra lēmumu Valsts tabakas birojs lūdza prasītāju pamatlietā atmaksāt daļu no tai piešķirtās piemaksas 51 564 843 Grieķijas drahmu (GRD) (aptuveni 151 327 EUR) apmērā kā nepamatoti saņemtu summu un, piemērojot Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punktu, pamatojoties uz to, ka tās saņemtais avanss bija lielāks par to, uz kuru tai bija tiesības. Valsts tabakas birojs uzskata, ka zemākas kategorijas tabakas daudzuma, kuru iegādājās prasītāja, procentuālā daļa pārsniedza 20 % no tās kopējā iepirkuma.
Prasītāja pamatlietā cēla atcelšanas prasību pret šo lēmumu iesniedzējtiesā
Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts padome, Grieķija), kura šo prasību nodeva
Dioikitiko Protodikeio Athinon
(Atēnu Pirmās instances administratīvā tiesa, Grieķija), lai tajā šī prasība  tiktu atzīta par prasību ar neierobežotu pārbaudi tiesā. Pēdējā minētā tiesā prasītāja pamatlietā it īpaši atsaucās uz Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta spēkā neesamību šīs tiesību normas atpakaļejošā spēka un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpuma dēļ.
Dioikitiko Protodikeio Athinon
(Atēnu Pirmās instances administratīvā tiesa) ar spriedumu noraidīja minēto prasību kā nepamatotu.
Prasītāja pamatlietā par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Dioikitiko Efeteio Athinon
(Atēnu Administratīvā apelācijas tiesa, Grieķija), kura to noraidīja ar spriedumu, pamatojoties, pirmkārt, uz to, ka Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punktam nav atpakaļejoša spēka, jo šī tiesību norma attiecas nevis uz attiecīgo audzēšanas līgumu noslēgšanas datumu, bet gan uz tabakas kvalitāti, un, otrkārt, ka ar šo regulu nav pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.
Prasītāja pamatlietā par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts padome). Tā šaubās par minētās tiesību normas spēkā esamību, ciktāl tā varētu būt pretrunā tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma principam un tiesiskās paļāvības aizsardzības principam.
Konkrētāk, šī tiesa uzskata, ka Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punktam bija atpakaļejošs spēks, jo šī regula tika publicēta 1992. gada 30. jūlijā, t.i., pēc termiņa, kas Regulā Nr. 1726/70 paredzēts audzēšanas līgumu noslēgšanai starp ražotājiem un pārstrādātājiem par 1992. gada ražu. Šajā ziņā minētā tiesa uzskata, ka, lai gan 3. panta 3. punktā paredzētās piemaksas samazināšanas mērķis esot uzlabot audzēto tabakas šķirņu kvalitāti un tādējādi to konkurētspēju, šāds mērķis, kas atbilda tabakas tirgus kopīgās organizācijas mērķiem, nevarēja tikt sasniegts dienā, kad stājās spēkā Regula Nr. 2062/92, jo šajā datumā šis termiņš bija beidzies un attiecīgā tirgus dalībnieki jau bija pieņēmuši lēmumu par ražošanas virzienu, tāpēc  šo mērķi 1992. gada ražas novākšanas laikā nebija iespējams sasniegt. Šī pati tiesa uzdod jautājumu par Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta spēkā esamību.
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka, paredzot piemaksas samazinājumu par zemākas kvalitātes tabaku, ar Regulu Nr. 2062/92 var tikt pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, jo saskaņā ar Regulas Nr. 727/70 4. panta 4. punktu piemaksas  apmērs, kas bija spēkā attiecīgā gada ražai, bija jānosaka līdz iepriekšējā gada 1. novembrim un audzēšanas līgumi katrā ziņā bija jānoslēdz līdz katra gada 1. jūnijam.
Šajos apstākļos
Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai ar [Regulas Nr. 2062/92] 3. panta 3. punktu – kurā ir noteikts, ka, ja zemākas kvalitātes lapu tabakas daudzums, ko iegādājies pārstrādātājs, pārsniedz [šīs regulas] IV pielikumā minēto maksimālo procentuālo daļu no visa attiecīgās šķirnes iegāžu daudzuma, piemaksa tiek samazināta par 30 % attiecībā uz daudzumu, kurš pārsniedz minēto procentuālo daļu, – ir pārkāpts tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips?”

Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkts ir spēkā, ievērojot tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
Iesākumā jāatgādina – kaut arī tiesiskās drošības principam vispārīgi ir pretrunā tas, ka Savienības tiesību akta piemērošanas laikā sākums ir noteikts pirms šī tiesību akta publicēšanas, tomēr izņēmuma kārtā ir pieļaujami citādi gadījumi, ja to pieprasa vispārējo interešu mērķi un ieinteresēto personu tiesiskā paļāvība ir atbilstoši ievērota, kā arī, ja no attiecīgo tiesību normu teksta, mērķa vai uzbūves skaidri izriet, ka tām piemīt šāda iedarbība (spriedums, 2019. gada 30. aprīlis, Itālija/Padome (Zobenzivju zvejas kvotas Vidusjūrā), C‑611/17, EU:C:2019:332, 106. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādos apstākļos vispirms jānosaka, vai Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru, ja zemākas klases, kategorijas vai kvalitātes tabakas daudzums, ko iepērk pārstrādātājs, salīdzinājumā ar tā kopējiem attiecīgās šķirnes iepirkumiem pārsniedz IV pielikumā norādīto procentuālo daļu, piemaksu samazina par 30 % par daudzumu, kas pārsniedz attiecīgo procentuālo daļu, ir apveltīts ar atpakaļejošu spēku. Apstiprinošas atbildes gadījumā pēc tam būs jāpārbauda, vai saskaņā ar šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto judikatūru ir pieļaujama šīs tiesību normas piemērošana ar atpakaļejošu spēku.
Pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta atpakaļejošā spēka vērtējumu ir jākonstatē, ka šī regula tika publicēta 1992. gada 30. jūlijā. No Regulas Nr. 1726/70 2.b panta 3. punkta izriet, ka, lai fiziskas vai juridiskas personas, kuras pērk lapu tabaku no audzētājiem, būtu tiesīgas saņemt Regulas Nr. 727/70 3. panta 1. punktā paredzēto piemaksu par 1992. gada ražu, izņemot nepārvaramas varas gadījumus, tām ar audzētājiem bija jānoslēdz audzēšanas līgumi ne vēlāk kā līdz 1992. gada 1. jūnijam.
Šādos apstākļos jāsecina, ka Regulai Nr. 2062/92, tostarp tās 3. panta 3. punktam, bija atpakaļejošs spēks, jo tā tika pieņemta datumā, kurā fiziskām vai juridiskām personām, kuras pērk lapu tabaku no audzētājiem, jau bija jāuzņemas saistošas līgumsaistības attiecībā uz to  produkcijas iegādi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 1991. gada 11. jūlijs,
Crispoltoni
, C‑368/89, EU:C:1991:307, 14.–16. punkts).
Turklāt šis atpakaļejošais spēks izrietēja no tā, ka saskaņā ar šo tiesību normu piemaksas  apmēra ikgadēja noteikšana par 1992. gada ražu notika 1992. gada jūnijā, lai gan saskaņā ar Regulas Nr. 727/70 4. panta 4. punktu tai bija jānotiek līdz 1991. gada 1. novembrim.
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu, vai Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta piemērošanu ar atpakaļejošu spēku var pamatot ar vispārējo interešu mērķi, kas to prasa, ir jānorāda, ka šīs regulas piemērošana ar atpakaļejošu spēku, ieskaitot tās 3. panta 3. punktu, noteikti izriet no nepieciešamības sasniegt galveno mērķi, ko tabakas tirgus kopīgā organizācija izvirzīja 1992. gadā, proti, sniegt finansiālu atbalstu tabakas ražotājiem un pārstrādātājiem.
Šādos apstākļos, treškārt, ir jānoskaidro, vai ir ticis pienācīgi ievērots tiesiskās paļāvības aizsardzības princips. Šajā ziņā jāatgādina – lai arī šis princips ir viens no Savienības pamatprincipiem, tomēr saimnieciskās darbības subjekti nevar paļauties uz pašreizējās situācijas saglabāšanu, kas var tikt grozīta Savienības iestāžu rīcības brīvības robežās, un jo īpaši attiecībā uz tādu jomu kā tirgu kopīgās organizācijas, kuru priekšmets tiek pastāvīgi pielāgots ekonomisko apstākļu maiņai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1994. gada 5. oktobris,
Crispoltoni
u.c., C‑133/93, C‑300/93 un C‑362/93, EU:C:1994:364, 57. punkts; 1998. gada 17. septembris,
Pontillo
, C‑372/96, EU:C:1998:412, 22. punkts, kā arī 2012. gada 26. jūnijs, Polija/Komisija, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, 180. punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka saimnieciskās darbības subjekti nevar atsaukties uz iegūtajām tiesībām saglabāt priekšrocības, kuras tiem izriet no tirgu kopīgās organizācijas izveidošanas un kuras tie ir saņēmuši noteiktā brīdī (spriedumi, 1994. gada 5. oktobris,
Crispoltoni
u.c., C‑133/93, C‑300/93 un C‑362/93, EU:C:1994:364, 58. punkts, kā arī 1998. gada 17. septembris,
Pontillo
, C‑372/96, EU:C:1998:412, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tas tā ir vēl jo vairāk tad, ja, kā tas ir pamatlietā, piemērojamais Savienības tiesiskais regulējums – šajā gadījumā Regula Nr. 727/70 – nosaka Padomei pienākumu katru gadu, it īpaši ņemot vērā tirgus attīstību un dažādu tabakas šķirņu kaitīgumu, noteikt cenas, kā arī piemaksas par tām, un skaidri paredz iespēju samazināt šīs cenas un piemaksas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1998. gada 17. septembris,
Pontillo
, C‑372/96, EU:C:1998:412, 24. punkts).
Kopš Regulas Nr. 1114/88 publicēšanas visi attiecīgie uzņēmēji apzinājās nenoteiktības situāciju, kas izrietēja no tā, ka ikgadējā cenu un piemaksu noteikšana vēl nebija notikusi. Konkrētāk, tā kā Savienības likumdevējs nebija noteicis cenas un piemaksas par 1992. gada tabakas ražu, šie uzņēmēji nevarēja leģitīmi paļauties uz to, ka tiks saglabāts noteikts attiecīgo cenu un piemaksu līmenis.
Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 727/70 4. panta 3. punktu piemaksas  apmēru izņēmuma kārtā par īpašībām, kas atšķiras no tām, kuras noteiktas kā atsauces kvalitāte, varēja noteikt tādā apmērā, kas ir lielāks vai mazāks par to, kādu parasti piemēro visai attiecīgās šķirnes tabakai. Turklāt, kā tas izrietēja no Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta, lasot to kopā ar tās pirmo, trešo un septīto apsvērumu, šīs regulas mērķis bija pārtraukt audzēt tādas klases, kategorijas vai kvalitātes tabakas šķirnes, kas nav viegli realizējamas, lai kopumā ierobežotu tabakas ražošanu Savienībā.
Turklāt ir svarīgi atgādināt, ka no Regulas Nr. 1726/70 2.b panta 1. punkta, to lasot kopā ar šīs regulas 8. punktu, izriet, ka audzēšanas līgumos, kas noslēgti starp pircējiem un audzētājiem, bija ietverts noteikums par līgumā noteiktās cenas pārskatīšanu tostarp gadījumā, ja tiek grozīta pircējiem maksājamā piemaksa.
Tātad ir jākonstatē, ka ar Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punktu nav pārkāpta minēto uzņēmēju tiesiskā paļāvība.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāsecina, ka, izskatot uzdoto jautājumu, nav atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 2062/92 3. panta 3. punkta spēkā esamību, ievērojot tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
Izskatot prejudiciālo jautājumu, nav atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2062/92 (1992. gada 30. jūnijs), ar ko 1992. gada ražai nosaka mērķa cenas, intervences cenas un piemaksas, kādas piešķir lapu tabakas pircējiem, tabakas ķīpu atvasinātās intervences cenas, atsauces kvalitāti, kā arī ražošanas teritorijas, 3. panta 3. punkta spēkā esamību, ievērojot tiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – grieķu.