CELEX: 62021CJ0394
Előzetes döntéshozatal
A villamos energia belső piaca
2009/72/EK irányelv
(EU) 2019/943 rendelet
Az 1. cikk b) és c) pontja, valamint a 3. cikk
A villamosenergia‑piacok üzemeltetésének elvei
(EU) 2015/1222 rendelet
Az 5. cikk (1) bekezdése
Kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető
A másnapi és napon belüli kereskedési szolgáltatások jogi monopóliuma
A villamos energia rövid, közép‑ és hosszú távú nagykereskedelmi kereskedésére monopóliumot biztosító nemzeti szabályozás

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2019. L 158, 54. o.
) értelmezésére, különösen e rendelet 1. cikke b) és c) pontjának, valamint 3. cikkének az értelmezésére vonatkozik, együtt értelmezve azokat a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/944 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL 2019. L 158., 125. o.
; helyesbítés:
HL 2021. L 373., 96. o.
), azon belül is különösen a 2. cikk 9. pontjával; e kérelem továbbá az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk értelmezésére vonatkozik, együtt értelmezve azokat az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével.
E kérelmet a Bursa Română de Mărfuri SA (a továbbiakban: BRM) – a román jog hatálya alá tartozó társaság – és az Autoritatea Naţională de Reglementare în domeniul Energiei (ANRE) (nemzeti energiaszabályozó hatóság, Románia) között folyamatban lévő azon jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgyát az ANRE által hozott azon határozat megsemmisítése iránti kérelem képezi, amelyben az ANRE megtagadta, hogy a központi villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására vonatkozó engedélyt adjon a BRM részére.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2009/72/EK irányelv
A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/54/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/72/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2009. L 211., 55. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 167., 94. o.
) 37. cikke „A szabályozó hatóság feladatai és hatáskörei” címet viselte. E cikk (1) bekezdésének j) pontja a következőket írta elő:
„A szabályozó hatóság feladatai a következők:
[…]
j)
nagy‑ és kiskereskedelmi szinten a piacnyitás szintjének és hatékonyságának, illetve a verseny figyelemmel kísérése – beleértve a villamosenergia‑tőzsdét […] –, valamint a verseny bármely torzulását vagy korlátozását, beleértve a vonatkozó tájékoztatás nyújtását, és a vonatkozó ügyeknek az érintett versenyhatóságok elé tárását […]”
2021. január 1‑jén a 2009/72 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2019/944 irányelv, amely annak helyébe lépett.
Az (EU) 2015/1222 rendelet
A kapacitásfelosztásra és a szűk keresztmetszetek kezelésére vonatkozó iránymutatás létrehozásáról szóló, 2015. július 24‑i (EU) 2015/1222 bizottsági rendeletet (
HL 2015. L 197., 24. o.
, helyesbítés:
HL 2020, L 296., 8. o.
) a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelme esetén alkalmazandó hálózati hozzáférési feltételekről és az 1228/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 714/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (
HL 2009. L 211., 15. o.
) tekintettel fogadták el.
A 2015/1222 rendelet 2. cikke második bekezdésének 23. pontja a következő fogalommeghatározást tartalmazza:
[…]
23.
„»kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető [(
nominated electricity market operator
, NEMO)]«: az egységes másnapi vagy egységes napon belüli összekapcsolással kapcsolatos feladatok ellátására a hatáskörrel rendelkező hatóság által kijelölt jogalany”.
E rendeletnek a „Kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltetők kijelölése a kereskedési szolgáltatások nemzeti jogi monopóliuma esetében” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha e rendelet hatálybalépésekor valamely tagállamban, vagy tagállami ajánlattételi övezetben már létezik a másnapi és napon belüli kereskedési szolgáltatások nemzeti jogi monopóliuma, ami kizárja egynél több kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető kijelölését, az érintett tagállam köteles erről [az Európai] Bizottságot e rendelet hatálybalépésétől számított két hónapon belül értesíteni, és elutasíthatja ajánlattételi övezetenként egynél több kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető kijelölését.
[…]
(2)   E rendelet értelmezésében nemzeti jogi monopólium akkor létezik, ha a nemzeti jog kifejezetten rendelkezik arról, hogy egy tagállamban vagy annak ajánlattételi övezetében csak egyetlen egy jogalany nyújthat másnapi és napon belüli kereskedési szolgáltatásokat.
(3)   E rendelet hatálybalépésétől számított két éven belül […] a Bizottság jelentést küld az Európai Parlamentnek és [az Európai Unió Tanácsának] […]. Az említett jelentésből kiindulva, és ha a Bizottság szerint nem indokolt a nemzeti jogi monopóliumok fenntartása, vagy az, hogy egy tagállam folyamatosan elutasítsa egy másik tagállamban kijelölt villamosenergiapiac-üzemeltető által végzett határkeresztező kereskedés engedélyezését, a Bizottság fontolóra veheti megfelelő jogalkotási, vagy egyéb intézkedések meghozatalát a tagállamok közötti és a tagállamokon belüli verseny és kereskedés fokozása érdekében. […]”
Az említett rendelet 84. cikke szerint e rendelet „az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
való kihirdetését követő huszadik napon”, vagyis 2015. augusztus 14‑én lépett hatályba.
A 2019/943 rendelet
A 2019/943 rendelet „Tárgy és hatály” című 1. cikkének szövege a következő:
„E rendelet célja, hogy:
a)
megalapozza az európai energiaunió számára – különösen a 2030‑ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat‑ és energiapolitikai keretben – kitűzött célok hatékony teljesítését, és ennek érdekében lehetővé tegye, hogy a piac jelzéseket adjon a hatékonyság, a megújuló energiaforrások magasabb részaránya, az ellátásbiztonság, a rugalmasság, a fenntarthatóság, a dekarbonizáció és az innováció fokozásához;
b)
olyan alapelveket állapítson meg a jól működő, integrált villamosenergia‑piacok számára, amelyek lehetővé teszik az erőforrások valamennyi szolgáltatója és a villamos energia valamennyi felhasználója számára a megkülönböztetésmentes [helyesen: hátrányos megkülönböztetéstől mentes] piaci hozzáférést, bővítik a fogyasztók döntési mozgásterét, biztosítják a versenyképességet a globális piacon, valamint a keresletoldali választ, az energiatárolást és az energiahatékonyság növelését, megkönnyítik a térben megoszló kereslet és kínálat közösségekbe tömörült piaci jelenlétét és megteremtik a megújuló erőforrásokból előállított villamos energia piaci és ágazati integrációjának és piaci alapú árképzésének feltételeit;
c)
méltányos szabályokat állapítson meg a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelmére vonatkozóan, elősegítve ezzel a versenyt a villamos energia belső piacán, figyelembe véve a nemzeti és a regionális piacok sajátos jellegzetességeit is, ideértve a határokon átnyúló villamosenergia-forgalomra alkalmazható ellentételezési mechanizmus létrehozását, valamint összehangolt elvek kialakítását a határkeresztező átvitel díjaira és a nemzeti átviteli hálózatok közötti rendszerösszekötők kapacitásának felosztására vonatkozóan;
d)
elősegítse egy jól működő és átlátható nagykereskedelmi piac kialakulását, hozzájáruljon a villamosenergia‑ellátás nagy fokú biztonságához, és mechanizmusokról rendelkezzen a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelmére vonatkozó szabályok harmonizációja céljából.”
E rendelet 2. cikke a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„A következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
[…]
2.
»szabályozó hatóság«: [a 2019/944] irányelv 57. cikkének (1) bekezdése alapján az egyes tagállamok által kijelölt szabályozó hatóság;
[…]
7.
»piacüzemeltető«: olyan jogalany, amely az általa nyújtott szolgáltatás keretében a villamos energiára vonatkozó eladási ajánlatok és a villamos energiára vonatkozó vételi ajánlatok egymáshoz rendelését végzi;
8.
»kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető [vagy NEMO]«: az egységes másnapi vagy egységes napon belüli összekapcsolással kapcsolatos feladatok ellátására az illetékes hatóság által kijelölt piacüzemeltető;
[…]
40.
»villamosenergia‑piacok«: [a 2019/944] irányelv 2. cikkének 9. pontjában meghatározott villamosenergia‑piacok;
[…]”
Az említett rendeletnek „A villamosenergia‑piacok üzemeltetésének elvei” című 3. cikke kimondja:
„A tagállamok, a szabályozó hatóságok, az átvitelirendszer‑üzemeltetők, az elosztórendszer‑üzemeltetők, a piacüzemeltetők és a megbízott üzemeltetők kötelesek biztosítani, hogy a villamosenergia‑piacok üzemeltetése a következő elveknek megfelelően történjék:
a)
az árképzésnek a keresleten és a kínálaton kell alapulnia;
b)
a piaci szabályoknak ösztönözniük kell a szabad árképzést, és el kell kerülniük az olyan fellépéseket, amelyek megakadályozzák a keresleten és a kínálaton alapuló árképzést;
[…]
h)
fokozatosan fel kell számolni az ajánlattételi övezetek vagy tagállamok közötti határkeresztező villamosenergia‑áramlás, valamint a villamosenergia‑piacokon és a kapcsolódó szolgáltatások piacain megvalósuló határokon átnyúló ügyletek akadályait;
[…]
o)
annak érdekében, hogy a piaci szereplők az áringadozások kockázataival szemben piaci alapú védelemben részesülhessenek és mérsékelni lehessen a beruházások jövőbeli megtérülésével kapcsolatos bizonytalanságot, lehetővé kell tenni, hogy a hosszú távú fedezeti termékekkel átlátható módon tőzsdei kereskedést folytassanak, és hogy a hosszú távú villamosenergia‑szolgáltatási szerződéseket a tőzsdén kívül lehessen megtárgyalni, az uniós versenyjognak megfelelően;
p)
a piaci szabályoknak elő kell segíteniük a termékek kereskedelmét az egész [Európai] Unióban, és a szabályozási változásoknak figyelembe kell venniük a rövid és hosszú távú határidős piacokra és termékekre gyakorolt hatást;
[…]”
Ugyanezen 2019/943 rendeletnek a „Technikai ajánlattételi korlátok” című 10. cikke kimondja:
„(1)   A nagykereskedelmi villamosenergia‑árnak nem szabható sem alsó, sem felső határ. […]
[…]
(4)   A szabályozó hatóságoknak, vagy […] [a] kijelölt [illetékes] hatóságoknak azonosítaniuk kell azokat a területükön alkalmazott szakpolitikákat és intézkedéseket, amelyek hozzájárulhatnak a nagykereskedelmi árképzés közvetett korlátozásához, ideértve egyebek mellett a kiegyenlítő szabályozási energia aktiválásával összefüggő ajánlatok korlátozását, a kapacitásmechanizmusokat, az átvitelirendszer‑üzemeltetők intézkedéseit, a piaci eredmények befolyásolására vagy az erőfölénnyel való visszaélés, illetve a nem hatékonyan meghatározott ajánlattételi övezetek megakadályozására irányuló intézkedéseket.
(5)   Ha valamely szabályozó hatóság vagy kijelölt illetékes hatóság olyan szakpolitikát vagy intézkedést azonosít, amely alkalmas lehet a nagykereskedelmi árképzés korlátozására, köteles minden megfelelő intézkedést meghozni a szakpolitika vagy intézkedés ajánlattételi magatartásra gyakorolt hatásainak megszüntetése, vagy ha ez nem lehetséges, akkor enyhítése érdekében. […]”
A 2019/944 irányelv
A 2019/944 irányelv 2. cikkének 9. pontja a következő fogalommeghatározást tartalmazza:
„Ezen irányelv alkalmazásában következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
[…]
9.
»villamosenergia‑piacok«: a villamosenergia‑piacok, beleértve a tőzsdén kívüli piacokat és a villamosenergia‑tőzsdéket is, az energiával, kapacitással, valamint a kiegyenlítő szabályozásokkal és a kisegítő szolgáltatásokkal való, minden időintervallumban történő kereskedésre szolgáló piacok, ideértve a határidős, a másnapi és a napon belüli piacokat is”.
Ezen irányelvnek „A szabályozó hatóságok feladatai és hatáskörei” című 59. cikke az (1) bekezdésének o) pontjában többek között akként rendelkezik, hogy a szabályozó hatóság feladata „nagy‑ és kiskereskedelmi szinten a piacnyitás szintjének és hatékonyságának, illetve a verseny figyelemmel kísérése – beleértve a villamosenergia‑tőzsdét, […] valamint a verseny bármely torzulását vagy korlátozását, beleértve a vonatkozó tájékoztatás nyújtását, és az érintett nemzeti versenyhatóságok vonatkozó ügyekről történő értesítését”.
A 2019/944 irányelv a 72. cikke értelmében 2021. január 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezi a 2009/72/EK irányelvet, és annak helyébe lép, ezen új irányelv legtöbb rendelkezését pedig annak 73. cikke értelmében ettől az időponttól kell alkalmazni. A hatálybalépésére ugyanakkor ez utóbbi rendelkezés értelmében 2019. július 4‑én került sor.
A román jog
A 2012. július 10‑i Legea nr. 123, energiei electrice și a gazelor naturale (a villamos energiáról és a földgázról szóló 123. sz. törvény)
(Monitorul Oficial al României
, I. rész, 2012. július 16‑i 485. sz.) jogforrásnak az alapügy tárgyát képező jogvitára alkalmazandó változatában (a továbbiakban: 123/2012. sz. törvény) a 3. cikk 38. és 49. pontja a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„38.
»villamosenergiapiac‑üzemeltető«: az a jogi személy, amely a villamos energia rövid, közép‑ és hosszú távú nagykereskedelmi kereskedése céljából – a kiegyenlítő piac kivételével – a központosított piacok szervezését és irányítását végzi.
[…]
49.
»központosított villamosenergia‑piac«: az a szabályozott keret, amelyen belül a villamosenergiapiac‑üzemeltető vagy az átvitelirendszer‑üzemeltető közvetítésével sor kerül a villamosenergia‑ügyletekre a különböző gazdasági szereplők között, az illetékes hatóság által elfogadott különös szabályok alapján; a jelen címen belül a »központosított villamosenergia‑piac« és a »szervezett villamosenergia‑piac« kifejezések ugyanazt jelentik”.
E törvény 10. cikke (2) bekezdésének f) pontja a következőképpen rendelkezik:
„Az illetékes hatóság engedélyt ad ki a következőkre:
[…]
f)
a központosított piacok irányítása – egyetlen villamosenergiapiac‑üzemeltető és a kiegyenlítő piac egyik üzemeltetője részére adható engedély”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A BRM a román jog szerint általános hatáskörrel rendelkezik a közérdekű piacok irányítására. E társaság 2020. augusztus 20‑án, a 2019/943 rendeletre hivatkozva kérelmet nyújtott be az ANRE‑hez a központosított villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására vonatkozó engedély kiadása iránt. 2020. szeptember 21‑én az ANRE arról értesítette a BRM‑et, hogy a kérelmét elutasítja. E társaság ezt követően keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Curtea de Apel Bucureştihez (bukaresti ítélőtábla, Románia), amely e rendelet 2020. január 1‑jei hatálybalépésére hivatkozva arra irányult, hogy az ANRE‑t kötelezzék a kért engedélynek a BRM részére történő kiadására.
E kereset alátámasztása érdekében a BRM azt állítja, hogy a 2019/944 irányelvvel együttesen értelmezett említett rendeletből, így különösen annak 1. cikke b) és c) pontjából, 3. cikkéből, valamint 10. cikkének (4) és (5) bekezdéséből kitűnik, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok kötelesek biztosítani a hatékony versenyt a villamosenergiapiac‑üzemeltetők között, és minden esetben el kell kerülniük a versenyellenes monopólium fennállását. A villamos energiával kapcsolatos termékek és szolgáltatások piacán történő kereskedéshez való jogot tehát nem lehet megtagadni a BRM‑től. A BRM különösen azt állítja, hogy a szabad versenynek a 2019/943 rendeletben megállapított elvei, amelyek szerinte magukban foglalják a monopoljellegű magatartások megszüntetését is, vonatkoznak az e rendelet 2. cikkének 7. pontjában meghatározott villamosenergiapiac‑üzemeltetőre is.
Az ANRE ezzel szemben a 123/2012. sz. törvény 10. cikke (2) bekezdésének f) pontjára, valamint arra hivatkozik, hogy amikor e törvény hatályba lépett, a központosított villamosenergia‑piacok irányítására vonatkozó engedélyt 2001. december 20‑án, 25 évre már odaítélték az OPCOM SA‑nak, így e gazdasági szereplő e területen monopóliummal rendelkezett. Az ANRE azt is kiemeli, hogy a 2015/1222 rendelet 5. cikke alapján az OPCOM‑ot jelölték ki NEMO‑ként a romániai ajánlattételi övezetben a villamos energia másnapi és napon belüli piacán, utóbb pedig e kijelölést 2026. december 20‑ig meghosszabbították. Márpedig ezen 5. cikk azáltal, hogy lehetőséget biztosít a tagállamoknak arra, hogy csak egyetlen NEMO‑t jelöljenek ki, lehetővé teszi a monopólium fennállását.
Az ANRE szerint ezzel szemben a 2019/943 rendelet rendelkezései e tekintetben nem relevánsak, mivel e rendelet nem tartalmaz egyetlen olyan rendelkezést sem, amely arra kötelezné a tagállamokat, hogy több olyan üzemeltetőt jelöljenek ki, akiknek feladata a villamos energia nagykereskedelmi kereskedése céljából a központosított villamosenergia‑piacok szervezése és irányítása. Ráadásul, mivel a villamos energia piaca Romániában korlátozott méretű, két különálló piac kialakítása csak ahhoz vezetne, hogy felosztanák ugyanazon ajánlattevők ajánlatait, ami a versenyszabályok megsértését jelentené.
A kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a 2019/943 rendeletet a Bíróság még nem értelmezte, és úgy véli, hogy e rendelet helyes értelmezése és alkalmazása nem nyilvánvaló. Márpedig, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy e rendelet rendelkezései vonatkoznak a villamosenergiapiac‑üzemeltetőre is, továbbá hogy e rendelkezések külön‑külön vagy a 2019/944 irányelvvel összefüggésben értelmezve megtiltják valamely tagállamnak, hogy e rendelkezések hatálybalépésétől kezdve továbbra is csak egyetlen engedélyt adjon ki e tagállam egész villamosenergia‑piacának irányítására, valamint hogy az, ha valamely tagállam egyetlen ilyen engedélyt ad ki, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével együttesen értelmezett EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk értelmében vett versenykorlátozásnak minősül, akkor ezen értelmezések mindegyike kiemelten jelentősnek bizonyulna a kérdést előterjesztő bíróság által lefolytatandó mérlegelés szempontjából. E bíróság tehát helyt ad a BRM arra irányuló kérelmének, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszenek a Bíróság elé.
E körülmények között a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Tiltja‑e a [2019/943 rendelet] 1. cikkének b) pontja és 3. cikke – figyelemmel a [2019/944 irányelv] rendelkezéseire – a hatálybalépésétől kezdve, hogy valamely tagállam továbbra is egyetlen engedélyt adjon ki a központosított villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására? A román államnak 2020. január 1‑jétől fennáll‑e arra vonatkozó kötelezettsége, hogy megakadályozza a villamosenergia‑piaci irányítás terén fennálló monopóliumot?
2)
A szabad verseny [2019/943] rendeletben, különösen az 1. cikk b) és c) pontjában, valamint a 3. cikkben megjelenő elveinek személyi hatálya kiterjed‑e a villamosenergiapiac‑üzemeltetőre mint árutőzsdére? Befolyásolja‑e az e kérdésre adandó választ az, hogy [a 2019/943] rendelet 2. cikkének 40. pontja a villamosenergia‑piac meghatározását illetően a villamosenergia‑piacok 2019/944 irányelv 2. cikkének 9. pontjában szereplő meghatározására utal?
3)
Úgy kell‑e tekinteni, hogy az, hogy a tagállam egyetlen engedélyt ad ki a villamosenergia‑piac irányítására, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével együttesen értelmezett EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk értelmében vett versenykorlátozásnak minősül?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
Elöljáróban először is meg kell állapítani, hogy az első és a második kérdésben említett 2019/944 irányelv a 72. cikke alapján csak 2021. január 1‑jei hatállyal helyezte hatályon kívül a 2009/72 irányelvet, vagyis későbbi időpontban mind ahhoz képest, hogy a BRM benyújtotta a központosított villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására vonatkozó engedély iránti kérelmét, mind pedig ahhoz képest, hogy az ANRE elfogadta az alapjogvita tárgyát képező határozatot, vagyis az említett irányelvek közül az első
ratione temporis
nem alkalmazandó e jogvitára, szemben a másodikkal. Mivel azonban a 2019/943 rendelet bizonyos fogalmakat a 2019/944 irányelvben szereplő fogalmakra hivatkozva határoz meg, meg kell állapítani, hogy ez utóbbi fogalmak e rendelet szerves részét képezik, adott esetben tehát figyelembe vehetők az első két kérdés elemzése során.
Másodszor, ki kell emelni, hogy az alapeljárás a villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására vonatkozó engedély kiadásának azon megtagadására vonatkozik, amelyet a BRM‑mel szemben az ANRE, vagyis a 2019/943 rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett, Románia által kijelölt „szabályozó hatóság” alkalmazott, e megtagadás pedig a 123/2012. sz. törvény 10. cikke (2) bekezdésének f) pontján alapul.
Mint az kitűnik az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, e rendelkezés előírja, hogy e tagállam szintjén egyetlen, az e törvény értelmében vett villamosenergiapiac‑üzemeltetői engedélyt adnak ki, ezen üzemeltető pedig az említett törvény 3. cikkének 38. pontjában szereplő fogalommeghatározás értelmében a villamos energia rövid, közép‑ és hosszú távú nagykereskedelmi kereskedése céljából – a kiegyenlítő piac kivételével – gondoskodik a központosított villamosenergia‑piacok szervezéséről és irányításáról. E cikk 49. pontja szerint a központosított villamosenergia‑piac azt a szabályozott keretet jelenti, amelyen belül a villamosenergiapiac‑üzemeltető közvetítésével sor kerül a villamosenergia‑ügyletekre a különböző gazdasági szereplők között.
Ezenkívül az alapügyben nem vitatott, hogy amikor a BRM előterjesztette az ugyanezen törvény értelmében vett villamosenergiapiac‑üzemeltetői engedély kiadása iránti kérelmét, amelynek elutasítása folytán az alapjogvita keletkezett, az ekkor hatályos nemzeti jogszabályokban előírt egyetlen engedélyt már odaítélték az OPCOM részére, amely tehát Romániában monopóliummal rendelkezett arra, hogy a rövid, közép‑ és hosszú távú nagykereskedelmi piacokon a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatásokat nyújtson. E tekintetben a román kormány a Bíróság előtti tárgyaláson pontosította, hogy e piacok a vonatkozó uniós jogszabályokban említett napon belüli, másnapi és határidős piacoknak felelnek meg. Az OPCOM azonban félként nem vesz részt az alapjogvitában, e jogvita pedig nem is érinti az OPCOM piaci magatartását, hanem egyedül abból ered, ahogyan a román szabályozó hatóság azt a nemzeti jogszabályt alkalmazta, amelyből e monopólium fennállása következik.
E körülményekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy a második kérdés – amellyel a kérdést előterjesztő bíróság egyrészt arra keresi a választ, hogy valamely villamosenergiapiac‑üzemeltetőre vonatkozik‑e a 2019/943 rendelet 1. cikkének b) és c) pontjában foglalt elvek tiszteletben tartásának kötelezettsége, másrészt pedig arra, hogy e tekintetben releváns‑e az, hogy az e rendelet értelmében vett „villamosenergia‑piacok” fogalma e rendelet 2. cikkének 40. pontjában arra a fogalomra utalással kerül meghatározásra, amely a 2019/944 irányelv 2. cikkének 9. pontjában szerepel – az alapjogvita szempontjából csak akkor bizonyul hasznosnak, ha azt akként értelmezzük, hogy az annak eldöntésére irányul, hogy ezen elvekkel, illetve ezzel a fogalommeghatározással ellentétes‑e az a nemzeti szabályozás, amely akként rendelkezik, hogy e piacon csupán egyetlen, az említett rendelet 2. cikkének 7. pontja értelmében vett villamosenergiapiac‑üzemeltető gyakorolhatja jogszerűen a tevékenységét.
E körülmények között az első és a második kérdést – amelyeket együttesen kell vizsgálni – akként kell érteni, hogy azokkal a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2009/72 irányelvvel együttesen értelmezett 2019/943 rendeletet, különösen pedig annak 1. cikke b) és c) pontját, 2. cikkének 40. pontját, valamint 3. cikkét akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében nemzeti jogi monopóliumot tartanak fenn, amely kiterjed mind a másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokra, mind pedig a határidős nagykereskedelmi piacokra.
E tekintetben ki kell emelni, hogy a 2019/943 rendelet 1. cikkének a) pontja szerint e rendeletnek az a célja, hogy megalapozza az európai energiaunió számára – különösen a 2030‑ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat‑ és energiapolitikai keretben – kitűzött célok hatékony teljesítését, a b) pontja szerint pedig az, hogy olyan alapelveket állapítson meg a jól működő, integrált villamosenergia‑piacok számára, amelyek lehetővé teszik az erőforrások valamennyi szolgáltatója és a villamos energia valamennyi felhasználója számára a hátrányos megkülönböztetéstől mentes piaci hozzáférést, bővítik a fogyasztók döntési mozgásterét, biztosítják a versenyképességet a globális piacon, valamint a keresletoldali választ, az energiatárolást és az energiahatékonyság növelését, megkönnyítik a térben megoszló kereslet és kínálat közösségekbe tömörült piaci jelenlétét és megteremtik a megújuló erőforrásokból előállított villamos energia piaci és ágazati integrációjának és piaci alapú árképzésének feltételeit.
E kontextusban az említett rendelet 1. bekezdésének c) pontja arra irányul, hogy méltányos szabályokat állapítson meg a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelmére vonatkozóan, elősegítve ezzel a versenyt a villamos energia belső piacán, figyelembe véve a nemzeti és a regionális piacok sajátos jellegzetességeit is, ideértve a határokon átnyúló villamosenergia‑forgalomra alkalmazható ellentételezési mechanizmus létrehozását, valamint összehangolt elvek kialakítását a határkeresztező átvitel díjaira és a nemzeti átviteli hálózatok közötti rendszerösszekötők kapacitásának felosztására vonatkozóan.
Az említett 1. cikk d) pontja hozzáteszi: ugyanezen rendelet célja, hogy elősegítse egy jól működő és átlátható nagykereskedelmi piac kialakulását, hozzájáruljon a villamosenergia‑ellátás nagy fokú biztonságához, és mechanizmusokról rendelkezzen a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelmére vonatkozó szabályok harmonizációja céljából.
Ami a 2019/943 rendelet 3. cikkét illeti, az felsorolja azokat az elveket, amelyeknek megfelelően a tagállamok, a szabályozó hatóságok, az átvitelirendszer‑üzemeltetők, az elosztórendszer‑üzemeltetők, a piacüzemeltetők és a megbízott üzemeltetők kötelesek biztosítani a villamosenergia‑piacok üzemeltetését. Ezen elvek között, e 3. cikk a) pontjában szerepel az az elv, amely szerint az árképzésnek a keresleten és a kínálaton kell alapulnia; a b) pontjában az, amely szerint a piaci szabályoknak ösztönözniük kell a szabad árképzést, és el kell kerülniük az olyan fellépéseket, amelyek megakadályozzák a keresleten és a kínálaton alapuló árképzést; a h) pontjában az, amely szerint fokozatosan fel kell számolni az ajánlattételi övezetek vagy tagállamok közötti határkeresztező villamosenergia‑áramlás, valamint a villamosenergia‑piacokon és a kapcsolódó szolgáltatások piacain megvalósuló határokon átnyúló ügyletek akadályait; az o) pontjában az, amely szerint lehetővé kell tenni, hogy a hosszú távú fedezeti termékekkel átlátható módon tőzsdei kereskedést folytassanak, és hogy a hosszú távú villamosenergia‑szolgáltatási szerződéseket a tőzsdén kívül lehessen megtárgyalni, az uniós versenyjognak megfelelően, a p) pontjában pedig az, amely szerint a piaci szabályoknak elő kell segíteniük a termékek kereskedelmét az egész Unióban.
Jóllehet – mint arra lényegében a főtanácsnok is rámutatott az indítványának 22. pontjában – e rendelkezések bizonyos kötelezettségeket támasztanak többek között a tagállamokkal és a nemzeti szabályozó hatóságokkal szemben annak érdekében, hogy a 2019/943 rendelet 2. cikkének 40. pontja értelmében vett villamosenergia‑piacokon ösztönözzék a versenyt, mégis meg kell állapítani, hogy e rendelkezések közül egyik sem – egyébként pedig e rendelet egyetlen más rendelkezése sem – tartalmaz az e piacokon folytatott kereskedelemmel kapcsolatos olyan szabályt, amelyet akár az említett rendelet által elérni kívánt célokra tekintettel is akként lehetne értelmezni, hogy az önmagában kizárja, hogy valamely tagállamban olyan nemzeti jogi monopóliumot lehessen fenntartani a villamos energia nagykereskedelmi eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében, amely hasonló ahhoz, amelyről az alapügyben szó van.
Különösen az, hogy e 2. cikk 40. pontja a 2019/944 irányelv 2. cikkének 9. pontjára utalással akként határozza meg a „villamosenergia‑piacok” fogalmát, hogy az alatt „a villamosenergia‑piacok[at kell érteni], beleértve a tőzsdén kívüli piacokat és a villamosenergia‑tőzsdéket is, az energiával, kapacitással, valamint a kiegyenlítő szabályozásokkal és a kisegítő szolgáltatásokkal való, minden időintervallumban történő kereskedésre szolgáló piacok[at], ideértve a határidős, a másnapi és a napon belüli piacokat is”, ezáltal pedig többes számban utal többek között „a villamosenergia‑tőzsdékre”, nem támasztja alá, hogy az ilyen fogalommeghatározásból tilalom származna a tagállamokkal szemben arra vonatkozóan, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló nemzeti jogi monopóliumot tartsanak fenn, anélkül hogy a 2019/943 rendeletben bármi ilyen tartalmú rendelkezés lenne.
Ilyen tilalom nem vezethető le e rendelet 10. cikkének (4) és (5) bekezdéséből sem, amelyekre a BRM a kérdést előterjesztő bíróság előtt hivatkozott. E rendelkezések ugyanis – amelyek az e cikk (1) bekezdésében meghatározott azon elv keretébe illeszkednek, amely szerint a nagykereskedelmi villamosenergia‑árnak nem szabható sem alsó, sem felső határ – lényegében annak előírására szorítkoznak, hogy a szabályozó hatóságoknak azonosítaniuk kell azokat a területükön alkalmazott szakpolitikákat és intézkedéseket, amelyek hozzájárulhatnak a nagykereskedelmi árképzés közvetett korlátozásához, illetve az erőfölénnyel való visszaélés vagy a nem hatékonyan meghatározott ajánlattételi övezetek megakadályozásához, ha pedig olyan szakpolitikát vagy intézkedést azonosítanak, amely alkalmas lehet a nagykereskedelmi árképzés korlátozására, a hatáskörrel rendelkező hatóság köteles minden megfelelő intézkedést megtenni a szakpolitika vagy intézkedés ajánlattételi magatartásra gyakorolt hatásainak megszüntetése, vagy ha ez nem lehetséges, akkor enyhítése érdekében.
Végeredményben egyrészt hangsúlyozni kell, hogy önmagában az erőfölénnyel való rendelkezés nem minősül az EUMSZ 102. cikk értelmében vett visszaélésnek, másrészt pedig emlékeztetni kell arra, hogy pusztán az a tény, hogy az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése értelmében vett különleges vagy kizárólagos jogok biztosításával erőfölény jön létre, önmagában nem összeegyeztethetetlen az EUMSZ 102. cikkel (2017. október 26‑iBalgarska energiyna borsa ítélet,
C‑347/16
,
EU:C:2017:816
,
54.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ítélet 34. pontjában a 2019/943 rendelet rendelkezéseivel összefüggésben tett megállapítás érvényes a 2009/72 irányelvet illetően is, amely nem valósítja meg a villamos energia belső piacának teljes harmonizációját, hanem csupán néhány általános elvet állapít meg, amelyeket a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk a versenyképes, biztonságos és környezeti szempontból fenntartható villamosenergia‑piac megvalósítása érdekében (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 17‑iHidroelectrica ítélet,
C‑648/18
,
EU:C:2020:723
,
27.
pont).
Közelebbről, ezen irányelv 37. cikke (1) bekezdésének j) pontja, amely lényegében megfelel a 2019/944 irányelv 59. cikke (1) bekezdése o) pontjának, amelyre a BRM a Bíróság előtt hivatkozott, a jelen ügy szempontjából releváns részében arra szorítkozik, hogy azt a feladatot bízza a nemzeti szabályozó hatóságokra, hogy „nagy‑ és kiskereskedelmi szinten [kísérjék figyelemmel] a piacnyitás szintjé[t] és hatékonyságá[t], illetve a verseny[t] […] – beleértve a villamosenergia‑tőzsdét […] –, valamint a verseny bármely torzulását vagy korlátozását”. Meg kell tehát állapítani, hogy e rendelkezés egyértelmű szövegéből kitűnik, hogy az egyáltalán nem kötelezi e hatóságokat arra, hogy intézkedéseket tegyenek annak érdekében, hogy megszüntessenek valamely, a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében fennálló olyan nemzeti jogi monopóliumot, amely hasonló ahhoz, amelyről az alapügyben szó van.
A fentiek pontosítását követően a Bíróság annak érdekében, hogy hasznos választ adhasson annak a bíróságnak, amely előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesztett elé, figyelembe vehet olyan uniós jogi normákat, amelyekre a nemzeti bíróság a kérdésének megfogalmazása során nem hivatkozott (2019. október 17‑iComida paralela 12 ítélet,
C‑579/18
,
EU:C:2019:875
,
22.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezért először is, amennyiben az alapügyben a villamos energia másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokon történő eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében fennálló monopóliumról van szó, ki kell emelni, hogy a 2015/1222 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének első albekezdése akként rendelkezik, hogy ha e rendelet hatálybalépésekor valamely tagállamban vagy tagállami ajánlattételi övezetben már létezik a másnapi és napon belüli kereskedési szolgáltatások nemzeti jogi monopóliuma, ami kizárja egynél több NEMO kijelölését, az érintett tagállam köteles erről a Bizottságot e rendelet hatálybalépésétől számított két hónapon belül értesíteni, és elutasíthatja ajánlattételi övezetenként egynél több NEMO kijelölését.
E cikk (2) bekezdése pontosítja, hogy e rendelet értelmezésében nemzeti jogi monopólium akkor létezik, ha a nemzeti jog kifejezetten rendelkezik arról, hogy egy tagállamban vagy annak ajánlattételi övezetében csak egyetlen egy jogalany nyújthat másnapi és napon belüli kereskedési szolgáltatásokat. E cikk (3) bekezdése hozzáteszi többek között, hogy ha a Bizottság az e rendelet hatálybalépését követő két éven belül összeállított jelentés alapján úgy ítéli meg, hogy nem indokolt a nemzeti jogi monopóliumok fenntartása, vagy az, hogy egy tagállam folyamatosan elutasítsa egy másik tagállamban kijelölt NEMO által végzett határkeresztező kereskedés engedélyezését, a Bizottság fontolóra veheti megfelelő jogalkotási vagy egyéb intézkedések megtételét a tagállamok közötti és a tagállamokon belüli verseny és kereskedés fokozása érdekében.
E rendelkezésekből az következik, hogy amennyiben a 2015/1222 rendelet hatálybalépésének időpontjában, vagyis annak 84. cikke alapján 2015. augusztus 14‑én valamely tagállamban nemzeti jogi monopólium állt fenn a villamos energia másnapi és napon belüli kereskedésére irányuló szolgáltatások tekintetében, e tagállam a 2015/1222 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése értelmében jogosult arra, hogy e cikkben megállapított feltételek mellett fenntartsa e monopóliumot, következésképpen pedig megtagadhatja, hogy ajánlattételi övezetenként egynél több NEMO‑t jelöljön ki.
Márpedig a jelen ügyben nem vitatott, hogy ebben az időpontban a villamos energia másnapi és napon belüli kereskedésére irányuló szolgáltatások vonatkozásában Romániában ilyen monopólium állt fenn az OPCOM mint az e rendelet 2. cikke második bekezdésének 23. pontja értelmében vett kijelölt villamosenergiapiac‑üzemeltető javára, egyébként pedig e fogalomnak az e rendelkezésben szereplő meghatározását lényegében átvette a 2019/943 rendelet 2. cikkének 8. pontja; a Bizottságot erről a 2015/1222 rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében előírtaknak megfelelően tájékoztatták, a Bizottság pedig ebben a szakaszban nem fogadott el semmilyen, az utóbbi rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett megfelelő jogalkotási vagy egyéb intézkedést, amely előírná e monopólium megszüntetését.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a 2009/72 irányelvvel együttesen értelmezett 2019/943 rendeletből, különösen pedig annak 1. cikke b) és c) pontjából, 2. cikkének 40. pontjából, továbbá 3. cikkéből, valamint a 2015/1222 rendelet 5. cikkéből az következik, hogy e rendelkezésekkel nem ellentétes az, hogy valamely tagállam a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében olyan nemzeti jogi monopóliumot tartson fenn, amely kiterjed a másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokra, amennyiben e monopólium e tagállamban már akkor is fennállt, amikor a 2015/1222 rendelet hatályba lépett.
Másodszor, amennyiben az alapügyben a villamos energia határidős nagykereskedelmi piacokon történő eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében fennálló monopóliumról van szó, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós szinten kimerítő jogszabály‑közelítés tárgyát képező területre vonatkozó valamennyi nemzeti intézkedést e jogszabály‑közelítési intézkedés rendelkezései, nem pedig az elsődleges jog rendelkezései alapján kell megítélni (2020. szeptember 17‑iHidroelectrica ítélet,
C‑648/18
,
EU:C:2020:723
,
25.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindazonáltal, mivel az ilyen közvetítési szolgáltatások uniós szinten nem képezik kimerítő jogszabály‑közelítés tárgyát, az alapügyben irányadóhoz hasonló nemzeti szabályozást, amennyiben az a villamos energia határidős nagykereskedelmi piacán fennálló ilyen monopóliumra vonatkozik, főszabály szerint az elsődleges jog releváns rendelkezéseire tekintettel kell értékelni (lásd analógia útján: 2015. november 12‑iVisnapuu ítélet,
C‑198/14
,
EU:C:2015:751
,
48.
pont).
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely valamely gazdasági tevékenység gyakorlását egyetlen köz‑ vagy magánjogi gazdasági szereplő javára szóló kizárólagossági rendszernek rendeli alá, minősülhet mind a letelepedés szabadsága, mind a szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának (2016. február 23‑iBizottság kontra Magyarország ítélet,
C‑179/14
,
EU:C:2016:108
,
164.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelynek vonatkozásában így meg kell vizsgálni, hogy azt igazolhatja‑e valamely közérdeken alapuló kényszerítő indok, adott esetben pedig alkalmas‑e az általa követett közérdekű cél elérésének biztosítására, és nem megy‑e túl az annak eléréséhez szükséges mértéken (lásd ebben az értelemben: 2016. február 23‑iBizottság kontra Magyarország ítélet,
C‑179/14
,
EU:C:2016:108
,
165.
és
166.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ami ugyanakkor a jelen ügyet illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUM‑Szerződésnek a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezései főszabály szerint nem alkalmazandók olyan helyzetre, amelynek minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (lásd ebben az értelemben: 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet,
C‑268/15
,
EU:C:2016:874
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. január 18‑iThelen Technopark Berlin ítélet,
C‑261/20
,
EU:C:2022:33
,
50.
pont).
A 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (
C‑268/15
,
EU:C:2016:874
)
–
53.
pontjában a Bíróság felidézte azt a négy esetet, amelyekben ugyanakkor az alapjogviták elbírálása szempontjából annak ellenére is szükségesnek bizonyulhat a Szerződések alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseinek értelmezése, hogy az említett jogviták minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik, ez pedig arra vezette a Bíróságot, hogy ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket elfogadhatónak nyilvánítsa (2018. szeptember 20‑iFremoluc ítélet,
C‑343/17
,
EU:C:2018:754
,
20.
pont).
A Bíróság a 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (
C‑268/15
,
EU:C:2016:874
)
54.
pontjában pontosította, hogy e négy esetben nem állapíthatja meg azt, hogy a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő jogvita elbírálásához szükség van az EUM‑Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseire irányuló előzetes döntéshozatal iránti kérelemre, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság nem jelölt meg egyebet azon a tényen kívül, hogy a szóban forgó szabályozás megkülönböztetés nélkül alkalmazandó az érintett tagállam állampolgáraira, illetve más tagállamok állampolgáraira. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból ugyanis ki kell tűnniük azon konkrét elemeknek, amelyek alapján kapcsolat állapítható meg egy minden elemében az érintett tagállam területére korlátozódó jogvita tárgya vagy körülményei és e rendelkezések között (lásd továbbá: 2018. szeptember 20‑iFremoluc ítélet,
C‑343/17
,
EU:C:2018:754
,
21.
pont).
A Bíróság a 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (
C‑268/15
,
EU:C:2016:874
)
55.
pontjában hozzátette, hogy olyan helyzet kontextusában, amelynek minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik, a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikke előírásának megfelelően a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megjelölnie a Bíróság számára, hogy kizárólagosan belső jellege ellenére az előtte folyamatban lévő jogvita mennyiben mutat kapcsolatot az uniós jog alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel, amely kapcsolat e jogvita elbírálásához szükségessé teszi az előzetes döntéshozatal keretében kért értelmezést.
Közelebbről, e követelményekből az következik, hogy ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy ilyen kapcsolat áll fenn, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből ki kell tűnnie azoknak a konkrét elemeknek, azaz nem hipotetikus, hanem biztos tényezőknek, amelyek lehetővé teszik e kapcsolat fennállásának pozitív módon történő megállapítását, a kérdést előterjesztő bíróság pedig nem szorítkozhat arra, hogy olyan elemeket terjesszen a Bíróság elé, amelyek alapján nem zárható ki az ilyen kapcsolat fennállása, vagy amelyek – elvontan vizsgálva – erre utaló valószínűsítő körülmények lehetnek, hanem épp ellenkezőleg, olyan objektív és egybehangzó elemekkel kell szolgálnia, amelyek lehetővé teszik a Bíróság számára, hogy ellenőrizze az említett kapcsolat fennállását (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 20‑iFremoluc ítélet,
C‑343/17
,
EU:C:2018:754
,
28.
és
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságával kapcsolatos e megfontolások még inkább érvényesek annak eldöntésekor, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróságnak adandó hasznos válasz érdekében a jelen ítélet 40. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében figyelembe vehet‑e olyan uniós jogi normákat, amelyekre a nemzeti bíróság a kérdésének megfogalmazása során nem hivatkozott.
Márpedig a jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a kérdést előterjesztő bíróság részéről nem tartalmaz a jelen ítélet 51. és 52. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett egyetlen olyan utalást sem, amelyből kitűnne, hogy az alapjogvita – amely egy, a román jog hatálya alá tartozó társaság és a román szabályozó hatóság között van folyamatban e hatóság azon határozatának jogszerűsége tárgyában, amely a nemzeti szabályozás alapján megtagadja e társasággal szemben, hogy e tagállam területén a villamosenergia‑piacok szervezésére és irányítására vonatkozó engedélyt adjon ki – e kizárólagosan belső jellege ellenére kapcsolatot mutat az EUM‑Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel, vagyis hogy az alapügy tárgyát képező helyzet a 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet (
C‑268/15
,
EU:C:2016:874
)
‐
53.
pontjában felvázolt négy eset valamelyikének körébe tartozik.
Különösen, jóllehet a Federaţia Europeană a Comercianţilor de Energie (energiakereskedők európai szövetsége) beavatkozóként részt vesz az alapeljárásban, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz egyetlen olyan elemet sem, amely arra utalna, hogy e szövetség milyen módon működik közre e jogvitában, és nem tesz említést arról sem, hogy e szövetségnek az említett jogvitába történő beavatkozása, amelyre egyedül a kérdést előterjesztő bíróság előtti keresetindítás szakaszában került sor, mennyiben lenne alkalmas arra, hogy ugyanezen jogvita vonatkozásában ilyen kapcsolódási pontot teremtsen.
Hasonlóképpen, jóllehet – amint az kitűnik többek között az alkalmazandó szabályozási háttérből – a villamos energia határon átnyúló kereskedelem tárgyát képezheti, az alapügyben szóban forgó közvetítési szolgáltatásokat pedig elvileg más tagállamokban letelepedett gazdasági szereplők is nyújthatják, meg kell állapítani, hogy az ilyen esetek, amelyeket egyébként a kérdést előterjesztő bíróság még csak fel sem vet, a jelen ítélet 50‐52. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel a jelen ügyben nyilvánvalóan nem elegendőek ahhoz, hogy a Bíróság pozitív módon megállapíthassa, hogy az EUM‑Szerződésben biztosított alapvető szabadságok valamelyike alkalmazandó az alapjogvitában.
Következésképpen, jóllehet a 2009/72 irányelvvel együttesen értelmezett 2019/943 rendeletből, különösen pedig annak 1. cikke b) és c) pontjából, 2. cikkének 40. pontjából, valamint 3. cikkéből az következik, hogy e rendelkezésekkel nem ellentétes az, ha valamely tagállam fenntart a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében fennálló olyan nemzeti jogi monopóliumot, amely a határidős nagykereskedelmi piacot érinti, ez az értelmezés nem befolyásolja az adott esetben arra vonatkozóan lefolytatott elemzést, hogy az ilyen monopólium fenntartása jogszerű‑e az elsődleges uniós jog releváns rendelkezéseire, adott esetben különösen azokra tekintettel, amelyek a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkoznak.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2009/72 irányelvvel együttesen értelmezett 2019/943 rendeletet, különösen annak 1. cikke b) és c) pontját, 2. cikkének 40. pontját, e rendelet 3. cikkét akként kell értelmezni, hogy:
–
azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében olyan nemzeti jogi monopóliumot tartanak fenn, amely kiterjed a másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokra, amennyiben e monopólium a 2015/1222 rendelet 5. cikkének megfelelően már létezett e tagállamban abban az időpontban, amikor e rendelet hatályba lépett;
–
azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében olyan nemzeti jogi monopóliumot tartanak fenn, amely kiterjed a határidős nagykereskedelmi piacokra; az ilyen szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetőségét az Unió elsődleges jogának releváns rendelkezéseire tekintettel kell értékelni.
A harmadik kérdésről
Figyelembe véve az első két kérdésre adott választ, amelyből lényegében az következik, hogy a 2015/1222 rendelet 5. cikke a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében az általa meghatározott feltételek mellett lehetővé teszi olyan nemzeti jogi monopólium fenntartását, amely kiterjed a másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokra, a harmadik kérdést át kell fogalmazni oly módon, hogy azzal a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével együttesen értelmezett EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikket akként kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezések értelmében vett versenykorlátozásnak minősül az a tagállami szabályozás, amely előírja, hogy e tagállam szintjén egyetlen és kizárólagos engedélyt lehet kiadni a villamos energia határidős nagykereskedelmi piacon történő eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások gyakorlása céljából.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezése magában foglalja azt, hogy a nemzeti bíróság meghatározza az általa feltett kérdések ténybeli és jogszabályi hátterét, vagy legalábbis kifejtse azokat a ténybeli körülményeket, amelyeken e kérdések alapulnak. Az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás keretében ugyanis a Bíróság kizárólag a nemzeti bíróság által rendelkezésére bocsátott tények alapján ítélheti meg az uniós jogi rendelkezés értelmezését (2017. október 26‑iBalgarska energiyna borsa ítélet,
C‑347/16
,
EU:C:2017:816
,
56.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2020. július 16‑iAdusbef és társai ítélet,
C‑686/18
,
EU:C:2020:567
,
36.
pont).
E pontosítási követelmény különösen érvényes a versenyjog területén, amelyet összetett ténybeli és jogi helyzetek jellemeznek (2017. október 26‑iBalgarska energiyna borsa ítélet,
C‑347/16
,
EU:C:2017:816
,
57.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2021. március 3‑iPoste Italiane és Agenzia delle entrate – Riscossione ítélet,
C‑434/19 és C‑435/19
,
EU:C:2021:162
,
77.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Hangsúlyozni kell azt is, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban előadott információk nem csak arra szolgálnak, hogy lehetővé tegyék, hogy a Bíróság hasznos válaszokat adjon, hanem azt is, hogy a tagállamok kormányai, valamint az egyéb érdekelt felek az Európai Unió Bírósága alapokmánya 23. cikkének megfelelően benyújthassák érdemi észrevételeiket (2017. október 26‑iBalgarska energiyna borsa ítélet,
C‑347/16
,
EU:C:2017:816
,
58.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság feladata arra ügyelni, hogy ez a lehetőség biztosított legyen, figyelembe véve, hogy e rendelkezés értelmében csak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot kézbesítik az érdekelt feleknek (lásd: 2021. szeptember 2‑iIrish Ferries ítélet,
C‑570/19
,
EU:C:2021:664
,
134.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmára vonatkozó e követelmények kifejezetten szerepelnek az eljárási szabályzat 94. cikkében, amelynek ismerete a kérdést előterjesztő bíróságtól az EUMSZ 267. cikkben létrehozott együttműködés keretében elvárható, és amely követelményeket szigorúan tiszteletben kell tartania (2017. október 26‑iBalgarska energiyna borsa ítélet,
C‑347/16
,
EU:C:2017:816
,
59.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E követelményeket ezenkívül felidézi az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozóan az Európai Unió Bírósága által a nemzeti bíróságok részére megfogalmazott ajánlások (
HL 2019. C 380., 1. o.
) 13., 15. és 16. pontja is.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz semmilyen magyarázatot azon okokra vonatkozóan, amelyek alapján a nemzeti bíróságban kérdés merült fel az EUMSZ 101. cikknek és az EUMSZ 102. cikknek az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével összefüggésben történő értelmezésével kapcsolatban. Különösen, e bíróság nem fejti ki azokat az okokat, amelyek miatt e rendelkezések alkalmazandók lennének az alapügyben, sem pedig azt, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás mennyiben sérthetné e rendelkezéseket.
E körülmények között, mivel a Bíróság nem rendelkezik az ahhoz szükséges információkkal, hogy hasznos választ adjon a harmadik kérdésre, meg kell állapítani, hogy e kérdés elfogadhatatlan.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/54/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/72/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel együttesen értelmezett, a villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendeletet, különösen annak 1. cikke b) és c) pontját, 2. cikkének 40. pontját, valamint e rendelet 3. cikkét

a következőképpen kell értelmezni:

–
azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében olyan nemzeti jogi monopóliumot tartanak fenn, amely kiterjed a másnapi és napon belüli nagykereskedelmi piacokra, amennyiben e monopólium a kapacitásfelosztásra és a szűk keresztmetszetek kezelésére vonatkozó iránymutatás létrehozásáról szóló, 2015. július 24‑i (EU) 2015/1222 bizottsági rendelet 5. cikkének megfelelően már létezett e tagállamban abban az időpontban, amikor e rendelet hatályba lépett;
–
azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében a villamos energia eladásával és vételével kapcsolatos ajánlatok közvetítésére irányuló szolgáltatások tekintetében olyan nemzeti jogi monopóliumot tartanak fenn, amely kiterjed a határidős nagykereskedelmi piacokra; az ilyen szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetőségét az Unió elsődleges jogának releváns rendelkezéseire tekintettel kell értékelni.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: román.