CELEX: 62021CJ0806
Řízení o předběžné otázce
Prekursory drog
Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV
Článek 2 odst. 1 písm. d)
Osoba zapojená do převážení a distribuce prekursorů používaných k nedovolené výrobě nebo zhotovení drog
Nařízení (ES) č. 273/2004
Uvedené látky
Článek 2
Pojem ‚hospodářský subjekt‘
Článek 8 odst. 1
Okolnosti, které naznačují, že uvedené látky mohou být zneužity při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek
Povinnost oznámení těchto okolností
Pojem ‚okolnost‘
Rozsah

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog (
Úř. věst. 2004, L 47, s. 1
; Zvl. vyd. 15/08, s. 46), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1258/2013 ze dne 20. listopadu 2013 (
Úř. věst. 2013, L 330, s. 21
) (dále jen „nařízení č. 273/2004“).
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného v Nizozemsku proti TF obžalovanému z převážení uvedených látek používaných k nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek.
Právní rámec
Mezinárodní právo
Článek 3 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami, uzavřené ve Vídni dne 20. prosince 1988 (Recueil des traités des Nations unies, sv. 1582, s. 95) a schválené Evropským hospodářským společenstvím rozhodnutím Rady 90/611/EHS ze dne 22. října 1990 (
Úř. věst. 1990, L 326, s. 56
; Zvl. vyd. 11/17, s. 173, dále jen „Vídeňská úmluva proti nedovolenému obchodu“), nadepsaný „Trestné činy a tresty“, v odstavci 1 stanoví:
„Každá smluvní strana přijme taková opatření, kter[á] mohou být nezbytná k tomu, aby jako trestné činy podle jejího trestního práva byly stanoveny, budou-li spáchány úmyslně:
a)
[...]
iv)
zhotovení, převážení nebo šíření zařízení, materiálů nebo látek uvedených v tabulce I a v tabulce II, pokud je známo, že jsou určeny pro použití s cílem nedovoleného pěstování, výroby nebo zhotovení omamných nebo psychotropních látek;
[...]
c)
s výhradou svých ústavních principů a základních zásad jejich právního systému:
[...]
ii)
držba zařízení nebo materiálů, nebo látek uvedených v tabulce I a tabulce II, pokud je známo, že se používají nebo jsou určeny k nedovolenému pěstování, výrobě, nebo zhotovování jakýchkoli omamných nebo psychotropních látek;
[...]“
Článek 12 této úmluvy, nadepsaný „Látky často používané při nezákonné výrobě omamných nebo psychotropních látek“, stanoví:
„1.   Smluvní strany budou přijímat opatření, kter[á] budou pokládat za vhodná, k zamezení úniku látek uvedených v tabulce I a tabulce II používaných za účelem nedovolené výroby omamných nebo psychotropních látek a budou za tímto účelem navzájem spolupracovat.
[...]
8.
a)
Smluvní strany, aniž by byla dotčena celková povaha ustanovení odstavce 1 tohoto článku a rovněž ustanovení úmluvy z r. 1961, této Úmluvy s doplňky a Úmluvy z r. 1971, realizují taková opatření, kter[á] pokládají za potřebná pro kontrolu výroby a šíření látek uvedených v tabulce I a tabulce II této Úmluvy.
b)
Za tímto účelem mohou smluvní strany:
i)
provádět kontrolu všech osob a podniků, které vyrábějí a distribuují takové látky nebo se na této výrobě a šíření podílejí,
[...]
iii)
požadovat od majitelů licence povolení na provádění výše uvedených operací,
[...]
9.   Každá smluvní strana bude s ohledem na látky z tabulky I a tabulky II činit tato opatření:
a)
vytvoří a bude udržovat systém sledování mezinárodního obchodu s látkami zařazenými do tabulky I a tabulky II, aby se usnadnilo zjišťování podezřelých transakcí. Takovéto monitorovací systémy budou používány v úzké spolupráci s výrobci, dovozci, vývozci, osobami oprávněnými k distribuci ve velkém, osobami oprávněnými k distribuci v malém, které budou příslušné státní orgány informovat o podezřelých objednávkách a transakcích;
b)
bude zabezpečovat zabavení každé látky zařazené do tabulky I nebo do tabulky II, pokud existuje dostatečný důkaz, že má být použita k nedovolenému zpracování nebo výrobě omamných nebo psychotropních látek;
c)
uvědomí co nejdříve příslušné státní orgány a služebny příslušných smluvních stran v případě, že existuje důvod k domněnce, že dovoz, vývoz nebo průvoz jakékoliv látky z tabulky I nebo tabulky II se uskutečňuje za účelem nedovoleného zpracování nebo výroby omamných nebo psychotropních látek, včetně podrobných informací o prostředcích placení a jakýchkoliv dalších podstatných skutečnostech, které vedly k této domněnce;
d)
bude požadovat, aby dovozy a vývozy byly řádně označeny a opatřeny dokumenty. Obchodní dokumenty, jako faktury, seznamy lodního nákladu, nákladní listy (konosamenty), celní dokumenty a další dopravní doklady musí obsahovat názvy dovážených nebo vyvážených látek, jak jsou uvedeny v tabulce I nebo tabulce II, dovážené nebo vyvážené množství látky a jméno a adresu dovozce, vývozce a příjemce zásilky, pokud je k dispozici;
[...]
[...]“
Unijní právo
Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV
Body 1 až 3 odůvodnění rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami (
Úř. věst. 2004, L 335, s. 8
), stanoví:
„(1)
Nedovolený obchod s drogami ohrožuje zdraví, bezpečnost a kvalitu života občanů Evropské unie stejně jako legální hospodářskou činnost, stabilitu a bezpečnost členských států.
(2)
Potřeba legislativní akce, jež by řešila nedovolený obchod s drogami, je zejména vyjádřena v akčním plánu Rady [Evropské unie] a [Evropské] [k]omise přijatém Radou ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci ve Vídni dne 3. prosince 1998 o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy týkajících se vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [(
Úř. věst. 1999, C 19, s. 1
)], v závěrech jednání Evropské rady z Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999, zejména v bodě 48 těchto závěrů, v protidrogové strategii EU (2000-2004) přijaté na zasedání Evropské rady v Helsinkách ve dnech 10. až 12. prosince 1999 a v protidrogovém akčním plánu EU (2000-2004) schváleném Evropskou radou na zasedání v Santa Maria de Feira ve dnech 19. a 20. června 2000.
(3)
Je nezbytné přijmout minimální pravidla týkající se znaků skutkových podstat trestných činů nedovoleného obchodu s drogami a prekurzory, jež by na úrovni Unie umožnily společný přístup k boji proti takovému nedovolenému obchodu.“
Článek 1 tohoto rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se rozumí:
[...]
2)
‚prekurzory‘: veškeré látky vyjmenované v právních předpisech Společenství, kterými se provádějí závazky vyplývající z článku 12 [Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu];
[...]“
Článek 2 uvedeného rámcového rozhodnutí, nadepsaný „Trestné činy související s nedovoleným obchodem s drogami a prekursory“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby dále uvedené úmyslné jednání, je-li protiprávní, bylo trestné:
[...]
d)
zhotovování, převážení nebo šíření prekurzorů, pokud je známo, že jsou určeny k použití při nedovolené výrobě nebo zhotovení drog.“
Nařízení č. 273/2004
Body 2 až 6, 8, 11 až 13 a 17 nařízení č. 273/2004 stanoví:
„(2)
Požadavky článku 12 [Vídeňská úmluva proti nedovolenému obchodu] na obchod s prekursory (tj. látkami často používanými při nezákonné výrobě omamných a psychotropních látek) se provádějí při obchodování mezi Společenstvím a třetími zeměmi na základě nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [
Úř. věst. 1990, L 357, s. 1
; Zvl. vyd. 15/01, s. 414].
(3)
Článek 12 [Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu] předpokládá přijetí opatření pro sledování výroby a distribuce prekursorů. To vyžaduje, aby byla přijata opatření týkající se obchodu s prekursory mezi členskými státy. Tato opatření byla zavedena směrnicí Rady 92/109/EHS ze dne 14. prosince 1992 o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh [
Úř. věst. 1992, L 370, s. 76
; Zvl. vyd. 15/02, s. 150]. Pro lepší zajištění současného používání harmonizovaných pravidel ve všech členských státech se nařízení jeví vhodnějším než současná směrnice.
(4)
V souvislosti s rozšířením Evropské unie je třeba nahradit směrnici 92/109/EHS nařízením, neboť každá změna směrnice a jejích příloh by znamenala přijmout ve všech 25 členských státech vnitrostátní prováděcí předpisy.
(5)
Rozhodnutími přijatými na třicátém pátém zasedání v roce 1992 zařadila Komise OSN pro omamné a psychotropní látky do tabulek přílohy [Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu] další látky. Tímto nařízením by měla být stanovena odpovídající opatření, aby se odhalily možné případy nedovoleného zneužívání prekursorů drog ve Společenství a aby se zajistilo používání společných předpisů pro sledování trhu Společenství.
(6)
Článek 12 [Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu] je založen na systému sledování obchodu s danými látkami. Převážná část obchodu s těmito látkami je zcela zákonná. Dokumentace a označování zásilek těchto látek by měly být dostatečně jasné. Navíc je důležité poskytnout příslušným orgánům nezbytná oprávnění a v souladu s povahou [Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu] vytvořit mechanismy založené na úzké spolupráci s dotčenými hospodářskými subjekty a na rozvoji systému shromažďování informací.
[...]
(8)
Látky běžně používané při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek by měly být uvedeny v příloze.
[...]
(11)
Měla by být přijata opatření k zajištění lepší kontroly obchodu s uvedenými látkami vyjmenovanými v příloze I uvnitř Společenství.
(12)
Všechny operace, které vedou k uvádění uvedených látek v příloze I v kategorii 1 a 2 na trh, by měly být řádně zaznamenávány. Hospodářské subjekty by měly oznamovat příslušným orgánům všechny podezřelé operace s látkami uvedenými v příloze I. Výjimka by se však měla uplatňovat na operace s látkami uvedenými v příloze I kategorii 2, pokud daná množství nepřekračují množství uvedená v příloze II.
(13)
Významný počet dalších látek, z nichž s mnoha se dovoleně obchoduje ve velkých množstvích, byl označen za prekursory pro nedovolenou výrobu syntetických drog a psychotropních látek. Podrobit tyto látky týmž přísným kontrolám jako látky uvedené v příloze I by vytvářelo zbytečnou překážku obchodu, která by zahrnovala vydávání povolení hospodářským subjektům a povinnost vést dokumentaci o operacích. Na úrovni Společenství by měl být vytvořen pružnější systém, jehož prostřednictvím by byly tyto operace hlášeny příslušným orgánům členských států.
[...]
(17)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž harmonizované kontroly obchodu s prekursory drog a zabránění jejich zneužití při nedovolené výrobě syntetických drog a psychotropních látek, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto, z důvodu mezinárodní a rychle se měnící povahy takového obchodu, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.“
Článek 1 nařízení č. 273/2004 stanoví:
„Toto nařízení stanoví harmonizovaná opatření pro kontrolu a sledování některých látek často používaných při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek v rámci Unie s cílem zabránit jejich zneužití.“
Článek 2 tohoto nařízení stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumějí:
a)
‚uvedenou látkou‘ jakákoliv látka uvedená v příloze I, která může být použita k nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek, včetně směsí a přírodních produktů, které tyto látky obsahují, avšak s výjimkou směsí a přírodních produktů, ve kterých jsou uvedené látky obsaženy tak, že tyto uvedené látky nelze snadno použít ani extrahovat snadno dostupnými nebo hospodárnými prostředky, léčivé přípravky ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES [ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (
Úř. věst. 2001, L 311, s. 67
; Zvl. vyd. 13/27, s. 69)] a veterinární léčivé přípravky ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES [ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (
Úř. věst. 2001, L 311, s. 1
; Zvl. vyd. 13/27, s. 3)].
b)
‚neuvedenými látkami‘ všechny látky, které, ačkoli nejsou uvedeny v příloze I, jsou identifikovány jako ty, které byly použity při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek;
c)
‚uvedením na trh‘ dodání uvedených látek v rámci Unie, za úplatu nebo bezplatně, nebo skladování, výroba, produkce a zpracování těchto látek, obchodování s nimi, jejich distribuce nebo jejich zprostředkování, pro účely dodání v rámci Unie;
d)
‚hospodářským subjektem‘ každá fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá uváděním uvedených látek na trh;
[...]
f)
‚zvláštním povolením‘ povolení, které je vydáno určitému typu hospodářského subjektu;
g)
‚zvláštní registrací‘ registrace, která se provádí u určitého typu hospodářského subjektu;
[...]“
Článek 8 uvedeného nařízení, nadepsaný „Oznamování příslušným orgánům“, v odstavci 1 stanoví:
„Hospodářské subjekty oznámí neprodleně příslušným orgánům všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo operace s uvedenými látkami, jež mají být uvedeny na trh, které naznačují, že tyto látky mohou být zneužity při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek. Za tímto účelem hospodářské subjekty poskytnou veškeré dostupné informace umožňující příslušným orgánům ověřit zákonnost příslušné objednávky nebo operace.“
Článek 10 odst. 1 téhož nařízení zní takto:
„S cílem zajistit řádné uplatňování článků 3 až 8 přijme každý členský stát opatření nezbytná k tomu, aby mohly jeho příslušné orgány vykonávat své kontrolní a dohlížecí povinnosti, a zejména
a)
získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech s uvedenými látkami,
b)
vstupovat do provozoven hospodářských subjektů a uživatelů za účelem získání důkazů o nesrovnalostech,
c)
podle potřeby zadržovat a zajišťovat zásilky, které nejsou v souladu s tímto nařízením.“
Příloha I nařízení č. 273/2004 obsahuje seznam „uvedených látek“ ve smyslu čl. 2 písm. a) uvedeného nařízení. Kyselina chlorovodíková a kyselina sírová jsou v této příloze uvedeny jako uvedená látka kategorie 3.
Nařízení č. 111/2005
Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Společenstvím a třetími zeměmi (
Úř. věst. 2005, L 22, s. 1
), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1259/2013 ze dne 20. listopadu 2013 (
Úř. věst. 2013, L 330, s. 30
) (dále jen „nařízení č. 111/2005“), zní takto:
„Toto nařízení stanoví pravidla pro sledování obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi s některými látkami často používanými při nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek (dále jen ,prekursory drog‘) s cílem zamezit zneužívání těchto látek. Vztahuje se na dovoz, vývoz a zprostředkovatelskou činnost.“
Nizozemské právo
Zákon o zamezení zneužívání chemických látek
Článek 2 písm. a) Wet voorkoming misbruik chemicaliën (zákon o zamezení zneužívání chemických látek), ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (Stb. 2008, č. 112) stanoví:
„Je zakázáno jednat v rozporu s právní úpravou přijatou v ustanoveních nebo na základě ustanovení:
a.
článku 3 odst. 2 a 3 a článku 8 nařízení č. 273/2004.
[...]“
Zákon o hospodářských trestných činech
Článek 1 bod 1 Wet op de economische delicten (zákon o hospodářských trestných činech), ve znění ze dne 14. října 2015 (Stb. 2015, č. 399) zní takto:
„Hospodářskými trestnými činy jsou:
1.
porušení právní úpravy přijaté v ustanoveních nebo na základě ustanovení:
článku 2 písm. a) a čl. 4 druhého pododstavce zákona o zamezení zneužívání chemických látek.“
Článek 2 odst. 1 zákona o hospodářských trestných činech, ve znění ze dne 14. října 2015, stanoví:
„Hospodářské protiprávní jednání uvedené v čl. 1 bodech 1 a 2 a v čl. 1a bodech 1 a 2 je zločinem, pokud je spácháno úmyslně; pokud toto hospodářské protiprávní jednání není zločinem, je přečinem.“
Článek 6 odst. 1 bod 1 uvedeného zákona stanoví:
„1.   Kdo spáchá hospodářský trestný čin, bude potrestán:
1.
v případě zločinu, pokud se jedná o hospodářské protiprávní jednání uvedené v čl. 1 bodu 1 nebo v čl. 1a bodu 1, trestem odnětí svobody až na šest let, výkonem veřejně prospěšných prací nebo peněžitým trestem páté kategorie.“
Zákon o opiu
Článek 2 Opiumwet (zákon o opiu a jiných omamných látkách) ze dne 12. května 1928, ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (Stb. 2015, č. 429) (dále jen „zákon o opiu“), stanoví:
„Pokud jde o látku nebo přípravek uvedené v seznamu I připojeném k tomuto zákonu nebo označené podle čl. 3 odst. 5, zakazuje se jejich:
A.
vstup na území nebo opuštění území Nizozemska;
B.
pěstování, příprava, úprava, zpracování, prodej, dodání, zásobování nebo převážení;
C.
držení;
D.
výroba.“
Článek 10 tohoto zákona zní takto:
„1.   Kdo jedná v rozporu:
a.
se zákazem uvedeným v článku 2, [...]
[...]
bude potrestán trestem odnětí svobody až na šest měsíců nebo peněžitým trestem čtvrté kategorie.
[...]
3.   Kdo úmyslně poruší zákaz stanovený v čl. 2 písm. C, bude potrestán trestem odnětí svobody na šest nebo více let nebo peněžitým trestem páté kategorie.
4.   Kdo úmyslně poruší zákaz stanovený v čl. 2 písm. B nebo D, bude potrestán trestem odnětí svobody až na osm let nebo peněžitým trestem páté kategorie.
5.   Kdo úmyslně poruší zákaz stanovený v čl. 2 písm. A, bude potrestán trestem odnětí svobody až na dvanáct let nebo peněžitým trestem páté kategorie.
[...]“
Článek 10a odst. 1 uvedeného zákona stanoví:
„Ten, kdo se za účelem přípravy nebo usnadnění trestného činu uvedeného v čl. 10 odst. 4 nebo 5:
1.
pokusí navádět jinou osobu ke spáchání tohoto trestného činu nebo způsobení jeho spáchání, k účasti na něm nebo k jeho podněcování, nebo k tomuto účelu napomáhat či poskytnout příležitost, prostředky nebo informace,
2.
snaží získat nebo poskytnout třetí osobě příležitost, prostředky nebo informace nezbytné ke spáchání tohoto trestného činu,
3.
má v držení předměty, dopravní prostředky, látky, finanční prostředky nebo jiné platební nástroje, o nichž ví nebo má vážné důvody se domnívat, že jsou určeny ke spáchání tohoto trestného činu,
bude potrestán trestem odnětí svobody až na šest let nebo peněžitým trestem páté kategorie.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
TF byl obviněn z toho, že si pronajal vozidlo, které poté použil k tomu, aby dne 12. ledna 2016 nebo kolem tohoto data odjel do chemického podniku nacházejícího se v Lutychu (Belgie), kde přijal dodávky velkého množství chemických látek, včetně kyseliny sírové, kyseliny chlorovodíkové, kyseliny mravenčí a louhu sodného. Poté tyto výrobky převezl do garáže a na parkoviště nacházející se v Nizozemsku za účelem dodání. Na cestě do Waalre (Nizozemsko) za účelem další dodávky byl TF, jakož i osoba, která jej doprovázela v jiném vozidle, zadržen policií.
Většina dotčených chemických látek nebyla označena a TF neměl požadované přepravní doklady.
Kyselina chlorovodíková a kyselina sírová převážené a dodávané TF (dále jen „dotčené látky“) jsou uvedeny v příloze I kategorii 3 nařízení č. 273/2004, a jsou tedy „uvedenými látkami“ ve smyslu čl. 2 písm. a) tohoto nařízení. Openbaar Ministerie (státní zastupitelství, Nizozemsko) proto zahájilo trestní stíhání proti TF zaprvé za přípravu nebo usnadnění přípravy, zpracování, prodej, dodání, zásobování, převážení, výrobu, dovoz a vývoz MDMA nebo amfetaminu, které jsou trestnými činy podle čl. 10a odst. 1 bodu 1 a 3 zákona o opiu, a zadruhé za porušení oznamovací povinnosti podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004.
Rozsudkem ze dne 11. června 2020 shledal Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (odvolací soud v ‘s-Hertogenbosch, Nizozemsko) TF vinným v prvním z těchto bodů obžaloby. TF tvrdil, že věděl o povaze dotčených látek, ale převážel je nezištně. Tento soud nicméně konstatoval, že jelikož je všeobecně známo, že takové látky mohou být používány při výrobě syntetických drog ve velkém měřítku, zejména amfetaminu nebo MDMA, a TF je převážel, aby je dodával na neobvyklá místa, nemohl nevědět, že tyto látky byly určeny k nezákonným nebo kriminálním účelům. Uvedený soud dospěl k závěru, že TF tím, že se významně podílel na převozu a dodávkách těchto látek, přijal riziko, že dotčené látky budou použity k výrobě syntetických drog. Naproti tomu uvedený soud zprostil TF v druhém z těchto bodů obžaloby, když rozhodl, že přestože jej lze kvalifikovat jako „hospodářský subjekt“ ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004, skutky, které jsou mu vytýkány, a sice převážení, přebírání, skladování nebo držení uvedených látek, nejsou „okolnostmi“, jež musí být oznámeny podle čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení.
Státní zastupitelství podalo proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud Nizozemska).
Tento soud si klade otázku výkladu těchto ustanovení. Konkrétně uvádí, že čl. 10a odst. 1 bod 3 zákona o opiu provádí čl. 2 odst. 1 písm. d) rámcového rozhodnutí 2004/757, který členským státům ukládá povinnost zajistit, aby zhotovování, převážení nebo šíření prekurzorů, pokud je známo, že jsou určeny k použití při nedovolené výrobě nebo zhotovení drog, bylo trestné. Zamýšlí se tedy nad tím, zda může být osoba, pokud vyráběla, převážela nebo distribuovala prekursory s vědomím, že budou používány při výrobě nebo zhotovení drog nebo pro jejich výrobu a zhotovení, shledána vinnou současně z porušení vnitrostátních právních předpisů, kterými se provádí rámcové rozhodnutí 2004/757, a z porušení oznamovací povinnosti stanovené v čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004.
Předkládající soud si konkrétně klade otázku, zda je taková kumulace v souladu se zásadou
nemo tenetur se ipsum accusare
zakotvenou v článcích 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie a v článku 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950. Dotyčná osoba se totiž v takovém případě nemohla vyhnout tomu, aby oznámení vlastního trestného jednání podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004 vedlo ke stíhání a případnému trestu za porušení vnitrostátních právních předpisů, kterými se provádí čl. 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2004/757.
Předkládající soud se domnívá, že za účelem určení, zda je taková kumulace možná, je třeba nejprve určit, zda pojem „hospodářský subjekt“, jak je definován v čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004, musí být vykládán široce v tom smyslu, že každá osoba, která uvádí na trh uvedené látky, je „hospodářským subjektem“, nebo striktně v tom smyslu, že se vztahuje pouze na osoby, jež s těmito látkami obchodují legálně. Dále je třeba rovněž určit, zda pojem „okolnosti“ uvedený v čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení musí být vykládán široce v tom smyslu, že zahrnuje veškeré jednání, včetně jednání samotného hospodářského subjektu, nebo striktně, takže se vztahuje pouze na jednání třetích osob, přičemž jednání hospodářského subjektu se řídí rámcovým rozhodnutím 2004/757.
Za těchto podmínek se Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být fyzické a právnické osoby, které se účastní uvedení uvedených látek na trh tak, že tato účast představuje podle čl. 2 odst. 1 písm. d) rámcového rozhodnutí 2004/757 trestné jednání, považovány za ,hospodářské subjekty‘ ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004?
2)
V případě kladné odpovědi na první otázku:
a)
Představují takováto jednání hospodářského subjektu uvedeného v první otázce „okolnosti“ ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004?
b)
Představují taková jednání, jako je přebírání, převážení a skladování uvedených látek, „okolnosti“ ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004, jestliže tato jednání nejsou uskutečňována se záměrem dodávat tyto látky třetím osobám?“
Rozhodnutím ze dne 2. prosince 2022 rozhodl předseda Soudního dvora na základě čl. 53 odst. 3 jednacího řádu Soudního dvora o přednostním projednání této věci.
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že osoba, která se v rámci protiprávní činnosti účastní uvádění uvedených látek na trh v Unii, je „hospodářským subjektem“ ve smyslu tohoto ustanovení.
Za tímto účelem je třeba zejména určit, zda se „uvedením na trh“ ve smyslu zmíněného ustanovení rozumí jakékoli dodání uvedených látek v Unii bez ohledu na to, zda k němu dochází v rámci legální či nelegální činnosti, nebo zda se týká pouze dodání takových látek v rámci legální činnosti.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je třeba při výkladu ustanovení unijního práva vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 18. října 2022, IG Metall a ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Článek 2 písm. d) nařízení č. 273/2004 definuje „hospodářský subjekt“ jako „každou fyzickou nebo právnickou osobu, která se zabývá uváděním uvedených látek na trh“. Toto ustanovení tak, jak je formulováno, neupřesňuje, zda uvedení takových látek na trh zahrnuje rovněž jejich uvádění na trh v rámci protiprávní činnosti.
Pokud jde o čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení, ten stanoví, že „hospodářské subjekty oznámí neprodleně příslušným orgánům všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo operace s uvedenými látkami, jež mají být uvedeny na trh, které naznačují, že tyto látky mohou být zneužity při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek“, a „za tímto účelem hospodářské subjekty poskytnou veškeré dostupné informace umožňující příslušným orgánům ověřit zákonnost příslušné objednávky nebo operace“.
Z tohoto ustanovení vyplývá, že oznamovací povinnost stanovená unijním zákonodárcem se týká objednávek a operací, které se jeví jako neobvyklé, tj. těch, jež mohly být provedeny s cílem protiprávně použít tyto uvedené látky v rozporu s jejich běžným použitím.
Z toho vyplývá, že čl. 8 odst. 1 nařízení č. 273/2004 ukládá „hospodářským subjektům“ ve smyslu čl. 2 písm. d) tohoto nařízení povinnost oznámit všechny okolnosti, které naznačují, že se uvedené látky, jež mají být uvedeny na trh, mohou protiprávně vyhýbat legálnímu obchodnímu oběhu za účelem nedovolené výroby omamných nebo psychotropních látek.
Za „hospodářské subjekty“ ve smyslu posledně uvedeného ustanovení proto mohou být považovány pouze osoby, které se účastní uvádění uvedených látek na trh v právním rámci.
Tento doslovný výklad je podpořen zaprvé kontextem, do něhož dotčené ustanovení zapadá.
Nejprve nařízení č. 273/2004 zrušilo a nahradilo zejména směrnici 92/109 a nařízení Komise (ES) č. 1485/96 ze dne 26. července 1996, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke směrnici Rady 92/109/EHS, pokud jde o prohlášení zákazníka o zvláštním použití určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek (
Úř. věst. 1996, L 188, s. 28
; Zvl. vyd. 15/03, s. 62). Tyto akty se přitom týkaly legálního obchodu s prekursory drog. První bod odůvodnění směrnice 92/109 totiž výslovně odkazoval na nutnost stanovit „společná pravidla na úrovni Společenství s ohledem na vytvoření vnitřního trhu, za účelem zamezení narušování soutěže v rámci zákonného obchodu a pro zajištění jednotného použití přijatých pravidel“. Druhý bod odůvodnění nařízení č. 1485/96 uváděl, že „vytvoření ustanovení o prohlášeních zákazníka pomůže zajistit, že při každé transakci bude jednoznačně určeno, jakým způsobem zákazník uvedené látky použije; že toto určení umožní zabránit zneužívání uvedených látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek“.
Dále body 3, 6 a 17 odůvodnění nařízení č. 273/2004 odkazují na systém sledování „obchodu“ s prekursory drog a body 5 a 11 odůvodnění tohoto nařízení uvádějí nutnost, „aby se odhalily možné případy nedovoleného zneužívání prekursorů drog ve Společenství“, jakož i aby byla „přijata opatření k zajištění lepší kontroly obchodu s uvedenými látkami“. Body 6, 8 a 13 odůvodnění uvedeného nařízení přitom rozlišují mezi legálním nebo legálním obchodem s těmito látkami a jejich nedovolenou výrobou.
Konečně článek 3 nařízení č. 273/2004 týkající se požadavků spojených s uváděním uvedených látek na trh v odstavci 1 stanoví, že „[h]ospodářské subjekty, které si přejí uvést na trh uvedené látky z přílohy I kategorií 1 a 2, jsou povinny jmenovat osobu odpovědnou za obchod s uvedenými látkami“, jež „zajišťuje, aby hospodářský subjekt obchodoval s uvedenými látkami v souladu s tímto nařízením“. Odstavce 2 a 3 tohoto článku rovněž uvádějí, že „[h]ospodářské subjekty [...] musí obdržet povolení od příslušných orgánů členského státu, v němž jsou usazeny, aby mohli mít v držení nebo uvádět na trh uvedené látky z přílohy I kategorie 1“, a „[k]aždý hospodářský subjekt, který je držitelem povolení, dodá uvedené látky z přílohy I kategorie 1 pouze hospodářským subjektům [...], kteří jsou rovněž držiteli povolení a podepsali prohlášení odběratele podle čl. 4 odst. 1“. Mimoto odstavec 6 uvedeného článku ukládá hospodářským subjektům povinnost získat registraci od příslušných orgánů členského státu, v němž jsou usazeny. Z požadavků spojených s uváděním uvedených látek na trh, stanovených v článku 3 tohoto nařízení, vyplývá, že jejich účelem je podřídit obchod s uvedenými látkami právnímu rámci.
Tentýž výklad je jediný možný s ohledem na články 4 až 7 nařízení č. 273/2004, které stanoví formální pravidla, jimž podléhá obchod s uvedenými látkami, jako je požadavek, aby odběratel učinil prohlášení o použití těchto látek, povinnost hospodářského subjektu přiložit k určitým látkám dokumentaci během transakcí nebo také skutečnost, že určité látky musí být označeny příslušným štítkem.
Totéž platí s ohledem na článek 10 uvedeného nařízení, který stanoví, že „[s] cílem zajistit řádné uplatňování článků 3 až 8 přijme každý členský stát opatření nezbytná k tomu, aby mohly jeho příslušné orgány vykonávat své kontrolní a dohlížecí povinnosti, a zejména [...] vstupovat do provozoven hospodářských subjektů a uživatelů za účelem získání důkazů o nesrovnalostech“.
Ze všech těchto ustanovení vyplývá, že jejich účelem je podřídit obchod s uvedenými látkami právnímu rámci.
Doslovný výklad pojmu „hospodářský subjekt“ ve smyslu čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004 podaný v bodě 39 tohoto rozsudku je zadruhé potvrzen cíli sledovanými právní úpravou, jejíž je toto ustanovení součástí.
Jak totiž vyplývá z článku 1 nařízení č. 273/2004, toto nařízení stanoví harmonizovaná opatření pro kontrolu a sledování některých látek často používaných při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek v rámci Unie s cílem zabránit jejich zneužití. Jak již Soudní dvůr uvedl, toto nařízení bylo přijato za účelem potírání zneužívání látek běžně používaných při nedovolené výrobě omamných nebo psychotropních látek zavedením systému dohledu nad obchodováním s těmito látkami, s nímž jsou spojené účinné, přiměřené a odrazující sankce (rozsudky ze dne 5. února 2015, M. a další,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
, jakož i ze dne 12. února 2015, Gielen a další,
C‑369/13
,
EU:C:2015:85
, bod
).
Z bodů 1 až 6 odůvodnění nařízení č. 273/2004 vyplývá, že toto nařízení provádí do unijního právního řádu článek 12 Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu (rozsudek ze dne 5. února 2015, M. a další,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
), který stanoví, že členské státy, jež jsou smluvními stranami této úmluvy, budou přijímat opatření, která budou pokládat za vhodná, k zamezení úniku uvedených látek používaných za účelem nedovolené výroby omamných nebo psychotropních látek a budou za tímto účelem navzájem spolupracovat. Uvedené státy musí zejména přijmout opatření nezbytná k vytvoření a udržování systému sledování mezinárodního obchodu s látkami, aby se usnadnilo zjišťování podezřelých transakcí.
Kromě toho je třeba dodat, že podle judikatury Soudního dvora unijní normotvůrce v nařízeních č. 273/2004 a č. 111/2005, která sledují stejný cíl, podrobně vymezil režim použitelný na prekursory drog (rozsudek ze dne 5. února 2015, M. a další,
C‑627/13 a C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, bod
). Nařízení č. 273/2004 tak stanoví harmonizovaná opatření pro kontrolu a sledování prekursorů drog v Unii s cílem zabránit jejich zneužití, a dále nařízení č. 111/2005 stanoví v souladu s článkem 1 tohoto nařízení pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Unií a třetími zeměmi.
Nařízení č. 273/2004 tedy zapadá do rámce širší právní úpravy, jejíž součástí je i rámcové rozhodnutí 2004/757.
Je přitom třeba zdůraznit, že rámcové rozhodnutí 2004/757 stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami, která umožňují vymezit společný přístup na úrovni Unie v boji proti obchodu s drogami. Za tímto účelem článek 2 tohoto rámcového rozhodnutí stanoví, že členské státy přijmou nezbytná opatření, aby úmyslná jednání, která uvádí, jsou-li protiprávní, zejména zhotovování, převážení nebo šíření prekurzorů, pokud je známo, že jsou určeny k použití při nedovolené výrobě nebo zhotovení drog, byla trestná. Kromě toho čl. 1 bod 2 tohoto rámcového rozhodnutí definuje pojem „prekurzory“ jako veškeré látky vyjmenované v právních předpisech Společenství, kterými se provádějí závazky vyplývající z článku 12 Vídeňské úmluvy proti nedovolenému obchodu.
Z toho vyplývá, že ačkoli rámcové rozhodnutí 2004/757, nařízení č. 273/2004 a nařízení č. 111/2005 sledují stejný cíl, mají odlišnou působnost, byť se vzájemně doplňují. Rámcové rozhodnutí 2004/757 stanoví znaky skutkových podstat trestných činů v oblasti nedovoleného obchodu s drogami, které se tedy týkají prekursorů drog, a tudíž uvedených látek, zatímco působnost nařízení č. 273/2004 a č. 111/2005 je omezena na legální obchod s takovými látkami.
Toto rozlišení ostatně vyplývá z právních základů těchto jednotlivých aktů. Rámcové rozhodnutí 2004/757 je totiž založeno na čl. 31 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) SEU, které byly nahrazeny články 82, 83 a 85 SFEU, jež spadají do hlavy V uvedené smlouvy, nadepsané „Prostor svobody, bezpečnosti a práva“, a konkrétně její kapitoly 4 týkající se justiční spolupráce v trestních věcech. Naproti tomu právním základem nařízení č. 273/2004 je článek 95 ES, který byl nahrazen článkem 114 SFEU, jenž spadá do hlavy VII uvedené smlouvy, nadepsané „Společná pravidla pro hospodářskou soutěž, daně a sbližování právních předpisů“. Stejně tak je nařízení č. 111/2005 založeno na článku 133 ES, který byl nahrazen článkem 207 SFEU. Posledně uvedený článek přitom spadá do části páté Smlouvy o FEU, nadepsané „Vnější činnost Unie“, a konkrétně do její hlavy II, nadepsané „Společná obchodní politika“.
S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že situace, kdy se určitá osoba účastní v rámci protiprávní činnosti uvádění uvedených látek na trh v Unii, nespadá do působnosti nařízení č. 273/2004.
Na první otázku je proto třeba odpovědět tak, že čl. 2 písm. d) nařízení č. 273/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že osoba, která se v rámci protiprávní činnosti účastní uvádění uvedených látek na trh v Unii, není „hospodářským subjektem“ ve smyslu tohoto ustanovení.
K druhé otázce
S ohledem na odpověď na první otázku není důvodné odpovídat na druhou otázku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

Článek 2 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1258/2013 ze dne 20. listopadu 2013

musí být vykládán v tom smyslu, že

osoba, která se v rámci protiprávní činnosti účastní uvádění uvedených látek na trh v Evropské unii, není „hospodářským subjektem“ ve smyslu tohoto ustanovení.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.