CELEX: 62018CJ0033
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen
Siirtotyöläiset
Asetus (EY) N:o 883/2004
Siirtymäsäännökset
87 artiklan 8 kohta
Asetus (ETY) N:o 1408/71
14 c artiklan b alakohta
Henkilö, joka toimii palkkatyössä ja itsenäisenä ammatinharjoittajana eri jäsenvaltiossa
Poikkeukset yhden sovellettavan kansallisen lainsäädännön periaatteeseen
Kuuluminen kahden järjestelmän piiriin
Pyyntö soveltaa asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (
EUVL 2004, L 166, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009 (
EUVL 2009, L 284, s. 43
; jäljempänä asetus N:o 883/2004), 87 artiklan 8 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat V ja toisaalta Institut national d’assurances sociales pour travailleurs indépendants (itsenäisten ammatinharjoittajien kansallinen sosiaaliturvalaitos, Belgia; jäljempänä Inasti) ja Securex Integrity ASBL (jäljempänä Securex) ja jossa on kyseessä henkilön V kuuluminen Belgian sosiaaliturvalainsäädännön piiriin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 1408/71
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (
EYVL 1997, L 28, p. 1
), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 17.6.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 592/2008 (
EUVL 2008, L 177, s. 1
; jäljempänä asetus N:o 1408/71), II osastossa olevassa 14 c artiklan b alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Henkilö, joka samanaikaisesti on palkatussa työssä jäsenvaltion alueella ja toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana toisen jäsenvaltion alueella, on:
– –
b)
liitteessä VII mainituissa tapauksissa:
–
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän toimii palkatussa työssä, jolloin tämä lainsäädäntö määräytyy 14 artiklan 2 tai 3 kohdan säännösten mukaisesti, jos hän harjoittaa tällaista toimintaa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella, ja
–
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana, jolloin tämä lainsäädäntö määräytyy 14 a artiklan 2, 3 tai 4 kohdan mukaisesti, jos hän harjoittaa tällaista toimintaa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella.”
Mainitun asetuksen liitteessä VII lueteltiin tapaukset, joissa henkilöön sovellettiin mainitun asetuksen 14 c artiklan b alakohdan nojalla samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädäntöä. Mainitun liitteen 1 kohdassa mainittiin tällaisten tilanteiden joukossa ”itsenäinen ammatinharjoittaminen Belgiassa ja työskentely palkattuna työntekijänä toisessa jäsenvaltiossa”.
Asetus N:o 1408/71 kumottiin ja korvattiin asetuksen N:o 883/2004 alkuperäisellä versiolla 1.5.2010, mistä päivästä lukien viimeksi mainittua asetusta alettiin soveltaa.
Asetus N:o 883/2004
Asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön ominaispiirteitä olisi kunnioitettava ja laadittava ainoastaan yhteensovittamisjärjestelmä.
Mainitun asetuksen johdanto-osan 45 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Suunnitellun toiminnan tavoitetta eli yhteensovittamistoimenpiteitä sen takaamiseksi, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan kyseisen toimen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.”
Mainitun asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Kyseinen lainsäädäntö määritetään tämän osaston mukaisesti.”
Saman asetuksen 13 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilö, joka tavallisesti on palkkatyössä ja itsenäisenä ammatinharjoittajana eri jäsenvaltioissa, on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa hän on palkkatyössä, tai jos hän on palkkatyössä kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa, 1 kohdan mukaisesti määritettävän lainsäädännön alainen.”
Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos henkilöön sovelletaan tämän asetuksen mukaisesti jonkin muun kuin sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jota häneen sovelletaan asetuksen [N:o 1408/71] II osaston nojalla, häneen sovelletaan edelleen tätä lainsäädäntöä niin kauan kuin asianomainen tilanne säilyy muuttumattomana ja joka tapauksessa enintään 10 vuotta tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä, ellei henkilö pyydä tämän asetuksen nojalla sovellettavan lainsäädännön soveltamista. Pyyntö on esitettävä kolmen kuukauden kuluessa tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä sen jäsenvaltion toimivaltaiselle laitokselle, jonka lainsäädäntöä sovelletaan tämän asetuksen nojalla, jotta asianomaiseen henkilöön sovelletaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädäntöä tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä alkaen. Jos pyyntö esitetään tämän määräajan päätyttyä, asianomaiseen sovelletaan kyseistä lainsäädäntöä seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä alkaen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
V työskenteli asianajajana ja hänet oli kirjattu Brysselin (Belgia) asianajajayhteisöön syyskuusta 1980 syyskuun 30 päivään 2007 asti. Hän kuului tuona aikana Inastiin ja Securex-nimiseen belgialaiseen sosiaaliturvakassaan.
V pyysi 30.9.2007, että hänet poistettaisiin asianajajayhteisön luettelosta, ja tämän seurauksena hän erosi Securexista. Asianajotoimisto, jossa hän työskenteli, asetettiin samana päivänä selvitystilaan ja V nimettiin selvitysmieheksi.
V on työskennellyt 1.10.2007 lukien Luxemburgiin sijoittautuneen yhtiön oikeudellisena johtajana ja hän kuuluu palkansaajana Luxemburgin sosiaaliturvajärjestelmään.
Inasti pyysi 11.6.2010 V:ltä lisätietoja hänen selvitysmiehen tehtävästään. V vastasi 24.6.2010 päivätyllä kirjeellä, että selvitystilassa olevan asianajotoimiston hänelle maksamat selvitysmiehen palkkiot eivät merkinneet sitä, että hänet voitaisiin rinnastaa itsenäiseen ammatinharjoittajaan tai että hän kuuluisi itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvan piiriin.
Inasti ilmoitti Securexille 11.12.2013 päätöksestä oikaista V:n vuosien 2008–2010 tuloja. Securex ilmoitti V:lle 23.12.2013, että Inastin toimittamien tietojen perusteella hänen oli katsottava kuuluneen Belgian sosiaaliturvajärjestelmään itsenäisenä ammatinharjoittajana täydentävästi 1.10.2007 alkaen, ja että näin ollen hänen oli maksettava Securexille sosiaaliturvamaksuja ja niiden korotuksia yhteensä 35198,42 euroa ajanjaksolta, joka alkoi vuoden 2007 neljäntenä vuosineljänneksenä ja päättyi vuoden 2013 neljänteen vuosineljännekseen.
V nosti 12.3.2014 tribunal du travail de Liègessa (Liègen työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia) kanteen, jossa riitautettiin hänen kuulumisensa Belgian sosiaaliturvajärjestelmään täydentävästi itsenäisenä ammatinharjoittajana sekä Securexin esittämä sosiaaliturvamaksuja koskeva maksuvaatimus.
V toimitti mainitun kanteen nostamisen jälkeen Securexille valaehtoisen lausunnon, jonka mukaan hän oli toiminut selvitysmiehenä vastikkeetta, ja liitti siihen pääasiassa kyseessä olevan asianajotoimiston osakkaiden 24.2.2014 pitämän kokouksen pöytäkirjan, jossa todettiin muun muassa, että hän oli toiminut selvitysmiehenä vastikkeetta 1.1.2010 lukien ja että tämän tilanteen oli tarkoitus jatkua selvitystilan päättymiseen saakka. V pyysi samassa kirjelmässään, ettei hänen katsottaisi enää kuuluvan Belgian sosiaaliturvajärjestelmään mainitun kokouksen päivämäärästä lukien.
Tribunal du travail de Liège hylkäsi V:n kanteen perusteettomana 17.8.2016 antamallaan ratkaisulla mutta totesi kuitenkin, että pääasiassa kyseessä olevien sosiaaliturvamaksujen perusteella laskettuja laillisia korkoja ei ollut maksettava lokakuun 2011 ja syyskuun 2013 väliseltä ajanjaksolta.
V valitti mainitusta ratkaisusta 22.9.2016 ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen ja vaati sitä muotoilemaan mainitun ratkaisun uudelleen, ja väitti erityisesti, että Inasti ja Securex eivät voineet asetuksen N:o 883/2004 nojalla vaatia pääasiassa kyseessä olevien sosiaaliturvamaksujen maksamista.
Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että V ei kuulunut enää Belgian sosiaaliturvajärjestelmään 30.9.2007 lukien, jolloin hän oli lakannut toimimasta asianajajana. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, oliko V:n, joka kuului asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivästä lukien ainoastaan Luxemburgin sosiaaliturvajärjestelmään, kuitenkin asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan nojalla esitettävä nimenomainen pyyntö kolmen kuukauden kuluessa, jotta tätä asetusta voidaan soveltaa häneen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan työntekijöihin Euroopan unionissa, Euroopan talousalueella ja Sveitsissä sovellettavasta lainsäädännöstä laatiman käytännön oppaan mukaan ensimmäisenä edellytyksenä asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan soveltamiseksi on, että henkilöön sovelletaan tämän asetuksen mukaisesti jonkin muun kuin sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka on jo määritetty asetuksen N:o 1408/71 nojalla. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vaikuttaa siltä, että tämän oppaan mukaan mainittua säännöstä sovelletaan sillä edellytyksellä, että kyseiseen henkilöön sovellettiin 1.5.2010 eli asetuksen N:o 1408/71 kumoamispäivänä ja asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä tosiasiallisesti asetuksen N:o 1408/71 nojalla toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä. Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan sanamuodossa ei kuitenkaan nimenomaisesti mainita tällaista edellytystä, minkä vuoksi kyseessä on tämän säännöksen tulkintaongelma.
Tässä tilanteessa cour du travail de Liège (Belgia) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 883/2004] 87 artiklan 8 kohtaa tulkittava siten, että henkilön, joka on ennen 1.5.2010 aloittanut palkkatyön tekemisen [Luxemburgissa] ja itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimisen Belgiassa, on, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, tehtävä tätä koskeva nimenomainen pyyntö, vaikka hän ei ole kuulunut minkään järjestelmän piiriin Belgiassa ennen 1.5.2010 ja vaikka hänen on katsottu kuuluvan Belgian itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvalainsäädännön piiriin ainoastaan taannehtivasti, 1.5.2010 alkaneen kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, johtaako [asetuksen N:o 883/2004] 87 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu pyyntö, joka on esitetty edellä mainitussa tilanteessa, asetuksen N:o 883/2004 nojalla toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön soveltamiseen taannehtivasti 1.5.2010 alkaen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
Belgian kuningaskunta toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arviointi perustuu siihen virheelliseen tosiseikkoja koskevaan oletukseen, että V ei kuulunut Belgiassa minkään järjestelmän piiriin 1.5.2010, jolloin asetusta N:o 883/2004 alettiin soveltaa. Tämän jäsenvaltion mukaan V:n kuuluminen Belgian sosiaaliturvajärjestelmään jatkui keskeytyksettä 30.9.2007 lukien, koska hän hoiti selvitysmiehen tehtävää.
Tästä syystä ennakkoratkaisukysymyksissä tuodaan esiin täysin hypoteettinen ongelma, joka ei ole tarpeen pääasian riidan ratkaisemiseksi, ja ne on siten jätettävä tutkimatta.
On todettava, että unionin tuomioistuimen esitettyä työjärjestyksensä 101 artiklan nojalla selvennyspyynnön ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle mainittu tuomioistuin täsmensi, että asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä V:n voitiin katsoa olevan Belgian lainsäädännön alainen itsenäisenä ammatinharjoittajana, koska hän hoiti selvitysmiehen tehtävää.
Belgian hallitus totesi siten unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen vastauksessaan tekemät täsmennykset huomioon ottaen, että se ei enää vaatinut ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta jättämistä.
Joka tapauksessa on muistutettava, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jos kansallisten tuomioistuinten esittämät kysymykset koskevat unionin oikeuden säännöksen tulkintaa, unionin tuomioistuimen on lähtökohtaisesti vastattava kysymyksiin, ellei ole ilmeistä, että ennakkoratkaisupyynnöllä pyritään todellisuudessa saamaan unionin tuomioistuimelta ratkaisu keinotekoisen riidan avulla taikka neuvoa-antava lausunto yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä tai että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen taikka että unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 7.12.2010, VEBIC,
C‑439/08
,
EU:C:2010:739
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 25 kohdassa, nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta käy ilmi, että kysymys siitä, oliko V:n, jotta häneen voitiin 1.5.2010 jälkeen soveltaa yksinomaan asetuksen N:o 883/2004 mukaisesti määriteltyä lainsäädäntöä eli nyt käsiteltävässä asiassa Luxemburgin lainsäädäntöä, esitettävä kyseisen asetuksen 87 artiklan 8 kohdan mukainen pyyntö, ja kysymys siitä, että jos edelliseen kysymykseen on vastattava myöntävästi, millaiset seuraukset tällaisen pyynnön esittämisellä useita vuosia myöhemmin on, vaikuttavat selvästi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan riita-asian ratkaisuun. Näihin kysymyksiin annettava vastaus nimittäin vaikuttaa suoraan niiden vuosien määrään, joilta Belgian viranomaiset voivat periä V:ltä vakuutusmaksuja.
Ennakkoratkaisupyyntö on siten tutkittava.
Asiakysymys
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen unionin tuomioistuimen esittämän selvennyspyynnön johdosta tekemät täsmennykset huomioon ottaen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, onko asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohtaa tulkittava siten, että henkilön, joka tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivänä teki palkkatyötä yhdessä jäsenvaltiossa ja toimi itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa ja joka kuului siten samanaikaisesti näiden kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin asetuksen N:o 1408/71 II osaston nojalla, oli, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, esitettävä tätä koskeva nimenomainen pyyntö.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdassa säädetään, että henkilöön, johon sovelletaan tämän asetuksen mukaisesti jonkin muun kuin sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jota häneen sovellettiin asetuksen N:o 1408/71 II osaston nojalla, sovelletaan edelleen jälkimmäistä lainsäädäntöä tietyn ajan asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivän jälkeen, mikäli asianomainen tilanne säilyy muuttumattomana.
Tätä säännöstä sovelletaan näin ollen edellyttäen, että ensinnäkin sovellettava lainsäädäntö kuuluu asetuksen N:o 1408/71 II osaston soveltamisalaan ja että toiseksi asianomainen tilanne säilyy muuttumattomana (tuomio 11.4.2013, Jeltes ym.,
C‑443/11
,
EU:C:2013:224
,
kohta).
Näistä edellytyksistä ensimmäisen osalta on kiistatonta, että asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä V:n tilanne kuului asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohdan, joka kuuluu saman asetuksen II osastoon, soveltamisalaan. On kuitenkin todettava, että asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdassa ei säännellä nimenomaisesti asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohdassa tarkoitetun tilanteen kaltaisia tilanteita, joissa kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädäntöä sovelletaan samanaikaisesti, ja joissa asetuksen N:o 883/2004 mukaisesti vain yhden näistä kahdesta lainsäädännöistä soveltamista jatketaan.
Näin ollen on selvitettävä, onko tämä seikka esteenä sille, että V:n tilanteen kaltaisessa tilanteessa oleva henkilö kuuluu asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan soveltamisalaan.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 21.3.2018, Klein Schiphorst,
C‑551/16
,
EU:C:2018:200
,
kohta).
Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan sanamuodosta seuraa, että tätä siirtymäsäännöstä sovelletaan silloin, kun henkilöön ”sovelletaan” asetuksen N:o 883/2004 voimaantulon seurauksena ”jonkin muun kuin se jäsenvaltion lainsäädäntöä, jota häneen sovelletaan asetuksen [N:o 1408/71] II osaston nojalla”.
Tämän säännöksen sanamuodosta, siltä osin kuin sana ”muu” viittaa sanaan ”jäsenvaltio”, ilmennee siten, että unionin lainsäätäjä tarkoittaa tilannetta, jossa yhden jäsenvaltion lainsäädännön soveltaminen seuraa toisen jäsenvaltion lainsäädännön soveltamista.
Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan sanamuodon mukaisen tulkinnan mukaan lauseen ensimmäinen osa vaikuttaa koskevan yksinomaan tilanteita, joissa henkilöön sovelletaan asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivästä lukien jonkin muun kuin sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jota häneen sovellettiin aikaisemmin.
Sitä vastoin henkilöön, johon asetuksen N:o 1408/71 voimassaoloaikana sovellettiin samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädäntöä, sovelletaan asetuksen N:o 883/2004 nojalla yhä yhden näistä jäsenvaltioista lainsäädäntöä ja hänen tilanteensa muuttuu toisaalta ainoastaan sen vuoksi, että häneen ei enää sovelleta toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä.
Siitä asiayhteydestä, johon asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohta kuuluu, on todettava, että kun asetusta N:o 1408/71 laajennettiin koskemaan itsenäisiä ammatinharjoittajia, sen 14 c artikla annettiin, jotta voitiin säätää poikkeuksesta yhden sovellettavan lainsäädännön sääntöön tapauksissa, joissa henkilö toimii samanaikaisesti palkkatyössä yhdessä jäsenvaltiossa ja itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa. Asetuksen N:o 1408/71 liitteessä VII mainituissa tapauksissa tällaiseen henkilöön sovellettiin tuolloin kummankin jäsenvaltion lainsäädäntöä.
Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 4 ja 45 perustelukappaleen sanamuodon mukaan tämän asetuksen tarkoituksena on jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen sen takaamiseksi, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää. Tässä asetuksessa uudistetaan ja yksinkertaistetaan asetukseen N:o 1408/71 sisältyviä sääntöjä mutta säilytetään sama tavoite (ks. vastaavasti tuomio 21.3.2018, Klein Schiphorst,
C‑551/16
,
EU:C:2018:200
,
kohta).
Asetuksen N:o 883/2004 11 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan yhden sovellettavan lainsäädännön periaate, jonka mukaan henkilöihin, joihin kyseistä asetusta sovelletaan, sovelletaan vain yhden jäsenvaltion lainsäädäntöä. Tämän periaatteen tarkoituksena on siten välttää vaikeudet, joita voi aiheutua useiden kansallisten lainsäädäntöjen samanaikaisesta soveltamisesta, ja poistaa erilainen kohtelu, joka unionin alueella liikkuvien henkilöiden osalta on seurausta sovellettavien lainsäädäntöjen osittaisesta tai kokonaisesta päällekkäisyydestä (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2006, Piatkowski,
C‑493/04
,
EU:C:2006:167
,
kohta).
Asetuksen N:o 883/2004 13 artiklan 3 kohdassa säädetään yhden sovellettavan lainsäädännön periaatteen mukaisesti, että henkilö, joka tavallisesti on palkkatyössä yhdessä jäsenvaltiossa ja itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltioissa, on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa hän on palkkatyössä.
Lisäksi on todettava, kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa, että asetuksella N:o 883/2004 poistettiin kaikki asetuksessa N:o 1408/71 säädetyt poikkeukset yhden sovellettavan kansallisen lainsäädännön periaatteeseen.
Näissä olosuhteissa asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan sellainen tulkinta, jossa otetaan huomioon se asiayhteys, johon kyseinen säännös kuuluu, ei voi puoltaa sellaisen poikkeusjärjestelmän säilyttämistä, jossa säädetään kahden lainsäädännön piiriin kuulumisen mahdollisuudesta, sillä tämä olisi ristiriidassa mainitulla asetuksella käyttöön otetun, yhden sovellettavan kansallisen lainsäädännön periaatteeseen perustuvan järjestelmän kanssa.
Asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan tarkoituksesta on, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa ja kuten käy ilmi työntekijöihin Euroopan unionissa, Euroopan talousalueella ja Sveitsissä sovellettavasta lainsäädännöstä laaditusta käytännön oppaasta, todettava, että se on välttää monet sovellettavaa lainsäädäntöä koskevat muutokset asetuksen N:o 883/2004 noudattamiseen siirryttäessä sekä mahdollistaa asianomaiselle henkilölle ”pehmeä lasku” sovellettavan lainsäädännön osalta, mikäli asetuksen N:o 1408/71 nojalla sovellettava lainsäädäntö eroaisi merkittävästi asetuksen N:o 883/2004 säännösten nojalla sovellettavasta lainsäädännöstä.
Unionin lainsäätäjä halusi siten tämän siirtymäsäännöksen avulla taata työntekijöille tarvittavan sopeutumisajan erityisesti, jotta he voivat perehtyä heille uuteen toisen jäsenvaltion lainsäädäntöön.
Nyt annettavan tuomion 39 kohdasta käy ilmi, että tilanteessa, jossa henkilöön sovellettiin asetuksen N:o 1408/71 voimassaoloaikana samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädäntöä, asetuksen N:o 883/2004 soveltaminen ei johda siihen, että työntekijään sovelletaan toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka olisi siis uusi, vaan hänen tilanteensa muuttuu ainoastaan sen vuoksi, että häneen ei enää sovelleta toisen näistä jäsenvaltioista lainsäädäntöä, jota häneen sovellettiin tähän asti.
Edellä esitetyn perusteella ja ilman, että on tarpeen tutkia nyt annettavan tuomion 32 kohdassa mainittua toista edellytystä, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohtaa ei sovelleta V:n tilanteen kaltaisessa tilanteessa, jossa hän oli asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohdan nojalla samanaikaisesti kahden jäsenvaltion lainsäädännön alainen.
Tästä seuraa, että 1.5.2010 lukien on niin, että jotta henkilöön voidaan soveltaa yksinomaan asetuksen N:o 883/2004 perusteella määräytyvää lainsäädäntöä eli nyt käsiteltävässä asiassa mainitun asetuksen 13 artiklan 3 kohdan nojalla Luxemburgin lainsäädäntöä, pääasiassa kyseessä olevan tilanteen kaltaisessa tilanteessa olevan henkilön ei tarvitse esittää asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohdan mukaista pyyntöä.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 87 artiklan 8 kohtaa on tulkittava siten, että henkilön, joka asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä teki palkkatyötä yhdessä jäsenvaltiossa ja toimi itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa ja joka kuului siten samanaikaisesti näiden kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin, ei täytynyt, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004 nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, esittää tätä koskevaa nimenomaista pyyntöä.
Ensimmäiseen kysymykseen esitetty vastaus huomioon ottaen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 988/2009, on tulkittava siten, että henkilön, joka asetuksen N:o 883/2004 soveltamisen alkamispäivänä teki palkkatyötä yhdessä jäsenvaltiossa ja toimi itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa ja joka kuului siten samanaikaisesti näiden kahden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin, ei täytynyt, jotta häneen sovellettaisiin asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 988/2009, nojalla sovellettavaa lainsäädäntöä, esittää tätä koskevaa nimenomaista pyyntöä.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.