CELEX: 62020CJ0461
Eelotsusetaotlus
Direktiiv 2014/24/EL
Artikkel 72
Lepingute muudatused nende kehtivusajal
Raamlepingute üleminek
Uus töövõtja, kes võttis pärast algse töövõtja pankroti väljakuulutamist üle talle raamlepingust tulenevad õigused ja kohustused
Uue hankemenetluse vajalikkus

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT 2014, L 94, lk 65
) artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii.
Taotlus on esitatud ühelt poolt Advania Sverige AB (edaspidi „Advania“) ja Kammarkollegieti (Rootsi õigus-, rahandus- ja haldusteenuste amet) (edaspidi „õigusteenuste amet“) ning teiselt poolt Dustin Sverige AB (edaspidi „Dustin“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab selle ameti otsust kiita heaks nelja raamlepingu üleandmine ilma direktiivi 2014/24 kohase uue hankemenetluseta.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2014/24 põhjendustes 107 ja 110 on märgitud:
„(107)
Euroopa Liidu Kohtu asjaomast kohtupraktikat arvesse võttes on vaja selgitada tingimusi, mille puhul lepingu muutmine täitmise ajal nõuab uut hankemenetlust. Uut hankemenetlust on vaja juhul, kui esialgsesse lepingusse tehakse olulisi muudatusi, eelkõige seoses lepingupoolte vastastikuste õiguste ja kohustustega, sealhulgas intellektuaalomandi õiguste jaotumisega. Sellised muudatused näitavad lepingupoolte kavatsust lepingu olulised tingimused uuesti läbi rääkida. Eelkõige tuleb seda teha juhul, kui muudetud tingimused oleksid menetluse tulemusi mõjutanud, kui need oleksid kehtinud esialgse menetluse ajal.
[…]
(110)
Kooskõlas võrdse kohtlemise ja läbipaistvuse põhimõtetega ei tohiks riigihanget uuesti välja kuulutamata asendada edukat pakkujat teise ettevõtjaga, näiteks kui leping lõpetatakse selle täitmisel esinenud puuduste tõttu. Siiski peaks lepingut täitval edukal pakkujal olema võimalik läbida lepingu täitmise ajal näiteks sisemiste ümberkorralduste, ühinemiste, ülevõtmiste ja omandamiste või maksejõuetuse tulemusena teatavaid struktuurimuutusi, eelkõige juhul, kui leping on sõlmitud rohkem kui ühe ettevõtjaga. Selliste muutuste puhul ei peaks automaatselt nõudma uusi hankemenetlusi kõigi asjaomase pakkuja täidetavate riigihankelepingute suhtes.“
Direktiivi 2014/24 artiklis 72 „Lepingute muudatused nende kehtivusajal“ on sätestatud:
„1.   Lepinguid ja raamlepinguid võib ilma käesoleva direktiivi kohaselt uut hankemenetlust korraldamata muuta järgmistel juhtudel:
[…]
d)
kui uus töövõtja asendab seda töövõtjat, kellega avaliku sektori hankija algselt lepingu sõlmis, ühel järgmisel põhjusel:
i)
ühemõtteline läbivaatamisklausel või -võimalus kooskõlas punktiga a;
ii)
algse töövõtja täielik või osaline asendamine, tulenevalt ettevõtte restruktureerimisest, sealhulgas ülevõtmisest, ühinemisest, omandamisest või maksejõuetuks muutumisest, teise algseid kvalitatiivseid kvalifitseerimise tingimusi täitva ettevõtjaga, kui sellega ei kaasne muid olulisi lepingu muudatusi ning selle eesmärk ei ole käesoleva direktiivi kohaldamisest kõrvale hoida, või
iii)
avaliku sektori hankija täidab ise peatöövõtja kohustusi alltöövõtjate ees, kui see võimalus on siseriiklikus õiguses artikli 71 kohaselt ette nähtud;
e)
kui muudatused ei ole sõltumata oma väärtusest lõike 4 tähenduses olulised.
[…]
4.   Hankelepingu või raamlepingu kehtivusajal tehtud muudatust käsitatakse lõike 1 punkti e tähenduses olulisena, kui sellega muutub hankeleping või raamleping olemuselt olulisel määral võrreldes algselt sõlmitud hankelepingu või raamlepinguga. Ilma et see piiraks lõigete 1 ja 2 kohaldamist, käsitatakse muudatust igal juhul olulisena, kui on täidetud üks või mitu järgmist tingimust:
a)
muudatusega lisatakse tingimusi, mis oleksid võimaldanud osaleda ka muudel kui algselt välja valitud taotlejatel või aktsepteerida muid kui algselt aktsepteeritud pakkumusi või mis oleksid hankemenetlusse kaasanud täiendavaid osalejaid, kui neid oleks rakendatud algses hankemenetluses;
b)
muudatusega muudetakse hankelepingu või raamlepingu majanduslikku tasakaalu töövõtja jaoks soodsamaks viisil, mida ei olnud algses hankelepingus või raamlepingus ette nähtud;
c)
muudatusega laiendatakse hankelepingu või raamlepingu reguleerimisala märkimisväärselt;
d)
kui uus töövõtja asendab seda töövõtjat, kellega avaliku sektori hankija algselt lepingu sõlmis, muudel kui lõike 1 punktis d ette nähtud põhjustel.
[…]“.
Rootsi õigus
Riigihangete seaduse (2016:1145) (lag (2016:1145) om offentlig upphandling) 17. peatüki artikli 13 esimeses lõigus on sätestatud, et hanke- või raamlepingut võib ilma uut hankemenetlust korraldamata muuta, asendades ühe töövõtja teisega, kui on täidetud järgmised tingimused:
„1)   uus töövõtja asendab pärast ettevõtte restruktureerimist, eelkõige ülevõtmist, ühinemist, omandamist või maksejõuetuks muutumist, täielikult või osaliselt algse töövõtja ja
2)   asjaolu, et uus töövõtja asendab täielikult või osaliselt algse töövõtja, ei too kaasa muid olulisi muudatusi hanke- või raamlepingus.“
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul tuleneb selle seaduse 17. peatüki artikli 13 teisest lõigust, et niisugune töövõtja asendamine eeldab seda, et uue töövõtja puhul ei esine selles seaduses ette nähtud hankemenetlusest kõrvaldamise aluseid ning et ta vastab algse hanke kvalifitseerimistingimustele.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Õigusteenuste amet kuulutas nüüdseks kehtetuks tunnistatud riigihangete seaduse (2007:1091) (lag (2007:1091) om offentlig upphandling) alusel uuesti välja piiratud hankemenetluse mitmesuguste IT‑seadmete ostmiseks ja sõlmis selle tulemusel neli raamlepingut. Kvalifitseerimistingimustele vastas 17 osalejat, kelle seas olid Advania, Dustin ja Misco AB. Dustin ja Misco olid nende üheksa osaleja hulgas, kellele tehti pakkumuse esitamise ettepanek, aga mitte Advania. Menetluse lõpus sõlmiti Miscoga raamlepingud neljas ja Dustiniga kahes asjaomases valdkonnas.
Misco palus 4. detsembri 2017. aasta kirjas õigusteenuste ametilt luba anda oma neli raamlepingut üle Advaniale. Misco pankrot kuulutati välja 12. detsembril 2017 ja pankrotihaldur sõlmis 18. jaanuaril 2018 Advaniaga kokkuleppe, mis nägi ette nende raamlepingute üleandmise. Õigusteenuste amet andis 2018. aasta veebruaris üleandmiseks loa.
Pärast seda esitas Dustin Förvaltningsrätten i Stockholmile (Stockholmi halduskohus, Rootsi) kaebuse, milles palus tuvastada Advania ja õigusteenuste ameti vahel sõlmitud raamlepingute tühisus.
Förvaltningsrätten i Stockholm (Stockholmi halduskohus) jättis selle kaebuse rahuldamata. Tema hinnangul oli õigusteenuste amet õigesti tuvastanud, et kõnealune asendamine tulenes Misco restruktureerimisest ja et Advania oli saanud asjaomased raamlepingud ning neid täita võimaldavad tegevusvaldkonnad kooskõlas tingimustega, mis olid sätestatud riigihangete seaduse 17. peatüki artiklis 13, millega võeti Rootsi õigusesse üle direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkt ii.
Dustin esitas Förvaltningsrätten i Stockholmi (Stockholmi halduskohus) otsuse peale apellatsioonkaebuse Kammarrätten i Stockholmile (Stockholmi haldusasjade apellatsioonikohus, Rootsi), kes rahuldas apellatsioonkaebuse ning tuvastas Advania ja õigusteenuste ameti vahelise nelja raamlepingu tühisuse. See kohus leidis, et Advaniat ei saa pidada Misco täielikuks või osaliseks asendajaks riigihangete seaduse 17. peatüki artikli 13 tähenduses, sest Misco ei andnud Advaniale praktiliselt üle muud majandustegevust peale kõnealuste raamlepingute. Selle järelduse toetuseks märkis Kammarrätten i Stockholm (Stockholmi haldusasjade apellatsioonikohus), et Advaniasse asus tööle vaid üks Misco töötaja, et Misco klientide nimekiri ei olnud täielikult aja- või asjakohane, et Misco kliendid olid juba teenuseosutajat vahetanud ning et polnud ühtki tõendit, mis kinnitaks, et Advania oleks jätkanud koostööd mõne Misco alltöövõtjaga, kuigi Misco oli vähemalt veel ühe riigihanke raamlepingu partneriks.
Nii Advania kui ka õigusteenuste amet esitasid Kammarrätten i Stockholmi (Stockholmi haldusasjade apellatsioonikohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse Högsta förvaltningsdomstolenile (Rootsi kõrgeim halduskohus). Oma kassatsioonkaebustes ei vaidlusta nad apellatsioonikohtu hinnangut selle kohta, milline on kõnealuse üleandmise asjaolude olemus ja ulatus. Sellegipoolest leiavad nad, et niisuguse üleandmise puhul on täidetud täieliku või osalise asendamise nõue riigihangete seaduse 17. peatüki artikli 13 tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus väidab Advania, et direktiiv 2014/24 ei nõua, et lisaks raamlepingutele antaks uuele töövõtjale, kes asendab seda töövõtjat, kellega avaliku sektori hankija esialgu hankelepingu sõlmis, üle ka teatud laadi või mahuga majandustegevus.
Õigusteenuste amet väidab oma kassatsioonkaebuses eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et „täieliku või osalise asendamise“ mõistet, mis on üks kõnealustest riigihangete seaduses ja direktiivis 2014/24 ette nähtud üleandmise nõuetest, tuleb tõlgendada nii, et üle võttev töövõtja peab algset töövõtjat asendama ainult nende õiguste ja kohustuste osas, mis tulenevad küsimuse all olevast raamlepingust. Kui nõuda lisaks sellele asendamisele ka majandustegevuse või vara üleminekut, oleks nende sätete kohaldatavus tõsiselt piiratud. Kõige olulisem on see, et uus töövõtja saaks täita kõnealust hanke- või raamlepingut vastavalt algul sätestatud tingimustele ja nõuetele.
Dustin väidab selles kohtus, et direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktis ii ette nähtud tingimus algse töövõtja ettevõtte restruktureerimisest tulenevalt täieliku või osalise asendamise kohta hõlmab olukordi, kus hanke- või raamlepinguga seotud tegevusvaldkonnad antakse uuele töövõtjale üle. Asjaomase hanke- või raamlepingu üleandmine on majandustegevuse üleandmise kõrval üksnes teisejärguline. Riigihankemenetluse tulemusel sõlmitud hanke- või raamlepingute üleandmine, ilma et samal ajal antaks üle nendega seotud tegevusvaldkondi, ei viiks mitte ainult niisuguste hanke- või raamlepingutega ebaseadusliku kauplemiseni, vaid võimaldaks ka nendest hanke- või raamlepingutest tulenevate õiguste ja kohustuste osalist üleandmist.
Neil asjaoludel otsustas Högsta förvaltningsdomstolen (Rootsi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas asjaolu, et uus töövõtja on üle võtnud algse töövõtja raamlepingust tulenevad õigused ja kohustused pärast seda, kui välja on kuulutatud algse töövõtja pankrot ja pankrotihaldur on lepingu üle andnud, tähendab seda, et uus töövõtja loetakse algse töövõtja asendajaks sellistel tingimustel, nagu on ette nähtud direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktis ii?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et ettevõtjat – kes võttis pärast algse töövõtja likvideerimiseni viinud pankroti väljakuulutamist üle vaid tema õigused ja kohustused, mis tulenevad avaliku sektori hankijaga sõlmitud raamlepingust – tuleb pidada selles sättes ette nähtud tingimustel algse töövõtja asendajaks.
Kõigepealt tuleb märkida, et üldiselt võib sellise töövõtja, kellega avaliku sektori hankija algul riigihankelepingu sõlmis, asendamist uuega pidada asjaomase riigihankelepingu ühe olulise tingimuse muutmiseks ja seega oluliseks hankelepingu muudatuseks, mille tõttu tuleb niimoodi muudetud hankelepingu jaoks korraldada uus hankemenetlus vastavalt läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetele, millest tuleneb kohustus tagada konkurents kõigi erinevate liikmesriikide potentsiaalselt huvitatud taotlejate vahel (vt selle kohta 19. juuni 2008. aasta kohtuotsus pressetext Nachrichtenagentur,
C‑454/06
,
EU:C:2008:351
, punktid
ja
). See põhimõte on kirjas direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 4 punktis d.
Euroopa Kohtu praktikast selgub, et võrdse kohtlemise põhimõte ja sellest tulenev läbipaistvuskohustus takistavad seda, et pärast riigihankelepingu sõlmimist teevad avaliku sektori hankija ja edukas pakkuja selle lepingu tingimustes selliseid muudatusi, mille tingimused on oluliselt erinevad esialgses lepingus esitatutest (vt selle kohta 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus Finn Frogne,
C‑549/14
,
EU:C:2016:634
, punkt
).
Erandina näeb selle direktiivi artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkt ii ette, et uus töövõtja võib, ilma et sama direktiivi kohaselt korraldataks uut hankemenetlust, selle töövõtja, kellega avaliku sektori hankija esialgu hankelepingu sõlmis, täielikult või osaliselt asendada, kui see tuleneb ettevõtte restruktureerimisest, sealhulgas ülevõtmisest, ühinemisest, omandamisest või maksejõuetuks muutumisest, teise algsetele kvalifitseerimise tingimustele vastava ettevõtjaga, kui asendamisega ei kaasne muid olulisi lepingu muudatusi ning selle eesmärk ei ole selle direktiivi kohaldamisest kõrvale hoida.
Selle artikli sõnastusest tuleneb niisiis, et kõnealuse erandi kohaldamise tingimuseks on see, et varasema töövõtja vahetamine toimub täieliku või osalise asendamise alusel, mis tuleneb ettevõtte restruktureerimisest, muu hulgas maksejõuetuks muutumisest.
Käesoleval juhul tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas täieliku või osalise asendamise tingimus on algse töövõtja maksejõuetuks muutumise puhul täidetud, kui uus töövõtja võtab üle ainult õigused ja kohustused, mis tulenevad avaliku sektori hankijaga sõlmitud raamlepingust, mitte algse töövõtja kogu selle raamlepingu valdkonda kuuluva majandustegevuse või osa sellest.
Sellega seoses tuleb direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii sõnastuse kohta esiteks märkida, et töövõtja, kellega avaliku sektori hankija algul lepingu sõlmis, asendamine on lubatud üksnes juhul, kui toimub „algse töövõtja täielik või osaline asendamine“. Sellest tuleneb, et niisugune asendamine võib tähendada seda, et uus töövõtja võtab kas täielikult või osaliselt üle algse töövõtja vara, ja võib seega hõlmata – nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 43 märkis – üksnes algse töövõtja varaga seotud hanke- või raamlepingu üleandmist.
Lisaks tuleb märkida, nagu seda tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 95, et konkurentsieeskirjadest möödaminemise vältimise eesmärgil seatav vara üleandmise nõue tundub tarbetu, kuna hanke- või raamlepingu ülemineku suhtes kehtib igal juhul direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktis ii sätestatud tingimus, et selle direktiivi kohaldamisest ei hoita kõrvale.
Peale selle – kuigi on tõsi, et direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktis ii kasutatud mõistest „osaline asendamine“ iseenesest ei piisa, et tagada seda, et uus töövõtja täidab asjaomast hanke- või raamlepingut samasuguse suutlikkusega kui algne töövõtja, nagu väidab ka Dustin – on selles sättes siiski ette nähtud, et niisugusele asendamisele kehtib tingimus, et uus töövõtja vastab algsetele kvalifitseerimise tingimustele.
Seega nähtub direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii sõnastusest, et mõiste „restruktureerimine“ alla kuuluv mõiste „maksejõuetuks muutumine“ sisaldab algse töövõtja struktuurimuutusi, muu hulgas maksejõuetuks muutumist, mis hõlmab likvideerimiseni viivat pankrotti.
Teiseks tuleb mõiste „restruktureerimine“ alla kuuluva mõiste „maksejõuetuks muutumine“ ulatuse osas analüüsida, kas see eeldab seda, et uus töövõtja võtab üle kogu asjaomase raamlepingu valdkonda kuuluva majandustegevuse või osa sellest.
Kuigi kolm esimest direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktis ii nimetatud „restruktureerimise“ näidet, nimelt ülevõtmine, ühinemine ja omandamine, võivad tähendada vähemalt osa algse töövõtja majandustegevuse jätkamist, on selles sättes restruktureerimise näitena nimetatud siiski ka maksejõuetuks muutumist, mis võib viia maksejõuetu ettevõtte lõpetamiseni, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 47. Selle sätte sõnastuses ei ole aga ühtki viidet sellele, et „maksejõuetuks muutumise“ mõistet tuleks käsitada mitte selle eespool nimetatud tavapärases tähenduses, vaid nii, et see piirdub olukordadega, kus vähemalt osaliselt jätkatakse algse töövõtja hankelepingu täitmist võimaldavat majandustegevust.
Sellele ei ole osutatud ka direktiivi põhjenduses 110, kus mainitakse maksejõuetust koos puhtalt sisemiste ümberkorralduste, ühinemiste, ülevõtmiste ja omandamistega kui olukordadega, mis hõlmavad eduka pakkuja „teatavaid struktuurimuutusi“.
Sellega seoses tuleb küll märkida, et direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii ja seeläbi ka mõistet „maksejõuetuks muutumine“ tuleb tõlgendada kitsalt, sest selles artiklis on sätestatud erand, nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktidest 20 ja 21. Sellegipoolest ei saa see tõlgendus kaotada nimetatud sätte soovitavat toimet, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 62. Nii oleks see aga juhul, kui mõiste „maksejõuetuks muutumine“ oleks piiratud olukordadega, kus uus töövõtja on võtnud üle algse töövõtja asjaomase raamlepingu valdkonda kuuluva majandusetegevuse või osa sellest, ning kui sellele mõistele ei antaks tavapärasest laiemat tähendust.
Seega nähtub direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii sõnastusest, et mõiste „restruktureerimine“ sisaldab algse töövõtja struktuurimuutusi, muu hulgas maksejõuetuks muutumist, mis hõlmab likvideerimiseni viivat pankrotti.
Seda direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii grammatilist tõlgendust kinnitab ka direktiivi artikli 72 peamine eesmärk, mis on sätestatud direktiivi põhjendustes 107 ja 110. Nende põhjenduste kohaselt on direktiivi 2014/24 eesmärk selgitada tingimusi, mille puhul lepingu muutmine täitmise ajal nõuab uut hankemenetlust, võttes arvesse Euroopa Kohtu läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtet puudutavat kohtupraktikat.
Selle kohta tuleb esimesena märkida, et direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii niisugune tõlgendus põhineb selles sättes sisalduvate mõistete tavapärasel tähendusel, ilma et oleks vaja – erinevalt tõlgendusest, mille pakuvad välja Dustin ja komisjon – lisakriteeriume, mida seal ei ole.
Teisena võtab see tõlgendus arvesse Euroopa Kohtu praktikat, eelkõige 19. juuni 2008. aasta kohtuotsust pressetext Nachrichtenagentur (
C‑454/06
,
EU:C:2008:351
), millest tuleneb, et algse töövõtja sisemised ümberkorraldused võivad kujutada endast asjaomase hankelepingu tingimuste ebaolulisi muudatusi, mis ei nõua uut hankemenetlust.
Direktiivi 2014/24 põhjenduses 110 on maksejõuetus ilma lisatingimusteta ära toodud ühe näitena algse töövõtja struktuurimuutustest, mis ei ole vastuolus läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõttega, millele see kohtupraktika tugineb. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 84 ja 85 märkis, on algse töövõtja maksejõuetuks muutumine, sealhulgas tema likvideerimiseni viiv pankrot, erakorraline asjaolu, enne mille ilmnemist on direktiivi 2014/24 kohane riigihankemenetlus kõnealuse hanke- või raamlepingu sõlmimiseks juba läbi viidud, ning vastavalt sama direktiivi artikli 72 lõike 1 punkti d alapunktile ii ei tohi sellega kaasneda eelkõige algsete kvalifitseerimise tingimuste osas muid olulisi muudatusi ning selle eesmärk ei tohi olla direktiivi kohaldamisest kõrvale hoida.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 34 viidatud kohtupraktika ei käsitle siiski algse töövõtja maksejõuetust ega üldiselt olukordi, kus algse töövõtja oluline muudatus ei nõua riigihanke uut väljakuulutamist. Seega ei ole käesoleva kohtuotsuse punktist 31 tulenev tõlgendus selle kohtupraktikaga vastuolus.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 31 esitatud direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii tõlgendust kinnitab ka selles sättes ette nähtud erandi erieesmärk, milleks on – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 82 ja 83 – lisada normide kohaldamisele teatav paindlikkus, et lahendada pragmaatiliselt selliseid erinevaid erakorralisi olukordi nagu eduka pakkuja maksejõuetus, mis takistab tal asjaomase hankelepingu täitmist. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 83 märkis, ei ole maksejõuetusest tulenev probleem, mida liidu seadusandja lahendada soovis, aga erinev sõltuvalt sellest, kas vähemalt osa maksejõuetuks muutunud eduka pakkuja majandustegevusest jätkatakse või lõpetatakse see täielikult.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2014/24 artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et ettevõtjat – kes võttis pärast algse töövõtja likvideerimiseni viinud pankroti väljakuulutamist üle vaid need tema õigused ja kohustused, mis tulenevad avaliku sektori hankijaga sõlmitud raamlepingust – tuleb pidada selles sättes ette nähtud tingimustel algse töövõtja osaliseks asendajaks pärast ettevõtte restruktureerimist.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 72 lõike 1 punkti d alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et ettevõtjat – kes võttis pärast algse töövõtja likvideerimiseni viinud pankroti väljakuulutamist üle vaid need tema õigused ja kohustused, mis tulenevad avaliku sektori hankijaga sõlmitud raamlepingust – tuleb pidada selles sättes ette nähtud tingimustel algse töövõtja osaliseks asendajaks pärast ettevõtte restruktureerimist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.