CELEX: 62013CJ0200
Apeliacinis skundas
Bendra užsienio ir saugumo politika
Kova su branduolinių ginklų platinimu
Irano Islamo Respublikai taikomos ribojamosios priemonės
Irano banko lėšų įšaldymas
Pareiga motyvuoti
Akto priėmimo procedūra
Akivaizdi vertinimo klaida

Apeliaciniu skundu Europos Sąjungos Taryba prašo panaikinti 2013 m. vasario 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Bank Saderat Iran / Taryba (
T‑494/10
,
EU:T:2013:59
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas panaikino, kiek tai susiję su
Bank Saderat Iran
:
—
2010 m. liepos 26 d. Tarybos sprendimo 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinama Bendroji pozicija 2007/140/BUSP (
OL L 195, p. 39
, klaidų ištaisymas
OL L 197, 2010, p. 19
), II priedo B lentelės 7 punktą,
—
2010 m. liepos 26 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 668/2010, kuriuo įgyvendinama Reglamento (EB) Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui 7 straipsnio 5 dalis (
OL L 195, p. 25
), priedo B lentelės 5 punktą,
—
2010 m. spalio 25 d. Tarybos sprendimo 2010/644/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413, priedo I antraštinės dalies B lentelės 7 punktą,
—
2010 m. spalio 25 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 961/2010 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas Nr. 423/2007 (
OL L 281, p. 1
), VIII priedo B lentelės 7 punktą,
—
2011 m. gruodžio 1 d. Tarybos sprendimą 2011/783/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413 (
OL L 319, p. 71
),
—
2011 m. gruodžio 1 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1245/2011, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 961/2011 (
OL L 319, p. 11
),
—
2012 m. kovo 23 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas Nr. 961/2010 (
OL L 88, p. 1
), IX priedo I antraštinės dalies B lentelės 7 punktą,
tiek, kiek pavadinimas
Bank Saderat Iran
įtrauktas į asmenų, subjektų ir organizacijų, kuriems pagal šiuos aktus taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą (toliau kartu – ginčijami aktai).
Teisinis pagrindas ir ginčo aplinkybės
Susirūpinusi dėl daugybės Tarptautinės atominės energijos agentūros (TATENA) generalinio direktoriaus ataskaitų ir Valdybos rezoliucijų dėl Irano Islamo Respublikos branduolinės programos, Jungtinių Tautų Saugumo Taryba (toliau – Saugumo Taryba) 2006 m. gruodžio 23 d. priėmė Rezoliuciją 1737 (2006); jos 12 punkte, siejamame su priedu, išvardyti asmenys ir subjektai, susiję su branduolinių ginklų platinimu, kurių lėšos ir ekonominiai ištekliai turi būti įšaldyti.
Įgyvendindama Rezoliuciją 1737 (2006) Sąjungoje, 2007 m. vasario 27 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2007/140/BUSP dėl ribojančių priemonių Iranui (
OL L 61, p. 49
).
Bendrosios pozicijos 2007/140 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad įšaldomos visos šios nuostatos a ir b punktuose išvardytų kategorijų asmenims ir subjektams priklausančios lėšos ir ekonominiai ištekliai. 5 straipsnio 1 dalies a punktas taikytas asmenims ir subjektams, nurodytiems Rezoliucijos 1737 (2006) priede, taip pat kitiems asmenims ir subjektams, kuriuos įvardijo Saugumo Taryba arba pagal Rezoliucijos 1737 (2006) 18 straipsnį įsteigtas Saugumo Tarybos komitetas. Šių asmenų ir subjektų sąrašas buvo pateiktas Bendrosios pozicijos 2007/140 I priede. Minėto 5 straipsnio 1 dalies b punktas taikytas asmenims ir subjektams, nenurodytiems I priede, be kita ko, tiems, kurie dalyvauja, yra tiesiogiai susiję ar teikia paramą Irano Islamo Respublikos branduolinei veiklai, susijusiai su padidinta branduolinių ginklų platinimo rizika. Šių asmenų ir subjektų sąrašas buvo pateiktas minėtos bendrosios pozicijos II priede.
Kadangi šios priemonės susijusios su Europos Bendrijos kompetencija, Rezoliucija 1737 (2006) buvo įgyvendinta 2007 m. balandžio 19 d. Reglamentu (EB) Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui (
OL L 103, p. 1
), priimtu remiantis EB 60 ir 301 straipsniais, atsižvelgiant į Bendrąją poziciją 2007/140; reglamento turinys labai panašus į bendrosios pozicijos turinį, o jo IV (Saugumo Tarybos arba Sankcijų komiteto nurodyti asmenys, subjektai ir organizacijos) ir V (į IV priedą neįtraukti asmenys, subjektai ir organizacijos) prieduose nurodytos tos pačios pavardės ir pavadinimai.
Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies a punktas buvo suformuluotas taip:
„Įšaldomos visos V priede nurodytiems asmenims, subjektams ir organizacijoms priklausančios, jų turimos, jų valdomos arba kontroliuojamos lėšos <...>. Į V priedą įtraukiami į IV priedą neįtraukti fiziniai ir juridiniai asmenys, subjektai ir organizacijos, kai pagal Bendrosios pozicijos 2007/140/BUSP 5 straipsnio 1 dalies b punktą nustatoma, kad jie:
a)
dalyvauja su branduolinių ginklų platinimu susijusioje Irano veikloje, yra tiesiogiai su ja susiję arba teikia paramą <...>.“
Pripažinusi, kad Irano Islamo Respublika tęsė su urano sodrinimu susijusią veiklą ir nebendradarbiavo su TATENA, Saugumo Taryba 2008 m. kovo 3 d. priėmė Rezoliuciją 1803 (2008). Šios rezoliucijos 10 punkte Saugumo Taryba:
„
Reikalauja
, kad visos valstybės atidžiai stebėtų jų teritorijose esančių finansų įstaigų veiklą, kurioje dalyvauja bankai, kurių juridiniai adresai [buveinės] yra Irane, ypač „Banque Melli“ ir „Banque Saderat“, bei jų filialai ir padaliniai užsienyje, siekiant išvengti, kad tokia veikla būtų prisidedama prie branduolinių ginklų platinimo rizikos ar jų tiekimo sistemų kūrimo veiklos, kaip nurodyta Rezoliucijoje 1737(2006).“
2010 m. birželio 9 d. Rezoliucija 1929 (2010) Saugumo Taryba nustatė griežtesnes priemones ir, be kita ko, nusprendė įšaldyti įvairių finansų įstaigų lėšas. Minėtos rezoliucijos 21 punkte Saugumo Taryba ragina valstybes „užkirsti kelią finansinių paslaugų, įskaitant draudimo ir perdraudimo paslaugas, teikimui ar bet kokios rūšies finansinio ar kito turto arba išteklių pervedimui į jų teritoriją, per ją ir iš jos arba jų piliečiams ar pagal jų įstatymus įsteigtiems subjektams (įskaitant dukterines įmones užsienyje), arba jų teritorijoje esantiems asmenims ar finansų įstaigoms, jei turi informacijos, leidžiančios pagrįstai manyti, jog šios paslaugos, turtas ar ištekliai galėtų būti panaudoti Irano branduolinėje veikloje, susijusioje su padidinta platinimo rizika, arba kuriant branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemas; jos turėtų visų pirma įšaldyti savo teritorijoje esančias ar vėliau atsirasiančias, jų jurisdikcijai priklausančias ar greit priklausysiančias lėšas, kitą turtą ir ekonominius išteklius ir aktyviai stebėti, kad būtų užkirstas kelias tokiems pervedimams, derindamos veiksmus su nacionalinėmis valdžios institucijomis ir laikydamosi nacionalinės teisės aktų“.
Europos Vadovų Taryba savo 2010 m. birželio 17 d. išvadų priede pateiktoje deklaracijoje pabrėžė, kad jai vis didesnį susirūpinimą kelia Irano branduolinė programa, palankiai įvertino priimtą Saugumo Tarybos rezoliuciją 1929 (2010), atkreipė dėmesį į paskutinę 2010 m. gegužės 31 d. TATENA ataskaitą ir pranešė apie nustatytas naujas ribojamąsias priemones, be kita ko, taikytinas finansų sektoriui.
2010 m. liepos 26 d. priimtu Sprendimu 2010/413 Taryba įgyvendino šią deklaraciją, panaikino Bendrąją poziciją 2007/140 ir nustatė papildomas ribojamąsias priemones. Sprendimo 2010/413 17–20 konstatuojamosiose dalyse, susijusiose su finansine veikla, nurodyti Saugumo Tarybos rezoliucijoje 1929 (2010) ir 2010 m. birželio 17 d. Europos Vadovų Tarybos deklaracijoje priimti sprendimai. Sprendimo 2010/413 2 skyrius skirtas finansų sektoriui. Šio sprendimo 10 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad siekdamos užkirsti kelią finansinių paslaugų teikimui valstybių narių teritorijoje arba finansinių lėšų ar kito turto ar išteklių, kuriais gali būti paremta Irano branduolinė veikla, susijusi su padidinta platinimo rizika, arba remiamas branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrimas, pervedimui į valstybių narių teritorijas, per jas ar iš jų arba pervedimui jų piliečiams, pagal jų įstatymus įsteigtiems subjektams (įskaitant dukterines bendroves užsienyje), asmenims ar finansų įstaigoms valstybių narių teritorijoje, arba tų piliečių, subjektų, asmenų ar finansų įstaigų vykdomam pervedimui, valstybės narės vykdo sustiprintą visos jų jurisdikcijai priklausančių finansų įstaigų veiklos stebėseną, kai ši veikla vykdoma su bankais, kurių buveinė yra Irane, jų skyriais, dukterinėmis įmonėmis ar jų kontroliuojamais subjektais.
Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalyje numatytos kelios kategorijos asmenų ir subjektų, kuriems taikomas lėšų įšaldymas. Šio 20 straipsnio 1 dalies a punkte minimi Saugumo Tarybos nurodyti asmenys ir subjektai, išvardyti šio sprendimo I priede esančiame sąraše. 20 straipsnio 1 dalies b punkte minimi „asmenys ir subjektai, kuriems netaikomas I priedas, dalyvaujantys Irano branduolinėje veikloje, susijusioje su padidinta platinimo rizika, ar branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrimo veikloje, tiesiogiai su ja susiję ar teikiantys jai paramą, įskaitant dalyvavimą perkant draudžiamus objektus, prekes, įrangą, medžiagas bei technologijas, arba jų vardu veikiantys ar jų vadovaujami asmenys ar subjektai, arba jiems nuosavybės teise priklausantys ar jų kontroliuojami subjektai, įskaitant neteisėtomis priemonėmis, arba asmenys ir subjektai, kurie padėjo nurodytiems asmenims ar subjektams išvengti Saugumo Tarybos rezoliucijų 1737 (2006), 1747 (2007), 1803 (2008) ir 1929 (2010) ar šio sprendimo nuostatų taikymo arba jas pažeisti, taip pat kiti Islamo revoliucijos gvardijos ir Irano Islamo Respublikos laivybos linijų vadovybės nariai bei subjektai ir jiems priklausantys arba jų kontroliuojami, arba jų vardu veikiantys subjektai, kaip nurodyta II priedo sąraše“.
Kelios finansų įstaigos arba tokių įstaigų grupės nurodytos Sprendimo 2010/413 II priede.
Bank Saderat Iran
(įskaitant visus jo filialus ir patronuojamąsias įmones) įtrauktas į šio priedo I B dalies 7 punktą. Nurodyti tokie motyvai:
„
Bank Saderat Iran
yra Irano valstybinis bankas (94 % nuosavybės teise priklauso Irano [v]yriausybei).
Bank Saderat
teikė finansines paslaugas subjektams, vykdantiems pirkimą Irano branduolinių ir balistinių raketų programų vardu, įskaitant subjektus, įtrauktus į sąrašą pagal [<...>] [R]ezoliuciją 1737 [(2006)]. Dar 2009 m. kovo mėn.
Bank Saderat [Iran
] administravo DIO (kuriai pagal [<...>] [R]ezoliuciją 1737 [(2006)] nustatytos sankcijos) ir
Iran Electronics Industries
mokėjimus ir akredityvus. 2003 m.
Bank Saderat [Iran
] administravo akredityvą Irano su branduoline veikla susijusios
Mesbah Energy Company
vardu (kuriai vėliau pagal <...> [R]ezoliuciją 1737 [(2006)] nustatytos sankcijos).“
2010 m. liepos 26 d. priimtu Įgyvendinimo reglamentu Nr. 668/2010, kuriuo įgyvendinama Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalis,
Bank Saderat Iran
pavadinimas, nurodytas šio Įgyvendinimo reglamento priedo I B dalies 5 punkte, įtrauktas į Reglamento Nr. 423/2007 V priedo I lentelėje pateiktą juridinių asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašą.
Bank Saderat Iran
įtraukimo į minėtą sąrašą motyvai beveik identiški nurodytiesiems Sprendime 2010/413.
2010 m. liepos 27 d. raštu Taryba pranešė
Bank Saderat Iran
apie jo pavadinimo įtraukimą į Sprendimo 2010/413 II priede ir Reglamento Nr. 423/2007 V priede esančius sąrašus.
2010 m. rugpjūčio 18 ir 25 d. ir rugsėjo 2, 9 bei 30 d. raštais
Bank Saderat Iran
paprašė Tarybos jam perduoti duomenis, kuriais ji rėmėsi nustatydama jam taikytinas ribojamąsias priemones. 2010 m. rugsėjo 15 d. raštu jis taip pat paprašė Tarybos peržiūrėti minėtą sprendimą.
Sprendimo 2010/413 II priedas buvo iš naujo apsvarstytas ir pakeistas 2010 m. spalio 25 d. priimtu Sprendimu 2010/644. Šio sprendimo 2 konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodė, kad atsižvelgė į suinteresuotųjų asmenų jai pateiktas pastabas.
Bank Saderat Iran
pavadinimas liko įtrauktas į Sprendimo 2010/413 II priedo, pakeisto Sprendimu 2010/644, I lentelėje pateikto subjektų sąrašo 7 punktą. Motyvuose nebėra teiginio, kad tai yra Irano valstybinis bankas, kurio 94 % priklauso Irano vyriausybei, bet nurodyta, kad jo dalis nuosavybės teise priklauso Irano vyriausybei. Likę motyvai yra identiški nurodytiesiems Sprendime 2010/413.
Reglamentas Nr. 423/2007 panaikintas ir pakeistas 2010 m. spalio 25 d. priimtu Reglamentu Nr. 961/2010. Pagal šio reglamento 16 straipsnio 2 dalį:
„Įšaldomos visos VIII priede nurodytiems asmenims, subjektams ir organizacijoms priklausančios, jų turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai. Į VIII priedą įtraukiami <...> fiziniai ir juridiniai asmenys, subjektai ir organizacijos, kai pagal Sprendimo 2010/413 <...> 20 straipsnio 1 dalies b punktą nustatoma, kad:
a)
jie dalyvauja Irano veikloje, susijusioje su didesne branduolinių ginklų platinimo rizika, arba Irano branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrime, yra tiesiogiai su tuo susiję arba teikia paramą, be kita ko, dalyvauja perkant draudžiamas prekes ir technologijas, arba jie nuosavybės teise priklauso tokiam asmeniui, subjektui arba organizacijai, arba yra jų kontroliuojami, įskaitant neteisėtas priemones, arba veikia jų vardu ar nurodymu;
b)
tai yra fizinis arba juridinis asmuo, subjektas arba įstaiga, padėjęs nurodytam asmeniui, subjektui ar įstaigai išvengti šio reglamento, <...> [S]prendimo 2010/413 <...> arba <...> rezoliucij[ų] 1737 (2006), <...> 1747 (2007), <...> 1803 (2008) ir <...> 1929 (2010) nuostatų taikymo arba jas pažeisti;
<...>“
Bank Saderat Iran
pavadinimą Taryba įtraukė į Reglamento Nr. 961/2010 VIII priedo B dalyje pateikiamo juridinių asmenų, subjektų ir organizacijų sąrašo 7 punktą. Šio įtraukimo motyvai beveik identiški nurodytiesiems Sprendime 2010/413, pakeistame Sprendimu 2010/644.
2010 m. spalio 28 d. raštu Taryba atsakė į 2010 m. rugsėjo 15 d.
Bank Saderat Iran
raštą ir nurodė, kad iš naujo apsvarsčiusi atmetė jo prašymą išbraukti jo pavadinimą iš Sprendimo 2010/413 II priede esančio sąrašo ir Reglamento Nr. 961/2010 VIII priede esančio sąrašo. Šiuo klausimu ji nurodė, jog nesutinka su
Bank Saderat Iran
nuomone, kad jo veikla, susijusia su akredityvais, jis negali prisidėti prie branduolinių ginklų platinimo. Atsakydama į
Bank Saderat Iran
prašymą leisti susipažinti su bylos medžiaga, Taryba jam perdavė valstybių narių pateiktų dviejų pasiūlymų nustatyti ribojamąsias priemones kopijas (toliau – 2010 m. spalio 28 d. perduoti pasiūlymai).
2011 m. gegužės 31 d. Taryba perdavė
Bank Saderat Iran
nagrinėjant ieškiniu dėl panaikinimo pradėtą bylą, kurioje priimtas skundžiamas teismo sprendimas, tripliko priede pateiktą 2011 m. gegužės 27 d. Tarybos dokumentą, kuriame pateikta trečio pasiūlymo įtraukti
Bank Saderat Iran
į subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą, ištrauka (toliau – trečiasis pasiūlymas).
2011 m. gruodžio 1 d. Taryba, iš naujo apsvarsčiusi, Sprendimu 2011/783 nusprendė palikti
Bank Saderat Iran
Sprendimo 2010/413 sąraše ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 1245/2011 – Reglamento Nr. 961/2010 sąraše.
Remdamasi 2011 m. gruodžio 9 d. Europos Vadovų Tarybos išvadomis, 2012 m. sausio 23 d. Sprendimu 2012/35/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413 (
OL L 19, p. 22
), Taryba nustatė naujas priemones.
2012 m. kovo 23 d. ji nustatė naujas priemones Reglamentu Nr. 267/2012, kuriuo panaikinamas ir pakeičiamas Reglamentas Nr. 961/2010. Lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas numatytas Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnyje. 23 straipsnio 2 dalis suformuluota taip:
„Įšaldomos visos IX priede išvardytiems asmenims, subjektams ir įstaigoms priklausančios, jų turimos, valdomos arba kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai. Į IX priedą įtraukiami fiziniai ir juridiniai asmenys, subjektai ir įstaigos, kai pagal <...> sprendimo [2010/413] 20 straipsnio 1 dalies b ir c punktus nustatoma, kad:
a)
jie dalyvauja Irano veikloje, susijusioje su didesne branduolinių ginklų platinimo rizika, arba [kuriant] Irano branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistem[as], yra tiesiogiai su tuo susiję arba teikia paramą, be kita ko, dalyvauja perkant draudžiamas prekes ir technologijas, arba jie nuosavybės teise priklauso tokiam asmeniui, subjektui arba įstaigai, arba yra jų kontroliuojami, įskaitant neteisėtas priemones, arba veikia jų vardu ar nurodymu;
b)
tai yra fizinis arba juridinis asmuo, subjektas arba įstaiga, padėjęs nurodytam asmeniui, subjektui ar įstaigai išvengti šio reglamento, <...> [S]prendimo 2010/413 <...> arba <...> rezoliucij[ų] 1737 (2006), <...> 1747 (2007), <...> 1803 (2008) ir <...> 1929 (2010) nuostatų taikymo arba jas pažeisti;
<...>
d)
tai kiti asmenys, subjektai arba įstaigos, teikiantys paramą, pavyzdžiui, materialinę, logistinę arba finansinę paramą, Irano [v]yriausybei, ir su jais susiję asmenys ir subjektai;
<...>“
Bank Saderat Iran
įtrauktas į Reglamento Nr. 267/2012 IX priedo I antraštinės dalies B lentelės 7 punktą. Šio įtraukimo motyvai beveik identiški nurodytiesiems Sprendime 2010/413, pakeistame Sprendimu 2010/644.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
Bank Saderat Iran
pareiškė ieškinį dėl Sprendimo 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010 panaikinimo; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2010 m. spalio 7 d. Vėliau ieškovas išplėtė savo reikalavimus ir taip pat paprašė panaikinti Sprendimą 2010/644, Reglamentą Nr. 961/2010, Sprendimą 2011/783, Įgyvendinimo reglamentą Nr. 1245/2011 ir Reglamentą Nr. 267/2012 tiek, kiek šie aktai su juo susiję.
Visų pirma Bendrasis Teismas atmetė ir Tarybos, ir Komisijos argumentus, kad
Bank Saderat Iran
negali remtis su pagrindinėmis teisėmis susijusia apsauga ir garantijomis.
Paskui jis išnagrinėjo
Bank Saderat Iran
pareikštą ieškinį. Ieškinyje buvo nurodyti trys pagrindai. Pirmasis ieškinio pagrindas buvo susijęs su pareigos motyvuoti, teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu. Antrasis ieškinio pagrindas buvo susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, kalbant apie ribojamųjų priemonių taikymą
Bank Saderat Iran
. Trečiasis pagrindas buvo susijęs su proporcingumo principo pažeidimu.
Nagrinėdamas pirmąjį ieškinio pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti, teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, Bendrasis Teismas išanalizavo visus su
Bank Saderat Iran
susijusius ginčijamuose aktuose ir pasiūlymuose nustatyti ribojamąsias priemones nurodytus motyvus. Jis nusprendė, kad Taryba pažeidė pareigą motyvuoti, kiek tai susiję su antruoju motyvu dėl finansinių paslaugų, nes jį suformulavo netiksliai. Dėl šio netikslaus formulavimo buvo pažeista ir
Bank Saderat Iran
teisė į teisminę gynybą, kiek tai susiję su antruoju motyvu. Be to, ši teisė buvo pažeista ir tiek, kiek tai susiję su Sprendimu 2010/413, Įgyvendinimo reglamentu Nr. 668/2010, Sprendimu 2010/644 ir Reglamentu Nr. 961/2010, nes buvo per vėlai pranešta apie trečiąjį pasiūlymą nustatyti ribojamąsias priemones. Galiausiai Bendrasis Teismas konstatavo, kad Sprendimas 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 668/2010 turi trūkumų, nes iš bylos medžiagos nebuvo matyti, kad Taryba būtų patikrinusi informacijos apie
Bank Saderat Iran
svarbą ir pagrįstumą. Todėl Bendrasis Teismas pripažino pirmąjį ieškinio pagrindą pagrįstu tiek, kiek jis susijęs su Sprendimu 2010/413, Įgyvendinimo reglamentu Nr. 668/2010, Sprendimu 2010/644 ir Reglamentu Nr. 961/2010.
Paskui Bendrasis Teismas išnagrinėjo antrąjį ieškinio pagrindą, susijusį su akivaizdžia vertinimo klaida, kalbant apie ribojamųjų priemonių nustatymą
Bank Saderat Iran
. Buvo nagrinėjama, ar motyvai pakankamai tikslūs ir jais nebuvo pažeista pareiga motyvuoti. Kadangi nė vienas iš motyvų, kuriais Taryba rėmėsi prieš ieškovą pirmojoje instancijoje, nepateisino jam nustatytų ribojamųjų priemonių, Bendrasis Teismas antrąjį ieškinio pagrindą pripažino pagrįstu ir panaikino ginčijamus aktus, kiek jie susiję su ieškovu, tad nebebuvo reikalo nagrinėti trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu.
Bank Saderat Iran
tvirtino, kad Reglamentas Nr. 267/2012 jo atžvilgiu yra reglamento forma priimtas sprendimas, o ne tikras reglamentas. Todėl nagrinėjamu atveju neturėjo būti taikoma Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antra pastraipa. Skundžiamo sprendimo 123 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, Reglamentas Nr. 267/2012, įskaitant jo IX priedą, yra reglamento pobūdžio, nes jo 51 straipsnio antroje pastraipoje numatyta, kad šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse, o tai atitinka SESV 288 straipsnyje numatytą reglamento poveikį. Todėl nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antra pastraipa buvo taikytina.
Šalių reikalavimai
Dėl pagrindinio apeliacinio skundo
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
priimti galutinį sprendimą byloje ir atmesti
Bank Saderat Iran
ieškinį dėl ginčijamų aktų,
—
priteisti iš
Bank Saderat Iran
pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Bank Saderat Iran
prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija visiškai pritaria Tarybos apeliaciniame skunde nurodytiems reikalavimams.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo patenkinti apeliacinį skundą, panaikinti skundžiamą sprendimą ir atmesti
Bank Saderat Iran
ieškinį dėl ginčijamų aktų panaikinimo.
Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo
Bank Saderat Iran
Teisingumo Teismo prašo:
—
patenkinti priešpriešinį apeliacinį skundą ir panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą, atsižvelgus į priešpriešiniame apeliaciniame skunde nurodytas klaidas,
—
panaikinti ginčijamus aktus (kiekvieną atskirai) tiek, kiek jie taikytini
Bank Saderat Iran
, ir
—
priteisti iš Tarybos apeliaciniame procese
Bank Saderat Iran
patirtas bylinėjimo išlaidas.
Taryba prašo Teisingumo Teismo atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą ir priteisti iš
Bank Saderat Iran
su šio apeliacinio skundo nagrinėjimu susijusias bylinėjimosi išlaidas.
Dėl pagrindinio apeliacinio skundo
Taryba nurodo, kad skundžiamame sprendime yra kelios teisės klaidos.
Dėl prieštaravimo, grindžiamo pagrindų, susijusių su pagrindinių teisių pažeidimu, nepriimtinumu
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 44 punkte Bendrasis Teismas atmetė Tarybos ir Komisijos argumentus, kad
Bank Saderat Iran
negali remtis su pagrindinėmis teisėmis susijusia apsauga ir garantijomis. Šio sprendimo 39 punkte jis nusprendė, kad Sąjungos teisėje nėra taisyklės, pagal kurią juridiniams asmenims, kurie yra trečiųjų valstybių institucijos, būtų neleidžiama remtis apsauga ir garantijomis, susijusiomis su pagrindinėmis teisėmis, o minėto sprendimo 40 punkte pažymėjo, kad Taryba ir Komisija bet kuriuo atveju nepateikė informacijos, kuria remiantis būtų galima nustatyti, kad ieškovas iš tikrųjų yra Irano valstybės institucija.
Šalių argumentai
Taryba pirmiausia kritikuoja skundžiamo sprendimo 34‐43 punktus. Jos nuomone, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad net jei būtų įrodyta, kad
Bank Saderat Iran
yra Irano valstybės institucija, jis Sąjungos teisme galėtų remtis apsauga ir garantijomis, susijusiomis su pagrindinėmis teisėmis.
Savo argumentą ji sieja su 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 34 straipsniu, pagal kurį į Europos Žmogaus Teisių Teismą negali kreiptis vyriausybinės organizacijos ir panašūs subjektai, ir su kitomis panašiomis nuostatomis, kaip antai 1969 m. lapkričio 22 d. Amerikos žmogaus teisių konvencijos 44 straipsniu. Tai, kad valstybė negali pasinaudoti pagrindinėmis teisėmis, pripažintina
ratio legis
. Nors Sąjungos Sutartyse ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nėra tokių pačių nuostatų kaip EŽTK 34 straipsnis, turi būti taikomas toks pats principas.
Taryba mano, kad Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai pripažino, jog nėra duomenų, patvirtinančių, kad
Bank Saderat Iran
iš tikrųjų yra vyriausybinė organizacija. Šiuo klausimu Taryba nurodo:
—
Europos Žmogaus Teisių Teismo praktiką, pagal kurią, norint nustatyti, ar subjektas yra organizacija arba vyriausybinis ar nevyriausybinis subjektas, reikia atidžiai įvertinti visas faktines ir teisines aplinkybes,
—
Jungtinių Tautų Tarptautinės teisės komisijos darbus ir visų pirma 2004 m. gruodžio 2 d. priimtos Jungtinių Tautų konvencijos dėl valstybių ir jų turto imuniteto nuo jurisdikcijos 2 straipsnio b punkto komentarus, pagal kuriuos „valstybės organų ar institucijų ir kitų subjektų“ sąvoka gali apimti valstybės įmones ar kitus valstybės įsteigtus subjektus, kurie vykdo komercinius sandorius, ir
—
Teisingumo Teismo praktiką pagalbos srityje (Sprendimo Prancūzija / Komisija,
C‑482/99
,
EU:C:2002:294
,
punktas).
Bendrasis Teismas klaidingai manė, kad
Bank Saderat Iran
vykdo komercinę veiklą, kuriai taikoma bendroji teisė, tad ši veikla negali būti laikoma „viešąja paslauga“, net jeigu ji reikalinga valstybės ekonomikai veikti. Be to, Bendrasis Teismas tinkamai neatsižvelgė į Irano vyriausybės įtaką
Bank Saderat Iran
, nors po privatizavimo ji ir sumažėjo.
Bank Saderat Iran
nesutinka su Tarybos argumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad
Bank Saderat Iran
pareikštas ieškinys patenka į SESV 275 straipsnio antros pastraipos taikymo sritį (Sprendimo Taryba / Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
,
punktas ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktas).
Bank Saderat Iran
remiasi pagrindais, susijusiais su jo teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu. Bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, pareiškęs ieškinį Sąjungos teismuose, gali remtis tokiomis teisėmis (Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktas).
Tas pats taikytina pagrindams, susijusiems su esminių procesinių reikalavimų pažeidimu, pvz., pagrindui, susijusiam su pareigos motyvuoti aktą pažeidimu (Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktas).
Kalbant apie pagrindus, susijusius su akivaizdžia vertinimo klaida arba bendro proporcingumo principo pažeidimu, konstatuotina, kad valstybės subjekto galimybė jais remtis pripažintina su bylos esme susijusiu klausimu (Sprendimo Taryba / Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
,
punktas ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktas).
Remiantis tuo, kas išdėstyta, Tarybos pagrindą reikia atmesti, ir nebūtina nagrinėti argumento, susijusio su Bendrojo Teismo padaryta klaida, kai jis nusprendė, jog neįrodyta, kad
Bank Saderat Iran
iš tikrųjų yra valstybės subjektas, nes šis argumentas neturi reikšmės.
Dėl pareigos motyvuoti, teisės į gynybą, teisės į veiksmingą teisminę gynybą ir galimybės susipažinti su bylos medžiaga
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 47–49 punktuose Bendrasis Teismas priminė teismo praktiką, susijusią su SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje numatyta pareiga motyvuoti aktus. Šio sprendimo 50–53 punktuose jis priminė teismo praktiką, susijusią su teise į gynybą ir pareiga pranešti suinteresuotajam subjektui apie turimus įrodymus, kad jis turėtų galimybę veiksmingai pareikšti dėl jų savo nuomonę.
Skundžiamo sprendimo 61 ir 62 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad, vertinant, ar buvo laikomasi pareigos motyvuoti ir pareigos pranešti
Bank Saderat Iran
apie turimus įrodymus, be ginčijamuose aktuose nurodytų motyvų, reikia atsižvelgti į du pasiūlymus nustatyti ribojamąsias priemones, apie kuriuos Taryba pranešė apeliantui 2010 m. spalio 28 d. raštu, ir į trečią pasiūlymą, Tarybos pridėtą prie 2011 m. gegužės 31 d. pateikto tripliko. Bendrojo Teismo nuomone, šie pasiūlymai buvo pateikti valstybių narių atstovams nustatant apeliantui taikytinas ribojamąsias priemones ir dėl to jie yra informacija, kuria pagrįstos tos priemonės.
Skundžiamo sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas konstatavo:
„<...> tiesa, kad trys pasiūlymai [apeliantui] perduoti jau pareiškus ieškinį ir net, kalbant apie prie tripliko pridėtą pasiūlymą, priėmus Sprendimą 2010/644 ir Reglamentą Nr. 961/2010 pakeitus reikalavimus. Todėl Sprendimo 2010/413, Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010 ir, kalbant apie prie tripliko pridėtą pasiūlymą, Sprendimo 2010/644 ir Reglamento Nr. 961/2010 motyvai jais negali būti tinkamai papildyti. Tačiau į juos galima atsižvelgti vertinant vėlesnių aktų, t. y. Sprendimo 2011/783, Įgyvendinimo reglamento Nr. 1245/2011 ir Reglamento Nr. 267/2012, kiek jie susiję su trimis pasiūlymais, ir Sprendimo 2010/644 bei Reglamento Nr. 961/2010, kiek jie susiję su 2010 m. spalio 28 d. perduotais pasiūlymais, teisėtumą.“
Skundžiamo sprendimo 64–73 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo visus ginčijamuose aktuose ir pasiūlymuose nustatyti ribojamąsias priemones pateiktus motyvus. 64–66 punktai suformuluoti taip:
„64.
[Ginčijamuose] aktuose nurodyti šie keturi motyvai, susiję su [apeliantu]:
—
[apeliantas] priklauso Irano valstybei, t. y. 94 % pagal Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010, arba jo kapitalo dalis pagal vėlesnius aktus [toliau – pirmasis motyvas],
—
[apeliantas] teikė finansines paslaugas subjektams, kurie vykdo pirkimus, skirtus Irano branduolinei ir balistinių raketų programai, įskaitant subjektus, nurodytus <...> [R]ezoliucijoje 1737 (2006) [toliau – antrasis motyvas],
—
2009 m. kovo mėn. [apeliantas] dar administravo Gynybos pramonės organizacijos (toliau – OID) ir
Iran Electronics Industries
(toliau – IEI), kurioms taikomos ribojamosios priemonės, mokėjimus ir akredityvus [toliau – trečiasis motyvas],
—
2003 m. [apeliantas] administravo akredityvus bendrovės
Mesbah Energy Company
, kuri susijusi su Irano branduoline programa, vardu [toliau – ketvirtasis pagrindas].
65.
Prie 2010 m. spalio 28 d. Tarybos rašto pridėtuose pasiūlymuose nustatyti ribojamąsias priemones nurodyti motyvai visiškai sutampa su [ginčijamuose] aktuose nurodytais motyvais.
66.
Trečiajame pasiūlyme nustatyti ribojamąsias priemones, pridėtame prie tripliko, papildomai nurodomas penktasis motyvas, pagal kurį ieškovas teikė finansines paslaugas
Sanam Industria Group
.“
73 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Taryba pažeidė pareigą motyvuoti ir pareigą pranešti apeliantui apie turimus įrodymus, kiek tai susiję su antruoju motyvu, nes jis buvo labai neaiškus, tačiau nusprendė, kad šių pareigų laikytasi, kiek tai susiję su kitais motyvais.
Dėl galimybės susipažinti su bylos medžiaga Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 79 punkte nusprendė, kad Taryba laiku nesuteikė apeliantui galimybės susipažinti su pasiūlymais nustatyti ribojamąsias priemones, nes du pasiūlymai buvo perduoti pridėti prie 2010 m. spalio 28 d. rašto, o trečiasis – pridėtas prie tripliko, nors Tarybos apeliantui nustatytas terminas pastaboms pateikti priėmus Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010 baigėsi 2010 m. rugsėjo 15 d.
Spręsdamas dėl galimybės apeliantui veiksmingai pareikšti savo nuomonę, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 82 ir 83 punkte konstatavo, kad apeliantas galėjo veiksmingai pareikšti savo nuomonę, išskyrus, kiek tai susiję su, pirma, Tarybos nurodytu antruoju motyvu, kuris yra pernelyg neaiškus, ir, antra, trimis pasiūlymais nustatyti ribojamąsias priemones, nes 2010 m. rugsėjo 15 d. apeliantas jų neturėjo.
Skundžiamo sprendimo 86 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad iš naujo apsvarsčiusi Taryba atsižvelgė į apelianto pastabas. Be kita ko, šio sprendimo 85 punkte jis pažymėjo, kad Taryba ištaisė nuorodą, susijusią su Irano valstybės turima
Bank Saderat Iran
kapitalo dalimi, kurios tikslumą pastarasis ginčijo.
Skundžiamo sprendimo 90 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl antrojo Tarybos nurodyto motyvo neaiškumo bei pavėluotai perduotų trijų pasiūlymų nustatyti ribojamąsias priemones pažeista apelianto teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
Šalių argumentai
Pirma, dalyje „Pareiga motyvuoti“ Taryba nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes vertino kiekvieną motyvą atskirai, užuot vertinęs juos bendrai. Akivaizdu, kad šie motyvai susiję. Pirmiausia, trečiasis ir ketvirtasis motyvai yra išsamesnis antrajame motyve nurodytų veiksmų aprašymas. Be to, nors šiame antrajame motyve nenurodyti subjektų, įtrauktų į Jungtinių Tautų ir Sąjungos sąrašus, kuriems
Bank Saderat Iran
teikė bankininkystės paslaugas, pavadinimai, jis galėjo ginčyti minėtą motyvą tuo atveju, jeigu nė vienas jo klientas nebūtų buvęs įtrauktas į Jungtinių Tautų arba Sąjungos sąrašus.
Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 73 punkte nurodyta Bendrojo Teismo pozicija, jog ieškinys dėl panaikinimo pagrįstas, kiek jis susijęs su tam tikrais motyvais, bet ne su antruoju, nepriimtina. Negalima konstatuoti, kad Taryba pažeidė pareigą motyvuoti ir pranešti apeliantui apie turimus įrodymus atskirai dėl kiekvieno motyvo.
Įstojimo į bylą paaiškinime Jungtinė Karalystė taip pat ginčija Bendrojo Teismo išvadą, kad antrasis motyvas pernelyg neaiškus, nes šis motyvas aiškintinas kartu su po jo nurodytais motyvais.
Antra, dalyje „Galimybė susipažinti su bylos medžiaga“ Taryba ginčija Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 61 punkte pateiktą išvadą, kad „vertinant, ar buvo laikomasi pareigos motyvuoti ir pareigos pranešti suinteresuotajam asmeniui apie turimus įrodymus, be ginčijamuose aktuose nurodytų motyvų, reikia atsižvelgti į tris pasiūlymus nustatyti ribojamąsias priemones, apie kuriuos Taryba pranešė [apeliantui]“.
Ji nurodo, kad Bendrasis Teismas neteisingai taikė teismo praktiką, kurią jis cituoja skundžiamo sprendimo 52 punkte, įtvirtintą pirmosiose bylose dėl terorizmo, kai nebūdavo nurodyta jokių įtraukimo į asmenų, subjektų ir organizacijų, kuriems taikytinos ribojamosios priemonės, sąrašą, motyvų ir kad tomis aplinkybėmis žodžiai „motyvai“ ir „informacija“ vartoti sinonimiškai. Nagrinėjamu atveju aktuose motyvai nurodyti, tad nebuvo pateisinama pranešti apie pasiūlymus nustatyti ribojamąsias priemones, kurie bet kuriuo atveju nesuteikė didelės papildomosios vertės.
Dėl informacijos, Tarybos nenurodytos dėstant motyvus, pažymėtina, kad apie ją taip pat neturėjo būti pranešta atskirai, nes negalima
ex officio
preziumuoti, kad Taryba ja rėmėsi kaip motyvais ir įrodymais. Tarybos nuomone, Bendrasis Teismas turėjo taikyti teismo praktiką, cituojamą skundžiamo sprendimo 53 punkte, pagal kurią tuo atveju, jeigu nurodyti pakankamai tikslūs motyvai, tik suinteresuotojo asmens prašymu Taryba turi leisti susipažinti su visais nekonfidencialiais administraciniais dokumentais, susijusiais su nagrinėjama priemone (Sprendimo Bank Melli Iran / Taryba,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
,
punktas).
Remdamasi Sprendimo Komisija ir kt. /Kadi (
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
) 111 punktu, Jungtinė Karalystė nurodo, kad, kalbant apie subjektų, kuriems nustatytos ribojamosios priemonės, sąrašus, turėtų būti atskleisti tik Tarybos išdėstyti įtraukimo į tokius sąrašus motyvai, o ne pasiūlymai įtraukti atitinkamus subjektus.
Bank Saderat Iran
sutinka su Bendrojo Teismo argumentais. Jis nurodo, kad trečiasis ir ketvirtasis motyvai negali patikslinti antrojo motyvo.
Bank Saderat Iran
nurodo, kad Taryba privalėjo pateikti įtraukimo į minėtus sąrašus pasiūlymus tą pačią dieną, kai jie į juos buvo įtraukti, arba netrukus po to, nes tai buvo vienintelė informacija byloje. Dėl Tarybos teiginio, kad
Bank Saderat Iran
visiškai nebuvo būtina gauti pasiūlymus įtraukti į sąrašus,
Bank Saderat Iran
atsikerta, kad ne Taryba turi vertinti, kurie bylos dokumentai galėtų būti svarbūs ieškovui. Jeigu Tarybai būtų leista nuspręsti dėl neatskleistinos bylos medžiagos, būtų pažeista teisė į gynybą.
Bank Saderat Iran
ginčija argumentą, kad nagrinėjamu atveju turėjo būti taikoma Sprendime Bank Melli Iran /Taryba (
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
) suformuluota teismo praktika, nes jis neturėjo pakankamai tikslios informacijos, kuria remdamasis būtų galėjęs veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl įrodymų. Jis pažymi, kad ir Bendrasis Teismas, ir Taryba rėmėsi tuo, kad pasiūlymai įtraukti į sąrašus subjektus, kuriems taikytinos ribojamosios priemonės, buvo įrodymai, nors taip nebuvo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką pareiga nurodyti asmeniui jo nenaudai priimto akto motyvus, kuri yra teisės į gynybą užtikrinimo principo dalis, siekiama suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, iš kurios būtų aišku, ar aktas yra pagrįstas, o jeigu jis turi trūkumų – ginčyti jo galiojimą Sąjungos teisme ir leisti šiam teismui vykdyti šio akto teisėtumo kontrolę (žr. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
, Rink.,
EU:C:2012:718
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktą).
Motyvai, kuriuos nurodyti reikalaujama pagal SESV 296 straipsnį, turi būti pritaikyti prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir aplinkybių, kuriomis jis buvo priimtas. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir asmenų, kuriems skirtas aktas, bei kitų asmenų, su kuriais aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, galimą interesą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama motyvuose tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes norint nustatyti, ar motyvavimas yra pakankamas, reikia atsižvelgti ne tik į jo formuluotę, bet ir kontekstą bei analizuojamą sritį reglamentuojančių teisinių normų visumą (žr. Sprendimo Taryba / Bamba,
C‑417/11 P
, Rink.,
EU:C:2012:718
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam nustatytos priemonės reikšmę (Sprendimo Taryba /Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
,
punktas ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktas).
Kalbant apie ribojamąsias priemones, pažymėtina, kad, nenustatant pareigos išsamiai atsakyti į atitinkamo asmens pateiktas pastabas, SESV 296 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti reiškia, kad bet kuriomis aplinkybėmis, įskaitant atvejį, kai Sąjungos akto motyvai atitinka tarptautinės institucijos pateiktus motyvus, šiuose motyvuose nurodomos individualios, specifinės ir konkrečios priežastys, dėl kurių kompetentingos institucijos mano, kad atitinkamam asmeniui taikytinos ribojamosios priemonės. Vadinasi, Sąjungos teismas turi patikrinti, ar nurodyti motyvai yra pakankamai tikslūs ir konkretūs (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
ir
punktus ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktą).
Šioje byloje nagrinėdamas antrąjį motyvą Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, nes Taryba jam nenurodė, kad antrasis, trečiasis ir ketvirtasis motyvai nagrinėtini kartu.
Net jeigu darytume prielaidą, kad, kaip tvirtina Taryba, minėtą antrąjį motyvą reikėjo vertinti atsižvelgiant į trečiąjį ir ketvirtąjį motyvus, iš visų šių motyvų kartu
Bank Saderat Iran
nebūtų galėjęs suprasti, kokias konkrečias bankininkystės paslaugas jis teikė ir kuriems subjektams, „kurie vykdo pirkimus, skirtus Irano branduolinei ir balistinių raketų programai“, įskaitant kai kuriuos, „nurodytus <...> [R]ezoliucijoje 1737 (2006)“. Tokiomis aplinkybėmis negalima priekaištauti Bendrajam Teismui dėl skundžiamo sprendimo 73 punkte padarytos išvados, kad antrasis įtraukimo į minėtus sąrašus motyvas yra pernelyg neaiškus.
Galiausiai, kalbant apie galimybę susipažinti su bylos medžiaga, skundžiamo sprendimo 77, 83 ir 102 punktuose Bendrasis Teismas visiškai teisingai konstatavo, jog prieš nustatydama ribojamąsias priemones Taryba privalėjo užtikrinti, kad įrodymai
Bank Saderat Iran
nenaudai galėtų būti jam perduoti laiku, kad šis galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę, ir kad Taryba, pavėluotai perdavusi tris pasiūlymus dėl ribojamųjų priemonių taikymo, pažeidė apelianto teisę į gynybą ir teisę į veiksmingą teisminę gynybą, todėl šis trūkumas turėjo įtakos Sprendimo 2010/413, Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010, Sprendimo 2010/644 ir Reglamento Nr. 961/2010 teisėtumui, kiek šie aktai susiję su
Bank Saderat Iran
.
Dėl trūkumų, turinčių įtakos Tarybos atliktam tyrimui
Skundžiamas sprendimas
Nagrinėdamas ieškinio pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti, teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, Bendrasis Teismas taip apibendrina
Bank Saderat Iran
argumentus:
„91. [Apeliantas] tvirtina, kad Taryba neatliko tikro šio atvejo aplinkybių tyrimo, o tik priėmė valstybių narių pateiktus pasiūlymus. Šis trūkumas turi įtakos tiek tyrimui prieš nustatant jam taikytinas ribojamąsias priemones, tiek periodinei šių priemonių peržiūrai.“
Bendrasis Teismas konstatavo:
„95.
Nagrinėjamu atveju bylos medžiagoje nėra jokio įrodymo, leidžiančio teigti, kad Taryba patikrino su ieškovu susijusios informacijos, kuri jai buvo pateikta prieš priimant Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010, svarbą ir pagrįstumą. Priešingai, klaidinga informacija šiuose aktuose apie Irano valstybės turimą [apelianto] kapitalo dalį, kurios netikslumo Taryba neginčijo, patvirtina, kad šiuo klausimu neatliktas joks patikrinimas.
96.
Iš šio sprendimo 84–86 punktų matyti, kad priimdama vėlesnius ginčijamus aktus Taryba iš naujo apsvarstė šio atvejo aplinkybes, atsižvelgusi į [apelianto] pastabas, nes ištaisė nuorodą, susijusią su ieškovo kapitalo dalimi, kurią turi Irano valstybė, ir pateikė savo argumentus dėl veiklos, susijusios su akredityvais.
<...>
98.
Šiomis aplinkybėmis reikia pritarti ieškovo argumentams, susijusiems su trūkumais, kurie galėjo turėti įtakos Tarybos atliktam tyrimui, kiek tai susiję su Sprendimu 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 668/2010, o kitus argumentus atmesti.“
Skundžiamo sprendimo 100 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad priimdama Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010 Taryba nesilaikė pareigos išnagrinėti jai pateiktų su apeliantu susijusių informacijos ir įrodymų svarbą ir pagrįstumą, dėl to šie aktai yra neteisėti.
Šalių argumentai
Komisijos palaikoma Taryba mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 94 ir 95 punktuose reikalavo, kad bylos medžiagoje būtų įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad Taryba patikrino jai pateiktą informaciją. Ji nurodo, kad neįmanoma apibrėžti, kokių įrodymų reikia pateikti siekiant parodyti, kad Tarybos nariai iš tikrųjų atliko tokį patikrinimą, ir, be kita ko, kad tam tikra informacija gauta iš konfidencialių šaltinių, ir ne visi Tarybos nariai turi galimybę su jais susipažinti.
Bank Saderat Iran
nurodo, kad teisės principas, pagal kurį Taryba turėtų vertinti jai pateiktos informacijos ir įrodymų svarbą ir pagrįstumą, neginčytinas. Jo nuomone, Bendrasis Teismas turėjo teisę remtis tuo, kad nebuvo jokių įrodymų, jog Taryba atliko tinkamą patikrinimą, ir taip pagrįsti savo išvadą, kad ji tokio patikrinimo neatliko. Be to, jis pažymi, kad Taryba prisipažįsta neatlikusi jai pateiktuose pasiūlymuose dėl
Bank Saderat Iran
įtraukimo į subjektų, kuriems taikytinos ribojamosios priemonės, sąrašą nurodytų teiginių patikrinimo būtent todėl, kad neturėjo galimybės susipažinti su konfidencialiais laikytais įrodymais, kuriais minėti pasiūlymai pagrįsti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš skundžiamo sprendimo matyti, kad
Bank Saderat Iran
į subjektų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašus įtrauktas priėmus Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010 vien remiantis valstybių narių pateiktais pasiūlymais įtraukti į šiuo sąrašus. Tačiau Bendrasis Teismas nepaaiškina, kaip ši aplinkybė galėtų būti pripažinta vienu iš SESV 263 straipsnyje numatytų panaikinimo pagrindų.
Kaip savo išvados 95 punkte nurodė generalinė advokatė, nepanašu, kad tai, jog Taryba turi patikrinti su apeliantu susijusios informacijos, pateiktos prieš priimant Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010, svarbą ir pagrįstumą, galėtų būti pripažinta esminiu procesiniu šių aktų priėmimo reikalavimu, kurio nesilaikius jie būtų neteisėti. Bendrasis Teismas nenustatė, kad toks procesinis reikalavimas būtų numatytas ESV sutartyje arba antrinės teisės akte.
Juo labiau Bendrasis Teismas nenurodė, kaip šis vertinimas galėtų prisidėti prie pareigos motyvuoti,
Bank Saderat Iran
teisės į gynybą ar jo teisės į veiksmingą teisminę gynybą, kuriais
Bank Saderat Iran
remiasi savo pirmajame ieškinio pagrinde, ar bet kurios kitos teisės normos pažeidimo.
Kadangi Bendrasis Teismas neįrodė buvus nė vieno iš SESV 263 straipsnyje numatytų panaikinimo pagrindų, galinčių turėti įtakos Sprendimo 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010 galiojimui, nes nebuvo patikrinta su apeliantu susijusios informacijos svarba ir pagrįstumas, konstatuotina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 94 punkte nusprendė, kad priimdama pirmąjį aktą, kuriuo nustatomos ribojamosios priemonės subjektui, tariamai susijusiam su branduolinių ginklų platinimo veikla, Taryba privalo išnagrinėti informacijos ir įrodymų, kuriuos jai pateikė valstybė narė ar Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai, svarbą ir pagrįstumą. Tad Bendrasis Teismas padarė tokią pačią teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 100 punkte konstatavo, kad priimdama Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010 Taryba nesilaikė pareigos išnagrinėti jai pateiktų su ieškovu susijusios informacijos ir įrodymų svarbą ir pagrįstumą, ir dėl to šie aktai yra neteisėti.
Dėl akivaizdžios vertinimo klaidos
Skundžiamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 106 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad, atsižvelgiant į Tarybos apelianto atžvilgiu nurodyto antrojo motyvo pagrįstumo trūkumą, reikia patikrinti tik nurodytų pirmojo, trečiojo, ketvirtojo ir penktojo motyvų pagrįstumą.
Minėto sprendimo 107 punkte jis nusprendė, kad pirmasis motyvas, pagal kurį
Bank Saderat Iran
yra valstybės bankas, kurio 94 % priklauso Irano valstybei, pagrįstas klaidingu faktiniu teiginiu, ir dėl to negali pateisinti Sprendimu 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 668/2010 apeliantui nustatytų ribojamųjų priemonių.
Jeigu kalbėtume apie ketvirtąjį motyvą, susijusį su
Mesbah Energy Company
, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Taryba nepateikė jokio įrodymo ar informacijos, kurie patvirtintų, kad tokios paslaugos teiktos ar kad apeliantas žinojo apie
Mesbah Energy Company
, kuriai 2003 m. dar nebuvo taikomos ribojamosios priemonės, dalyvavimą branduolinių ginklų platinimo veikloje.
Skundžiamo sprendimo 110 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad ta pati išvada taikytina penktajam motyvui, kiek tai susiję su Sprendimo 2011/783, Įgyvendinimo reglamento Nr. 1245/2011 ir Reglamento Nr. 267/2012 teisėtumu. Iš tiesų, nors apeliantas ginčija teikęs finansines paslaugas
Sanam Industria Group
po to, kai jai buvo nustatytos ribojamosios priemonės, Taryba nepateikė jokios informacijos, kuria būtų patvirtintas priešingas teiginys ar įrodyta, kad apeliantas žinojo apie
Sanam Industria Group
dalyvavimą branduolinių ginklų platinimo veikloje dar prieš tai, kai jai buvo nustatytos ribojamosios priemonės.
Dėl trečiojo motyvo pažymėtina, jog apeliantas neginčijo, kad OID ir IEI užsiėmė branduolinių ginklų platinimo veikla, tačiau šių paslaugų teikimu negalima pateisinti ribojamųjų priemonių jam nustatymo. Šiuo klausimu jis iš esmės tvirtina, kad minėtos paslaugos buvo kasdienės banko paslaugos, anksčiau teiktos administruojant trečiųjų bankų išduotus eksporto akredityvus, ir kad jos nesusijusios su sandoriais, susijusiais su branduolinių ginklų platinimu. Siekdamas patikrinti šių argumentų pagrįstumą Bendrasis Teismas paprašė Tarybos pateikti jam išsamią informaciją apie apelianto OID ir IEI vardu administruotus akredityvus. Kadangi atsakydama į Bendrojo Teismo prašymą Taryba nepateikė jokios informacijos, skundžiamo sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad neįmanoma patikrinti apelianto argumentų pagrįstumo dėl to, kad Taryba nesilaikė pareigos pateikti svarbius įrodymus ir informaciją.
Tuo remdamasis skundžiamo sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad antrąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Šalių argumentai
Dėl ketvirtojo motyvo, susijusio su bendrovės
Mesbah Energy Company
akredityvais, Taryba nurodo, kad Bendrasis Teismas tinkamai neatsižvelgė į veiklos slaptumą, nes įrodymai buvo gauti iš konfidencialių šaltinių ir apie juos bet kuriuo atveju negali būti pranešta. Ji taip pat pabrėžia valstybių narių ir institucijų abipusio pasitikėjimo principą ir lojalaus bendradarbiavimo principą. Be to, Taryba nurodo, kad pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo praktiką teisė, kad įrodymai būtų atskleisti, nėra absoliuti. Jeigu šis principas taikytinas baudžiamojoje byloje pateikiamų kaltinimų atveju, jis
a fortiori
taikytinas atitinkamų ribojamųjų priemonių, kurios yra prevencinės priemonės, atveju.
Dėl trečiojo motyvo, susijusio su tuo, kad 2009 m. kovo mėn.
Bank Saderat Iran
administravo Rezoliucijoje 1737 (2006) nurodytos OID ir Sprendime 2008/475 nurodytos IEI akredityvus, Taryba konstatuoja, kad
Bank Saderat Iran
neginčijo šio fakto, tačiau tvirtino, kad tai buvo kasdienės banko paslaugos, teiktos administruojant eksporto akredityvus. Palaikoma Jungtinės Karalystės, Taryba tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Taryba privalėjo perduoti išsamią informaciją apie šiuos akredityvus. Ji teigia, kad ribojamųjų priemonių
Bank Saderat Iran
nustatymui pagrįsti pakako vien akredityvų administravimo fakto. Šiuo klausimu ji primena, kad įvairiose nuostatose, pvz., Sprendimo 2010/413 1 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 1 dalyje, Reglamento Nr. 267/2012 4 straipsnyje, Saugumo Tarybos rezoliucijos 1737 (2006) 7 punkte ir Saugumo Tarybos rezoliucijos 1747 (2007) 5 punkte draudžiama importuoti iš Irano, konkrečiau kalbant, pirkti ar įvežti iš Irano medžiagas, keliančias branduolinių ginklų platinimo pavojų, įskaitant atvejus, kai jos įgytos kitose šalyse, taip pat ginklus, todėl klaidinga manyti, kad eksportui skirti OID ir IEI akredityvai nebuvo niekaip susiję su Irano Islamo Respublikos branduoline veikla. Taryba mano, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai pakeitė Tarybos atliktą aplinkybių, kuriomis grindžiamas sprendimas įšaldyti turtą ir taip nustatyti prevencinę priemonę, vertinimą savu, taigi jis prieštaravo savo paties praktikai (šiuo klausimu žr. Sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran / Taryba,
T‑256/07
,
EU:T:2008:461
,
punktą).
Jungtinė Karalystė pabrėžia, kad
Bank Saderat Iran
yra labai svarbus Irano bankas, Irane užimantis itin reikšmingą padėtį, dėl kurios jis galėtų teikti paramą branduolinei veiklai, susijusiai su padidinta platinimo rizika. Iš esmės jį kontroliuoja Irano vyriausybė, ir didelį rūpestį kelia tai, kad, atsižvelgiant į jo padėtį, šis bankas gali teikti tokią paramą. Ši valstybė narė mano, kad tai pateisina prevencinių priemonių taikymą, atsižvelgiant į teisėtą ir labai svarbų tikslą daryti spaudimą Iranui, kad ši valstybė nutrauktų savo branduolinę veiklą, susijusią su padidinta platinimo rizika, siekiant palaikyti taiką ir užtikrinti saugumą. Tokio pobūdžio sprendimai priklauso Tarybos diskrecijai.
Komisija nurodo, kad
Bank Saderat Iran
veikla vertintina iš globalesnės perspektyvos ir negali būti nagrinėjama kaip atskiri sandoriai, neatsižvelgiant į kontekstą. Ji primena, kad įtraukti
Bank Saderat Iran
į sąrašą nusprendė Saugumo Taryba.
Tam tikrų Irano bankų įtraukimas į subjektų, kuriems taikytinos ribojamosios priemonės, sąrašus paaiškinamas tuo, kad norėdamas sumokėti už importuojamą uraną, technologijas ir kitas medžiagas Iranas naudojosi bankų paslaugomis. Komisijos teigimu, tokio banko, koks yra
Bank Saderat Iran
, pašalinimas iš vienos pagrindinių finansų rinkų, kurioje sudaromi tokio pobūdžio sandoriai, racionaliai susijęs su tarptautinės bendruomenės tikslu užkirsti kelią branduolinių ginklų tobulinimui ir platinimui. Taryba neprivalo įrodyti, kad konkrečios nagrinėjamos paslaugos ir sandoriai buvo „tiesiogiai“ susiję su branduolinių ginklų platinimu, kaip pageidauja Bendrasis Teismas. Pakanka, kad į sąrašą įtrauktas subjektas teiktų paslaugas tokiems kitiems asmenims, kokie nagrinėjamoje byloje yra OID ir IEI – žinoma, kad jie platina branduolinius ginklus.
Bank Saderat Iran
nesutinka su Tarybos, Komisijos ir Jungtinės Karalystės argumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Taryba pateikė argumentus vien dėl Bendrojo Teismo atlikto trečiojo ir ketvirtojo motyvų pagrįstumo vertinimo.
Kalbant apie informaciją, kuria pateisinamas
Bank Saderat Iran
įtraukimas į minėtus sąrašus, ir šio įtraukimo pagrįstumo įrodymus, primintina, kad Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje garantuojama veiksminga teismine kontrole, be kita ko, reikalaujama, kad Sąjungos teismas įsitikintų, jog sprendimas, kuris individualiai susijęs su atitinkamu asmeniu ar subjektu, būtų pagrįstas pakankamai svariais faktais. Tai reiškia, kad turi būti tikrinami motyvuose, kuriais pagrįstas šis sprendimas, nurodyti faktai, todėl teisminė kontrolė yra ne apribota nurodytų motyvų abstrakčios tikimybės vertinimu, bet susijusi su nagrinėjimu, ar šie motyvai arba bent vienas jų, vertinamas kaip pakankamas pats savaime patvirtinti šį sprendimą, yra pagrįsti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
,
punktą; Sprendimo Taryba / Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
,
punktą; Sprendimo Anbouba / Taryba,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
,
punktą; Sprendimo Anbouba / Taryba,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
,
punktą; Sprendimo Ipatau / Taryba,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
,
punktą ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktą).
Šiuo tikslu Sąjungos teismas turi atlikti šią analizę ir prireikus prašyti kompetentingos Sąjungos institucijos pateikti konfidencialių arba nekonfidencialių duomenų ar įrodymų, reikšmingų atliekant tokią analizę (žr. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518

punktą; Sprendimo Taryba / Fulmen ir Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
,
punktą ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktą).
Jeigu kompetentinga Sąjungos institucija negali įvykdyti Sąjungos teismo prašymo, jis turi remtis vien informacija, kuri jam buvo perduota (žr. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518

punktą; Sprendimo Taryba / Fulmen ir Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
,
punktą ir Sprendimo Taryba / Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
,
punktą).
Dėl ketvirtojo motyvo, susijusio su
Mesbah Energy Company
, pažymėtina, kad Taryba neginčija nepateikusi jokių įrodymų, kaip skundžiamo sprendimo 109 punkte konstatavo Bendrasis Teismas. Atvirkščiai, ji nurodo, kad
Bank Saderat Iran
paramos Irano Islamo Respublikos branduolinei veiklai įrodymai gauti iš konfidencialių šaltinių, kuriuos atskleidus būtų galima identifikuoti juos pateikusius asmenis, dėl ko kiltų pavojus šių asmenų gyvybei ir saugumui.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad šiuo argumentu pirmą kartą remiamasi apeliacinėje instancijoje. Atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą iškelti pagrindą ir argumentus, kurie nebuvo nurodyti Bendrajame Teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio jurisdikcija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas. Apeliaciniame procese Teisingumo Teismas turi jurisdikciją tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų ir argumentų teisinius vertinimus (Sprendimo Švedija ir kt. / API ir Komisija,
C‑514/07 P, C‑528/07 P ir C‑532/07 P
,
EU:C:2010:541
,
punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Tad argumentas dėl įrodymų konfidencialumo yra nepriimtinas.
Atsižvelgiant į visus šiuos duomenis, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 109 punkte nusprendė, kad ketvirtuoju motyvu negalima pateisinti ribojamųjų priemonių nustatymo
Bank Saderat Iran
.
Dėl trečiojo motyvo Bendrasis Teismas, atsižvelgęs į tai, kad nepateikta išsami informacija dėl
Bank Saderat Iran
OID ir IEI vardu administruotų akredityvų, padarė išvadą, kad neįmanoma įvertinti
Bank Saderat Iran
argumentų pagrįstumo. Atmestini Tarybos, Komisijos ir Jungtinės Karalystės argumentai, grindžiami Sprendimo 2010/413 1 straipsnio 4 dalimi ir 15 straipsnio 1 dalimi, Reglamento Nr. 267/2012 4 straipsniu ir Saugumo Tarybos rezoliucijų 1737 (2006), 1747 (2007) bei 1929 (2010) 5, 7 ir 14 punktais, kuriais siekiama įrodyti, jog tai, kad
Bank Saderat Iran
administravo OID ir IEI eksportui skirtus akredityvus, savaime buvo parama Irano Islamo Respublikos branduolinei veiklai, susijusiai su padidinta branduolinių ginklų platinimo rizika. Kadangi Taryba Bendrajam Teismui nepateikė jokių įrodymų, kad šie akredityvai susiję su prekėmis, kurių eksportas iš Irano pagal minėtų aktų ir rezoliucijų nuostatas buvo draudžiamas, ji neįrodė, kad
Bank Saderat Iran
teiktos paslaugos OID ir IEI buvo tokia parama. Tuo remdamasis skundžiamo sprendimo 116 punkte Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai priėjo prie išvados, kad antrąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Todėl Tarybos argumentus dėl Bendrojo Teismo atlikto ketvirtojo ir trečiojo motyvų pagrįstumo vertinimo reikia atmesti.
Dėl išnagrinėjus pagrindinį apeliacinį skundą darytinų išvadų
Išnagrinėjus apeliacinį skundą matyti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 100 punkte konstatavo, kad priimdama Sprendimą 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 668/2010 Taryba nesilaikė pareigos išnagrinėti jai pateiktų su
Bank Saderat Iran
susijusios informacijos ir įrodymų svarbą ir pagrįstumą. Vis dėlto reikia išnagrinėti, ar šio sprendimo rezoliucinė dalis gali būti palikta nepakeista, remiantis minėto sprendimo motyvais, kuriuose nėra teisės klaidų.
Iš skundžiamo sprendimo matyti, kad Bendrasis Teismas panaikino ginčijamus aktus dėl kelių motyvų.
Skundžiamo sprendimo 100 punkte Bendrasis Teismas neteisingai konstatavo, kad Tarybos sprendimo trūkumu galima pateisinti Sprendimo 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010 panaikinimą, kiek jie susiję su
Bank Saderat Iran
, tačiau skundžiamo sprendimo 102 punkte šiuos aktus jis panaikino dėl kitų trūkumų, dėl kurių Teisingumo Teismas nepriėjo prie išvados, kad šiuo klausimu buvo padaryta teisės klaida. Darytina išvada, kad konstatuotas trūkumas skundžiamo sprendimo 100 punkte neturi įtakos šio sprendimo rezoliucinei daliai.
Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, pagrindinį apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo
Bank Saderat Iran
savo priešpriešinį apeliacinį skundą grindžia dviem pagrindais. Pirmasis pagrindas susijęs su ginčijamų aktų nepagrįstumu. Antrasis pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo galiojimu laiko atžvilgiu.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su ginčijamų aktų nepagrįstumu.
Šalių argumentai
Pirmajame pagrinde
Bank Saderat Iran
tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 95 punkte rėmėsi klaidinga prielaida, kad Tarybos turima informacija yra teisėti įrodymai, kurių svarbą ir pagrįstumą ji gali nagrinėti. Bylos medžiagoje nebuvo nė vieno įrodymo, nes įrodymų nagrinėjimas buvo iš esmės neįmanomas. Bendrasis Teismas privalėjo panaikinti pirminius aktus remdamasis vien šiuo pagrindu, kaip ir vėlesnius aktus.
Taryba mano, kad pirmasis priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl pirmojo pagrindo pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 1 dalį ir 178 straipsnio 1 dalį apeliaciniu skundu, pagrindiniu ar priešpriešiniu, gali būti reikalaujama tik visiškai arba iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas patenkino
Bank Saderat Iran
ieškinyje pateiktą reikalavimą panaikinti aptartas nuostatas. Pirmajame priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinde iš tiesų siekiama tik pakeisti motyvus, bet tokiu pakeitimu negalima pagrįsti Bendrojo Teismo sprendimo panaikinimo net iš dalies. Todėl pirmąjį priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su skundžiamo sprendimo galiojimu laiko atžvilgiu.
Šalių argumentai
Antrajame pagrinde
Bank Saderat Iran
tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 121–124 punktuose nusprendė, kad ginčijamiems aktams, kadangi jie yra reglamentai, taikoma Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antra pastraipa. Apelianto teigimu, individuali nuostata, kuri, kaip ir šiuo atveju, yra reglamente išdėstytas individualus sprendimas, neturėtų būti laikoma reglamento dalimi, kaip tai suprantama pagal minėto statuto 60 straipsnio antrą pastraipą. Todėl nuorodos į
Bank Saderat Iran
pavadinimą ginčijamuose aktuose panaikinimas turėjo įsigalioti nedelsiant. Šiuo klausimu jis nurodo teismo praktiką dėl antidempingo reglamentų ir tai, kad apie įrašymą asmenims ir subjektams pranešama individualiai.
Taryba ir Komisija teigia, kad antrasis priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta, kad sprendimo vykdymas dėl apeliacinio skundo nesustabdomas. Tačiau pagal šio straipsnio antrą pastraipą, nukrypstant nuo SESV 280 straipsnio, Bendrojo Teismo sprendimai, skelbiantys reglamentą negaliojančiu, įsigalioja tik pasibaigus apeliacinio skundo pateikimo laikotarpiui arba, jeigu per tą laikotarpį paduodamas apeliacinis skundas, nuo apeliacinio skundo atmetimo dienos.
Kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, reglamentai, kuriais įšaldomos nurodytų asmenų ir subjektų lėšos, tuo pačiu metu yra ir visuotinai taikomi aktai, kiek jais draudžiama tam tikriems bendrai ir abstrakčiai apibrėžtiems adresatams, be kita ko, suteikti lėšų ir ekonominių išteklių asmenims ir subjektams, kurių pavardės nurodytos šių aktų prieduose, ir individualūs sprendimai dėl šių asmenų ir subjektų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Kadi ir Al Barakaat International Foundation / Taryba ir Komisija,
C‑402/05 P ir C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
,
–
punktus ir Sprendimo Gbagbo ir kt. / Taryba,
C‑478/11 P–C‑482/11 P
,
EU:C:2013:258
,
punktą).
Remiantis SESV 275 straipsnio antra pastraipa ir SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa, dėl šių aktų individualaus pobūdžio fiziniai ir juridiniai asmenys gali kreiptis į Sąjungos teismą (Sprendimo Gbagbo ir kt. / Taryba,
C‑478/11 P–C‑482/11 P
,
EU:C:2013:258
,
punktas). Tačiau tai, kad asmenų ir subjektų, kuriems skirtos ginčijamu reglamentu nustatytos ribojamosios priemonės, pavardės ir pavadinimai išvardyti taip, kad reglamentas atrodo tiesiogiai ir konkrečiai su jais susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nereiškia, kad šis aktas nėra visuotinai taikomas, kaip tai suprantama pagal SESV 288 straipsnio antrą pastraipą, ir negali būti laikomas reglamentu (Sprendimo Kadi ir Al Barakaat International Foundation / Taryba ir Komisija,
C‑402/05 P ir C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju, kaip skundžiamo sprendimo 123 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, Reglamentas Nr. 267/2012, įskaitant jo IX priedą, yra reglamento pobūdžio, nes jo 51 straipsnio antroje pastraipoje numatyta, kad šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse, o tai atitinka SESV 288 straipsnyje numatytą reglamento poveikį.
Taigi skundžiamo sprendimo 124 punkte Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad šioje byloje taikytina Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio antra dalis.
Todėl priešpriešinį apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
Išnagrinėjus pagrindinį apeliacinį skundą matyti, kad
Bank Saderat Iran
reikalavo priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas ir pastaroji bylą pralaimėjo, todėl ji turi padengti savo ir
Bank Saderat Iran
abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Išnagrinėjus priešpriešinį apeliacinį skundą matyti, kad Taryba reikalavo priteisti iš
Bank Saderat Iran
bylinėjimosi išlaidas ir pastarasis bylą pralaimėjo, todėl jis turi padengti savo ir Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje, taikomoje apeliaciniame procese pagal reglamento 184 straipsnio 1 dalį, numatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Jungtinė Karalystė ir Komisija pačios padengia savo abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą.

3.
Europos Sąjungos Taryba padengia savo ir
Bank Saderat Iran
abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas, išskyrus išlaidas, susijusias su priešpriešinio apeliacinio skundo nagrinėjimu.

4.
Bank Saderat Iran
padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su priešpriešinio apeliacinio skundo nagrinėjimu.

5.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė ir Europos Komisija pačios padengia savo abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Parašai
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.