CELEX: 62021CJ0815
Appel
konkurrence
artikel 102 TEUF
misbrug af dominerende stilling
onlinesalg
forordning (EF) nr. 773/2004
artikel 2, stk. 1
Europa-Kommissionens afgørelse om at indlede en undersøgelse
undersøgelsens territoriale anvendelsesområde
udelukkelse af Italien
kompetencefordeling mellem Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder
forordning (EF) nr. 1/2003
artikel 11, stk. 6
de nationale konkurrencemyndigheder mister deres kompetence
beskyttelse mod procedurer, der gennemføres parallelt af medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen
annullationssøgsmål
retsakt, der ikke kan anfægtes
retsakt, der ikke har retsvirkninger i forhold til tredjeparter
forberedende akt
afvisning

Med deres appel har Amazon.com Inc., Amazon Services Europe Sàrl, Amazon EU Sàrl og Amazon Europe Core Sàrl (herefter samlet »Amazon«) nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets kendelse af 14. oktober 2021, Amazon.com m.fl. mod Kommissionen (
T-19/21
, herefter den appellerede kendelse,
EU:T:2021:730
), hvorved Retten afviste appellanternes søgsmål med påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse C(2020) 7692 final af 10. november 2020 om at indlede en procedure i henhold til artikel 102 TEUF i sag AT.40703 – Amazon – Buy Box (herefter »den omtvistede afgørelse«).
Retsforskrifter
Forordning (EF) nr. 1/2003
17. og 32. betragtning til Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 101 TEUF] og [102 TEUF] (
EFT 2003, L 1, s. 1
) har følgende ordlyd:
»(17)
For at sikre såvel en ensartet anvendelse af konkurrencereglerne som en optimal håndtering af netværket, er det nødvendigt at bibeholde bestemmelsen om, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder automatisk mister deres kompetence, når [Europa-]Kommissionen indleder en procedure. Hvis en medlemsstats konkurrencemyndighed allerede er ved at behandle en sag, og Kommissionen agter at indlede en procedure, bør den gøre det snarest muligt. Før Kommissionen indleder procedure, bør den rådføre sig med den pågældende nationale konkurrencemyndighed.
[…]
(32)
Det bør fastsættes, at de deltagende virksomheder har ret til at blive hørt af Kommissionen, at tredjemand, hvis interesser kan blive påvirket af en beslutning, bør have lejlighed til at fremsætte bemærkninger på forhånd, samt at de vedtagne beslutninger bør bekendtgøres i vidt omfang. Samtidig med at de deltagende virksomheders ret til forsvar, og især retten til aktindsigt sikres, er det nødvendigt at beskytte forretningshemmeligheder. Det bør desuden sikres, at oplysninger, der udveksles inden for netværket, behandles fortroligt.«
Denne forordnings artikel 11, stk. 6, fastsætter:
»Når Kommissionen indleder en procedure med henblik på vedtagelse af en beslutning i henhold til kapitel III, mister medlemsstaternes konkurrencemyndigheder deres kompetence til at anvende [artikel 101 TEUF og 102 TEUF]. Er en medlemsstats konkurrencemyndighed allerede ved at behandle en sag, indleder Kommissionen først en procedure efter at have rådført sig med den nationale konkurrencemyndighed.«
Forordning nr. 773/2004
Tiende betragtning til Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til [artikel 101 TEUF og 102 TEUF] (
EUT 2004, L 123, s. 18
), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 622/2008 af 30. juni 2008 (
EUT 2008, L 171, s. 3
) (herefter »forordning nr. 773/2004«), bestemmer følgende:
»For at sikre virksomhedernes ret til kontradiktion bør Kommissionen give de berørte parter mulighed for at udtale sig, før den træffer en beslutning.«
Denne artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 773/2004 fastsætter:
»Kommissionen kan beslutte at indlede en procedure med henblik på at vedtage en beslutning i henhold til kapitel III i forordning […] nr. 1/2003 på et hvilket som helst tidspunkt, dog senest den dato, hvor den meddeler en foreløbig vurdering som omhandlet i forordningens artikel 9, stk. 1, udsender en meddelelse af klagepunkter eller opfordrer parterne til at tilkendegive en interesse i at indlede forligsdrøftelser, eller den dato, hvor der offentliggøres en meddelelse i henhold til forordningens artikel 27, stk. 4, alt efter hvilken af disse datoer der kommer først.«
Sagens baggrund
Sagens baggrund er i den appellerede kendelses præmis 1-5 sammenfattet på følgende måde:
»1
[Appellanterne] […] er en del af virksomheden Amazon. Amazon er særligt aktiv på internettet og driver bl.a. detailhandel online og onlinesalg af forskellige tjenester.
Den 10. november 2020 vedtog Kommissionen [den omtvistede afgørelse].
Ifølge Kommissionen kan en del af Amazons handelspraksis på kunstig vis favorisere Amazons eget udbud af detailvarer og udbud fra sælgere på dennes platform, som benytter sig af Amazons logistik- og leveringstjenester.
Det er Kommissionens vurdering, at i det omfang, den pågældende praksis blev fastslået, ville den stride mod artikel 102 TEUF.
I den [omtvistede] afgørelse erklærede Kommissionen, at undersøgelsen skulle dække hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) med undtagelse af Italien, hvilket den i den pressemeddelelse, der ledsagede afgørelsen, begrundede med det forhold, at den italienske konkurrencemyndighed i april 2019 havde påbegyndt en undersøgelse af til dels tilsvarende problemer, idet denne myndighed fokuserede sin undersøgelse på det italienske marked.«
Sagen for Retten og den appellerede kendelse
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. januar 2021 anlagde Amazon sag med påstand om delvis annullation af den omtvistede afgørelse, for så vidt som Italien herved blev udelukket fra anvendelsesområdet for undersøgelsen og retsvirkningerne af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003.
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 29. marts 2021 fremsatte Kommissionen en formalitetsindsigelse i forhold til søgsmålet, idet den bl.a. gjorde gældende, at den omtvistede afgørelse ikke var en anfægtelig retsakt som omhandlet i artikel 263 TEUF, eftersom den ikke skabte bindende retsvirkninger, der kunne berøre Amazons interesser gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling. Amazon fremsatte sine bemærkninger til denne formalitetsindsigelse den 14. maj 2021.
Med den appellerede kendelse afviste Retten Amazons søgsmål med den begrundelse, at den omtvistede afgørelse alene havde virkning som en akt, der er et led i en sagsbehandling, og således ikke påvirkede Amazons retsstilling ud over virksomhedens proceduremæssige situation.
I henhold til procesreglementets artikel 144, stk. 3, besluttede Retten endvidere, at det var ufornødent at træffe afgørelse om anmodningerne om intervention, herunder den af Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurrence- og markedstilsynsmyndighed, Italien) (herefter »AGCM«) fremsatte.
Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. december 2021 har Amazon iværksat denne appel.
Ved processkrift indleveret den 13. april 2022 har AGCM i henhold til artikel 40, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 129 og 130 i Domstolens procesreglement anmodet om tilladelse til at intervenere i appelsagen til støtte for Kommissionens påstande.
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 14. juli 2022, Amazon.com m.fl. mod Kommissionen, (
C-815/21 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2022:596
), er denne anmodning blevet taget til følge. Eftersom nævnte anmodning er blevet indgivet efter udløbet af den frist, der er fastsat i dette procesreglements artikel 130, men inden beslutningen om at indlede retsforhandlingernes mundtlige del, har AGCM i henhold til procesreglementets artikel 129, stk. 4, fået tilladelse til at intervenere til støtte for Kommissionens påstande og afgive indlæg i retsmødet, hvis myndigheden måtte ønske dette.
Ved sin appel har Amazon nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede kendelse ophæves.
–
Kommissionens formalitetsindsigelse for Retten forkastes.
–
Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling af realiteten.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Amazon tilpligtes at betale samtlige omkostninger i forbindelse med nærværende appel.
Om appellen
Til støtte for appellen har Amazon fremsat et enkelt anbringende, der består af tre led, hvoraf det første vedrører Rettens tilsidesættelse af artikel 263 TEUF, det andet vedrører en urigtig fortolkning af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, og det tredje vedrører den omstændighed, at Rettens begrundelse er støttet på subsidiære, urigtige og uvirksomme konklusioner.
Det enkelte anbringendes andet led
Parternes argumentation
Med det eneste anbringendes andet led, som skal undersøges først, har Amazon gjort gældende, at Retten i den appellerede kendelse anlagde en urigtig fortolkning af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003.
I den appellerede kendelses præmis 28-50 anlagde Retten således en usædvanlig fortolkning af denne bestemmelse, idet den for det første indikerede, i kendelsens præmis 41, at nævnte bestemmelse tilsigter at beskytte virksomhederne mod parallel forfølgelse fra medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen, mens den for det andet anerkendte, at Kommissionen på grundlag af et skøn kan nægte denne beskyttelse.
Denne urigtige fortolkning skyldes en sammenblanding af begreberne »geografisk marked«, »geografisk afgrænsning« og »procedurens geografiske område« i den appellerede kendelses præmis 26-28. Amazon har i denne henseende gjort gældende, at den omtvistede afgørelse ikke afgrænsede noget »geografisk marked«, men blot udelukkede Italien fra det territoriale anvendelsesområde for Kommissionens undersøgelse alene med henblik på at omgå forpligtelserne i henhold til artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003.
Endelig har Amazon gjort gældende, at Retten i den appellerede kendelses præmis 28 undergav den beskyttelse, der er indrømmet ved artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, Kommissionens skønsbeføjelser. Imidlertid kan myndighederne principielt ikke på noget EU-retligt område ophæve en lovbestemt beskyttelse ved et skønsmæssigt valg.
Kommissionen har gjort gældende, at disse argumenter er ugrundede.
Domstolens bemærkninger
Med hensyn til fortolkningen af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003 skal det fremhæves, at det fremgår af den appellerede kendelses præmis 23, at Retten indikerede, at en retsakt, hvorved Kommissionen indleder en procedure i henhold til artikel 102 TEUF, principielt kun har de normale virkninger af en akt, der er et led i en sagsbehandling, og ikke – bortset fra deres proceduremæssige situation – griber ind i appellanternes retsstilling. I kendelsens præmis 38 fastslog Retten følgelig, at afgørelsen om i det foreliggende tilfælde at udelukke Italien ved afgrænsningen af proceduren indledt af Kommissionen i forlængelse af vedtagelsen af den omtvistede afgørelse alene havde virkning som en akt, der er et led i en sagsbehandling og ikke påvirkede Amazons retsstilling ud over virksomhedens proceduremæssige situation.
I nævnte kendelses præmis 39 tilføjede Retten, at det af Amazon anførte om, at den omtvistede afgørelse, selv om denne var af proceduremæssig art, ville have retlige og bindende virkninger, derved at udelukkelsen af Italiens område fra anvendelsesområdet fratog Amazon beskyttelsen mod parallelle procedurer som omhandlet i artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, ikke rejste tvivl om denne slutning.
Efter i den appellerede kendelses præmis 41 at have fremhævet, at den omstændighed, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder i henhold til denne bestemmelse mister deres kompetence, gjorde det muligt at beskytte virksomhederne mod parallelle sager indledt af disse myndigheder og af Kommissionen, fastslog Retten i kendelsens præmis 45-48, at denne beskyttelse ikke medførte en ret for virksomheden til at få en sag behandlet i sin helhed af Kommissionen. Følgelig fastslog Retten i nævnte kendelses præmis 49, at Amazon ikke med føje kunne hævde, at den bestridte del af den omtvistede afgørelse havde frataget virksomheden den beskyttelse, der er fastsat ved artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, idet denne beskyttende virkning ikke indebærer, at Kommissionen er forpligtet til at indlede en procedure med henblik på at fratage medlemsstaternes konkurrencemyndigheder deres adgang til at anvende artikel 101 TEUF og 102 TEUF.
I modsætning til, hvad Amazon har gjort gældende, er en sådan fortolkning af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003 ikke behæftet med en fejl.
Det følger nemlig af artikel 11, stk. 6, første punktum, i forordning nr. 1/2003, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder mister deres kompetence til at anvende artikel 101 TEUF og 102 TEUF, når Kommissionen indleder en procedure med henblik på at vedtage en af de afgørelser, der er omhandlet af bestemmelserne i denne forordnings kapitel III, og som tager sigte på at fastslå en overtrædelse af artikel 101 TEUF og 102 TEUF, at forpligte de pågældende virksomheder til at bringe de pågældende overtrædelser til ophør, at træffe foreløbige forholdsregler, hvis der umiddelbart set foreligger sådanne overtrædelser, at gøre de tilsagn, som virksomheder afgiver, obligatoriske eller at fastslå, at artikel 101 TEUF og 102 TEUF ikke finder anvendelse.
Det følger heraf, at når Kommissionen i medfør af artikel 11, stk. 6, første punktum, i forordning nr. 1/2003 indleder en procedure mod en eller flere virksomheder på grund af en formodet overtrædelse af artikel 101 TEUF eller 102 TEUF, mister medlemsstaternes konkurrencemyndigheder deres kompetence til at forfølge de samme virksomheder for den samme angiveligt konkurrencebegrænsende adfærd, der har fundet sted på det eller de samme produktmarkeder og geografiske markeder i løbet af den eller de samme perioder (dom af 25.2.2021, Slovak Telekom,
C-857/19
,
EU:C:2021:139
, præmis
).
Et sådant kompetencetab er begrundet med, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder har beføjelse til at anvende Unionens konkurrenceregler parallelt med Kommissionen, hvorfor dette kompetencetab, som det fremgår af 17. betragtning til forordning nr. 1/2003, har til formål at sikre, at de offentlige myndigheder, der skal gennemføre Unionens konkurrenceregler, foretager en ensartet anvendelse af disse regler og en optimal håndtering af netværket. Eftersom den parallelle anvendelse af disse regler endvidere ikke må ske til skade for virksomhederne, gør medlemsstaternes konkurrencemyndigheders kompetencetab det ligeledes muligt at beskytte virksomhederne mod parallel forfølgelse fra disse myndigheder og fra Kommissionen (jf. i denne retning dom af 25.2.2021, Slovak Telekom,
C-857/19
,
EU:C:2021:139
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det skal i denne henseende bemærkes, at en afgørelse om at indlede en procedure i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 773/2004 ikke bevirker, at adressaterne for afgørelsen mister deres proceduremæssige rettigheder. Tværtimod er denne procedure netop udformet med henblik på at give de pågældende virksomheder mulighed for at fremføre deres synspunkter og oplyse Kommissionen så fyldestgørende som muligt, inden denne træffer en afgørelse, der påvirker disse virksomheders interesser. Hensigten med denne procedure er således at skabe proceduremæssige rettigheder for virksomhederne og, som det fremgår af 32. betragtning til forordning nr. 1/2003 og af tiende betragtning til forordning nr. 773/2004, at give dem ret til at blive hørt af Kommissionen (kendelse af 29.1.2020, Silgan Closures og Silgan Holdings mod Kommissionen,
C-418/19 P
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2020:43
, præmis
).
Amazons argumentation til støtte for dette led i det eneste anbringende om, at artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003 indrømmer virksomhederne en beskyttelse mod parallel forfølgelse fra medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen, hvilken beskyttelse denne institution fratog virksomheden ved ulovligt at udelukke Italien fra det territoriale anvendelsesområde for den undersøgelse, der blev indledt med den omtvistede afgørelse, er følgelig støttet på en åbenbart urigtig fortolkning af denne bestemmelse.
Den beskyttelse, der er indført ved artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, finder nemlig kun anvendelse i tilfælde af parallel forfølgelse fra medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen vedrørende de samme virksomheder for den samme angiveligt konkurrencebegrænsende adfærd, der har fundet sted på det eller de samme produktmarkeder og geografiske markeder i løbet af den eller de samme perioder.
Som Kommissionen med føje har gjort gældende i svarskriftet, er denne beskyttelse afhængig af anvendelsesområdet for afgørelsen om at indlede proceduren i henhold til artikel 101 TEUF eller artikel 102 TEUF.
Virksomhederne kan følgelig ikke påberåbe sig nævnte beskyttelse, hvis Kommissionen ikke har indledt proceduren eller ikke har indledt proceduren for et bestemt område.
Eftersom det territoriale anvendelsesområde for den procedure, der blev indledt i henhold til den omtvistede afgørelse, i det foreliggende tilfælde ikke omfattede Italien, fandt den beskyttelse mod parallel forfølgelse, som er fastsat i artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, ikke anvendelse.
Som Retten uden at begå en retlig fejl indikerede i den appellerede kendelses præmis 45, medfører denne beskyttelse mod parallel forfølgelse ingen ret for en virksomhed til at få en sag behandlet i sin helhed af Kommissionen.
Hvis det, som Amazon har gjort, gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om at indlede en procedure med henblik på at vedtage en afgørelse i henhold til bestemmelserne i kapitel III i forordning nr. 1/2003 nødvendigvis skal omfatte hele EØS, vil dette fratage denne institution den skønsmargen, som den har, med henblik på at vedtage en sådan afgørelse i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 773/2004.
Det fremgår af de ovenstående grunde, at Retten ikke anlagde en urigtig fortolkning af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003. Dermed er Amazons argumentation om, at Retten foretog en sammenblanding af begreberne »geografisk marked«, »geografisk afgrænsning« og »procedurens geografiske område«, uvirksom.
Følgelig skal det eneste anbringendes andet led forkastes som ugrundet.
Det eneste anbringendes første led
Parternes argumentation
Amazon har gjort gældende, at Retten tilsidesatte artikel 263, stk. 1 og 4, TEUF, idet den med urette fastslog, at annullationssøgsmålet skulle afvises, eftersom den omtvistede afgørelse ikke skabte retsvirkninger i forhold til Amazon.
Den omtvistede afgørelses virkninger og retlige karakter skulle have været bedømt i lyset af afgørelsens funktion. Amazon har foreholdt Retten, at den blot fastslog, at det følger af retspraksis, at en retsakt, hvorved der indledes en procedure i henhold til artikel 102 TEUF, generelt kun har de normale virkninger af en akt, der er et led i en sagsbehandling, og ikke – bortset fra deres proceduremæssige situation – griber ind i retsstillingen for de virksomheder, der er adressater for afgørelsen, uden at Retten foretog en konkret analyse af denne afgørelse.
Amazon har anført, at såfremt Retten havde analyseret realiteten med hensyn til afgørelsen, ville den have fastslået, at afgørelsen ikke blot indledte en procedure, men skabte en selvstændig retsvirkning ved ulovligt at fratage virksomheden den beskyttelse mod enhver parallel procedure gennemført af to konkurrencemyndigheder mod samme virksomhed, som er fastsat i artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003.
Kommissionen har bestridt Amazons argumentation og principalt gjort gældende, at det eneste anbringendes første led skal afvises, idet de kritiserede elementer i den appellerede kendelse ikke er præciseret, og subsidiært at dette led er ugrundet.
Domstolens bemærkninger
Hvad angår formaliteten med hensyn til dette led er det tilstrækkeligt at fastslå, at Amazon i modsætning til, hvad Kommissionen har gjort gældende, tilstrækkeligt præcist har identificeret de kritiserede elementer i den appellerede kendelse, som virksomhedens argumenter vedrører. Det fremgår nemlig klart af appelskriftet, at Amazon har foreholdt Retten, at den fastslog, at den omtvistede afgørelse var en retsakt om indledning af en procedure i henhold til artikel 102 TEUF, som kun skabte de normale virkninger af en akt, der er et led i en sagsbehandling, og ikke – bortset fra deres proceduremæssige situation – greb ind i retsstillingen for de virksomheder, der var adressater for afgørelsen, uden at Retten foretog en konkret analyse af denne afgørelse.
Det følger heraf, at det eneste anbringendes første led kan antages til realitetsbehandling.
Med hensyn til realiteten fremgår det udtrykkeligt af punkt 27 og 28 i Amazons appelskrift, at virksomheden har gjort gældende, at Retten i det foreliggende tilfælde tilsidesatte artikel 263 TEUF, idet den blot præsenterede den omtvistede afgørelse formelt uden at analysere realiteten, hvilket ville have gjort det muligt at fastslå, at afgørelsen ikke blot indledte en procedure med henblik på at vedtage en afgørelse i henhold til bestemmelserne i kapitel III i forordning nr. 1/2003, jf. artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 773/2004, men skabte en særskilt retsvirkning, for så vidt som den bragte den beskyttelse, der er fastsat i artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003, til ophør.
Denne argumentation er støttet på den urigtige forudsætning om, at Amazon med føje kunne påberåbe sig beskyttelsen i denne bestemmelse. Det følger af undersøgelsen af det enkelte anbringendes andet led, at en sådan forudsætning er urigtig.
Dermed skal det eneste anbringendes første led, som i fuldt omfang er støttet på denne urigtige forudsætning, forkastes som ugrundet.
Det eneste anbringendes tredje led
Parternes argumentation
Med det eneste anbringendes tredje led, som er rettet mod den appellerede kendelses præmis 32-50, har Amazon gjort gældende, at kendelsen er støttet på »subsidiære, urigtige og uvirksomme konklusioner«. Indledningsvis henviste Retten med urette i sin begrundelse til Amazons argumenter om, at virksomheden risikerede at skulle forsvare sig for to forskellige konkurrencemyndigheder, idet Retten ikke tog hensyn til, at Amazons rettigheder blev påvirket. Den omtvistede afgørelses midlertidige karakter har heller ingen betydning for søgsmålet. Endelig er det forkert at sidestille stævningen med en anmodning om, at Kommissionen indleder en procedure på det italienske marked.
Kommissionen har bestridt denne argumentation.
Domstolens bemærkninger
Det skal i denne henseende bemærkes, at eftersom det eneste anbringendes to første led er blevet forkastet, kan Rettens konklusion om, at Amazons søgsmål skulle afvises, ikke drages i tvivl med dette anbringendes tredje led, hvormed Amazon blot har anfægtet Rettens »subsidiære konklusioner«, for så vidt som disse er urigtige og uvirksomme, hvorfor nævnte anbringendes tredje led skal forkastes som uvirksomt.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det eneste anbringende og hvert led heri forkastes, og dermed forkastes appellen i sin helhed.
Sagsomkostninger
I henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt appellen ikke tages til følge. Procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i henhold til reglementets artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, bestemmer, at det pålægges den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Amazon pålægges at betale sagsomkostningerne, og denne virksomhed har tabt sagen, bør det pålægges Amazon at betale sagsomkostningerne.
I henhold til procesreglementets artikel 140, stk. 3, som i medfør af reglementets artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, kan Domstolen beslutte, at andre intervenienter end dem, der er nævnt i procesreglementets artikel 140, stk. 1 og 2, bærer deres egne omkostninger. I den foreliggende sag skal AGCM følgelig pålægges at bære sine egne omkostninger i forbindelse med appellen.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Syvende Afdeling):

1)
Appellen forkastes.

2)
Amazon.com Inc., Amazon Services Europe Sàrl, Amazon EU Sàrl og Amazon Europe Core Sàrl bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3)
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurrence- og markedstilsynsmyndighed, Italien) bærer sine egne omkostninger i forbindelse med appellen.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.