CELEX: 62015TJ0386
Марка на Европейския съюз
Производство по възражение
Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „BADTORO“
По-ранни фигуративна и словна марка на Европейския съюз „TORO“
Относително основание за отказ
Вероятност от объркване
Сходство на знаците
Сходство на стоките и услугите
Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009
Спиране на административното производство
Правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95

)
[…]
Искания на страните
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение,
–
да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
EUIPO и встъпилата страна молят Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
[…]
Въпросът дали апелативният състав е допуснал грешка, като не е спрял производството, е предварителен по отношение на въпроса за наличие на вероятност от объркване между заявената марка и по-ранната марка (решение от 25 ноември 2014 г., Royalton Overseas/OHMI — S.C. Romarose Invest (KAISERHOFF),
T‑556/12
, непубликувано,
EU:T:2014:985
, т.
). Поради това най-напред следва да се разгледа първото основание.
По първото основание, изведено от незаконосъобразността на отказа за спиране на производството пред апелативния състав
[…]
На този етап следва да се посочи, че както пред отдела по споровете, така и пред апелативния състав жалбоподателят е поискал спиране на производството до постановяване на решението на Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Търговски съд № 1 на Аликанте). В качеството му на съд за марките на Европейския съюз, последният е бил сезиран с насрещен иск за обявяване на недействителност на по-ранните словни марки на Европейския съюз „TORO“, регистрирани в полза на встъпилата страна под номера 2844264 и 1722362. Този насрещен иск е бил предявен от жалбоподателя в следствие на жалбата, подадена от встъпилата страна, с която се цели отмяната на по-ранната испанска словна марка „BADTORO“, регистрирана под номер 2782026 за обозначаване на стоки и услуги от класове 25 и 35.
В това отношение следва да се приеме, че насрещният иск на жалбоподателя за обявяване на недействителност не се отнася до нито една от по-ранните марки, изтъкнати от встъпилата страна срещу заявката за регистрация на спорната марка за стоките от клас 32. Следователно тази национална процедура е нямала никакво отношение към разглеждането на възражението на встъпилата страна срещу регистрацията на заявената марка за стоките от клас 32.
Поради това евентуалното установяване на незаконосъобразност на отказа за спиране не може да опорочи обжалваното решение в частта му относно възражението срещу регистрацията на заявената марка за стоките от клас 32. Следователно в това отношение основанието трябва де се отхвърли като неотносимо.
В замяна на това следва да се разгледат различните части на основанието, доколкото те се отнасят до решението по възражението срещу регистрацията на заявената марка за услугите от клас 35. Общият съд счита, че най-напред следва да се разгледа четвъртата част на първото основание, която се отнася до фактическите грешки, засягащи отказа за спиране на производството.
В това отношение следва да се посочи, че правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (
OВ L 303, 1995 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189) (JO 1995, L 303, стр. 1), приложимо в производствата пред апелативния състав по силата на правило 50, параграф 1 от същия регламент, гласи, че EUIPO може да спре производството по възражение, когато това е уместно поради обстоятелствата.
Съгласно съдебната практика апелативният състав има широко право на преценка, когато решава дали да спре производството по обжалване. Спирането на производството остава възможност за апелативният състав и той постановява решение в този смисъл единствено когато счита спирането за обосновано. Следователно производството пред него не се спира автоматично вследствие на искане на страна в този смисъл пред посочения състав (решение от 25 ноември 2014, KAISERHOFF,
T‑556/12
, непубликувано,
EU:T:2014:985
, т.
).
Обстоятелството, че апелативният състав разполага с широко право на преценка, когато решава дали да спре висящото пред него производство, не освобождава преценката му от контрола на съда на Европейския съюз. Това обстоятелство обаче ограничава посочения контрол по същество до контрол за липсата на явна грешка в преценка или на злоупотреба с власт (решения от 25 ноември 2014 г., KAISERHOFF,
T‑556/12
, непубликувано,
EU:T:2014:985
, т.
и от 21 октомври 2015 г., Petco Animal Supplies Stores/OHMI — Gutiérrez Ariza (PETCO),
T‑664/13
,
EU:T:2015:791
, т.
).
В това отношение от съдебната практика следва, че дори да се приеме за доказано, че пред национална юрисдикция е имало висящо производство за оспорване на по-ранната марка, върху която се основава обжалваното решение, това доказателство не е достатъчно само по себе си, за да може отказът на апелативния състав да спре производството да се квалифицира като явна грешка в преценката. Всъщност при упражняване на правото си на преценка за спиране на производство апелативният състав трябва да спази общите принципи на справедливо производство в правова общност. Поради това при упражняване на посоченото право той трябва да вземе предвид не само интереса на страната, чиято марка на Европейския съюз се оспорва, но и интереса на другите страни. Решението да спре или не производството, трябва да е резултат от съпоставяне на разглежданите интереси (вж. решение от 25 ноември 2014 г., KAISERHOFF,
T‑556/12
, непубликувано,
EU:T:2014:985
, т.
и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай от обжалваното решение се установява, че според апелативния състав отделът по споровете е отхвърлил искането за спиране на производството, на основание че възражението се е основавало на две други по-ранни марки на Европейския съюз и на една по-ранна испанска марка, които не са били оспорени на национално равнище. Освен това апелативният състав е приел, че е отпаднало основанието за спиране на производството, тъй като Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Търговски съд № 1 на Аликанте) е отхвърлил насрещния иск на жалбоподателя с влязло в сила решение съгласно твърденията на встъпилата страна, които не са оспорени. В становището си от 30 май 2014 г. последната уведомява апелативния състав за наличието на такова съдебно решение, като същевременно посочва, че впоследствие ще представи на посочения състав доказателство, че това решение е окончателно.
При все това, макар да е вярно, че с решение от 15 май 2014 г. Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Търговски съд № 1 на Аликанте) е отхвърлил както искането за обявяване на недействителност на испанската словна марка „BADTORO“, регистрирана под номер 2782026, така и насрещния иск на жалбоподателя, посоченото съдебно решение е било предмет на обжалване. То е било потвърдено от Audiencia Provincial de Alicante (Апелативен съд на провинция Аликанте, Испания) с решение от 15 януари 2015 г., срещу което всяка от страните е подала жалба пред Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания), като производството пред последния е било висящо към деня на постановяване на обжалваното решение.
От това следва, че апелативният състав е взел решението си да отхвърли искането за спиране на производството въз основа на обстоятелството, че решението на Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Търговски съд № 1 на Аликанте) е влязло в сила, докато в действителност то е било предмет на обжалване.
Несъмнено, според твърденията на EUIPO тя се е съгласила жалбоподателят да я информира за развитието на производството пред националните съдилища, тъй като последният е бил в основата на искането за спиране на производството. Все пак бездействието на жалбоподателя в това отношение не може за жалост нито да постави под съмнение съществуването на фактическа грешка, опорочаваща отказа за спиране на производството, нито да обоснове наличието на нарушение от страна на жалбоподателя, което да го лиши от възможността да се позове на тази незаконосъобразност.
При тези условия жалбоподателят твърди с основание, че решението, с което апелативният състав отказва да спре производството, се основава на погрешни факти.
EUIPO и встъпилата страна обаче посочват, че тази фактическа грешка не опорочава обжалваното решение, тъй като тя няма никакви последици върху него. Така те поддържат, че тъй като възражението се основава и на три други марки, които не са оспорени с насрещния иск, обжалваното решение нямало да бъде постановено в друг смисъл в случай на уважаване на искането за обявяване на недействителност на разглежданата марка на Европейския съюз.
В това отношение следва да се напомни, че по съображения за процесуална икономия вероятността от объркване между конфликтните знаци, обозначаващи услугите от клас 35, е била разгледана от апелативния състав единствено по отношение на по-ранната словна марка на Европейския съюз № 1722362. Тази марка обаче е била предмет на насрещен иск за обявяване на недействителност, производството по който е било висящо пред Tribunal Supremo (Върховен съд) към момента на постановяване обжалваното решение. Това обстоятелство би обосновало упражняването от страна на апелативния състав на правото му на преценка чрез претегляне на разглежданите интереси с оглед на това да реши дали да използва правомощието си да спре производството. Доколкото обаче неправилно е приел, че решението на Juzgado de lo Mercantil n
o
1 de Alicante (Търговски съд № 1 на Аликанте) е влязло в сила, апелативният състав не е извършил подобна проверка.
Освен това, тъй като Общият съд упражнява контрол за законосъобразност на решенията на отделите на EUIPO, той не може да замени със своите собствени мотиви тези на компетентния отдел на EUIPO, който е автор на обжалвания акт (решение от 9 септември 2010 г., Axis/СХВП — Etra Investigación y Desarrollo (ETRAX),
T‑70/08
,
EU:T:2010:375
, т.
). Така той не може да прецени наличието на вероятност от объркване по отношение на марка, която не е била взета предвид от EUIPO.
Следователно обстоятелството, че възражението по отношение на услугите от клас 35 се е основавало и на по-ранната фигуративна испанска марка № 2919417, не е достатъчно, за да се приеме — при липса на разглеждане на вероятността от объркване по отношение на тази марка в обжалваното решение — че допуснатата от апелативния състав фактическа грешка няма конкретни последици за това решение.
Следователно, без да е необходимо Общият съд да се произнася по другите части на първото основание и предвид посоченото в точка 14 по-горе, че въпросът за спирането на производството е предварителен по отношение на въпроса за съществуването на вероятност от объркване между заявената марка и по-ранната марка, първото основание следва да се уважи и в резултат от това да се отмени обжалваното решение в частта му относно заявената марка, доколкото тя обозначава услугите от клас 35.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав)
реши:

1)
Отменя решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 17 април 2015 г. (приписка R 2570/2013‑2).

2)
EUIPO понася направените от нея съдебни разноски, както и тези, направени от Jordi Nogues, SL.

3)
Grupo Osborne, SA понася направените от него съдебни разноски.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 20 септември 2017 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.