CELEX: 62019CJ0934
Обжалване
Икономически и паричен съюз
Банков съюз
Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници
Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП)
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)
Процедура за преструктуриране, приложима при неизпълнение или вероятно неизпълнение на задълженията от даден субект
Приемане на схема за преструктуриране по отношение на Banco Popular Español SA
Инструмент за продажба на стопанска дейност
Обезценяване и преобразуване на капиталови инструменти
Регламент (ЕС) № 806/2014
Член 20
Понятие за окончателна оценка
Последици
Отказ или въздържане от извършване на последваща окончателна оценка
Способи за защита
Жалба за отмяна

С жалбата си Algebris (UK) Ltd и Anchorage Capital Group LLC искат да се отмени определението на Общия съд на Европейския съюз от 10 октомври 2019 г., Algebris (UK) и Anchorage Capital Group/ЕСП (
T‑2/19
, непубликувано, наричано по-нататък обжалваното определение,
EU:T:2019:741
), с което той e отхвърлил като недопустима жалбата му за отмяна на твърдения отказ на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) да извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular Español, SA (наричана по-нататък „Banco Popular“), за който били уведомени с писмо от 18 декември 2018 г.
Правна уредба
Съгласно съображение 64 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (
ОВ L 225, 2014 г., стр. 1
):
„Важно е загубите да бъдат признати, когато субектът спре да изпълнява задълженията си. Оценката на активите и задълженията на проблемните субекти следва да се основава на справедливи, консервативни и реалистични допускания към момента на прилагане на инструментите за преструктуриране. При извършване на оценката обаче стойността на задълженията не следва да бъде засегната от финансовото състояние на субекта. Следва да има възможност в неотложни случаи Съветът за преструктуриране да направи бърза оценка на активите или задълженията на проблемния субект. Тази оценка следва да бъде временна и да се прилага до извършването на независима оценка“.
В Регламент № 806/2014 се съдържа член 20 („Оценка за нуждите на преструктурирането“), съгласно който:
„1.   Преди да вземе решение за предприемане на действие по преструктуриране или за упражняване на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти, Съветът за преструктуриране гарантира, че активите и задълженията на субекта по член 2 се оценяват справедливо, консервативно и реалистично от лице, което е независимо от публични органи, включително Съвета за преструктуриране и националния орган за преструктуриране, и от съответния субект.
2.   При спазване на параграф 15 оценката се приема за окончателна, когато са спазени всички изисквания на параграф 1 и параграфи 4—9.
3.   Когато не е възможно извършването на независима оценка в съответствие с параграф 1, Съветът за преструктуриране може в съответствие с параграф 10 от настоящия член да направи временна оценка на активите и задълженията на субекта по член 2.
4.   Целта на оценката е да се оцени стойността на активите и задълженията на субект по член 2, който изпълнява условията за преструктуриране по членове 16 и 18.
5.   Оценката на стойността е предназначена:
а)
да предостави данни с цел да се определи дали са изпълнени условията за преструктуриране или условията за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти;
б)
ако са изпълнени условията за преструктуриране, да предостави данни за вземане на решението за подходящото действие по преструктуриране, което да се предприеме по отношение на субект по член 2;
в)
когато се прилага правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти, да предостави данни за вземане на решението относно степента на обезсилване или разсейване на инструментите на собственост, както и степента на обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти;
[…]
ж)
във всички случаи — да гарантира, че всички загуби по активите на субект по член 2 са напълно признати към момента на прилагане на инструментите за преструктуриране или на упражняване на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти.
6.   Без да се засяга рамката на [Европейския съюз] за държавната помощ, когато е приложимо, оценката се основава на консервативни допускания, включително по отношение на нивата на неизпълнение и размера на загубите. При оценката не се взема предвид възможното предоставяне на всякаква бъдеща извънредна публична финансова подкрепа, извънредно ликвидно улеснение от централната банка или ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент на субект по член 2, от момента, в който е предприето действие по преструктуриране или се упражнява правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти. […]
[…]
7.   Оценката се допълва от следната информация така, както е представена в счетоводните книги и записи на субект по член 2:
а)
актуализиран баланс и доклад за финансовото състояние на субект по член 2;
б)
анализ и прогнозна оценка за счетоводната стойност на активите;
в)
списък на текущите балансови и задбалансови задължения, вписани в счетоводните книги и записи на субект по член 2, в който са посочени съответните кредити и редът на вземанията по член 17.
[…]
9.   В оценката се посочва разделянето на кредиторите в класове според реда на вземанията по член 17 и прогнозна оценка за третирането, което би получил всеки клас акционери и кредитори, ако субектът по член 2 се ликвидира чрез обичайно производство по несъстоятелност. Оценката не засяга прилагането на принципа за справедливо третиране на кредиторите, посочен в член 15, параграф 1, буква ж).
10.   Когато поради неотложния характер на обстоятелствата не е възможно да се спазят изискванията, предвидени в параграфи 7 и 9, или когато се прилага параграф 3, се извършва временна оценка. Временната оценка отговаря на изискванията, предвидени в параграф 4, и доколкото е практически осъществимо в съответните обстоятелства — на изискванията, предвидени в параграфи 1, 7 и 9.
Временната оценка по първа алинея включва буфер за допълнителни загуби с подходящата обосновка.
11.   Оценка, която не отговаря на всички изисквания, установени в параграф 1 и параграфи 4—9, се счита за временна, докато независимо лице съгласно параграф 1 не извърши оценка, която съответства напълно на всички изисквания, установени в посочените параграфи. Последващата окончателна оценка на стойността се извършва веднага щом е практически осъществимо. Тя може да се извърши отделно от посочената в параграфи 16, 17 и 18 оценка или едновременно с нея и от същото независимо лице, но е различна от нея.
Последващата окончателна оценка е предназначена:
а)
да гарантира, че всички загуби по активите на субект по член 2 са напълно признати в счетоводните му книги;
б)
да предостави данни за вземането на решението за намаляване на вземанията на кредиторите или за увеличаване на размера на заплатената насрещна престация в съответствие с параграф 12 от настоящия член.
12.   Ако в последващата окончателна оценка стойността на нетните активи на субект по член 2 е по-висока отколкото във временната оценка, Съветът за преструктуриране може да изиска от националния орган за преструктуриране:
а)
да упражни правомощието си за увеличаване на размера на вземанията на кредиторите или притежателите на съответните капиталови инструменти, които са били обезценени при прилагането на инструмента за споделяне на загуби;
б)
да даде указания на мостова институция или дружество за управление на активи да направи допълнителна насрещна престация във връзка с активи, права или задължения в полза на институция в режим на преструктуриране или, в зависимост от случая, във връзка с инструменти на собственост — в полза на притежателите на тези инструменти на собственост.
13.   Независимо от параграф 1, извършената в съответствие с параграфи 10 и 11 временна оценка е валидно основание за Съвета за преструктуриране да вземе решение за предприемане на действия по преструктуриране, включително да даде указания на националните органи за преструктуриране да поемат управлението на проблемна институция или във връзка с упражняването на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти.
14.   Съветът за преструктуриране установява и прилага правила, които да гарантират, че оценката на прилагането на инструмента за споделяне на загуби в съответствие с член 27 и посочената в параграфи 1—15 от настоящия член оценка се основават на информация относно активите и задълженията на институцията в режим на преструктуриране, която е актуална и изчерпателна в рамките на възможното.
15.   Оценката е неразделна част от решението на Съвета за преструктуриране за прилагане на инструмент за преструктуриране или за упражняването на правомощие за преструктуриране или от решението за упражняването на правомощието за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти. Не съществува отделно право на обжалване на оценката, която обаче може да бъде обжалвана заедно с решението на Съвета за преструктуриране.
16.   За целите на оценката на това дали акционерите и кредиторите биха получили по-добро третиране, ако по отношение на институцията в режим на преструктуриране беше образувано обичайно производство по несъстоятелност, Съветът за преструктуриране гарантира, че оценката е извършена от независимо лице съгласно параграф 1, възможно най-скоро след като са били предприети действието или действията по преструктуриране. Тази оценка се различава от оценката по параграфи 1—15.
17.   С оценката по параграф 16 се определя:
а)
третирането, което акционерите и кредиторите или съответните схеми за гарантиране на депозити биха получили, ако по отношение на институция в режим на преструктуриране, във връзка с която е извършено действие или действия по преструктуриране, беше образувано обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението за действието по преструктуриране;
б)
действителното третиране, което са получили акционерите и кредиторите при преструктурирането на институция в режим на преструктуриране; и
в)
дали съществува разлика между третирането по буква а) от настоящия параграф и това по буква б) от настоящия параграф.
[…]“.
Обстоятелствата по спора
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—20 от обжалваното определение и за целите на настоящото производство могат да бъдат обобщени, както следва.
Жалбоподателите Algebris (UK) и Anchorage Capital Group управляват инвестиционни фондове, които притежават различни капиталови инструменти на Banco Popular към момента на приемане спрямо последната на схема за преструктуриране на основание Регламент № 806/2014.
За целите на приемането на решение за преструктуриране е извършена оценка на Banco Popular в съответствие с член 20 от Регламент № 806/2014. Във връзка с това най-напред са изработени два доклада.
Първият доклад (наричан по-нататък „първият доклад за оценка“) от 5 юни 2017 г. е изготвен от ЕСП на основание член 20, параграф 5, буква а) от този регламент и има за цел да предостави доказателства, позволяващи да се определи дали са изпълнени условията за преструктуриране, предвидени в член 18, параграф 1 от посочения регламент.
Вторият доклад (наричан по-нататък „вторият доклад за оценка“) от 6 юни 2017 г. е изготвен от независим експерт в съответствие с член 20, параграф 10 от посочения регламент. Целта на тази оценка е да се оцени стойността на активите и пасивите на Banco Popular, да се предостави оценка за начина, по който акционерите и кредиторите щяха да бъдат третирани, ако спрямо Banco Popular беше проведено обичайно производство по несъстоятелност, както и да се установят обстоятелствата, въз основа на които може да се вземе решението относно подлежащите на прехвърляне акции и ценни книжа и които позволяват на ЕСП да определи какво представляват търговски условия за целите на инструмента за продажба на стопанска дейност.
На 7 юни 2017 г. ЕСП приема Решение SRB/EES/2017/08 относно схема за преструктуриране на Banco Popular (наричано по-нататък „решението за преструктуриране“). Същия ден Европейската комисия приема Решение (ЕС) 2017/1246 за одобряване на схемата за преструктуриране на Banco Popular Español SA (
ОВ L 178, 2017 г., стр. 15
). Пак на същия ден Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (Фонд за организирано преструктуриране на банковите институции „FROB“) приема необходимите мерки за изпълнение на решението за преструктуриране.
Съгласно член 5, параграф 1 от решението за преструктуриране:
„Инструментът за преструктуриране, приложен към Banco Popular, се състои в продажба на стопанска дейност на основание член 24 от Регламент № 806/2014 чрез прехвърляне на акции на приобретател. Обезценяването и преобразуването на инструментите на собствения капитал ще се извършат непосредствено преди прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност“.
В член 6 от решението за преструктуриране, който се отнася до обезценяването на инструментите на собствения капитал и до инструмента за продажба на стопанска дейност, се съдържа параграф 1, съгласно който ЕСП решава по същество:
а)
да се обезцени номиналният размер на дружествения капитал на Banco Popular със сума от 2098429046 EUR, което ще доведе до обезсилване на 100 % от акциите на Banco Popular,
б)
след това, да се преобразува цялата главница на инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които са издадени от Banco Popular и са в обращение към датата на приемане на решението за преструктуриране, в новоиздадени акции на Banco Popular, наречени „новите акции I“,
в)
по-нататък, да се обезцени в нулева номиналната стойност на „новите акции I“, което ще доведе до обезсилването на 100 % от тях,
г)
накрая, да се преобразува цялата главница на инструменти на капитала от втори ред, които са издадени от Banco Popular и са в обращение към датата на приемане на решението за преструктуриране, в новоиздадени акции на Banco Popular, наречени „новите акции II“.
Съгласно член 6, параграф 3 от решението за преструктуриране тези мерки за обезценяване и преобразуване се основават на втория доклад за оценка, която се потвърждава от резултатите от прозрачен и открит процес на продажба, проведен от FROB.
В член 6, параграф 5 от решението за преструктуриране ЕСП разпорежда също „новите акции II“ да бъдат прехвърлени на Banco Santander, SA, необременени и свободни от каквито и да било права на трети лица срещу заплащането на покупна цена от 1 EUR, като уточнява, че приобретателят вече се е съгласил с прехвърлянето.
На 17 август 2017 г. жалбоподателите подават пред Общия съд жалба, по която е образувано дело с номер T‑570/17, за отмяна на решението за преструктуриране. Същия ден жалбоподателите подават пред Общия съд и жалба, по която е образувано дело с номер T‑575/17, за отмяна на Решение 2017/1246.
На 14 юни 2018 г. ЕСП получава окончателния доклад на независимия експерт относно оценката, предвиден в член 20, параграфи 16 и 17 от Регламент № 806/2014, чиято цел е била да се определи дали акционерите и кредиторите, засегнати от схемата за преструктуриране на Banco Popular, биха получили по-благоприятно третиране, ако по отношение на институцията беше образувано обичайно производство по несъстоятелност (наричан по-нататък „третият доклад за оценка“).
На 2 август 2018 г. ЕСП изпраща писмо до независимия експерт със следното съдържание:
„След внимателно разглеждане на правната уредба ЕСП приема, че с оглед на обстоятелствата по преструктурирането на Banco Popular не е необходимо да се подготви последваща окончателна оценка по член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014, по-специално доколкото извършването на такава оценка не може да повлияе на продажбата на Banco Popular на Banco Santander, която е определила пазарната цена на Banco Popular в качеството му на правен субект в рамките на открита, честна и прозрачна процедура“.
На 7 август 2018 г. ЕСП публикува уведомление във връзка с неговото „Съобщение […] за преструктуриране от 2 август 2018 г. относно предварителното решение на Съвета дали трябва да бъде предоставено обезщетение на акционерите и кредиторите, които са [били] засегнати от действията по преструктуриране на Banco Popular Español […] и стартирането на процедурата на право на изслушване (SRB/EES/2018/132)“ (ОВ CI 277 I, 2018 г., стр. 1), като това становище е придружено от третия доклад за оценка. В него той посочва следното:
„От [третия] доклад [за] оценка […] е видно, че не съществува разлика между действителното третиране на засегнатите акционери и кредитори, и третирането, което те биха получили, ако към датата на преструктурирането по отношение на институцията беше образувано обичайно производство по несъстоятелност. С оглед на изложеното по-горе ЕСП реши в становището си, предварително, че не е длъжен да изплати обезщетение на засегнатите акционери и кредитори […]
За да може да вземе окончателно решение по въпроса дали трябва да бъде предоставено обезщетение, ЕСП приканва с настоящото становище засегнатите акционери и кредитори да заявят интереса си да упражнят правото си на изслушване с оглед на посоченото по-горе предварително решение на ЕСП, като следват консултативната процедура […]“.
На 28 септември 2018 г. вследствие на сливане чрез поглъщане Banco Santander става универсален правоприемник на Banco Popular. В този контекст FROB дава съгласието си за прехвърляне на новите акции на Banco Popular, получени при преобразуването на инструменти на капитала от втори ред, на Banco Santander.
С писмо до ЕСП от 3 октомври 2018 г. жалбоподателите посочват, че първият и вторият доклад за оценка са временни, и припомнят, че съгласно член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014 „[п]оследващата окончателна оценка на стойността се извършва веднага щом е практически осъществимо“. Те посочват, че ЕСП не е обявил кога окончателните варианти на тези доклади ще бъдат налични и че са узнали от испанската преса за писмо, изпратено от ЕСП до Общия съд, според което нямало да има последваща окончателна оценка на Banco Popular. Те отправят искане до ЕСП, първо, да потвърди тази информация, второ, да публикува или да им изпрати копие от това писмо, и трето, да посочи мотивите за решението да не извърши последваща окончателна оценка.
На 16 октомври 2018 г. ЕСП публикува на своя уебсайт писмото от 2 август 2018 г., посочено в точка 16 от настоящото решение.
С писмо от 25 октомври 2018 г. ЕСП отговаря на писмото на жалбоподателите от 3 октомври 2018 г. Първо, той посочва, че не е в състояние да коментира, да публикува или да разкрие информация, съдържаща се в документ, който е бил изпратен на Общия съд в рамките на висящо производство. Второ, що се отнася до искането на жалбоподателите да им се представят мотивите, поради които ЕСП е решил да не извършва последваща окончателна оценка, последният ги е уведомил за публикуването на неговия уебсайт на писмото от 2 август 2018 г., изпратено до независимия експерт.
С писмо до ЕСП от 16 ноември 2018 г. жалбоподателите припомнят съдържанието на писмото им от 3 октомври 2018 г. Те оспорват и съдържанието на отговора, който ЕСП им е дал на 25 октомври 2018 г., по-специално доколкото е изтъкнал наличието на висящо производство, за да откаже да им предостави изпратеното на Общия съд писмо или неговото съдържание, в неизпълнение на задължението за мотивиране, и факта, че ЕСП се е позовал на съдържанието на писмото от 2 август 2018 г. Жалбоподателите посочват, че макар ЕСП да е отказал да потвърди или да отрече изрично дали е решил да не подготви последващ окончателен вариант на първия и втория доклад за оценка, те считат това писмо от 2 август като допълнително потвърждение на факта, че е решил да не направи това. Те добавят, че ако случаят е такъв, това би представлявало нарушение на член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014. Те уточняват също, че посоченото писмо не може да се счита за „публикувано“ на уебсайта на ЕСП, доколкото те са могли да получат достъп до него едва след като при търсенето му са въвели ключовата дума „Deloitte“. Те стигат до извода, че това писмо не е съобразено със задължението за мотивиране. Така жалбоподателите отправят искане до ЕСП да им потвърди изрично, че е приел решение да не подготви последващ окончателен вариант на тези доклади за оценка и в този случай да им предостави копие от това решение.
С писмо от 18 декември 2018 г. ЕСП отговаря на писмото на жалбоподателите от 16 ноември 2018 г. Той припомня исканията им от 3 октомври 2018 г. и отговора, съдържащ се в писмото му от 25 октомври 2018 г. Той отбелязва, че в писмото си от 16 ноември 2018 г. жалбоподателите са повторили искането си да потвърди, че е приел решение да не подготви последващ окончателен вариант на първия и втория доклад за оценка. Той припомня, че в писмото му от 25 октомври 2018 г. се съдържа ясната му позиция в това отношение и препраща към писмото до независимия експерт, в което са изложени мотивите, поради които няма да бъде извършена последваща окончателна оценка.
ЕСП посочва, че с писмото си от 25 октомври 2018 г. е изпълнил задължението си за мотивиране по член 296 ДФЕС, тъй като се е позовал на писмото, изпратено на този експерт, което от своя страна съдържа мотивите за решението му да не извърши последваща окончателна оценка. Той отбелязва, че жалбоподателите могат да не са съгласни с тези мотиви, но че това не означава, че писмото му не е мотивирано. Накрая, той оспорва твърденията на жалбоподателите, че изпратеното до независимия експерт писмо не е публикувано на неговия уебсайт.
Производството пред Общия съд и обжалваното определение
На 4 януари 2019 г. жалбоподателите подават в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на „решението на ЕСП, съобщено с първото писмо от 18 декември 2018 г., да не извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular“.
С обжалваното определение Общият съд отхвърля жалбата като недопустима с мотива, че жалбоподателите нямат процесуална легитимация, тъй като не са пряко засегнати от решението на ЕСП да не извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular, тъй като това решение не поражда правни последици, които могат да засегнат правното им положение.
За тази цел Общият съд приема, най-напред, че предвид повдигнатото от ЕСП възражение за недопустимост, изведено от липсата на процесуална легитимация на жалбоподателите, следва най-напред да се провери дали правното положение на последните е засегнато от решението да не се извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular и от произтичащата от това евентуална компенсация.
След като излага съдържанието на член 20, параграфи 11 и 12 от Регламент № 806/2014, Общият съд отбелязва, че последващата окончателна оценка има две цели. Той отбелязва, че жалбоподателите не поддържат, че в случая е приложима първата цел, която е посочена в член 20, параграф 11, буква a) от Регламент № 806/2014 и е насочена към това да се гарантира, че всички загуби по активите на субект по член 2 от този регламент, са напълно признати в счетоводните книги на съответния субект.
Общият съд уточнява, че съобразно решението за преструктуриране след упражняване на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти на Banco Popular всички акции на Banco Popular са прехвърлени на Banco Santander съобразно инструмента за продажба на стопанска дейност. От това той стига до извода, че Banco Santander трябва да се увери, че всяка евентуална понесена загуба ще бъде призната в счетоводните книги при консолидирането на активите и пасивите на Banco Popular.
Що се отнася до втората цел, която е посочена в член 20, параграф 11, буква б) от Регламент № 806/2014 и се състои в това да се предоставят данни за произнасянето по намаляване на вземанията на кредиторите или за увеличаване на размера на заплатената насрещна престация, Общият съд подчертава, че тази разпоредба трябва да се тълкува с оглед на член 20, параграф 12 от този регламент, съгласно който, ако след извършване на последващата окончателна оценка стойността в тази оценка е по-висока отколкото във временната оценка, ЕСП може да поиска от националния орган за преструктуриране или да увеличи размера на вземанията на кредиторите или притежателите на съответните капиталови инструменти, които са били обезценени при прилагането на инструмента за споделяне на загуби, или да даде указания на мостова институция или дружество за управление на активи да направи допълнителна насрещна престация в полза на институция в режим на преструктуриране.
Тъй като в последната разпоредба са посочени изрично хипотезите, при които чрез увеличаване на стойността на вземанията или плащането на допълнителна насрещна престация може да се предостави компенсация след извършване на последващата окончателна оценка, а именно само когато приложената към правния субект схема за преструктуриране е или инструментът за споделяне на загуби, предвиден в член 27 от Регламент № 806/2014, или инструментът „мостова институция“, посочен в член 25 от този регламент, или инструментът за обособяване на активи, упоменат в член 26 от посочения регламент, Общият съд отбелязва, че тези инструменти за преструктуриране не са приложени в конкретния случай, защото възприетият спрямо Banco Popular инструмент за преструктуриране е бил този за продажба на стопанска дейност, предвиден в член 24 от Регламент № 806/2014, и прилагането на същия инструмент е довело до цялостната продажба на Banco Popular на Banco Santander.
Ето защо Общият съд констатира, че приложеният към Banco Popular инструмент за продажба на стопанска дейност не е сред случаите, посочени в член 20, параграф 12 от Регламент № 806/2014, при които може да се изплати компенсация вследствие на последваща окончателна оценка, и че освен това тази разпоредба не позволява да се изплати обезщетение на предишните акционери и кредиторите на правен субект, чиито капиталови инструменти са изцяло преобразувани, обезценени и прехвърлени на трето лице.
По-нататък Общият съд отхвърля довода на жалбоподателите, че липсата на последваща окончателна оценка би засегнала положението на фондовете, които те представляват, доколкото тя би довела до това да не се разгледа намаляването на стойността на техните инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на техните инструменти на капитала от втори ред или увеличаването на насрещната престация, която е платена от Banco Santander.
Той приема, че с този довод жалбоподателите поддържат по същество, че ако беше извършена последваща окончателна оценка на Banco Popular, те щяха да могат да претендират за намаляване на вземанията им или за увеличаване на размера на заплатената от Banco Santander насрещна престация, и посочва, че подобен довод не може да се приеме, тъй като в рамките на преструктурирането на Banco Popular инструментите на допълнителния капитал от първи ред са преобразувани в напълно обезценени и обезсилени акции, а инструментите на капитала от втори ред са преобразувани, обезценени и изцяло прехвърлени на Banco Santander. От това той стига до извода, че предишните акционери на Banco Popular са загубили качеството си на акционери вследствие на приемането на решението за преструктуриране.
Поради това Общият съд приема, че вследствие на упражняването на правомощието за обезценяване и преобразуване на капиталовите инструменти на Banco Popular и след съответното прехвърляне на всички акции към Banco Santander, жалбоподателите вече не са притежатели на капиталови инструменти, спрямо които да може да се приложи компенсация на основание член 20, параграф 12 от Регламент № 806/2014, и че следователно жалбоподателите не могат да твърдят, че са пряко засегнати от решението на ЕСП да не извърши последваща окончателна оценка, тъй като те не могат да получат каквато и да било компенсация въз основа на тази разпоредба От това той прави извода, че решението на ЕСП да не извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular не произвежда задължително правно действие, което може да засегне правното положение на жалбоподателите.
За да отхвърли доводите на жалбоподателите, Общият съд уточнява, че следва да се направи разграничение между третия доклад за оценка, предвиден в член 20, параграф 16 от Регламент № 806/2014, и последващата окончателна оценка, упомената в член 20, параграф 11 от този регламент, тъй като целта на третия доклад за оценка е да се определи дали акционерите и кредиторите биха получили по-добро третиране, ако по отношение на институцията в режим на преструктуриране беше образувано обичайно производство по несъстоятелност, и евентуално да им предостави обезщетение. Общият съд счита, че макар жалбоподателите потенциално да имат право на компенсация въз основа на третия доклад за оценка, те не могат да претендират за това право по силата на последващата окончателна оценка.
Поради това Общият съд приема, че жалбоподателите не са пряко засегнати от решението на ЕСП да не извърши последваща окончателна оценка на Banco Popular, тъй като това решение не поражда правно действие, което може да засегне правното им положение.
Исканията на страните
Жалбоподателите искат от Съда:
–
да отмени диспозитива на обжалваното определение,
–
да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски, включително направените от тях в първоинстанционното производство, и
–
да признае процесуалната им легитимация в първоинстанционното производство.
ЕСП иска от Съда:
–
като главно искане, да отхвърли жалбата като недопустима и при всяко положение, като неоснователна,
–
при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд,
–
при условията на евентуалност спрямо предходното, да отхвърли първоинстанционната жалба и
–
да осъди жалбоподателите да понесат съдебните разноски, направени в настоящото производство и в производството пред Общия съд, и при условията на евентуалност, да не се произнася по съдебните разноски в производството по обжалване.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания. С първото основание те твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е взел предвид последиците от първите две изречения от член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014, както и накърняване на правото на собственост. С второто основание те поддържат, че Общият съд е тълкувал неправилно член 20, параграф 12, буква а) от този регламент и е нарушил принципа на недопускане на дискриминация.
По допустимостта на жалбата
Според ЕСП жалбата е недопустима с оглед на член 170, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, тъй като почива на нови правни основания. ЕСП изразява съмнения и относно възможността жалбоподателите да действат от името на фондовете, които твърдят, че представляват.
Тези доводи не могат да се приемат.
На първо място, трябва да се припомни, че от член 58 от Статута на Съда на Европейския съюз следва, че основанията за обжалване трябва да се основават на доводи, изведени от производството пред Общия съд. Освен това съгласно член 170, параграф 1 от Процедурния правилник с жалбата не може да се изменя предметът на спора пред Общия съд. Следователно правомощията на Съда в производството по обжалване пред него се свеждат до преценка на правното решение, дадено във връзка с изложените и разискваните в първоинстанционното производство основания (определение от 21 юли 2020 г., Abaco Energy и др./Комисия,
C‑436/19 P
, непубликувано,
EU:C:2020:606
, т.
и цитираната съдебна практика).
Противно на поддържаното от ЕСП обаче, с двете си основания жалбоподателите оспорват тълкуването или прилагането на правото на Съюза от Общия съд в смисъл, че според жалбоподателите последващата окончателна оценка е била задължителна и че отказът на ЕСП да я извърши, е породил правно действие, което е изменило съответно правното им положение като лица, които управляват фондове и притежават облигации в Banco Popular.
В това отношение е необходимо да се уточни, че въпросът, от една страна, за твърдяното накърняване на правото на собственост, и от друга страна, този за предполагаемото неспазване на принципа на равно третиране, са само последици от оплакването относно тълкуването на Общия съд и следователно — от тези две основания. При това положение посочените основания не са нови основания (вж. в този смисъл решение от 28 юли 2016 г., Tomana и др./Съвет и Комисия,
C‑330/15 P
, непубликувано,
EU:C:2016:601
, т.
).
На второ място, повдигнатият от ЕСП въпрос дали жалбоподателите имат основание да действат от името на фондовете, не е подкрепен с конкретни данни, които да поставят под съмнение посоченото от жалбоподателите качество.
Следователно жалбата е допустима.
По основанията за обжалване
Двете основания за обжалване трябва да се разгледат заедно, тъй като жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е взел предвид последиците от първите две изречения от член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014 и е тълкувал неправилно член 20, параграф 12, буква а) от този регламент. Всъщност в обжалваното определение Общият съд правилно е приел, че тези разпоредби са тясно свързани. По-нататък следва да се разгледа евентуално въпросът за твърдяното нарушение на член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз и за неспазването на принципа на равно третиране.
Доводи на страните
В рамките на първото основание жалбоподателите посочват, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е разгледал съществените последици на член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014. Въпреки че цитирал тази разпоредба в нейната цялост, по-нататък Общият съд пропуснал да спомене първите две изречения от нея и разгледал изключително значението на елементите, съдържащи се в букви а) и б). В тези две изречения обаче било посочено ясно и изрично, че след всяка временна оценка трябва да се извърши последваща окончателна оценка „веднага щом е практически осъществимо“. Ставало въпрос за абсолютно правно задължение, което не зависело от констатирането на особени обстоятелства, като например използването на специфични инструменти за преструктуриране, нито от целите, посочени в букви а) и б). Така според ясния смисъл на посочената разпоредба последваща окончателна оценка се изисквала при всички обстоятелства, при които ЕСП се основава на временна оценка поради неотложността на положението.
Това императивно задължение било логично с оглед на съществените изключения, предвидени в рамките на временните доклади за оценка, както и на строгите правомощия за изземане на финансови средства и много широките правомощия, предоставени на ЕСП с Регламент № 806/2014. Така съгласно член 20, параграф 10 от този регламент последният имал възможност да се освободи от задължението да спазва изискванията по член 20, параграфи 7 и 9 от посочения регламент в неотложни случаи, като не спази условията по параграф 1 от този член, които предвиждат задължение за извършване на справедлива, предпазлива и реалистична оценка от лице, което е независимо от публични органи, само доколкото е практически осъществимо в съответните обстоятелства.
Член 20, параграф 7 от същия регламент бил също толкова важен, що се отнася до оценките, тъй като предвиждал задължението за допълване на оценката с актуализиран баланс и доклад за финансовото състояние на съответния субект, анализ и прогнозна оценка за счетоводната стойност на активите му и списък на текущите балансови и задбалансови задължения, вписани в счетоводните книги и записи на този субект, като се посочват съответните кредити и редът на вземанията. Нещо повече, тъй като временната оценка трябва да включва буфер за допълнителни загуби в съответствие с член 20, параграф 10, втора алинея от Регламент № 806/2014, във всички случаи временната оценка била различна и вероятно по-ниска от окончателната оценка.
Във втория доклад за оценка самият независим експерт приканил ЕСП да прояви предпазливост при използването му, като ясно посочил неговата непълнота, тъй като изготвянето му отнемало само две седмици вместо първоначално договорените шест седмици, без да се разполага с достъп до определена съществена информация, нито с възможност за обсъждане на заключенията от този доклад с ръководството, одиторите, проверителите и другите лица, които са добре запознати с Banco Popular.
Предвидените в член 20, параграфи 1—9 от Регламент № 806/2014 условия обаче били наложени на ЕСП, за да може последният да следи извършените оценки да бъдат достатъчно солидни и да се зачита правото на собственост. Поради тази причина дерогациите от спазването на тези условия били допустими само в неотложни случаи. Ако след докладите за оценка не бъде извършена последваща окончателна оценка в най-кратък срок, тези доклади оставали временни и довеждали посочените условия, и по-специално условието да се извърши последваща окончателна оценка от независимо лице, до състоянието на благопожелания.
Съображенията на Общия съд, с които член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014 се разглежда като разпоредба, която трябва да се тълкува във връзка с елементите, съдържащи се в букви а) и б) и в член 20, параграф 12 от този регламент, оказвали влияние не само по отношение на въпроса в кой момент трябва да се предостави компенсация, но и спрямо въпроса в кой момент трябва да се извърши последваща окончателна оценка.
От това по същество Общият съд стигнал до извода, че подобно на жалбоподателите страните, от които са иззети финансови средства, имат право да оспорят липсата на последваща окончателна оценка само когато могат да получат компенсация на основание член 20, параграф 11, буква б) от посочения регламент и че компенсация се дължи въз основа на тази разпоредба само когато приложената схема за преструктуриране се е състояла в използване на инструмента за споделяне на загуби в съответствие с член 27 от Регламент № 806/2014, на инструмента „мостова институция“ съобразно член 25 от този регламент, или на инструмента за обособяване на активи съгласно член 26 от посочения регламент.
От това следвало, че акционерите и кредиторите нямали процесуална легитимация и при обстоятелства като тези в настоящия случай било трудно мислимо други страни, различни от акционерите и кредиторите, от които са иззети финансови средства, да могат да имат право да оспорват липсата на последваща окончателна оценка. Следователно тълкуването на Общия съд позволявало на ЕСП да се основава на първия и втория доклад за оценка, които били временни, много несъвършени и крайно ненадеждни.
Жалбоподателите оспорват и съображенията, в които се посочва, че кредиторите, от които са иззети финансови средства, могат да бъдат обезщетени, като подадат жалба за отмяна или иск за обезщетение срещу неправилното решение за преструктуриране, въз основа на факта, че първият и вторият доклад за оценка имат недостатъци. Законодателят на Съюза предвидил механизъм за сигурност в това отношение, а именно задължението за извършване на последваща окончателна оценка в съответствие с член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014, който бил в по-голяма степен годен да определи размера на дължимото при настоящите обстоятелства обезщетение, тъй като независимият оценител имал достъп до всички релевантни основни данни, какъвто вероятно не бил случаят с кредиторите, които подават жалба или иск като посочените по-горе.
Ако се извърши последваща окончателна оценка, тя най-вероятно би потвърдила, че оценката на Banco Popular е неправилна и че обезценяването на притежаваните от жалбоподателите облигации е било ненужно или твърде съществено, което най-малкото би довело до схема за преструктуриране, изискваща съвсем различни условия за продажба.
Ако след тази последваща окончателна оценка ЕСП реши да не обезщети жалбоподателите чрез намаляване на стойността на облигациите им, решението на ЕСП, и евентуално окончателната оценка по член 20, параграф 15 от този регламент, във всички случаи би могло да се оспори с подаването на жалба за отмяна, на иск за установяване на неправомерно бездействие или на иск за извъндоговорна отговорност на основание член 340 ДФЕС.
Загубата на тези конкретни възможности въздействала пряко върху правното положение на жалбоподателите, които поради това били пряко засегнати от решението, чиято отмяна искат.
В писмената си реплика жалбоподателите оспорват, първо, тълкуването от страна на ЕСП на функцията на буфер за допълнителни загуби. Второ, съображенията на ЕСП, че последващият окончателен доклад за оценка не бил необходим, тъй като жалбоподателите разполагали с продажната цена, получена в рамките на законно проведена процедура за възлагане на обществена поръчка, очертавали порочен кръг, тъй като стойността, изразена във втория доклад за оценка, обусловила въпросната продажна цена.
В рамките на второто основание жалбоподателите изтъкват, че при всички положения Общият съд неправилно е стигнал да извода, че те не са пряко засегнати от решението, чиято отмяна искат.
Общият съд изложил два довода в подкрепа на този извод, като и двата произтичали от неправилно тълкуване на разпоредбите на Регламент № 806/2014, като първият довод се изразявал в това да се приеме, че член 20, параграф 12 от този регламент се прилага само когато ЕСП използва инструмента за споделяне на загуби, инструмента „мостова институция“ или инструмента за обособяване на активи, като никой от тях не бил използван в настоящия случай, а вторият се отнасял до факта, че член 20, параграф 12 от посочения регламент не предвижда пълно компенсиране на предишните акционери и кредиторите на правен субект, чиито капиталови инструменти са изцяло преобразувани, обезценени и прехвърлени на трето лице.
Първо, в член 20, параграф 12, буква а) от Регламент № 806/2014 изрично се упоменавали „притежателите на съответните капиталови инструменти, които са били обезценени при прилагането на инструмента за споделяне на загуби“. Съответните капиталови инструменти обаче били дефинирани в този регламент като облигации като притежаваните от жалбоподателите. Следователно фактът, че тази разпоредба се прилага за тях, не може да бъде оспорен. Общият съд не разгледал този въпрос и изобщо не взел предвид значението на думите „съответни капиталови инструменти“ в обжалваното определение.
Вярно било, че в случая инструментът за споделяне на загуби не бил използван. Посочването му в член 20, параграф 12, буква а) от Регламент № 806/2014 обаче трябвало да се тълкува във връзка с упоменаването на обезценяването на съответните капиталови инструменти. Тази разпоредба не можело да бъде предмет на формално тълкуване, така че да се прилага само към обезценяването вследствие на прилагането на инструмента за споделяне на загуби, а трябвало да обхваща случаите, в които се обезценяват със 100 % от съответните капиталови инструменти, както е в настоящия случай, независимо дали обезценяването се извършва съгласно член 22, параграф 1 от този регламент или чрез инструмента за споделяне на загуби.
Второ, нищо не подкрепяло тълкуването на Общия съд, че жалбоподателите нямат право на обезщетение в съответствие с член 20, параграф 12 от Регламент № 806/2014, тъй като капиталовите инструменти на жалбоподателите са изцяло преобразувани, обезценени и прехвърлени на трето лице, а именно на Banco Santander за сумата от 1 EUR.
В това отношение в обжалваното определение се посочвало, че жалбоподателите вече не са притежатели на капиталови инструменти на Banco Popular, спрямо които да може да се приложи компенсация, докато тази разпоредба не съдържала изключение, приложимо за вземанията на кредиторите или на притежателите, когато обезценяването е последвано от продажба на стопанска дейност.
Нищо не обосновавало невъзможността на кредиторите и притежателите на съответните капиталови инструменти, които са били обезценени и прехвърлени впоследствие по силата на инструмента за продажба на стопанска дейност, да получат обезщетение, когато тази мярка е приета въз основа на непълна временна оценка на нетните активи и пасиви на банката. Те били засегнати по същия начин и дори повече от тези, които запазват собствеността върху съответните инструменти. От това следвало, че жалбоподателите са пряко засегнати по силата на самия текст на член 20, параграф 12, буква а) от посочения регламент.
Макар в обжалваното определение Общият съд да не разгледал въпроса за личното засягане и за правния интерес, жалбоподателите считат, че Съдът все пак трябвало да разгледа доводите на жалбоподателите в това отношение от съображения за процесуална икономия.
Те считат, че са лично засегнати от решението, чиято отмяна искат, доколкото са част от малък брой инвеститори, които могат да бъдат установени и които притежават издадените от Banco Popular и иззети от ЕСП облигации.
В настоящото дело първият и вторият доклад за оценка, макар и изключително ненадеждни, послужили като основание на решението на ЕСП да обезцени инвестициите на жалбоподателите в капитала на Banco Popular. Следователно решението на ЕСП да не извърши последваща окончателна оценка, показващо, че ЕСП е действал незаконосъобразно, като е обезценил имуществото на жалбоподателите, засягало лично последните.
Противно на твърденията на ЕСП в първоинстанционното производство относно факта, че този вид облигации бил широко обменян в световен мащаб, което възпрепятствало установяването и отчитането на техните притежатели, облигациите, иззети от ЕСП в решението за преструктуриране, били установени в него с номер на издаване и с тяхната стойност, поради което броят им бил известен към деня на преструктурирането, а именно на 7 юни 2017 г.
Жалбоподателите поддържат също, че имат правен интерес от исканата отмяна, която, ако бъде постановена, несъмнено би им била от полза. Всъщност при отмяна ЕСП ще бъде длъжен да извърши последваща окончателна оценка, която трябвало да установи, че стойността на Banco Popular надвишава сумата от 2 милиарда евро. Следователно това би задължило ЕСП да разгледа намаляването на стойността на облигациите на жалбоподателите. Впрочем жалбоподателите, в качеството си на големи инвеститори в банки, за които се прилага единният надзорен механизъм, имали отделен интерес от това да се предотвратят бъдещи нарушения от страна на ЕСП в рамките на Регламент № 806/2014.
ЕСП оспорва както допустимостта на първото и второто основание въз основа на същите доводи, които вече са изтъкнати в подкрепа на недопустимостта на жалбата в нейната цялост, така и тяхната основателност.
Съображения на Съда
Най-напред следва да се отхвърлят доводите на ЕСП относно недопустимостта на всяко от основанията за обжалване поради причините, които вече са изложени в точки 43—46 от настоящото решение относно жалбата в нейната цялост, а именно че въпросът, от една страна, за твърдяното накърняване на правото на собственост, и от друга страна, този за предполагаемото неспазване на принципа на равно третиране, са само последици от оплакването относно тълкуването на Общия съд, поради което те не могат да изменят предмета на отнесения до него спор.
По същество е необходимо предварително да се припомни, че в случая, изправен пред бързото влошаване на финансовото положение, и по-специално предвид недостатъчните ликвидни средства на Banco Popular, ЕСП е решил, че подходящият инструмент за преструктуриране е не споделянето на загубите, което според него се оказва недостатъчно, а продажбата на стопанска дейност, предвидена в член 24 от Регламент № 806/2014. Въпреки че е използвал този инструмент за преструктуриране, ЕСП е упражнил правомощието си за обезценяване и преобразуване на съответните капиталови инструменти, предвидено в член 21 от Регламент № 806/2014.
Както бе посочено в точки 7 и 8 от настоящото решение, изготвеният от ЕСП първи доклад за оценка е имал за цел да предостави данни, позволяващи да се определи дали са изпълнени условията за преструктуриране, докато вторият доклад за оценка, изготвен от посочен от ЕСП независим експерт, е трябвало да оцени стойността на активите и пасивите на Banco Popular, да предостави оценка за начина, по който акционерите и кредиторите щяха да бъдат третирани, ако спрямо Banco Popular беше проведено обичайно производство по несъстоятелност, както и да се установят обстоятелствата, въз основа на които може да се вземе решението относно подлежащите на прехвърляне акции и ценни книжа и които позволяват на ЕСП да определи какво представляват търговски условия за целите на инструмента за продажба на стопанска дейност. Целта на третия доклад за оценка, също изготвен от независимия експерт, е била да се определи дали акционерите и кредиторите, засегнати от схемата за преструктуриране на Banco Popular, биха получили по-благоприятно третиране, ако по отношение на институцията беше образувано обичайно производство по несъстоятелност.
ЕСП е счел, че в случая не трябва да се изготвя последващ вариант на първия доклад за оценка, нито да се следва вторият доклад за оценка с оглед на последваща окончателна оценка. Той е уведомил за посочения анализ жалбоподателите, които са му отправили въпрос в това отношение, като им е предоставил писмото от 2 август 2018 г., което е изпратил на независимия експерт. Жалбоподателите са поискали от ЕСП уточнения, които са им предоставени с писмо от 18 декември 2018 г. Жалбата в първоинстанционното производство е насочена срещу това последно писмо.
Тъй като и двете основания за обжалване почиват на твърдението, че ЕСП не се е съобразил с член 20 от Регламент № 806/2014, съдържанието на тази разпоредба следва да се тълкува с оглед на съображение 64 от посочения регламент.
От съображение 64 от Регламент № 806/64 следва, че трябва да се прави разлика между оценката на активите и задълженията на проблемните субекти, извършвана от ЕСП в неотложни случаи, която има временен характер, и независимата оценка, извършена самостоятелно, с която по принцип се преустановява посоченият временен характер.
Що се отнася до видовете оценки, в член 20, параграфи 11 и 16 от Регламент № 806/2014 изрично са предвидени два от тях, а именно, от една страна, оценката „по параграфи 1—15“, и от друга страна, „посочената в параграфи 16, 17 и 18“ оценка. Съгласно член 20, параграфи 11 и 16 тези оценки са и трябва да останат самостоятелни, като те се извършват от независимо лице, но могат да бъдат направени поотделно или едновременно и от едно и също независимо лице.
От това следва, че в случая както първият и вторият доклад за оценка, така и евентуалната последваща окончателна оценка спадат към първия вид оценка, тъй като попадат в приложното поле на параграфи 1—15 от член 20 от Регламент № 806/2014, докато третият доклад за оценка, който попада в обхвата на параграфи 16—18 от същия член от посочения регламент, спада към втория вид оценка.
Несъмнено наличието на окончателна оценка, различна от последващата окончателна оценка, което предполага добавката в член 20, параграф 11 in limine от Регламент № 806/2014 на думата „последваща“ към израза „окончателна оценка“, в противовес на окончателна оценка, извършена „предварително“, може да повлияе на възможността на ЕСП да откаже да извърши последваща окончателна оценка, тъй като една окончателна оценка вече би послужила като основа на решението за прилагане на инструмент за преструктуриране или за упражняване на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти и по този начин би могла да бъде оспорена чрез тези решения съобразно член 20, параграф 15 от Регламент № 806/2014.
В подкрепа на това тълкуване е и член 20, параграф 2 от този регламент, съгласно който „оценката се приема за окончателна“, когато при спазване на параграф 15 от посочения член 20, а именно възможността за косвено оспорване на оценката чрез решенията, посочени в точка 83 от настоящото решение, „са спазени всички изисквания на параграф 1 и параграфи 4—9“. Сред тези изисквания в член 20, параграф 1 от посочения регламент се съдържа изискването оползотворяването да се извършва от лице, което е независимо, включително по отношение на ЕСП и националния орган за преструктуриране, както и по отношение на съответния субект.
Следва да се отбележи инцидентно, че последицата от това е, че не само първият доклад за оценка, изготвен от ЕСП (вж. т. 7 от настоящото решение), действително е имал временен характер, но и че макар ЕСП да е направил последващ вариант на този първи доклад, което жалбоподателите считат за необходимо (вж. т. 19 и 23 от настоящото решение), този вариант не е представлявал окончателна оценка, тъй като не е бил изготвен от независимо лице. Както е посочил генералният адвокат в точка 70 от заключението си, тъй като в случая първият доклад за оценка е извършен от ЕСП, не е налице съмнение в нейния временен характер. Следователно в случая само вторият доклад за оценка, който отговаря на това условие, може да се счита за „окончателна оценка“ по смисъла на член 20 от Регламент № 806/2014.
Необходимо е обаче да се подчертае, без да е необходимо произнасяне по този последен въпрос, нито по развитието на позицията на ЕСП в това отношение, че Общият съд правилно е приел, че при всички положения една последваща оценка при обстоятелствата в случая не би повлияла на правното положение на жалбоподателите, така че писмото от 18 декември 2018 г., което им посочва причините, поради които ЕСП не възнамерява да извърши такава оценка, също няма правно действие, което може да засегне правното им положение.
Всъщност следва да се отбележи, както е направил генералният адвокат в точка 85 от заключението си, че когато, както е в настоящото дело, жалбата за отмяна е подадена от жалбоподател, който не е привилегирована страна, срещу акт, на който той не е адресат, изискването задължителните правни последици да могат да засягат интересите на жалбоподателя, като променят съществено правното му положение, съвпада с условията по член 263, четвърта алинея ДФЕС (решение от 13 октомври 2011 г., Deutsche Post и Германия/Комисия,
C‑463/10 P и C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, т.
).
Отговорът, който ЕСП е дал на жалбоподателите относно причините, поради които не е възнамерявал да изготви в случая последваща окончателна оценка, се основава на целите на тази оценка.
Макар да е вярно, както поддържат жалбоподателите, че от текста на член 20, параграф 11, in limine от Регламент № 806/2014 проличава необходимост от извършване на последваща окончателна оценка, когато ЕСП разполага само с временна оценка, по-специално поради използването на сегашно време на изявително наклонение в израза „се извършва“, което обикновено има значението на императив (вж. в този смисъл решение от 3 март 2020 г., X (Европейска заповед за арест — Двойна наказуемост),
C‑717/18
,
EU:C:2020:142
, т.
), и предвид думите „веднага щом е практически осъществимо“, все пак Общият съд е имал основание да подчертае, че неизготвянето на такъв доклад не влияе на правното положение на жалбоподателите, по-специално с оглед на двете цели на последващата окончателна оценка, изложени в член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014.
В това отношение основанието за съществуване на член 20, параграф 11 от Регламент № 806/2014, изразено във втората алинея от тази разпоредба, произтича от неговите две специфични цели, а именно „да гарантира, че всички загуби по активите на субект по член 2 са напълно признати в счетоводните му книги“ и „да предостави данни за вземането на решението за намаляване на вземанията на кредиторите или за увеличаване на размера на заплатената насрещна престация в съответствие с параграф 12 от [посочения] член [20]“. Макар текстът на тази втора цел да съдържа много широко описание на условията, които трябва да доведат до изготвяне на последваща окончателна оценка, налага се изводът, както правилно отбелязва Общият съд в обжалваното определение, че този текст препраща изрично към член 20, параграф 12 от посочения регламент, от което следва, че той се прилага само към конкретни положения, а именно тези, при които ЕСП е прибегнал до инструмента за споделяне на загуби, до инструмента „мостова институция“ или до дружество за управление на активи.
Предвид особеностите на настоящото дело, дори да се приеме, че изготвянето на последващ окончателен втори доклад за оценка е задължително, при всички положения то не би отговаряло на нито една от тези две цели. Както е отбелязал Общият съд в точка 43 от обжалваното определение, жалбоподателите не са твърдели, че в случая се прилага целта, посочена в член 20, параграф 11, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014. Посочената в буква б) от тази разпоредба цел също не се прилага, тъй като, както Общият съд правилно подчертава в точки 48 и 49 от обжалваното определение, инструментът за преструктуриране, приет по отношение на Banco Popular, е този за продажба на стопанска дейност, предвиден в член 24 от Регламент № 806/2014.
Прилагането на този инструмент за продажба на стопанска дейност обаче не е сред случаите, посочени в член 20, параграф 12 от този регламент, в които може да се изплати компенсация вследствие на последваща окончателна оценка.
Накрая, в случай като настоящия, в който вторият доклад за оценка е последван от използването на инструмента за продажба на стопанска дейност, при всяко положение посоченият в този доклад резултат се потвърждава или се обезсилва въз основа на продажната цена, получена вследствие на законосъобразно проведена процедура за възлагане на обществена поръчка. Следователно справедливата цена просто съответства на действителната пазарна цена, така както е установена. Така инструментът за продажба на стопанска дейност de facto дава яснота по разискванията относно потенциалната икономическа стойност на активите на прехвърленото предприятие. Вследствие на това, поне при обстоятелствата в конкретния случай, с една последваща окончателна оценка би могло само да се установи тази пазарна стойност, така че не би имала никакво действие по отношение на жалбоподателите.
От всички изложени по-горе съображения следва, че жалбата трябва да се отхвърли, без да е необходимо да се разглеждат останалите доводи по посочените основания, които впрочем са само последици от оплакването относно тълкуването на Общия съд, както бе припомнено в точка 45 от настоящото решение.
По съдебните разноски
По силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като ЕСП е поискал жалбоподателите да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски и последните са загубили делото, те трябва да бъдат осъдени да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят тези на ЕСП.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Algebris (UK) Ltd и Anchorage Capital Group LLC да заплатят съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.