CELEX: 62021CJ0806
Trimitere preliminară
Precursori de droguri
Decizia‑cadru 2004/757/JAI
Articolul 2 alineatul (1) litera (d)
Persoană implicată în transportul și distribuția de precursori utilizați pentru producerea sau fabricarea ilicită de droguri
Regulamentul (CE) nr. 273/2004
Substanțe clasificate
Articolul 2
Noțiunea de «operator»
Articolul 8 alineatul (1)
Împrejurări care sugerează că substanțe clasificate pot fi deturnate către fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope
Obligația de notificare a acestor împrejurări
Noțiunea de «împrejurare»
Conținut

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Regulamentului (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor (JO 2004, L 47, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 183), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1258/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 noiembrie 2013 (JO 2013, L 330, p. 21) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 273/2004”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unei proceduri penale declanșate în Țările de Jos împotriva lui TF, care este acuzat că a transportat substanțe clasificate utilizate pentru fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope.

Cadrul juridic

Dreptul internațional
Articolul 3 din Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope, încheiată la Viena la 20 decembrie 1988 (
Recueil des traités des Nations unies,
vol. 1582, p. 95), și aprobată de Comunitatea Economică Europeană prin Decizia 90/611/CEE a Consiliului din 22 octombrie 1990 (JO 1990, L 326, p. 56, Ediție specială, 11/vol. 6, p. 115, denumită în continuare „Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit”), intitulat „Infracțiuni și sancțiuni”, prevede, la alineatul 1, următoarele:
„Fiecare parte adoptă măsurile necesare pentru a conferi caracterul de infracțiuni, în conformitate cu dreptul său intern, atunci când actul a fost comis intenționat:
a)      […]
iv.      Fabricării, transportului sau distribuirii de echipament, materiale sau substanțe înscrise în tabelele I și II despre care cel care se ocupa de aceste activități știe că trebuie utilizate în/sau pentru cultura, producția sau fabricarea ilicită de stupefiante sau substanțe psihotrope;
[…]
c)      sub rezerva principiilor constituționale și conceptelor fundamentale ale sistemului său juridic:
[…]
ii.      Deținerii de echipament, materiale sau substanțe înscrise în tabelul I sau tabelul II, despre care cel care le deține știe că ele sunt sau trebuie să fie utilizate în/sau pentru cultura, producerea sau fabricarea ilicită de stupefiante sau substanțe psihotrope.
[…]”
Articolul 12 din această convenție, intitulat „Substanțe care sunt folosite frecvent în procesul fabricării ilicite de stupefiante sau substanțe psihotrope”, prevede:
„1. Părțile adoptă măsurile pe care le consideră adecvate pentru a împiedica deturnarea substanțelor înscrise în tabelele I și II în scopul fabricării ilicite de stupefiante și substanțe psihotrope și cooperează între ele în acest scop.
[…]
8.      a)      Sub rezerva caracterului general al dispozițiilor paragrafului 1 al prezentului articol și dispozițiilor Convenției din 1961, Convenției din 1961 cum apare ea modificată și Convenției din 1971, părțile iau măsurile pe care le cred de cuviință pentru a controla, pe teritoriul lor, fabricarea și distribuirea substanțelor înscrise în tabelele I și II;
b)      În acest scop, părțile pot:
i.      Să exercite supravegherea tuturor persoanelor și întreprinderilor care se ocupă cu fabricarea și distribuirea substanțelor menționate.
[…]
iii.      Să solicite ca titularii unei licențe să obțină autorizații pentru a se ocupa de operațiile sus‑menționate.
[…]
9.      În ceea ce privește substanțele înscrise în tabelele I și II, fiecare parte ia măsurile următoare:
a)      Ea stabilește și menține un sistem de supraveghere a comerțului internațional cu substanțe incluse în tabelele I și II în scopul de a ușura detectarea operațiunilor suspecte. Aceste sisteme de supraveghere trebuie să fie puse în funcțiune în strânsă cooperare cu fabricanții, importatorii, vânzătorii en gros și în detaliu care semnalează autorităților competente comenzile și operațiile suspecte.
b)      Ea prevede confiscarea oricărei substanțe înscrise în tabelele I și II dacă există suficiente dovezi că aceasta este destinată să servească la fabricarea ilicită a unui stupefiant sau substanțe psihotrope.
c)      Ea informează, cât mai rapid posibil, autoritățile și serviciile competente ale părților interesate dacă există motive pentru a crede că o substanță înscrisă în tabelul I și II este importată, exportată sau în tranzit în scopul fabricării ilicite de stupefiante sau substanțe psihotrope, mai ales furnizându‑le informații asupra modalităților de plată utilizate și toate celelalte elemente esențiale pe care se bazează convingerea sa.
d)      Ea solicită ca trimiterile care fac obiectul importurilor și exporturilor să fie corect marcate și însoțite de documentele necesare. Documente comerciale ca facturi, listă de marfă, documente de vamă, de transport și alte documente de expediție trebuie să indice numele substanțelor care fac obiectul importului sau exportului, așa cum figurează în tabelele I și II, cantitatea importată sau exportată, cât și numele, adresa exportatorului, importatorului și, atunci când este cunoscută, cea a destinatarului.
[…]
[…]”

Dreptul Uniunii

Decizia
‑
cadru 2004/757/JAI
Considerentele (1)-(3) ale Deciziei‑cadru 2004/757/JAI a Consiliului din 25 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri  (JO 2004, L 335, p. 8, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 66) au următorul cuprins:
„(1)      Traficul ilicit de droguri reprezintă o amenințare pentru sănătatea, siguranța și calitatea vieții cetățenilor Uniunii Europene, cât și pentru economia legală, stabilitatea și siguranța statelor membre.
(2)      Necesitatea unor măsuri legislative în domeniul combaterii traficului ilicit de droguri a fost recunoscută în special prin Planul de Acțiune al Consiliului [Uniunii Europene] și al Comisiei [Europene] privind modalitățile optime de punere în aplicare a dispozițiilor Tratatului de la Amsterdam privind crearea unui spațiu de libertate, securitate și justiție [JO 1999, C 19, p. 1], adoptat de Consiliul «Justiție și Afaceri Interne» la Viena, la 3 decembrie 1998, prin Concluziile Consiliului European de la Tampere din 15 și 16 octombrie 1999, în special punctul 48, prin Strategia Uniunii Europene în materie de droguri (2000-2004), aprobată de Consiliul European de la Helsinki din 10-12 decembrie 1999 și prin Planul de Acțiune al Uniunii Europene în materie de droguri (2000-2004), aprobat de Consiliul European de la Santa Maria da Feira din 19 și 20 iunie 2000.
(3)      Este necesar să se adopte norme minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor de trafic ilicit de droguri și de precursori care vor permite o abordare comună la nivelul Uniunii Europene în domeniul combaterii acestui trafic.”
Articolul 1 din această decizie‑cadru, intitulat „Definiții”, prevede:
„În sensul prezentei decizii‑cadru:
[…]
2.      «precursori» înseamnă oricare dintre substanțele menționate de legislația comunitară ca punând în aplicare obligațiile care rezultă din articolul 12 din [Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit];
[…]”
Articolul 2 din decizia‑cadru menționată, intitulat „Infracțiuni care au legătură cu traficul de droguri și de precursori”, prevede, la alineatul (1), următoarele:
„Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a garanta că următoarele fapte intenționate sunt pedepsite atunci când sunt săvârșite fără drept:
[…]
(d)      producerea, transportul sau distribuirea precursorilor, cunoscând faptul că aceștia urmează a fi utilizați la sau pentru producerea sau fabricarea ilicită de droguri.”

Regulamentul nr. 273/2004
Considerentele (2)-(6), (8), (11)-(13) și (17) ale Regulamentului nr. 273/2004 au următorul cuprins:
„(2)      Cerințele prevăzute la articolul 12 din [Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit] privind comerțul cu precursori ai drogurilor (adică cu substanțe utilizate frecvent la fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope) au fost puse în aplicare, în ceea ce privește schimburile comerciale dintre Comunitate și țările terțe, prin Regulamentul (CEE) nr. 3677/90 al Consiliului din 13 decembrie 1990 privind măsurile care trebuie luate pentru a împiedica deturnarea anumitor substanțe către fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope [(JO 1990, L 357, p. 1)].
(3)      Articolul 12 din [Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit] preconizează adoptarea de măsuri adecvate pentru supravegherea fabricării și a distribuției precursorilor. În acest sens, este necesar să se adopte măsuri privind comerțul cu precursori între statele membre. Aceste măsuri au fost introduse prin Directiva 92/109/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992 privind fabricarea și introducerea pe piață a anumitor substanțe folosite la fabricarea ilicită a stupefiantelor și a substanțelor psihotrope [(JO 1992, L 370, p. 76)]. Pentru o mai bună aplicare simultană a normelor armonizate în toate statele membre, se consideră că un regulament este mai adecvat decât directiva existentă.
(4)      În contextul extinderii Uniunii Europene, este important ca Directiva 92/109/CEE să fie înlocuită cu un regulament, întrucât fiecare modificare a directivei menționate și a anexelor acesteia ar determina adoptarea de măsuri de punere în aplicare în 25 de state membre.
(5)      Prin deciziile adoptate cu ocazia celei de‑a treizeci și cincea sesiuni din 1992, Comisia pentru stupefiante a Organizației Națiunilor Unite a inclus și alte substanțe în tabelele din anexa la [Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit]. În prezentul regulament trebuie prevăzute dispoziții corespunzătoare pentru depistarea posibilelor cazuri de deturnare ilicită a precursorilor drogurilor în Comunitate și pentru asigurarea aplicării unor norme comune de supraveghere pe piața Comunității.
(6)      Dispozițiile articolului 12 din [Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit] se bazează pe un sistem de supraveghere a comerțului cu substanțele în cauză. Majoritatea schimburilor comerciale cu aceste substanțe sunt în întregime legale. Documentarea loturilor și etichetarea acestor substanțe trebuie să fie îndeajuns de explicite. De asemenea, este important ca, în timp ce li se furnizează autorităților competente mijloacele de acțiune necesare, să fie create, în spiritul [Convenției de la Viena împotriva traficului ilicit], mecanisme bazate pe cooperarea strânsă cu operatorii implicați și pe dezvoltarea colectării de informații.
[…]
(8)      Substanțele folosite în mod obișnuit la fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope sunt cele prevăzute în anexe.
[…]
(11)      Trebuie să se adopte măsuri pentru a garanta un control mai bun al comerțului intracomunitar cu substanțele enumerate la anexa I.
(12)      Toate tranzacțiile ce conduc la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate din categoriile 1 și 2 din anexa I trebuie să fie documentate corespunzător. Comercianții trebuie să notifice autorităților competente toate tranzacțiile suspecte în care sunt implicate substanțe clasificate prevăzute la anexa I. Cu toate acestea, trebuie prevăzute scutiri pentru tranzacțiile cu substanțe incluse în categoria 2 din anexa I atunci când cantitățile în cauză nu depășesc cantitățile menționate la anexa II.
(13)      Numeroase alte substanțe, dintre care multe sunt comercializate legal în cantități mari, au fost identificate ca precursori pentru fabricarea ilicită de droguri de sinteză și de substanțe psihotrope. Supunerea acestor substanțe acelorași controale stricte ca și cele aplicabile substanțelor din anexa I ar crea un obstacol inutil în calea schimburilor, implicând acordarea unei licențe de funcționare și documentarea tranzacțiilor. Prin urmare, este necesar să se instituie un mecanism mai flexibil la nivel comunitar prin care autoritățile competente din statele membre să fie notificate cu privire la astfel de tranzacții.
[…]
(17)      Deoarece obiectivele prezentului regulament, în special armonizarea supravegherii comerțului cu precursori ai drogurilor și evitarea deturnării acestora către fabricarea ilicită de droguri de sinteză și de substanțe psihotrope, nu pot fi îndeplinite într‑o măsură suficientă de statele membre și, prin urmare, având în vedere dimensiunea internațională și aspectul dinamic al acestui tip de comerț, pot fi îndeplinite mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este enunțat la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul menționat anterior, prezentul regulament nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.”
Articolul 1 din Regulamentul nr. 273/2004 prevede:
„Prezentul regulament stabilește măsurile armonizate pentru controlul și supravegherea, în interiorul Uniunii, a anumitor substanțe utilizate frecvent la fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope, cu scopul de a împiedica deturnarea acestora.”
Articolul 2 din acest regulament prevede:
„În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
a)      «substanță clasificată» înseamnă orice substanță enumerată la anexa I care poate fi utilizată pentru fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope, inclusiv amestecuri și produse naturale care conțin astfel de substanțe, exclusiv însă amestecuri și produse naturale care conțin substanțe clasificate și care sunt compuse în așa fel încât substanțele clasificate nu pot fi utilizate sau extrase cu ușurință prin mijloace gata de utilizare sau viabile din punct de vedere economic, medicamentele în sensul definiției de la articolul 1 punctul 2 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului [, din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3),] precum și medicamentele de uz veterinar în sensul definiției de la articolul 1 punctul 2 din Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului [, din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase veterinare (JO 2001, L 311, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 31, p. 200)];
(b)      «substanță neclasificată» înseamnă orice substanță care, deși nu este menționată la anexa I, este identificată ca fiind folosită la fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope;
(c)      «introducere pe piață» înseamnă orice furnizare, contra cost sau gratuită, a unor substanțe clasificate în Uniune sau depozitarea, fabricarea, producerea, prelucrarea, comerțul, distribuția sau brokerajul acestor substanțe în vederea furnizării lor în Uniune;
(d)      «operator» înseamnă orice persoană fizică sau juridică angajată în introducerea pe piață a substanțelor clasificate;
[…]
(f)      «licență specială» înseamnă o licență acordată unui anumit tip de comercianți;
(g)      «înregistrare specială» înseamnă o înregistrare efectuată pentru un anumit tip de comerciant;
[…]”
Articolul 8 din regulamentul menționat, intitulat „Notificarea autorităților competente”, prevede, la alineatul (1), următoarele:
„Operatorii notifică de îndată autorităților competente orice împrejurări, cum ar fi comenzile sau tranzacțiile neobișnuite cu substanțe clasificate care urmează să fie introduse pe piață, care sugerează că astfel de substanțe ar putea fi deturnate către fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope. În acest scop, operatorii furnizează orice informații disponibile care să permită autorităților competente să verifice legitimitatea comenzii sau a tranzacției relevante.”
Potrivit articolului 10 alineatul (1) din același regulament:
„Pentru a asigura aplicarea corectă a articolelor 3-8, fiecare stat membru adoptă măsurile necesare pentru a le permite autorităților competente să își îndeplinească obligațiile de control și de supraveghere, în special:
(a)      să obțină informații privind orice comandă de substanțe clasificate sau operațiuni care implică astfel de substanțe;
(b)      să intre în sediile comerciale ale operatorilor și ale utilizatorilor pentru a obține dovada neregulilor;
(c)      după caz, să rețină și să confiște loturile care nu respectă dispozițiile prezentului regulament.”
Anexa I la Regulamentul nr. 273/2004 cuprinde lista „substanțelor clasificate”, în sensul articolului 2 litera (a) din regulamentul menționat. Acidul clorhidric și acidul sulfuric figurează în această anexă ca substanțe clasificate din categoria 3.

Regulamentul nr. 111/2005
Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe (JO 2005, L 22, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 114), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1259/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 noiembrie 2013 (JO 2013, L 330, p. 30) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 111/2005”), are următorul cuprins:
„Prezentul regulament stabilește norme pentru monitorizarea comerțului între Uniune și țări terțe cu anumite substanțe folosite frecvent la fabricarea ilicită de stupefiante și de substanțe psihotrope (denumite în continuare «precursori de droguri»), cu scopul de a împiedica deturnarea acestor substanțe. Se aplică importurilor, exporturilor și activităților intermediare.”

Dreptul neerlandez

Legea privind prevenirea deturnării de substanțe chimice
Articolul 2 litera a) din Wet voorkoming misbruik chemicaliën (Legea privind prevenirea deturnării de substanțe chimice), în versiunea aplicabilă faptelor din litigiul principal (Stb. 2008, nr. 112), prevede:
„Este interzis să se acționeze contrar celor prevăzute de sau în temeiul:
a.      articolului 3 alineatele (2) și (3) și al articolului 8 din Regulamentul nr. 273/2004.
[…]”

Legea privind infracțiunile economice
Articolul 1 punctul 1° din Wet op de economische delicten (Legea privind infracțiunile economice), astfel cum a fost modificată la 14 octombrie 2015 (Stb. 2015, nr. 399), are următorul cuprins:
„Infracțiunile economice sunt:
1°.      încălcări ale dispozițiilor prevăzute de sau în temeiul:
Legii privind prevenirea deturnării de substanțe chimice, articolul 2 litera (a) și articolul 4 al doilea paragraf.”
Articolul 2 alineatul 1 din Legea privind infracțiunile economice, astfel cum a fost modificată la 14 octombrie 2015, prevede:
„Infracțiunile economice prevăzute la articolul 1 punctele 1° și 2° și la articolul 1a punctele 1° și 2° constituie crime dacă sunt săvârșite cu intenție; în măsura în care aceste infracțiuni economice nu sunt crime, ele sunt delicte.”
Articolul 6 alineatul 1 punctul 1° din legea menționată prevede:
„1. Săvârșirea unei infracțiuni economice se pedepsește cu:
1°      în cazul unei crime, în măsura în care este vorba despre o infracțiune economică prevăzută la articolul 1 punctul 1° sau la articolul 1a punctul 1°, cu o pedeapsă privativă de libertate de până la șase ani, cu o pedeapsă de muncă în interes general sau cu o amendă din categoria a cincea.”

Legea privind opiul
Articolul 2 din Opiumwet (Legea de instituire a unor dispozițiile privind opiul și alte stupefiante) din 12 mai 1928, în versiunea aplicabilă faptelor din litigiul principal (Stb. 2015, nr. 429, denumită în continuare „Legea privind opiul”), prevede:
„Este interzisă, în ceea ce privește o substanță sau un preparat menționat în lista I anexată la prezenta lege sau desemnată în temeiul articolului 3a alineatul 5:
A.      introducerea sau scoaterea sa de pe teritoriul Țărilor de Jos;
B.      cultivarea, prepararea, prelucrarea, transformarea, vânzarea, livrarea, furnizarea sau transportul său;
C.      deținerea sa;
D.      fabricarea sa.”
Articolul 10 din această lege are următorul cuprins:
„1.      Fapta persoanei care încalcă:
a. o interdicție prevăzută la articolul 2 […];
[…]
se pedepsește cu o pedeapsă privativă de libertate de până la șase luni sau cu o amendă din categoria a patra.
[…]
3.      Fapta persoanei care cu intenție încalcă interdicția prevăzută la articolul 2 litera C se pedepsește cu o pedeapsă privativă de libertate de cel puțin șase ani sau cu o amendă din categoria a cincea.
4.      Fapta persoanei care cu intenție încalcă interdicția prevăzută la articolul 2 litera B sau D se pedepsește cu o pedeapsă privativă de libertate de până la opt ani sau cu o amendă din categoria a cincea.
5.      Fapta persoanei care încalcă cu intenție interdicția prevăzută la articolul 2 litera A se pedepsește cu o pedeapsă privativă de libertate de până la 12 ani sau cu o amendă din categoria a cincea.
[…]”
Articolul 10a alineatul 1 din legea menționată prevede:
„Fapta persoanei care, pentru a pregăti sau a favoriza o infracțiune prevăzută la articolul 10 alineatul 4 sau 5:
1°.      încearcă să incite o altă persoană să săvârșească sau să determine săvârșirea acestei infracțiuni, să participe la aceasta sau să fie instigator ori să o ajute sau să îi furnizeze o ocazie, mijloace sau informații în acest scop,
2°.      încearcă să procure, pentru sine sau pentru alții, ocazia, mijloacele sau informațiile necesare săvârșirii acestei infracțiuni;
3°.      deține obiecte, mijloace de transport, substanțe, fonduri sau alte instrumente de plată despre care știe sau are motive serioase să creadă că sunt destinate săvârșirii acestei infracțiuni;
se pedepsește cu o pedeapsă privativă de libertate de până la șase ani sau cu o amendă din categoria 5.”

Litigiul principal și întrebările preliminare
TF a fost inculpat pentru că a închiriat un vehicul pe care l‑a utilizat ulterior pentru a se deplasa, la 12 ianuarie 2016 sau în jurul acestei date, la o întreprindere de produse chimice situată în Liège (Belgia) de unde a ridicat în mai multe rânduri cantități mari de produse chimice, printre care acid sulfuric, acid clorhidric, acid formic și sodă caustică. Ulterior, el a transportat aceste produse către un garaj și o parcare situate în Țările de Jos, în scopul de a le livra. În timp ce se deplasa către Waalre (Țările de Jos) pentru a efectua acolo o livrare suplimentară, TF, precum și persoana care îl însoțea cu un alt vehicul au fost opriți de poliție.
Produsele chimice în cauză nu erau, în cea mai mare parte, etichetate, iar TF nu dispunea de documentele de transport necesare.
Acidul clorhidric și acidul sulfuric transportate și livrate de TF (denumite în continuare „produsele în cauză”) figurează în categoria 3 din anexa I la Regulamentul nr. 273/2004 și sunt, prin urmare, „substanțe clasificate”, în sensul articolului 2 litera (a) din acest regulament. În consecință, Openbaar Ministerie (Ministerul Public, Țările de Jos) a început urmărirea penală împotriva lui TF, pe de o parte, pentru că a pregătit sau a facilitat pregătirea, prelucrarea, transformarea, vânzarea, livrarea, furnizarea, transportul, fabricarea, importul și exportul de MDMA și/sau de amfetamină, fapte prevăzute și pedepsite de articolul 10a, alineatul 1 punctele 1° și 3° din Legea privind opiul și, pe de altă parte, pentru că a încălcat obligația de notificare prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004.
Prin hotărârea din 11 iunie 2020, Gerechtshof’s‑Hertogenbosch (Curtea de Apel din ’s‑Hertogenbosch, Țările de Jos) l‑a declarat pe TF vinovat pentru primul dintre aceste capete de acuzare. TF a susținut că avea cunoștință despre natura produselor în cauză, dar le transportase în mod dezinteresat. Această instanță a considerat totuși că, în măsura în care este de notorietate publică faptul că astfel de produse pot fi utilizate în producția pe scară largă de droguri de sinteză, în special de amfetamină sau de MDMA, și că TF le‑a transportat în scopul de a le livra în locuri neobișnuite, el nu putea ignora că aceste produse aveau o destinație ilicită sau criminală. Instanța menționată a apreciat că, prin contribuția substanțială a lui TF la transportul și la livrarea acestora din urmă, el acceptase riscul ca produsele în cauză să fie utilizate pentru producția de droguri sintetice. În schimb, aceeași instanță l‑a achitat pe TF de cel de al doilea dintre aceste capete de acuzare, statuând că, chiar dacă acesta din urmă poate fi calificat drept „operator”, în sensul articolului 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004, faptele care îi sunt reproșate, și anume transportul, primirea, depozitarea sau deținerea de substanțe clasificate, nu constituie „împrejurări” care să trebuiască notificate în temeiul articolului 8 alineatul (1) din acest regulament.
Ministerul Public a formulat recurs împotriva acestei hotărâri la Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă a Țărilor de Jos).
Această instanță ridică problema interpretării dispozițiilor menționate. În special, aceasta arată că articolul 10a alineatul 1 punctul 3° din Legea privind opiul pune în aplicare articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Decizia‑cadru 2004/757, care impune fiecărui stat membru să se asigure că producerea, transportul sau distribuirea precursorilor, cunoscând faptul că aceștia urmează a fi utilizați la sau pentru producerea sau fabricarea ilicită de droguri, sunt pedepsite. Prin urmare, aceasta se întreabă dacă o persoană care a produs, a transportat sau a distribuit precursori deși cunoștea că aceștia urmau să fie utilizați în producția sau fabricarea unor droguri poate fi considerată vinovată în mod simultan de o încălcare a legislației naționale de punere în aplicare a Deciziei‑cadru 2004/757 și de o încălcare a obligației de notificare prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004.
Instanța de trimitere ridică în special problema conformității unui astfel de cumul cu principiul
nemo tenetur se ipsum accusare
consacrat la articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolul 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950. Astfel, persoana în cauză nu ar putea, într‑un astfel de caz, să evite ca notificarea propriului comportament infracțional în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004 să determine urmărirea penală și eventuale sancțiuni pentru încălcări ale legislației naționale de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2004/757.
Pentru a determina dacă un astfel de cumul este posibil, instanța de trimitere consideră că este necesar, pe de o parte, să se determine dacă noțiunea de „operator”, astfel cum este definită la articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004, trebuie interpretată larg, în sensul că orice persoană care introduce pe piață substanțe clasificate ar constitui un „operator”, sau strict, ca vizând numai persoanele implicate în comerțul legal cu astfel de substanțe. Pe de altă parte, ar trebui de asemenea să se stabilească dacă noțiunea de „împrejurare”, care figurează la articolul 8 alineatul (1) din acest regulament, trebuie interpretată larg, în sensul că vizează toate comportamentele, inclusiv cele ale operatorului însuși, sau strict, astfel încât ea să nu se refere decât la comportamentele terților, cele ale operatorului fiind, la rândul lor, reglementate de Decizia‑cadru 2004/757.
În aceste condiții, Hoge Raad der Nederlanden (Curtea Supremă a Țărilor de Jos) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Persoanele fizice și juridice care sunt implicate în introducerea pe piață a substanțelor clasificate de asemenea manieră încât această implicare constituie o infracțiune în temeiul articolului 2 alineatul (1) partea introductivă și litera (d) din Decizia‑cadru 2004/757 trebuie considerate «operatori» în sensul articolului 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la această primă întrebare:
a)      Aceste comportamente ale operatorului menționat în întrebarea 1 constituie o «împrejurare» în sensul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004?
b)      Comportamente precum primirea, transportul și depozitarea substanțelor clasificate reprezintă o «împrejurare» în sensul articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004, dacă aceste comportamente nu au loc în scopul furnizării acestor substanțe unui terț?”
Prin decizia din 2 decembrie 2022, președintele Curții a acordat, în temeiul articolului 53 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Curții, un tratament prioritar prezentei cauze.

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004 trebuie interpretat în sensul că o persoană care participă, în cadrul unei activități ilegale, la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate în Uniune constituie un „operator”, în sensul acestei dispoziții.
În acest scop, este important în special să se determine dacă „introducerea pe piață”, în sensul dispoziției menționate, face trimitere la orice punere la dispoziție a unor substanțe clasificate în Uniune, indiferent dacă este efectuată în cadrul unei activități legale sau ilegale, sau dacă nu vizează decât punerea la dispoziție a unor astfel de substanțe efectuată în cadrul unei activități legale.
Conform unei jurisprudențe constante a Curții, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acestei dispoziții, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte (Hotărârea din 18 octombrie 2022, IG Metall și ver.di, C‑677/20, EU:C:2022:800, punctul 31, precum și jurisprudența citată).
Articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004 definește „operatorul” ca fiind „orice persoană fizică sau juridică angajată în introducerea pe piață a substanțelor clasificate”. Această dispoziție, astfel cum este redactată, nu precizează dacă introducerea pe piață a unor astfel de substanțe include și comercializarea acestora în cadrul unei activități ilegale.
În ceea ce privește articolul 8 alineatul (1) din acest regulament, el prevede că „[o]peratorii notifică de îndată autorităților competente orice împrejurări, cum ar fi comenzile sau tranzacțiile neobișnuite cu substanțe clasificate care urmează să fie introduse pe piață, care sugerează că astfel de substanțe ar putea fi deturnate către fabricarea ilicită de stupefiante sau de substanțe psihotrope” și că, „în acest scop, operatorii furnizează orice informații disponibile care să permită autorităților competente să verifice legitimitatea comenzii sau a tranzacției relevante”.
Din această dispoziție rezultă că obligația de notificare prevăzută de legiuitorul Uniunii privește comenzile și tranzacțiile care par neobișnuite, și anume cele care ar fi putut fi efectuate în scopul de a sustrage în mod nelegal aceste substanțe clasificate de la destinația lor normală.
Rezultă că articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 273/2004 impune „operatorilor”, în sensul articolului 2 litera (d) din acesta, să notifice toate împrejurările care sugerează că substanțele clasificate care urmează să fie introduse pe piață pot face obiectul unei sustrageri nelegale din circuitul comercial legal în vederea fabricării în mod ilicit de stupefiante sau de substanțe psihotrope.
În consecință, numai persoanele care participă la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate într‑un cadru legal pot fi considerate „operatori”, în sensul acestei din urmă dispoziții.
Această interpretare literală este confirmată, în primul rând, de contextul în care se înscrie dispoziția în cauză.
Mai întâi, Regulamentul nr. 273/2004 a abrogat și a înlocuit printre altele Directiva 92/109 și Regulamentul (CE) nr. 1485/96 al Comisiei din 26 iulie 1996 de adoptare a normelor de aplicare a Directivei 92/109/CEE a Consiliului referitor la declarațiile clienților cu privire la folosirea unor substanțe utilizate la fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope (JO 1996, L 188, p. 28). Or, aceste acte vizau comerțul legal cu precursori de droguri. Astfel, primul considerent al Directivei 92/109 făcea referire în mod expres la necesitatea de a stabili „norme comune la nivel comunitar, în vederea realizării pieței interne, pentru a evita orice denaturare a concurenței în comerțul legal și pentru a asigura o aplicare uniformă a normelor adoptate”. Al doilea considerent al Regulamentului nr. 1485/96 arăta că „stabilirea unor dispoziții privind declarațiile clientului va contribui la garantarea faptului că, în cadrul fiecărei tranzacții, este identificată în mod clar utilizarea pe care clientul trebuie să o dea substanțelor clasificate; această identificare va permite evitarea deturnării substanțelor clasificate către fabricarea ilicită de stupefiante”.
În continuare, considerentele (3), (6) și (17) ale Regulamentului nr. 273/2004 fac referire la un sistem de supraveghere a „comerțului” cu precursorilor ai drogurilor, iar considerentele (5) și (11) ale acestui regulament enunță necesitatea „depist[ării] posibilelor cazuri de deturnare ilicită a precursorilor drogurilor în Comunitate”, precum și, respectiv, „adoptă[rii de] măsuri pentru a garanta un control mai bun al comerțului intracomunitar cu substanțe [clasificate]”. Or, considerentele (6), (8) și (13) ale regulamentului menționat fac distincție între comerțul licit sau legal cu aceste substanțe și fabricarea ilicită a acestora.
În sfârșit, articolul 3 din Regulamentul nr. 273/2004, referitor la cerințele legate de introducerea pe piață a substanțelor clasificate, prevede la alineatul (1) că „comercianții care doresc să introducă pe piață substanțe clasificate din categoriile 1 și 2 din anexa I trebuie să desemneze un responsabil cu comerțul cu substanțe clasificate”, care „se asigură că respectivul comerciant comercializează substanțe clasificate în conformitate cu prezentul regulament”. Alineatele (2) și (3) ale acestui articol indică de asemenea că, „pentru a putea deține sau introduce pe piață substanțe clasificate în categoria 1 din anexa I, operatorii […] trebuie să obțină o licență de la autoritățile competente din statul membru în care sunt stabiliți […] a unei autorizații eliberate de autoritățile competente ale statului membru în care sunt stabiliți” și că „[o]rice operator care deține o licență furnizează substanțe clasificate în categoria 1 din anexa I numai operatorilor […] care dețin de asemenea o astfel de licență și au semnat o declarație a clientului, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1)”. În plus, alineatul (6) al articolului menționat impune operatorilor să se înregistreze la autoritățile competente ale statului membru în care sunt stabiliți. Din cerințele legate de introducerea pe piață a substanțelor clasificate, prevăzute la articolul 3 din acest regulament, rezultă că acestea au ca obiect supunerea comerțului cu substanțe clasificate unui cadru legal.
Aceeași interpretare se impune în lumina articolelor 4-7 din Regulamentul nr. 273/2004, care prevăd regulile formale pe care trebuie să le respecte comerțul cu substanțe clasificate, precum necesitatea ca clientul să declare utilizările acestor substanțe, obligația operatorului de a furniza cu ocazia tranzacțiilor o documentație pentru anumite substanțe sau marcarea printr‑o etichetare adecvată anumite substanțe.
Situația este aceeași în raport cu articolul 10 din regulamentul menționat, care prevede că, „pentru a asigura aplicarea corectă a articolelor 3-8, fiecare stat membru adoptă măsurile necesare pentru a le permite autorităților competente să își îndeplinească obligațiile de control și de supraveghere, în special […] să intre în sediile comerciale ale operatorilor și ale utilizatorilor pentru a obține dovada neregulilor”.
Din ansamblul acestor dispoziții rezultă că acestea au ca obiect să supună comerțul cu substanțe clasificate unui cadru legal.
Interpretarea literală a noțiunii de „operator”, în sensul articolului 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004, efectuată la punctul 39 din prezenta hotărâre, este confirmată, în al doilea rând, de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție.
Astfel, după cum reiese din articolul său 1, Regulamentul nr. 273/2004 stabilește măsurile armonizate pentru controlul și supravegherea, în interiorul Uniunii, a anumitor substanțe utilizate frecvent la fabricarea ilicită de stupefiante și substanțe psihotrope, cu scopul de a împiedica deturnarea acestora. Acest regulament a fost adoptat, astfel cum Curtea a arătat deja, în vederea combaterii deturnării substanțelor utilizate în mod curent în scopul fabricării ilicite de stupefiante și de substanțe psihotrope prin instituirea unui sistem de monitorizare a comerțului acestor substanțe însoțit de sancțiuni efective, proporționale și disuasive (Hotărârea din 5 februarie 2015, M. și alții, C‑627/13 și C‑2/14, EU:C:2015:59, punctul 53, precum și Hotărârea din 12 februarie 2015, Gielen și alții, C‑369/13, EU:C:2015:85, punctul 36).
Din considerentele (1)-(6) ale Regulamentului nr. 273/2004 rezultă că acesta constituie punerea în aplicare în ordinea juridică a Uniunii a articolului 12 din Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit (Hotărârea din 5 februarie 2015, M. și alții, C‑627/13 și C‑2/14, EU:C:2015:59, punctul 47). care prevede că statele membre care sunt părți la aceasta adoptă măsurile pe care le consideră adecvate pentru a împiedica deturnarea substanțelor enumerate în scopul fabricării ilicite de stupefiante și substanțe psihotrope și cooperează între ele în acest scop. Statele menționate trebuie printre altele să ia măsurile necesare pentru a institui și a menține un sistem de supraveghere a comerțului internațional cu substanțe în scopul de a ușura detectarea operațiunilor suspecte.
Pe de altă parte, trebuie adăugat că, potrivit jurisprudenței Curții, prin Regulamentele nr. 273/2004 și nr. 111/2005, care urmăresc aceeași finalitate, legiuitorul Uniunii a definit în mod detaliat regimul aplicabil precursorilor de droguri (Hotărârea din 5 februarie 2015, M. și alții, C‑627/13 și C‑2/14, EU:C:2015:59, punctul 52). Astfel, pe de o parte, Regulamentul nr. 273/2004 stabilește măsuri armonizate pentru controlul și supravegherea, în interiorul Uniunii, a precursorilor de droguri cu scopul de a împiedica deturnarea acestora, iar pe de altă parte, Regulamentul nr. 111/2005 stabilește, conform articolului său 1, norme pentru monitorizarea comerțului, între Uniune și țări terțe, cu precursori de droguri.
Regulamentul nr. 273/2004 se înscrie, așadar, în cadrul unei reglementări mai largi, din care face parte și Decizia‑cadru 2004/757.
Or, trebuie subliniat că Decizia‑cadru 2004/757 stabilește dispoziții minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri, care permit o abordare comună la nivelul Uniunii Europene în domeniul combaterii acestui trafic. În acest scop, articolul său 2 prevede că fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a garanta că faptele intenționate pe care le enumeră sunt pedepsite atunci când sunt săvârșite fără drept, printre care producerea, transportul sau distribuirea precursorilor, cunoscând faptul că aceștia urmează a fi utilizați la sau pentru producerea sau fabricarea ilicită de droguri. Pe de altă parte, articolul 1 punctul 2 din această decizie‑cadru definește termenul „precursor” ca fiind oricare dintre substanțele menționate de legislația comunitară ca punând în aplicare obligațiile care rezultă din articolul 12 din Convenția de la Viena împotriva traficului ilicit.
Rezultă de aici că, deși Decizia‑cadru 2004/757, Regulamentul nr. 273/2004 și Regulamentul nr. 111/2005 urmăresc același obiectiv, aceste texte, chiar dacă sunt complementare, au un domeniu de aplicare diferit. Decizia‑cadru 2004/757 stabilește elementele constitutive ale infracțiunilor în domeniul traficului ilicit de droguri, care privește astfel precursorii drogurilor și, prin urmare, substanțele clasificate, în timp ce domeniul de aplicare al Regulamentelor nr. 273/2004 și nr. 111/2005 este limitat la comerțul legal cu astfel de substanțe.
Această distincție rezultă de altfel din temeiurile juridice ale acestor diferite acte. Astfel, Decizia‑cadru 2004/757 se întemeiază pe articolul 31 litera (e) și pe articolul 34 alineatul (2) litera (b) din TUE, înlocuite cu articolele 82, 83 și 85 TFUE, care fac parte din titlul V din tratatul menționat, intitulat „Spațiul de libertate, securitate și justiție”, și mai precis din capitolul 4 din acesta, referitor la cooperarea judiciară în materie penală. În schimb, Regulamentul nr. 273/2004 are ca temei juridic articolul 95 CE, înlocuit de articolul 114 TFUE, care face parte din titlul VII din tratatul menționat, intitulat „Norme comune privind concurența, impozitarea și armonizarea legislativă”. De asemenea, Regulamentul nr. 111/2005 este întemeiat pe articolul 133 CE, înlocuit de articolul 207 TFUE. Or, acest din urmă articol se găsește în partea a cincea din Tratatul FUE, intitulată „Acțiunea externă a Uniunii”, și, mai precis, din titlul II al acesteia, intitulat „Politica comercială comună”.
Ținând seama de cele ce precedă, este necesar să se constate că situația în care o persoană participă, în cadrul unei activități ilegale, la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate în Uniune nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 273/2004.
În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 273/2004 trebuie interpretat în sensul că o persoană care participă, în cadrul unei activități ilegale, la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate în Uniune nu constituie un „operator” în sensul acestei dispoziții.

Cu privire la cea de a doua întrebare
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Articolul 2 litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1258/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 noiembrie 2013,
trebuie interpretat în sensul că
o persoană care participă, în cadrul unei activități ilegale, la introducerea pe piață a unor substanțe clasificate în Uniunea Europeană nu constituie un „operator” în sensul acestei dispoziții.
Semnături
*
Limba de procedură: neerlandeza.