CELEX: 62021CJ0806
Ennakkoratkaisupyyntö
Huumausaineiden lähtöaineet
Puitepäätös 2004/757/YOS
2 artiklan 1 kohdan d alakohta
Henkilö, joka osallistuu huumausaineiden laittomaan tuotantoon tai valmistukseen käytettävien lähtöaineiden kuljettamiseen ja jakeluun
Asetus (EY) N:o 273/2004
Luokitellut aineet
2 artikla
Toimijan käsite
8 artiklan 1 kohta
Tilanteet, joiden perusteella luokiteltujen aineiden voidaan epäillä päätyvän huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen
Näiden tilanteiden ilmoittamista koskeva velvollisuus
Tilanteen käsite
Ulottuvuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee huumausaineiden lähtöaineista 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004 (EUVL 2004, L 47, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1258/2013 (EUVL 2013, L 330, s. 21; jäljempänä asetus N:o 273/2004), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty rikosasiassa, joka on pantu Alankomaissa vireille TF:ää vastaan; häntä syytetään sellaisten luokiteltujen aineiden kuljettamisesta, joita on käytetty huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Kansainvälinen oikeus
Huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan Wienissä 20.12.1988 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma osa 1582, s. 95), jonka Euroopan talousyhteisö on hyväksynyt 22.10.1990 tehdyllä neuvoston päätöksellä 90/611/ETY (EYVL 1990, L 326, s. 56; jäljempänä laitonta kauppaa koskeva Wienin yleissopimus), 3 artiklan, jonka otsikko on ”Rikokset ja seuraamukset”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Kunkin sopimuspuolen tulee ryhtyä tarvittaviin toimiin määrätäkseen omassa lainsäädännössään rikoksiksi seuraavat teot, silloin kun niihin syyllistyminen on tahallista:
a)      – –
iv)      välineiden, valmistusaineiden tai I ja II luetteloissa mainittujen aineiden valmistus, kuljettaminen tai jakelu tietoisena siitä, että niitä käytetään huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa viljelyssä, tuotannossa tai valmistuksessa tai tähän tarkoitukseen;
– –
c)      Huomioon ottaen kunkin sopimusvaltion perustuslain periaatteet ja oikeusjärjestelmän peruskäsitteet:
– –
ii)      välineiden, valmistusaineiden tai I ja II luetteloissa mainittujen aineiden hallussapito tietoisena siitä, että niitä käytetään tai tullaan käyttämään huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa viljelyssä, tuotannossa tai valmistuksessa tai näihin tarkoituksiin;
– –”
Tämän yleissopimuksen 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa yleensä käytetyt aineet”, määrätään seuraavaa:
”1.      Sopimuspuolten on ryhdyttävä tarvittaviksi katsomiinsa toimiin estääkseen I ja II luetteloissa mainittuja aineita joutumasta käytettäviksi huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa ja niiden tulee toimia yhteistyössä tässä tarkoituksessa.
– –
8.      a)      Tämän artiklan 1 kappaleen määräysten yleisluonteisuuden sekä vuoden 1961 yleissopimuksen, muutetun vuoden 1961 yleissopimuksen ja vuoden 1971 yleissopimuksen määräysten estämättä sopimuspuolten tulee ryhtyä sopiviksi katsomiinsa toimiin valvoakseen niiden alueella tapahtuvaa I ja II luetteloissa olevien aineiden valmistusta ja jakelua.
b)      Tässä tarkoituksessa sopimuspuolet voivat:
i)      valvoa kaikkia henkilöitä ja yrityksiä, jotka harjoittavat tällaisten aineiden valmistusta ja jakelua;
– –
iii)      vaatia toimiluvan haltijoita hankkimaan luvan edellä mainittujen toimien tekemiseen;
– –
9.       Kunkin sopimuspuolen tulee ryhtyä I ja II luetteloissa olevien aineiden suhteen seuraaviin toimiin:
a)      Perustaa I ja II luetteloissa olevien aineiden kansainvälisen kaupan valvomiseksi järjestelmä helpottamaan epäilyttävien kauppojen tunnistamista ja pitää tätä järjestelmää yllä. Tällaisia valvontajärjestelmiä sovelletaan kiinteässä yhteistyössä valmistajien, tuojien, viejien sekä tukku- ja vähittäismyyjien kanssa, joiden tulee ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille epäilyttävistä tilauksista ja kaupoista.
b)      Määrätä I tai II luetteloissa olevien aineiden takavarikoinnista, jos on riittävästi todisteita siitä, että jotain niistä käytetään huumausaineen tai psykotrooppisen aineen laittomassa valmistuksessa.
c)      Ilmoittaa mahdollisimman pikaisesti asianosaisten sopimuspuolten toimivaltaisille viranomaisille ja laitoksille, jos on syytä epäillä, että jonkin I tai II luettelossa olevan aineen tuonnin, viennin tai kauttakuljetuksen tarkoituksena on huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laiton valmistus, mukaan lukien erityisesti tiedot maksuvälineistä ja kaikista muista olennaisista tähän käsitykseen johtaneista seikoista.
d)      Vaatia, että tuodut ja viedyt aineet merkitään asianmukaisesti ja varustetaan asianmukaisin asiakirjoin. Kaupallisten asiakirjojen, kuten laskujen, rahtikirjojen, tulli-, kuljetus- ja muiden laivausasiakirjojen on sisällettävä vietyjen tai tuotujen aineiden nimet sellaisina kuin ne on merkitty I ja II luetteloon, vietävän tai tuotavan aineen määrä, sekä viejän, tuojan ja, milloin mahdollista, vastaanottajan nimi ja osoite.
– –
– –”

Unionin oikeus

Puitepäätös 2004/757/YOS
Laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen vahvistamisesta 25.10.2004 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2004/757/YOS (EUVL 2004, L 335, s. 8), johdanto-osan 1–3 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)      Laiton huumausainekauppa muodostaa uhkan, joka vaikuttaa Euroopan unionin kansalaisten terveyteen, turvallisuuteen ja elämänlaatuun sekä jäsenvaltioiden lailliseen talouteen, vakauteen ja turvallisuuteen.
(2)      Lainsäädäntötoimien tarve laittoman huumausainekaupan torjumiseksi on todettu erityisesti [Euroopan unionin] neuvoston ja [Euroopan] komission toimintasuunnitelmassa parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta [(EYVL 1999, C 19, s. 1)], jonka neuvosto (oikeus- ja sisäasiat) hyväksyi Wienissä 3 päivänä joulukuuta 1998, Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä ja erityisesti niiden 48 kohdassa, Helsingissä 10 ja 12 päivänä joulukuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymässä Euroopan unionin huumausainestrategiassa (2000–2004) sekä Santa Maria da Feirassa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamassa Euroopan unionin huumausaineita koskevassa toimintasuunnitelmassa (2000–2004).
(3)      On tarpeen hyväksyä huumausaineiden ja lähtöaineiden laittoman kaupan rikostunnusmerkistöjä koskevat vähimmäissäännöt, joiden avulla tätä kauppaa voidaan torjua Euroopan unionin tasolla yhteisin toimin.”
Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan:
– –
2)      ’huumausaineiden lähtöaineilla’ kaikkia aineita, jotka luokitellaan [laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] 12 artiklan mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi annetussa yhteisön lainsäädännössä;
– –”
Mainitun puitepäätöksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Huumausaineiden ja niiden lähtöaineiden laittomaan kauppaan liittyvät rikokset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin varmistaakseen, että seuraava oikeudettomasti harjoitettu tahallinen toiminta on rangaistavaa:
– –
d)      lähtöaineiden valmistus, kuljetus ja jakelu tietoisena siitä, että niitä käytetään huumausaineiden laittomaan tuotantoon tai valmistukseen.”

Asetus N:o 273/2004
Asetuksen N:o 273/2004 johdanto-osan 2–6, 8, 11–13 ja 17 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)      [Laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] 12 artiklan määräykset huumausaineiden lähtöaineiden (eli huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa yleensä käytettyjen aineiden) kaupasta on pantu täytäntöön yhteisön ja kolmansien maiden välisessä kaupassa toimenpiteistä tiettyjen aineiden kulkeutumisen estämiseksi huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen 13 päivänä joulukuuta 1990 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3677/90 [(EYVL 1990, L 357, s. 1)].
(3)      [Laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] 12 artiklassa määrätään aiheellisten toimenpiteiden toteuttamisesta lähtöaineiden valmistuksen ja jälleenmyynnin valvomiseksi. Tämä edellyttää lähtöaineiden kauppaa koskevia jäsenvaltioiden toimenpiteitä. Niistä säädetään tiettyjen huumaus- ja psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen käytettävien aineiden valmistamisesta ja saattamisesta markkinoille 14 päivänä joulukuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/109/ETY [(EYVL 1992, L 370, s. 76)]. Sen varmistamiseen, että yhdenmukaisia sääntöjä noudatetaan samaan aikaan kaikissa jäsenvaltioissa, on katsottu päästävän paremmin asetuksella kuin nykyisellä direktiivillä.
(4)      Euroopan unionin laajentumisen yhteydessä on tärkeää korvata direktiivi 92/109/ETY asetuksella, koska jokainen muutos tähän direktiiviin ja sen liitteisiin johtaisi kansallisiin täytäntöönpanotoimenpiteisiin 25 jäsenvaltiossa.
(5)      YK:n huumausainetoimikunta sisällytti 35. istunnossa vuonna 1992 tekemillään päätöksillä [laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] liitteen taulukoihin uusia aineita. Tässä asetuksessa olisi nyt annettava vastaavat säännökset sen varmistamiseksi, että mahdollinen laiton huumausaineiden lähtöaineiden kulkeutuminen yhteisöön havaitaan ja että yhteisön markkinoilla sovelletaan yhteisiä valvontasääntöjä.
(6)      [Laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] 12 artiklan määräykset perustuvat kyseisten aineiden kaupan valvontajärjestelmään. Suurin osa näitä aineita koskevaa kauppaa on täysin laillista. Aineiden pakkaus- ja merkintäasiakirjojen olisi oltava riittävän selkeät. Lisäksi on tärkeää, että samalla kun toimivaltaisille viranomaisille annetaan tarvittavat toimintakeinot, kehitetään [laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen] hengessä järjestelmiä, jotka perustuvat kiinteään yhteistyöhön asianomaisten toimijoiden kanssa sekä tietojen keruun kehittämiseen.
– –
(8)      Huumaus- tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen yleisesti käytettävät aineet olisi lueteltava liitteessä.
– –
(11)      Olisi toteutettava toimenpiteitä liitteessä I lueteltujen luokiteltujen aineiden yhteisön sisäisen kaupan valvonnan parantamiseksi.
(12)      Kaikista liiketoimista, jotka johtavat liitteen I luokkiin 1 ja 2 luokiteltujen aineiden saattamiseen markkinoille, olisi laadittava asianmukaiset asiakirjat. Toimijoiden olisi ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikista epäilyttävistä liiketoimista, jotka koskevat liitteessä I lueteltuja aineita. Liitteen I luokan 2 aineita koskeviin liiketoimiin sovelletaan kuitenkin poikkeuksia, jos niihin liittyvät määrät eivät ylitä liitteessä II ilmoitettuja määriä.
(13)      Huomattava määrä muita aineita, joista useilla käydään laajamittaista kauppaa laillisesti, on tunnistettu synteettisten huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa käytettäviksi lähtöaineiksi. Näiden aineiden saattaminen samojen tiukkojen valvontatoimien alaiseksi kuin liitteessä I luetellut aineet aiheuttaisi lupineen ja asiakirjoineen tarpeettomia kaupan esteitä. Sen vuoksi näistä liiketoimista on yhteisön tasolla tarpeen luoda joustavampi järjestelmä, jossa niistä ilmoitetaan jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
– –
(17)      Tämän asetuksen tavoitteita eli huumausaineiden lähtöaineiden kaupan yhdenmukaista valvontaa ja synteettisten huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen kulkeutumisen estämistä ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan tällaisen kaupan kansainvälisen ja muuttuvan luonteen vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.”
Asetuksen N:o 237/2004 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa annetaan yhdenmukaiset säännökset tiettyjen huumaus- ja psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen yleisesti käytettävien aineiden valvonnasta ja seurannasta unionissa, jotta voidaan estää näiden aineiden kulkeutuminen tällaiseen laittomaan valmistukseen.”
Tämän asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)      ’luokitellulla aineella’ kaikkia liitteessä I lueteltuja aineita, joita voidaan käyttää huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen, myös näitä aineita sisältäviä seoksia ja luonnontuotteita, muttei kuitenkaan luokiteltuja aineita sisältäviä seoksia ja luonnontuotteita, joiden koostumus on sellainen, ettei luokiteltuja aineita ole helppo käyttää tai uuttaa yksinkertaisilla tai taloudellisesti kannattavilla tavoilla, lääkkeitä sellaisina kuin ne on määritelty [ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY [(EYVL 2001, L 311, s. 67)] 1 artiklan 2 alakohdassa, ja eläinlääkkeitä, sellaisina kuin ne on määritelty [eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6.11.2001 annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/82/EY [(EYVL 2001, L 311, s. 1)] 1 artiklan 2 alakohdassa;
b)      ’muulla kuin luokitellulla aineella’ aineita, joita ei ole lueteltu liitteessä I, mutta joita on todettu käytetyn huumaus- tai psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa;
c)      ’markkinoille saattamisella’ tarkoitetaan luokiteltujen aineiden toimittamista unionissa joko maksua vastaan tai veloituksetta taikka tällaisten aineiden varastoimista, valmistusta, tuotantoa, jalostamista, kauppaa, jakelua tai välittämistä tarkoituksena toimittaa ne markkinoille yhteisössä;
d)      ’toimijalla’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka saattaa luokiteltuja aineita markkinoille;
– –
f)      ’erityisluvalla’ lupaa, joka myönnetään tietyntyyppiselle toimijalle;
g)      ’erityisellä rekisteröinnillä’ rekisteröintiä, joka tehdään tietyntyyppisen toimijan osalta;
– –”
Asetuksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Toimivaltaisille viranomaisille ilmoittaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimijoiden on ilmoitettava välittömästi toimivaltaiselle viranomaiselle tilanteista, kuten luokiteltujen aineiden markkinoille saattamista koskevista epätavallisista tilauksista tai liiketoimista, joissa luokiteltujen aineiden voidaan epäillä päätyvän huumaus- tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen. Tätä varten toimijoiden on toimitettava kaikki saatavilla olevat tiedot, joiden perusteella toimivaltaiset viranomaiset voivat tarkistaa kyseisen tilauksen tai liiketoimen laillisuuden.”
Mainitun asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Varmistaakseen 3–8 artiklan asianmukaisen soveltamisen kunkin jäsenvaltion on säädettävä kansallisessa lainsäädännössään tarvittavista toimenpiteistä, jotta sen toimivaltaiset viranomaiset voivat suorittaa valvonta- ja seurantatehtävänsä ja erityisesti:
a)      saada tietoja kaikista luokiteltujen aineiden tilauksista tai luokiteltuja aineita koskevista toimista;
b)      päästä toimijoiden ja käyttäjien liiketiloihin hankkiakseen todisteita sääntöjenvastaisuuksista;
c)      tarvittaessa pysäyttää ja takavarikoida eriä, jotka eivät ole tämän asetuksen mukaisia.”
Asetuksen N:o 273/2004 liitteessä I on luettelo mainitun asetuksen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetuista luokitelluista aineista. Suolahappo ja rikkihappo mainitaan kyseisessä liitteessä luokkaan 3 kuuluvina aineina.

Asetus N:o 111/2005
Unionin ja kolmansien maiden välisen huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvontaa koskevista säännöistä 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 111/2005 (EUVL 2005, L 22, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1259/2013 (EUVL 2013, L 330, s. 30; jäljempänä asetus N:o 111/2005), 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt unionin ja kolmansien maiden välisen, huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa yleisesti käytettävien tiettyjen aineiden (jäljempänä ’huumausaineiden lähtöaineet’) kaupan valvontaa varten tällaisten aineiden kulkeutumisen estämiseksi; tätä asetusta sovelletaan tuontiin, vientiin ja välitystoimintaan.”

Alankomaiden oikeus

Laki kemikaalien väärinkäytön estämisestä
Kemikaalien väärinkäytön estämisestä annetun lain (Wet voorkoming misbruik chemicaliën), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (Stb. 2008, nro 112), 2 §:n a kohdassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavissa säännöksissä tai niiden nojalla vahvistettujen ehtojen noudattamatta jättäminen on kiellettyä:
a.      asetuksen N:o 273/2004 3 artiklan 2 ja 3 kohta sekä 8 artikla.
– –”

Laki taloudellisista delikteistä
Taloudellisista delikteistä annetun lain (Wet op de economische delicten), sellaisena kuin se on muutettuna 14.10.2015 (Stb. 2015, nro 399), 1 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Taloudellisia deliktejä ovat
1°      seuraavissa säännöksissä tai niiden nojalla vahvistettujen säännösten rikkominen:
kemikaalien väärinkäytön estämisestä annetun lain 2 §:n a kohta ja 4 §:n 2 momentti”.
Taloudellisista delikteistä annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna 14.10.2015, 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä 1 §:n 1 ja 2 momentissa sekä 1 bis §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitetut taloudelliset deliktit ovat rikoksia siltä osin kuin ne on tehty tahallisesti; mikäli nämä taloudelliset deliktit eivät ole rikoksia, ne ovat rikkomuksia.”
Mainitun lain 6 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Taloudelliseen deliktiin syyllistynyt on tuomittava
1°      jos kyse on rikoksesta ja siltä osin kuin kyse on 1 §:n 1 momentissa tai 1 bis §:n 1 momentissa tarkoitetusta taloudellisesta deliktistä, enintään kuuden vuoden vapausrangaistukseen, yhdyskuntapalveluun tai viidennen sakkoluokan sakkoon.”

Laki oopiumista
Oopiumista 12.5.1978 annetun lain (Opiumwet; Stb. 2015, nro 429; jäljempänä oopiumilaki) 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tämän lain liitteessä olevassa luettelossa I tarkoitetun tai 3a §:n 5 momentin nojalla nimetyn aineen tai valmisteen osalta on kiellettyä
A.      tuonti Alankomaiden alueelle tai vienti Alankomaiden alueelta
B.      viljely, valmistus, käsittely, jalostaminen, myynti, toimittaminen, tarjoaminen tai kuljettaminen
C.      hallussapito
D.      tuotanto.”
Tämän lain 10 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Joka toimii vastoin
a.      2 §:ssä tarkoitettua kieltoa – –
– –
on tuomittava enintään kuuden kuukauden vapausrangaistukseen tai neljännen sakkoluokan sakkoon.
– –
3.      Joka tahallaan rikkoo 2 §:n C kohdassa säädettyä kieltoa, on tuomittava enintään kuuden vuoden vapausrangaistukseen tai viidennen sakkoluokan sakkoon.
4.      Joka tahallaan rikkoo 2 §:n B tai D kohdassa säädettyä kieltoa, on tuomittava enintään kahdeksan vuoden vapausrangaistukseen tai viidennen sakkoluokan sakkoon.
5.      Joka tahallaan rikkoo 2 §:n A momentissa säädettyä kieltoa, on tuomittava enintään 12 vuoden vapausrangaistukseen tai viidennen sakkoluokan sakkoon.
– –”
Mainitun lain 10a §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Joka 10 §:n 4 tai 5 momentissa tarkoitetun rikoksen valmistelemiseksi tai edistämiseksi:
1°.      pyrkii saamaan henkilön tekemään tai teettämään kyseisen rikoksen tai osallistumaan siihen tai yllyttämään siihen taikka auttamaan tätä henkilöä tai antamaan hänelle tätä varten tilaisuuden, keinot tai tietoja,
2°.      pyrkii hankkimaan itselleen tai toiselle henkilölle tilaisuuden, keinot tai tietoja, jotka ovat tarpeen kyseisen rikoksen toteuttamiseksi,
3°.      pitää hallussaan esineitä, kulkuneuvoja, aineita, varoja tai muita maksuvälineitä, joiden hän tietää tai hänellä on vakavia syitä epäillä olevan tarkoitettu tämän rikoksen tekemiseen,
on tuomittava enintään kuuden vuoden vapausrangaistukseen tai viidennen sakkoluokan sakkoon.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
TF:ää syytettiin siitä, että hän oli vuokrannut ajoneuvon, jota hän sittemmin käytti matkustaakseen noin 12.1.2016 Liègessä (Belgia) sijaitsevaan kemianteollisuuden yritykseen, jossa hän vastaanotti useaan otteeseen suuria määriä kemikaaleja kuten rikkihappoa, suolahappoa, muurahaishappoa ja kaustista soodaa. Tämän jälkeen hän kuljetti nämä kemikaalit Alankomaissa sijaitsevaan autotalliin ja pysäköintialueelle niiden jakamista varten.  TF:n ollessa matkalla Waalreen (Alankomaat) suorittaakseen siellä lisätoimituksen poliisi pidätti hänet ja hänen seuranaan häntä toisella autolla seuranneen henkilön.
Suurinta osaa kyseessä olevista kemikaaleista ei ollut merkitty, eikä TF:llä ollut tarvittavia kuljetusasiakirjoja.
TF:n kuljettamat ja toimittamat suolahappo ja rikkihappo (jäljempänä kyseessä olevat aineet) mainitaan asetuksen N:o 273/2004 liitteessä I olevassa 3 luokassa, ja ne ovat näin ollen kyseisen asetuksen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja luokiteltuja aineita. Openbaar Ministerie (syyttäjäviranomainen, Alankomaat) aloitti näin ollen TF:ää vastaan rikosoikeudellisen menettelyn yhtäältä MDMA:n ja/tai amfetamiinin valmistuksesta tai valmistuksessa auttamisesta, käsittelystä, jalostamisesta, myynnistä, toimittamisesta, kuljettamisesta, tuotannosta, tuonnista ja viennistä, jotka ovat rangaistavia tekoja oopiumilain 10a §:n 1 momentin 1 ja 3 kohdan mukaan, ja toisaalta asetuksen N:o 273/2004 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden noudattamatta jättämisestä.
Gerechtshof  ’s-Hertogenbosch (’s-Hertogenboschin ylioikeus, Alankomaat) katsoi 11.6.2020 antamassaan tuomiossa TF:n syyllistyneen ensimmäiseen näistä syytekohdista. TF väitti, ettei hän tiennyt kyseessä olevien aineiden luonteesta ja että hän oli kuljettanut ne ilman omaa intressiä. Kyseinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että koska on yleisesti tunnettua, että tällaisia aineita voidaan käyttää synteettisten huumausaineiden, erityisesti amfetamiinin tai MDMA:n, laajamittaiseen tuotantoon, ja että TF oli kuljettanut ne niiden jakamiseksi epätavallisissa paikoissa, hän ei voinut olla tietämättä, että nämä aineet oli tarkoitettu laittomaan tai rikolliseen tarkoitukseen. Se katsoi, että TF:n panos näiden aineiden kuljetukseen ja toimittamiseen oli huomattava, joten hän oli hyväksynyt riskin siitä, että kyseisiä aineita käytetään synteettisten huumausaineiden valmistukseen. Sitä vastoin mainittu tuomioistuin vapautti TF:n toisen syytekohdan osalta ja katsoi, että vaikka TF:ää voitiin pitää asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuna toimijana, ei tekoja, joista häntä syytettiin – eli luokiteltujen aineiden kuljetusta, vastaanottoa, varastointia tai hallussapitoa –, voitu pitää tämän asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina tilanteina, joista oli ilmoitettava.
Syyttäjäviranomainen teki kyseisestä tuomiosta kassaatiovalituksen Hoge Raad der Nederlandeniin (ylin tuomioistuin, Alankomaat).
Kyseinen tuomioistuin pohtii näiden säännösten tulkintaa. Se toteaa erityisesti, että oopiumilain 10a §:n 1 momentin 3 kohdalla pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2004/757 2 artiklan 1 kohdan d alakohta, jonka mukaan jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että lähtöaineiden valmistus, kuljetus ja jakelu tietoisena siitä, että niitä käytetään huumausaineiden laittomaan tuotantoon tai valmistukseen, on rangaistavaa. Mainittu tuomioistuin pohtii näin ollen, voidaanko henkilön, joka on valmistanut, kuljettanut tai jakanut lähtöaineita tietoisena siitä, että niitä aiotaan käyttää huumausaineiden tuotantoon tai valmistukseen, katsoa syyllistyneen samanaikaisesti puitepäätöksen 2004/757 täytäntöönpanosta annetun kansallisen lainsäädännön rikkomiseen ja asetuksen N:o 273/2004 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyöntiin.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, onko tällainen kumulaatio Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan ja Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan mukaisen nemo tenetur se ipsum accusare  ‑periaatteen mukaista. Asianomainen henkilö ei nimittäin voisi tällaisessa tilanteessa välttää sitä, että hänen omaa rikollista toimintaansa koskeva asetuksen N:o 273/2004 8 artiklan 1 kohdan mukainen ilmoitus johtaisi rikosoikeudelliseen menettelyyn ja mahdollisiin seuraamuksiin puitepäätöksen 2004/757 2 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoa koskevan kansallisen lainsäädännön rikkomisesta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen ratkaisemiseksi, onko tällainen kumulaatio mahdollinen, on yhtäältä määritettävä, onko asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohdassa määriteltyä toimijan käsitettä tulkittava laajasti siten, että kaikki henkilöt, jotka saattavat markkinoille luokiteltuja aineita, ovat toimijoita, vai suppeasti siten, että se koskee ainoastaan henkilöitä, jotka harjoittavat tällaisten aineiden laillista kauppaa. Toisaalta on myös määritettävä, onko kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa olevaa tilanteen käsitettä tulkittava laajasti siten, että sillä tarkoitetaan kaikkea toimintaa, toimijan oma toiminta mukaan lukien, vai suppeasti siten, että sillä viitataan vain kolmansien käyttäytymiseen niin, että toimijan toimintaan puolestaan sovelletaan puitepäätöstä 2004/757.
Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä, jotka osallistuvat luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen siten, että osallistuminen on puitepäätöksen 2004/757 2 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla rangaistavaksi säädettävä teko, pidettävä asetuksen 273/2004 2 artiklan d alakohdassa tarkoitettuina ’toimijoina’?
2)      Jos tähän ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)      Onko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun toimijan toimintaa pidettävä asetuksen 273/2004 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ’tilanteena’?
b)      Onko luokiteltujen aineiden vastaanottamisen, kuljettamisen ja varastoinnin kaltaista toimintaa pidettävä asetuksen 273/2004 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ’tilanteena’, jos tämän toiminnan tarkoituksena ei ole luovuttaa kyseisiä aineita kolmannelle?”
Unionin tuomioistuimen presidentti päätti 2.12.2022 tekemällään päätöksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 3 kohdan nojalla antaa asian käsittelylle etusijan.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohtaa tulkittava siten, että henkilöä, joka lainvastaisen toiminnan yhteydessä osallistuu unionissa luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna toimijana.
Tässä yhteydessä on erityisesti määritettävä, viitataanko mainitussa säännöksessä tarkoitetulla markkinoille saattamisella kaikkeen unionissa luokiteltujen aineiden saataville saattamiseen riippumatta siitä, toteutetaanko se laillisen vai lainvastaisen toiminnan yhteydessä, vai tarkoitetaanko sillä ainoastaan tällaisten aineiden saattamista saataville laillisen toiminnan puitteissa.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 18.10.2022, IG Metall ja ver.di, C‑677/20, EU:C:2022:800, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohdan mukaan toimijalla tarkoitetaan ”luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka saattaa luokiteltuja aineita markkinoille”. Tämän säännöksen sanamuodossa ei täsmennetä, sisältyykö tällaisten aineiden markkinoille saattamiseen myös niiden kaupan pitäminen lainvastaisen toiminnan yhteydessä.
Kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”toimijoiden on ilmoitettava välittömästi toimivaltaiselle viranomaiselle tilanteista, kuten luokiteltujen aineiden markkinoille saattamista koskevista epätavallisista tilauksista tai liiketoimista, joissa luokiteltujen aineiden voidaan epäillä päätyvän huumaus- tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen” ja että ”tätä varten toimijoiden on toimitettava kaikki saatavilla olevat tiedot, joiden perusteella toimivaltaiset viranomaiset voivat tarkistaa kyseisen tilauksen tai liiketoimen laillisuuden”.
Tästä säännöksestä seuraa, että unionin lainsäätäjän säätämä ilmoitusvelvollisuus koskee tilauksia ja liiketoimia, jotka vaikuttavat epätavallisilta siinä mielessä, että ne on voitu toteuttaa tarkoituksena välttää lainvastaisesti näiden luokiteltujen aineiden tavanomainen käyttötarkoitus.
Näin ollen asetuksen N:o 273/2004 8 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan sen 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetut toimijat ilmoittamaan kaikki tilanteet, joiden perusteella voidaan epäillä, että markkinoille saatettavat luokitellut aineet saatetaan poistaa laillisen kaupan piiristä laittomalla tavalla huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaksi valmistamiseksi.
Niinpä ainoastaan henkilöitä, jotka osallistuvat luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen oikeudellisen kehyksen puitteissa, voidaan pitää viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuina toimijoina.
Tätä sanamuodon mukaista tulkintaa tukee ensinnäkin asiayhteys, johon kyseinen säännös kuuluu.
Aluksi on todettava, että asetuksella N:o 273/2004 kumottiin ja korvattiin erityisesti direktiivi 92/109 ja  direktiivin 92/109 soveltamisalaan kuuluvien tiettyjen huumaus- ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa käytettävien aineiden erityistä käyttötarkoitusta koskeviin asiakkaan selvityksiin sovellettavista yksityiskohtaisista säännöistä 26.7.1996 annettu komission asetus (EY) N:o 1485/96 (EYVL 1996, L 188, s. 28). Nämä säädökset koskivat kuitenkin huumausaineiden lähtöaineiden laillista kauppaa. Direktiivin 92/109 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa viitattiin nimittäin nimenomaisesti tarpeeseen luoda ”yhteisön tasolla yhteiset säännöt sisämarkkinoiden toteuttamiseksi, laillisen kaupan kilpailun vääristymisen välttämiseksi ja säädettyjen sääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi”. Asetuksen N:o 1485/96 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa puolestaan todettiin, että ”säännöt asiakkaan selvityksistä auttavat varmentamaan, että jokaisen liiketoiminnan yhteydessä asiakkaan luokiteltujen aineiden käyttö tulee selvästi yksilöidyksi; tällaisella yksilöimisellä vältetään luokiteltujen aineiden joutuminen laittomaan huumeiden valmistukseen”.
Lisäksi asetuksen N:o 273/2004 johdanto-osan 3, 6 ja 17 perustelukappaleessa viitataan huumeiden lähtöaineiden ”kaupan” valvontajärjestelmään, ja kyseisen asetuksen johdanto-osan 5 perustelukappaleessa todetaan olevan tarpeen, että ”mahdollinen laiton huumausaineiden lähtöaineiden kulkeutuminen yhteisöön havaitaan”, ja 11 perustelukappaleessa, että olisi ”toteutettava toimenpiteitä – – luokiteltujen aineiden yhteisön sisäisen kaupan valvonnan parantamiseksi”. Kyseisen asetuksen johdanto-osan 6, 8 ja 13 perustelukappaleessa tehdään ero näiden aineiden laillisen kaupan ja niiden laittoman valmistuksen välillä.
Lopuksi on todettava, että asetuksen N:o 273/2004 3 artiklan, joka koskee luokiteltujen aineiden markkinoille saattamista koskevia vaatimuksia, 1 kohdassa säädetään, että ”toimijoiden, jotka haluavat saattaa markkinoille liitteen I luokkiin 1 ja 2 luokiteltuja aineita – –, on nimettävä luokiteltujen aineiden kaupasta vastaava henkilö”, jonka ”on varmistettava, että toimijan käymä luokiteltujen aineiden kauppa tapahtuu tämän asetuksen mukaisesti”. Kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään myös, että ”toimijoiden – – on hankittava sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten lupa, johon he ovat sijoittautuneet, ennen kuin niillä voi olla omistuksessaan liitteessä I olevia luokkaan 1 luokiteltuja aineita tai ennen kuin ne voivat saattaa niitä markkinoille” ja että ”toimija, jolla on lupa, saa toimittaa liitteessä I olevaan luokkaan 1 luokiteltuja aineita ainoastaan toimijoille – –, joilla myös on lupa ja jotka ovat allekirjoittaneet 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn asiakkaan selvityksen”. Lisäksi kyseisen artiklan 6 kohdassa velvoitetaan toimijat hankkimaan rekisteröinti sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, johon he ovat sijoittautuneet. Tämän asetuksen 3 artiklassa säädetyistä luokiteltujen aineiden markkinoille saattamista koskevista vaatimuksista seuraa, että niiden tarkoituksena on säätää oikeudellisesta kehyksestä luokiteltujen aineiden kaupalle.
Samaa tulkintaa on sovellettava asetuksen N:o 273/2004 4–7 artiklaan, joissa säädetään luokiteltujen aineiden kauppaan sovellettavista muodollisista säännöistä, kuten asiakkaan velvollisuudesta antaa selvitys näiden aineiden käyttötarkoituksesta, toimijan velvollisuudesta liittää asiakirja-aineistoa tiettyjä aineita koskeviin liiketoimiin tai siitä, että tietyt aineet on varustettava asianmukaisin merkinnöin.
Sama pätee mainitun asetuksen 10 artiklaan, jossa säädetään, että ”varmistaakseen 3–8 artiklan asianmukaisen soveltamisen kunkin jäsenvaltion on säädettävä kansallisessa lainsäädännössään tarvittavista toimenpiteistä, jotta sen toimivaltaiset viranomaiset voivat suorittaa valvonta- ja seurantatehtävänsä ja erityisesti – – päästä toimijoiden ja käyttäjien liiketiloihin hankkiakseen todisteita sääntöjenvastaisuuksista”.
Kaikista näistä säännöksistä seuraa, että niiden tarkoituksena on säätää oikeudellisesta kehyksestä luokiteltujen aineiden kaupalle.
Asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetun toimijan käsitteen sanamuodon mukaista tulkintaa, joka on tehty tämän tuomion 39 kohdassa, tukevat toiseksi sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, johon kyseinen säännös kuuluu.
Kuten asetuksen N:o 273/2004 1 artiklasta ilmenee, siinä annetaan yhdenmukaiset säännökset tiettyjen huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen yleisesti käytettävien aineiden valvonnasta ja seurannasta unionissa, jotta voidaan estää näiden aineiden kulkeutuminen tällaiseen laittomaan valmistukseen. Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, tämä asetus on annettu huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa yleensä käytettyjen aineiden väärinkäytön estämiseksi ottamalla käyttöön kyseisten aineiden kaupan valvontaa koskeva järjestelmä, johon on liitetty tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset (tuomio 5.2.2015, M ym., C‑627/13 ja C‑2/14, EU:C:2015:59, 53 kohta ja tuomio 12.2.2015, Gielen ym., C‑369/13, EU:C:2015:85, 36 kohta).
Asetuksen N:o 273/2004 johdanto-osan ensimmäisestä kuudenteen perustelukappaleesta ilmenee, että asetuksella N:o 273/2004 pannaan täytäntöön unionin oikeusjärjestyksessä laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen 12 artikla (tuomio 5.2.2015, M ym., C‑627/13 ja C‑2/14, EU:C:2015:59, 47 kohta), jossa määrätään, että sopimuspuolina olevien valtioiden on ryhdyttävä tarvittaviksi katsomiinsa toimiin estääkseen lueteltuja aineita joutumasta käytettäviksi huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomassa valmistuksessa ja niiden tulee toimia yhteistyössä tässä tarkoituksessa. Näiden valtioiden on muun muassa toteutettava tarvittavat toimenpiteet aineiden kansainvälisen kaupan valvomiseksi tarvittavan järjestelmän perustamiseksi helpottamaan epäilyttävien kauppojen tunnistamista ja niiden on pidettävä tätä järjestelmää yllä.
On myös lisättävä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan unionin lainsäätäjä on asetuksilla N:o 273/2004 ja N:o 111/2005, joilla on sama päämäärä, määritellyt yksityiskohtaisesti huumausaineiden lähtöaineisiin sovellettavan järjestelmän (tuomio 5.2.2015, M ym., C‑627/13 ja C‑2/14, EU:C:2015:59, 52 kohta). Näin ollen yhtäältä asetuksessa N:o 273/2004 vahvistetaan yhdenmukaiset toimenpiteet huumausaineiden lähtöaineiden valvonnasta ja seurannasta unionissa niiden väärinkäytön estämiseksi, ja toisaalta asetuksessa N:o 111/2005 vahvistetaan sen 1 artiklan mukaisesti säännöt huumausaineiden lähtöaineiden kaupan valvonnasta unionin ja kolmansien maiden välillä.
Asetus N:o 273/2004 on siis osa laajempaa säännöstöä, johon myös puitepäätös 2004/757  kuuluu.
On kuitenkin korostettava, että puitepäätöksessä 2004/757 vahvistetaan huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevat vähimmäissäännöt, joiden avulla voidaan määritellä yhteinen lähestymistapa unionin tasolla huumekaupan torjunnassa. Tätä varten puitepäätöksen 2 artiklassa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin varmistaakseen, että oikeudettomasti harjoitettu tahallinen toiminta kuten esimerkiksi lähtöaineiden valmistus, kuljetus ja jakelu tietoisena siitä, että niitä käytetään huumausaineiden laittomaan tuotantoon tai valmistukseen, on rangaistavaa. Lisäksi puitepäätöksen 1 artiklan 2 alakohdassa määritellään termi ”huumausaineiden lähtöaineet” siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia aineita, jotka luokitellaan laitonta kauppaa koskevan Wienin yleissopimuksen 12 artiklan mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi annetussa yhteisön lainsäädännössä.
Tästä seuraa, että vaikka puitepäätöksellä 2004/757, asetuksella N:o 273/2004 ja asetuksella N:o 111/2005 on sama tavoite ja vaikka ne täydentävätkin toisiaan, niiden ulottuvuus on erilainen. Puitepäätöksessä 2004/757 vahvistetaan huumausainekaupan rikostunnusmerkistöt, ja se siis koskee huumausaineiden lähtöaineita ja siten luokiteltuja aineita, kun taas asetusten N:o 273/2004 ja N:o 111/2005 soveltamisala rajoittuu tällaisten aineiden lailliseen kauppaan.
Tämä erottelu perustuu lisäksi näiden eri toimien oikeudellisiin perustoihin. Puitepäätös 2004/757 perustuu nimittäin SEU 31 artiklan e alakohtaan ja SEU 34 artiklan 2 kohdan b alakohtaan, jotka on korvattu SEUT 82, SEUT 83 ja SEUT 85 artiklalla, jotka kuuluvat kyseisen sopimuksen V osastoon, jonka otsikko on ”Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue”, ja erityisesti sen 4 lukuun, joka koskee oikeudellista yhteistyötä rikosoikeuden alalla. Asetuksen N:o 273/2004 oikeusperustana on sitä vastoin EY 95 artikla, joka on korvattu SEUT 114 artiklalla, joka kuuluu kyseisen sopimuksen VII osastoon, jonka otsikko on ”Kilpailua, verotusta ja lainsäädännön lähentämistä koskevat yhteiset säännöt”. Asetus N:o 111/2005 perustuu  EY 133 artiklaan, joka on korvattu SEUT 207 artiklalla. Viimeksi mainittu artikla kuuluu EUT-sopimuksen viidenteen osaan, jonka otsikko on ”Unionin ulkoinen toiminta”, ja erityisesti sen II osastoon, jonka otsikko on ”Yhteinen kauppapolitiikka”.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että tilanne, jossa henkilö laittoman toiminnan puitteissa osallistuu unionissa luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen, ei kuulu asetuksen N:o 273/2004 soveltamisalaan.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 273/2004 2 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että henkilö, joka lainvastaisen toiminnan puitteissa osallistuu unionissa luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen, ei ole kyseisessä säännöksessä tarkoitettu toimija.

Toinen kysymys
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, ei toiseen kysymykseen ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Huumausaineiden lähtöaineista 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 273/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1258/2013, 2 artiklan d alakohtaa
on tulkittava siten, että
henkilö, joka lainvastaisen toiminnan puitteissa osallistuu Euroopan unionissa luokiteltujen aineiden markkinoille saattamiseen, ei ole kyseisessä säännöksessä tarkoitettu toimija.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.