CELEX: 62019CJ0940
Ennakkoratkaisupyyntö
Ammattipätevyyden tunnustaminen
Direktiivi 2005/36/EY
4 f artiklan 6 kohta
Kansallinen lainsäädäntö
Se, että sallitaan mahdollisuus osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, jotka kuuluvat ammattipätevyyden automaattiseen tunnustamisjärjestelmään

Ennakkoratkaisupyyntö koskee ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY (
EUVL 2005, L 255, s. 22
), sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/55/EU (
EUVL 2013, L 354, s. 132
) (jäljempänä muutettu direktiivi 2005/36), 4 f artiklan 6 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Les chirurgiens-dentistes de France, aiemmin Confédération nationale des syndicats dentaires, Confédération des syndicats médicaux français, Fédération des syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des biologistes, Syndicat des laboratoires de biologie clinique, Syndicat des médecins libéraux ja Union dentaire sekä Conseil national de l’ordre des chirurgiens-dentistes, Conseil national de l’ordre des masseurs-kinésithérapeutes ja Conseil national de l’ordre des infirmiers (jäljempänä yhdessä Les chirurgiens-dentistes de France ym.) ja toisaalta ministre des Solidarités et de la Santé (solidaarisuus- ja terveysministeri), ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation (korkeakouluopetus-, tutkimus- ja innovaatioministeri) sekä Premier ministre (pääministeri) ja jossa vaaditaan kumoamaan säädökset, jotka koskevat terveydenhuollon ammattien harjoittamista koskevan osittaisen oikeuden tiettyjä seikkoja.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2013/55
Direktiivin 2013/55 johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan direktiivin 2005/36 alkuperäisessä versiossa säädetään eräiden ammattien ammattipätevyyden automaattisesta tunnustamisesta yhteensovitettujen koulutuksen vähimmäisvaatimusten perusteella.
Direktiivin 2013/55 johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Direktiiviä 2005/36/EY sovelletaan ainoastaan ammattihenkilöihin, jotka haluavat harjoittaa samaa ammattia toisessa jäsenvaltiossa. Joissain tapauksissa kyseinen toiminta on vastaanottavassa jäsenvaltiossa osa toimialaltaan laajempaa ammattia kuin kotijäsenvaltiossa. Jos toimialojen väliset erot ovat niin suuret, että ammattihenkilöltä edellytettäisiin koko koulutusohjelman suorittamista puutteiden korvaamiseksi, ja jos ammattihenkilö tätä pyytää, vastaanottavan jäsenvaltion olisi näissä erityisolosuhteissa myönnettävä hänelle osittainen ammatinharjoittamisoikeus. Jäsenvaltion olisi kuitenkin voitava evätä osittainen ammatinharjoittamisoikeus yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä, jotka Euroopan unionin tuomioistuin on määritellyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 49 ja 56 artiklaa koskevassa oikeuskäytännössään ja joiden sisältö voi muuttua. Näin voi olla etenkin sellaisten terveydenhuollon ammattien tapauksessa, joilla on vaikutusta kansanterveyteen tai potilasturvallisuuteen. Osittaisen ammatinharjoittamisoikeuden myöntäminen ei saisi rajoittaa työmarkkinaosapuolten oikeutta järjestäytyä.”
Muutettu direktiivi 2005/36
Muutetun direktiivin 2005/36 johdanto-osan 1 ja 19 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Perustamissopimuksen 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti yksi yhteisön tavoitteista on henkilöiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä. Jäsenvaltioiden kansalaisten osalta kyse on erityisesti oikeudesta harjoittaa ammattia itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkattuna työntekijänä muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he ovat hankkineet ammattipätevyytensä. Lisäksi perustamissopimuksen 47 artiklan 1 kohdassa määrätään annettavaksi direktiivejä tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta.
– –
(19)
Vapaan liikkuvuuden ja lääkärien, yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkärien, eläinlääkärien, kätilöiden, proviisorien ja arkkitehtien ammattipätevyydestä annettujen asiakirjojen vastavuoroisen tunnustamisen olisi pohjauduttava perusperiaatteeseen, joka on muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen automaattinen tunnustaminen koulutusta koskevien vähimmäisvaatimusten yhteensovittamisen perusteella. – –”
Kyseisen direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion, joka vaatii säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi alueellaan määrättyä ammattipätevyyttä (jäljempänä ’vastaanottava jäsenvaltio’), on tunnustettava kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseen ja sen harjoittamiseen ammattipätevyys, joka on hankittu yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa (jäljempänä ’kotijäsenvaltio’) ja joka antaa kyseisen pätevyyden haltijalle oikeuden harjoittaa siellä samaa ammattia.
Tässä direktiivissä vahvistetaan myös säännöt, jotka koskevat osittaista oikeutta harjoittaa säänneltyä ammattia ja toisessa jäsenvaltiossa suoritetun ammatillisen harjoittelun tunnustamista.”
Mainitun direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Tunnustamisen vaikutukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Ammattipätevyyden tunnustaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa antaa etua saavalle henkilölle oikeuden ryhtyä harjoittamaan kyseisessä jäsenvaltiossa sitä ammattia, johon kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, sekä harjoittaa sitä vastaanottavassa jäsenvaltiossa samoin edellytyksin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset.
2.   Tässä direktiivissä ammatti, jota hakija haluaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, on sama kuin se ammatti, johon kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, jos ammatin käsittämät toiminnan lajit ovat vastaavanlaiset.
3.   Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, osittainen oikeus harjoittaa ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa myönnetään 4 f artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.”
Muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan, jonka otsikko on ”Osittainen ammatinharjoittamisoikeus”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on myönnettävä tapauskohtaisesti osittainen oikeus harjoittaa ammattia alueellaan vain, kun kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
ammattihenkilö on täysin pätevä harjoittamaan kotijäsenvaltiossaan sitä ammatillista toimintaa, jota varten osittaista ammatinharjoittamisoikeutta haetaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa;
b)
kotijäsenvaltiossa laillisesti harjoitetun ammatillisen toiminnan ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa säännellyn ammatin väliset erot ovat niin suuret, että korvaavien toimenpiteiden soveltaminen merkitsisi, että hakijan olisi suoritettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellytettävä koulutusohjelma kokonaan saadakseen oikeuden harjoittaa säänneltyä ammattia kaikilta osin vastaanottavassa jäsenvaltiossa;
c)
ammatillinen toiminta voidaan objektiivisesti erottaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa kyseisen säännellyn ammatin piiriin kuuluvasta muusta toiminnasta.
Edellä olevan c alakohdan soveltamiseksi vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon, voidaanko kyseistä ammatillista toimintaa harjoittaa kotijäsenvaltiossa itsenäisesti.
2.   Osittainen ammatinharjoittamisoikeus voidaan evätä, jos se on perusteltua yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä, omiaan takaamaan tavoitellun tavoitteen saavuttamisen eikä ylitä sitä, mikä on tarpeen tavoitteen saavuttamiseksi.
3.   Vastaanottavaan jäsenvaltioon sijoittautumista varten esitetyt hakemukset on tutkittava III osaston I ja IV lukujen mukaisesti.
4.   Hakemukset, jotka koskevat palvelujen väliaikaista ja satunnaista tarjoamista vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja ammatillista toimintaa, jolla on vaikutusta kansanterveyteen tai yleiseen turvallisuuteen, on tutkittava II osaston mukaisesti.
5.   Jäljempänä olevan 7 artiklan 4 kohdan kuudennesta alakohdasta ja 52 artiklan 1 kohdasta poiketen ammatillista toimintaa on harjoitettava kotijäsenvaltiossa annetulla ammattinimikkeellä, kun osittainen ammatinharjoittamisoikeus on myönnetty. Vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että ammattinimikettä käytetään vastaanottavan jäsenvaltion kielillä. Ammattihenkilöiden, joille on myönnetty osittainen ammatinharjoittamisoikeus, on ilmoitettava ammatillisen toimintansa laajuus selvästi palvelun vastaanottajille.
6.   Tätä artiklaa ei sovelleta ammattihenkilöihin, joiden ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti III osaston II, III ja III a luvun nojalla.”
Muutetun direktiivin 2005/36 III osaston III luvussa, jonka kohteena on ”koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen perustuva tunnustaminen”, olevan 21 artiklan, jonka otsikko on ”Automaattisen tunnustamisen periaate”, 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ”kunkin jäsenvaltion on tunnustettava muodollista pätevyyttä osoittavat asiakirjat, jotka antavat oikeuden ryhtyä harjoittamaan ammattitoimintaa lääkärin peruskoulutuksen saaneena lääkärinä tai erikoislääkärinä, yleissairaanhoidosta vastaavana sairaanhoitajana, hammaslääkärinä, erikoishammaslääkärinä, eläinlääkärinä, proviisorina tai arkkitehtina ja joista säädetään liitteessä V olevissa 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ja 5.7.1 kohdassa ja jotka täyttävät 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 ja 46 artiklassa tarkoitetut koulutuksen vähimmäisvaatimukset kunkin ammatin osalta. Lisäksi kyseisten asiakirjojen on annettava sen alueella samat oikeudet ammattitoiminnan aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä antamat muodollista pätevyyttä osoittavat asiakirjat”.
Ranskan oikeus
Kansanterveyskoodeksin (code de la santé publique) L. 4002-3 §:llä annetaan mahdollisuus osittaiseen oikeuteen harjoittaa kaikkia saman koodeksin neljännessä osassa säänneltyjä terveydenhuollon ammatteja, joihin sisältyvät siis ammatit, joihin sovelletaan ammattipätevyyden automaattista tunnustamisjärjestelmää.
Ammattipätevyyden tunnustamisesta terveydenhuoltoalalla 2.11.2017 annettu asetus nro 2017-1520 (décret n
o
2017-1520 du 2 novembre 2017, relatif à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé) annettiin erityisesti kansanterveyskoodeksin L. 4002-3 §:n soveltamiseksi.
Solidaarisuus- ja terveysministerin 4.12.2017 ja 8.12.2017 antamat määräykset annettiin 2.11.2017 annetun asetuksen nro 2017-1520 soveltamiseksi.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Les chirurgiens-dentistes de France ym. nostivat useilla kannekirjelmillä Conseil d’État’ssa (ylin hallintotuomioistuin, Ranska) lainvastaisuuteen perustuvan kanteen, jossa ne vaativat tapauksesta riippuen 2.11.2017 annetun asetuksen nro 2017-1520 kumoamista kokonaan tai osittain ja/tai 4.12.2017 ja/tai 8.12.2017 annetun solidaarisuus- ja terveysministerin määräyksen kumoamista.
Riitauttaessaan edellä mainitun asetuksen Les chirurgiens-dentistes de France ym. väittivät muun muassa, että kansanterveyskoodeksin L. 4002-3 §, joka on mainitun asetuksen oikeudellinen perusta, on ristiriidassa muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohdan kanssa siltä osin kuin kyseistä pykälää sovelletaan lääkärin, hammaslääkärin, kätilön ja sairaanhoitajan ammatteihin, joten mainitussa asetuksessa sisällytetään lainvastaisesti kyseisen direktiivin III osaston III luvun soveltamisalaan kuuluvat ammatit osittaisen ammatinharjoittamisoikeuden piiriin.
Pääasiassa kyseessä olevien kahden määräyksen osalta väitettiin erityisesti, että ne ovat lainvastaisia siltä osin kuin ne koskevat muutetun direktiivin 2005/36 III osaston III luvun soveltamisalaan kuuluvia ammatteja, koska nämä ammatit on jätetty osittaista ammatinharjoittamisoikeutta koskevan järjestelmän ulkopuolelle kyseisen direktiivin 4 f artiklan 6 kohdan nojalla.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on niin, että koska 2.11.2017 annettu asetus nro 2017-1520 on annettu kansanterveyskoodeksin L. 4002-3 §:n säännösten perusteella, kysymys siitä, onko muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohdan katsottava olevan esteenä sille, että jäsenvaltio ottaa käyttöön mahdollisuuden osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, joihin sovelletaan kyseisen direktiivin III osaston III luvun säännösten mukaista ammattipätevyyden automaattista tunnustamisjärjestelmää, on ratkaiseva oikeusriidan ratkaisemisen kannalta, ja kysymys on hyvin vaikea. Kahden riidanalaisen määräyksen lainmukaisuus riippuu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisen asetuksen, joka on niiden oikeudellisena perustana, lainmukaisuudesta.
Tässä tilanteessa Conseil d’État päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [muutetun] direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohta esteenä sille, että jäsenvaltio ottaa käyttöön mahdollisuuden osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, joihin sovelletaan tämän saman direktiivin III osaston III luvun säännösten mukaista ammattipätevyyden automaattista tunnustamisjärjestelmää?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä lainsäädännölle, jossa sallitaan mahdollisuus osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin III osaston III luvun säännösten mukaiseen ammattipätevyyden automaattiseen tunnustamisjärjestelmään.
Tältä osin unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden sellaisia säännöksiä, joissa ei viitata jäsenvaltioiden oikeuteen niiden merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännösten sanamuoto myös kyseisten säännösten asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä (tuomio 21.10.2020, Möbel Kraft,
C‑529/19
,
EU:C:2020:846
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten muutetun direktiivin 2005/36 johdanto-osan 19 perustelukappaleesta ilmenee, direktiivissä säädetään lääkärien, yleissairaanhoidosta vastaavien sairaanhoitajien, hammaslääkärien, eläinlääkärien, kätilöiden, proviisorien ja arkkitehtien muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen osalta tällaisten asiakirjojen automaattisen tunnustamisen järjestelmästä, joka pohjautuu koulutusta koskevien vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2014, Ordre des architectes,
C‑365/13
,
EU:C:2014:280
,
kohta).
Muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohdassa säädetään, että tätä artiklaa ei sovelleta ammattihenkilöihin, joiden ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti kyseisen direktiivin III osaston II, III ja III a luvun nojalla.
Mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee siten, että muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 1–5 kohdassa säädetyn osittaisen ammatinharjoittamisoikeuden ulkopuolelle jätetään ammattihenkilöt, joiden ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti kyseisen direktiivin III osaston II, III ja III a luvun nojalla, eikä ammatteja, joita tällainen automaattinen tunnustaminen koskee.
Muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohdan sanamuoto osoittaa siis selvästi, että siinä viitataan henkilöihin.
Mainitun säännöksen tällainen sanamuodon mukainen tulkinta on yhdenmukainen kyseisen direktiivin asiayhteyden ja tavoitteen kanssa.
Tässä yhteydessä on todettava, että sekä direktiivin 2005/36 syntyhistoria että sen rakenne vahvistavat, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut tehdä ero ilmaisujen ”ammatit” ja ”ammattihenkilöt” välillä.
Unionin tuomioistuimelle toimitetun asiakirja-aineiston tarkastelun perusteella voidaan ensinnäkin todeta, että vaikka komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivin 2005/36 muuttamisesta (KOM(2011) 883 lopullinen) ei sisältynyt direktiivin 2005/36 nykyisessä 4 f artiklan 6 kohdassa olevan kaltaista säännöstä, Euroopan parlamentti ehdotti muutosta, jolla sellaiset ammatit, joiden osalta ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti, jätettäisiin osittaisen ammatinharjoittamisoikeuden ulkopuolelle.
Ilmaisuun ”ammattihenkilöt” päädyttiin kuitenkin sen jälkeen, kun lainsäädäntömenettelyyn osallistuneiden toimielinten välillä oli päästy sopimukseen.
Toiseksi automaattisen tunnustamisen rakenteesta on todettava, että vaikka muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohdassa viitataan ”ammattihenkilöihin”, joiden ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti, kyseisen direktiivin muissa säännöksissä, kuten julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 23 kohdassa ja alaviitteessä 4 mainitsemissa säännöksissä, tarkoitetaan sitä vastoin ”ammatteja”, joiden osalta ammattipätevyys joko tunnustetaan tai ei tunnusteta automaattisesti.
Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 2013/55 johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen mukaan jäsenvaltion olisi voitava evätä osittainen ammatinharjoittamisoikeus yleiseen etuun liittyvistä pakottavista syistä, etenkin sellaisten terveydenhuollon ammattien tapauksessa, joilla on vaikutusta kansanterveyteen tai potilasturvallisuuteen. Terveydenhuollon ammatteihin kuuluu muun muassa sellaisia ammatteja, joita ammattipätevyyden automaattinen tunnustaminen koskee, kuten muutetun direktiivin 2005/36 21 artiklassa tarkoitetut lääkärin, yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan, hammaslääkärin, eläinlääkärin, kätilön ja proviisorin ammatit, joiden osalta ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti. Näin ollen se mahdollisuus, että osittainen oikeus harjoittaa mainittuja ammatteja evätään, edellyttää, että osittaista oikeutta harjoittaa kyseisiä ammatteja ei lähtökohtaisesti ole suljettu pois.
Tällainen osittainen ammatinharjoittamisoikeus vastaa yhtäältä muutetun direktiivin 2005/36 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa ilmaistua yleistä tavoitetta henkilöiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistamisesta jäsenvaltioiden väliltä. Toisaalta se vastaa myös direktiivin 2013/55 johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenevää täsmällisempää tavoitetta, joka on mennä pidemmälle kuin direktiivi 2005/36, jota sovellettiin ainoastaan ammattihenkilöihin, jotka halusivat harjoittaa samaa ammattia toisessa jäsenvaltiossa, ja jonka mukaan ammattihenkilön pyytäessä hänelle on myönnettävä osittainen ammatinharjoittamisoikeus, jos kyseinen toiminta on vastaanottavassa jäsenvaltiossa osa toimialaltaan laajempaa ammattia kuin kotijäsenvaltiossa ja jos toimialojen väliset erot ovat niin suuret, että ammattihenkilöltä edellytettäisiin koko koulutusohjelman suorittamista puutteiden korvaamiseksi.
Jos osittainen ammatinharjoittamisoikeus ei ole mahdollinen tämän tuomion 28 kohdassa lueteltujen terveydenhuollon ammattien eli muutetun direktiivin 2005/36 III osaston III luvussa olevien ammattien osalta, lukuisiin terveydenhuollon ammattihenkilöihin, joilla on jossakin jäsenvaltiossa pätevyys harjoittaa siellä tiettyjä johonkin näistä ammateista kuuluvia toiminnan lajeja, jotka eivät kuitenkaan vastaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa olemassa olevaa ammattia, kohdistuisi edelleen liikkuvuuden esteitä.
Kuten julkisasiamies pääasiallisesti toteaa ratkaisuehdotuksensa 33 kohdassa, osittaisen ammatinharjoittamisoikeuden salliminen sellaisen toiminnan osalta, joka on sisällytetty ammatteihin, joihin liittyvä ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti muun muassa muutetun direktiivin 2005/36 III osaston III luvun nojalla, ei vaikuta direktiivin 2013/55 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa mainittuun kyseisten ammattien osalta vaadittavien koulutuksen vähimmäisvaatimusten yhteensovittamiseen.
Muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 5 kohdasta nimittäin ilmenee, että siltä osin kuin on kyse osittaisesta oikeudesta harjoittaa säänneltyä ammattia, sallittua toimintaa on harjoitettava kotijäsenvaltiossa annetulla ammattinimikkeellä, joka tarvittaessa käännetään vastaanottavan jäsenvaltion kielille, ja kyseessä olevan ammattihenkilön on ilmoitettava ammatillisen toimintansa laajuus selvästi palvelun vastaanottajille. Se, että henkilöllä on oikeus harjoittaa vain osaa sen ammatin käsittämistä toiminnan lajeista, johon liittyvä ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti, ei siten aseta kyseenalaiseksi kyseisellä direktiivillä käyttöön otettua järjestelmää, jonka mukaan ainoastaan ne henkilöt, jotka täyttävät mainitussa direktiivissä säädetyt koulutuksen vähimmäisvaatimukset sellaista ammattia varten, johon liittyvä ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti, voivat tosiasiassa hyötyä tällaisesta tunnustamisesta ja harjoittaa kaikkea tällaiseen ammattiin sisältyvää toimintaa.
Tämän johdosta muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohta merkitsee siis sitä, kuten komissio on kirjallisissa huomautuksissaan pääasiallisesti esittänyt, että niillä ammattihenkilöillä, joiden ammattipätevyys tunnustetaan automaattisesti muun muassa kyseisen direktiivin III osaston III luvun nojalla, on oltava oikeus harjoittaa kaikkia niitä toiminnan lajeja, jotka sisältyvät vastaavaan ammattiin vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ja ettei osittainen ammatinharjoittamisoikeus siten koske heitä. Tämä säännös ei sitä vastoin merkitse sitä, ettei osittainen ammatinharjoittamisoikeus koske kyseisen III osaston III luvussa tarkoitettuja ammatteja.
Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että muutetun direktiivin 2005/36 4 f artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä lainsäädännölle, jossa sallitaan mahdollisuus osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin III osaston III luvun säännösten mukaiseen ammattipätevyyden automaattiseen tunnustamisjärjestelmään.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2013 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2013/55/EU, 4 f artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä lainsäädännölle, jossa sallitaan mahdollisuus osittaiseen oikeuteen harjoittaa jotakin niistä ammateista, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, III osaston III luvun säännösten mukaiseen ammattipätevyyden automaattiseen tunnustamisjärjestelmään.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.