CELEX: 62014TJ0817
Lepinguväline vastutus
Loomatervishoid
Linnugripi tõrje
Looduses püütud metslindude liitu importimise keeld
Määrus (EÜ) nr 318/2007 ja rakendusmäärus (EL) nr 139/2013
Üksikisikutele õigusi andvate õigusnormide piisavalt selge rikkumine
Kaalutlusõiguse piiride ilmselge ja oluline ületamine
Proportsionaalsus
Hoolsuskohustus
Põhiõiguste harta artiklid 15–17

Vaidluse taust
Hagejad
Hagejad Zoofachhandel Züpke GmbH, Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG, Zoofachgeschäft – Vogelgroßhandel Import-Export Heinz Marche, Rita Bürgel ja Norbert Kass on Saksamaal asu‑ või elukohta omavad loomadega kauplejad, kes tegelevad või tegelesid muu hulgas looduses püütud selliste metslindude nagu papagoid Euroopa Liitu importimisega, et paigutada need kaunistuseks linnumajadesse.
Direktiivid 91/496/EMÜ ja 92/65/EMÜ
Euroopa Ühenduste Nõukogu võttis 15. juulil 1991 ühist põllumajanduspoliitikat reguleeriva EÜ artikli 37 alusel vastu direktiivi 91/496/EMÜ, millega nähakse ette ühendusse kolmandatest riikidest saabuvate loomade veterinaarkontrolli korraldamise põhimõtted ning muudetakse direktiive 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ ja 90/675/EMÜ (
EÜT L 268, lk 56
; ELT eriväljaanne 03/12, lk 58). Direktiivi 91/496 artikli 10 lõikes 3 viidatakse seoses karantiinikeskustes täidetavate üldtingimustega direktiivi B lisale.
Nõukogu võttis 13. juulil 1992 vastu direktiivi 92/65/EMÜ, milles sätestatakse selliste loomade, sperma, munarakkude ja embrüote ühendusesisest kauplemist ja ühendusse importimist reguleerivad loomatervishoiunõuded, mille suhtes ei kohaldata direktiivi 90/425/EMÜ A lisa I jaotises osutatud ühenduse erieeskirjades sätestatud loomatervishoiunõudeid (
EÜT L 268, lk 54
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 154). Direktiiv 92/65 kehtestab konkreetsed nõuded, mis tuleb täita päritoluriigil ja -ettevõttel, eeskirjad veterinaarsertifikaatidele, mis peavad olema loomadega kaasas, ja määrab kindlaks, milliseid uuringuid tuleb loomadel läbi viia. Kõnealuse direktiivi artikli 17 lõiked 2 ja 3 näevad eelkõige ette peamiselt seda, et liitu võib importida ainult neid loomi, kes pärinevad kolmandast riigist, mis on kantud nende kolmandate riikide või kolmandate riikide osade loetellu, mis suudavad esitada liidusisesele kaubavahetusele esitatavatele tagatistele samaväärseid tagatisi, ja et kehtestatakse spetsiaalsed loomatervishoiunõuded eelkõige liidu kaitseks teatavate eksootiliste haiguste eest.
EFSA 2005. aasta arvamus
Pärast Euroopa Ühenduste Komisjoni 2004. aasta taotlust esitas Euroopa Toiduohutusamet („EFSA“) 14. ja 15. septembril 2005 teadusliku arvamuse lindude gripi mõju kohta loomade tervisele ja heaolule (The EFSA Journal (2005) 266, lk 1–21, edaspidi „EFSA 2005. aasta arvamus“). Võttes arvesse talle antud pädevust, käsitles EFSA selles arvamuses ainult liidu kodulindude linnugrippi nakatumise ohtu.
EFSA märkis oma 2005. aasta arvamuse sissejuhatuses, et lindude gripp esineb kodulindudel kahes kliinilises vormis: kõrge patogeensusega linnugripina ja madala patogeensusega linnugripina. Kõrge patogeensusega linnugrippi põhjustavad viiruste H5 ja H7 alatüübid, millel on teatavad molekulaarsed omadused, mis võivad põhjustada süsteemseid nakkusi ja mida ei esine madala patogeensusega linnugripi puhul. Viirus H5N1 on üks neist kõrge patogeensusega linnugrippi põhjustava viiruse alatüüpidest.
Lisaks märkis EFSA, et pärast teatavates Aasia riikides H5N1 viiruse erakorralist endeemilist puhangut kodulindude seas nakatusid natuke aega enne tema arvamuse vastuvõtmist H5N1 viirusesse metslinnud: nii paiksed kui ka rändlinnud. See epidemioloogiline olukord, millist EFSA sõnul ei ole varem esinenud, võis põhjustada inimeste pandeemilise viiruse ja tuua kaasa ettenägematuid tagajärgi. Võttes siiski arvesse, et ei ole teada, et metslinnud oleksid nakatunud kõrge patogeensusega linnugripi tüüpi viirustesse, leidis EFSA, et olukorra hindamiseks ja selle edasise arengu prognoosimiseks ei ole piisavalt teaduslikke andmeid.
Mis puudutab ohtu, mida liidu kodulindude jaoks kujutavad endast puurilinnud, eeskätt dekoratiiv‑ ja lemmiklinnud, siis leiab EFSA, et kuna need linnud võivad olla nakatunud lindude grippi, sealhulgas H5 ja H7 alatüüpi kuuluvasse grippi, võib seetõttu nende liitu importimisega kaasneda oht, et see viirus levib liitu.
Otsus 2005/760/EÜ ja võetud meetmete kehtivuse pikendamine
Komisjon võttis 27. oktoobril 2005 vastu otsuse 2005/760/EÜ, mis käsitleb teatavaid vangistuses elavate lindude importimisel rakendatavaid kaitsemeetmeid seoses kõrge patogeensusega linnugripiga teatavates kolmandates riikides (
EÜT L 285, lk 60
), millega peatati muude eluslindude kui kodulindude liitu importimine. Need meetmed pidid kehtima kuni 30. novembrini 2005.
Komisjoni erinevate otsustega muudeti otsusega 2005/760 võetud meetmeid ja pikendati nende kehtivust 30. juunini 2007, kusjuures viimane kehtivuse pikendamine nähti ette 23. märtsi 2007. aasta otsusega 2007/183/EÜ, millega muudetakse otsust 2005/760 (
ELT L 84, lk 44
).
EFSA 2006. aasta arvamus
Komisjoni 25. aprilli 2005. aasta taotlusele vastuseks andis EFSA 27. oktoobril 2006 teadusliku arvamuse muude lindude kui kodulindude liitu importimisest tuleneva ohu kohta loomade tervishoiule ja heaolule (The EFSA Journal (2006) 410, lk 1–55) (edaspidi „EFSA 2006. aasta arvamus“). EFSA esitas selles erinevad soovitused looduses püütud lindude tervise ja heaolu kohta ning analüüsis linde ohustavaid erinevaid nakkusetekitajaid, sealhulgas lindude grippi.
Mis puudutab lindude tervist, siis leidis EFSA, et tõenäosus, et nakkusetekitajad on pärast metslindude karantiinist vabastamist levinud liidu territooriumile, on väga väikesest väga suureni. EFSA sõnul on tõenäosus, et püütud metslind on karantiinist vabastamisel nakatunud, erinevate linnuliikide puhul erinev ja sõltub nakatumise tõenäosusest prekliinilises staadiumis. Nende järelduste tulemusena soovitas EFSA, et looduses püütud metslindude impordi jätkamise vajadust tuleks hoolikalt analüüsida. EFSA mainis ka, et metslinnud võivad olla saanud nakkuse teistelt nakatunud metslindudelt, saastunud keskkonnast või nakatunud kodulindudelt.
Lisaks märkis EFSA, et 95% liitu imporditud lindudest kuulub ühte kolmest lindude seltsist, milleks on vastavalt värvulised (64%), papagoilised (17%) ja kanalised (14%), et 2005. aastal pärines 88% imporditud metslindudest Aafrikast ja 78% viiest Aafrika riigist, ning et looduses püütud metslinnud on üldiselt odavamad kui vangistuses kasvatatud linnud.
Mis puudutab konkreetselt lindude grippi, siis märkis EFSA kõigepealt, et nendel linnuliikidel, mida imporditakse kõige enam ehk värvulistel ja papagoilistel ei ole lindude gripi epidemioloogias olulist osa. Ta märkis ka, et lindudele levinud kõrge patogeensusega linnugripi viiruse kõikidel liikidel on piiratud zonoosne potentsiaal. Kuid EFSA arvates võib – kuna varasemate suurte pandeemiate käigus leiti lindude gripi genoom või selle osa ja arvamuse koostamise ajal tuvastati selle genoomi olemasolu H5N1 viiruses – tõhus järelevalveprogramm ära hoida selle, et linnugripi viirused levivad seaduslikult imporditud lindude kaudu liidu territooriumile.
Lisaks märkis EFSA, et eriti värvulistel ja kanalistel on kõrge patogeensusega linnugripi viiruse inkubatsiooniaeg ja kliiniline faas väga lühike, mis toob kaasa kõrge suremuse mõne päeva jooksul, samas kui haneliste puhul võib inkubatsiooniaeg olla pikem. Veel leidis EFSA, et võttes arvesse lühikest inkubatsiooniaega, ilmnevad linnul, kes oli lindude grippi nakatunud juba karantiini paigutamisel või kes nakatus sellesse viirusesse karantiinis olles, karantiiniaja jooksul kliinilised sümptomid. Seetõttu leidis EFSA, et tõenäosus, et selline lind vabastatakse karantiinist ilma sümptomeid märkamata, on väike, kui mitte lausa väga väike. Siiski on tema sõnul olemas oht, et viirust subkliiniliselt põdevad linnud vabastatakse karantiinist nakatununa.
Lõpuks soovitas EFSA hinnata hoolikalt metslindude impordi jätkamise vajadust ja eelistada linnumunade importi, võttes arvesse ohtu, et suur hulk nakkusetekitajaid võib liidu territooriumile kanduda. Lisaks soovitas ta viia regulaarselt läbi nakkushaiguste sissetoomise ohu hindamist, et tuvastada kõrge ohutasemega piirkonnad ja riigid ning ohustatumad liigid, kuna need võivad aja jooksul muutuda.
Määrus (EÜ) nr 318/2007
Komisjon võttis 23. märtsil 2007 vastu määruse (EÜ) nr 318/2007, milles sätestatakse loomatervishoiunõuded ja karantiinitingimused teatavate lindude impordil ühendusse (
ELT L 84, lk 7
). Selle määruse õiguslik alus olid eelkõige direktiivi 91/496 artikli 10 lõike 3 teine lõik ja lõike 4 esimene lõik ning direktiivi 92/65 artikli 17 lõike 2 punkt b, artikli 17 lõige 3 ja artikli 18 lõike 1 esimene ja neljas taane. Määruse artikli 20 kohaselt jõustus määrus 1. juulil 2007.
Määruse nr 318/2007 põhjendused 4, 5 ja 8–10 on sõnastatud järgmiselt:
Määruse nr 318/2007 artikkel 1 „Sisu“ näeb ette:
„Käesolevas määruses sätestatakse loomatervishoiu nõuded teatavate lindude importimisel [liitu] I lisas nimetatud kolmandatest riikidest või nende osadest ning selle impordiga seotud karantiinitingimused.“
Määruse nr 318/2007 artiklis 2 „Reguleerimisala“ on sätestatud, et seda määrust kohaldatakse lindude suhtes, välja arvatud muu hulgas kodulinnud.
Määruse nr 318/2007 artikkel 4 „Heakskiidetud kasvandused“ näeb sisuliselt ette, et kolmandast riigist päritolumaal pädeva asutuse poolt heaks kiidetud kasvandustest pärit lindude import on lubatud juhul, kui nimetatud asutus järgib määruse II lisas sätestatud heakskiitmise tingimusi ja kui asutus on komisjonile edastanud loanumbri.
Määruse nr 318/2007 artikkel 5 „Imporditingimused“ näeb muudetud redaktsioonis ette:
„Lindude importimine on lubatud üksnes siis, kui linnud vastavad järgmistele tingimustele:
a)
linnud on vangistuses kasvanud [mis on selle määruse artikli 3 punktis c defineeritud kui „linnud, kes ei ole püütud loodusest, vaid on sündinud vanematest, kes on vangistuses paaritunud või muul viisil sugurakke üle kandnud“];
b)
linnud pärinevad I lisas nimetatud kolmandatest riikidest või nende osadest;
ba)
linnud on pärit heakskiidetud kasvandustest, mis vastavad artiklis 4 sätestatud tingimustele;
c)
lindudele tehti 7 kuni 14 päeva enne teelesaatmist laboratoorne viiruse avastamise proov ja saadi negatiivne tulemus kõikide lindude gripi viiruste ja Newcastle’i haiguse viiruse esinemise suhtes;
d)
linnud ei ole lindude gripi vastu vaktsineeritud;
e)
lindudega on kaasas III lisas esitatud näidisele vastav veterinaartõend (edaspidi: „veterinaartõend“);
f)
linnud on [...] märgistatud individuaalse identifitseerimisnumbriga […]“
Määruse nr 318/2007 artikli 11 „Karantiinitingimused“ lõige 1 näeb ette järgmist:
„Linnud pannakse heakskiidetud karantiiniasutuses või -keskuses vähemalt 30 päevaks karantiini (edaspidi „karantiin“).“
Määruse nr 318/2007 I lisas „Kolmandate riikide loend, kes võivad kasutada III lisas esitatud veterinaartõendit“ on sätestatud:
Määruse nr 318/2007 I lisas nimetatud, komisjoni 28. augusti 2006. aasta otsus 2006/696/EÜ, millega kehtestatakse nende kolmandate riikide loetelu, millest võib importida ühendusse ja vedada läbi ühenduse kodulinde, haudemune, ühepäevaseid tibusid, kodulindude, silerinnaliste lindude ja looduslike jahilindude liha, mune ja munatooteid ning määratletud patogeenivabasid mune, ja kohaldatavad veterinaarsertifikaatide nõuded ning muudetakse otsuseid 93/342/EMÜ, 2000/585/EÜ ja 2003/812/EÜ (
ELT L 295, lk 1
), tühistati ja asendati komisjoni 8. augusti 2008. aasta määrusega nr 798/2008, millega kehtestatakse nende kolmandate riikide, territooriumide, tsoonide ja piirkondade loetelu, millest võib importida ühendusse ja vedada läbi ühenduse kodulinde ja linnukasvatussaadusi, ning veterinaarsertifikaatide nõuded (
ELT L 226, lk 1
), mida on korduvalt muudetud.
EFSA 2008. aasta arvamus
Komisjoni 2007. aasta taotlusele vastuseks andis EFSA 7. mail 2008 arvamuse linnugripi mõju kohta loomade tervisele ja heaolule ning selle levimise riski kohta Euroopa Liidu kodulinnufarmides (The EFSA Journal (2008) 715, lk 1–161) (edaspidi „ EFSA 2008. aasta arvamus“). Komisjon palus EFSA‑l koondada tema varasemate arvamuste peamised järeldused ja soovitused ning hinnata uusi teaduslikke andmeid arvestades veel kord lindude gripiga nakatumise riski Euroopa kodulinnufarmides. Arvestades määruse nr 318/2007 vastuvõtmist, ei analüüsitud konkreetselt uuesti madala patogeensusega linnugripi või kõrge patogeensusega linnugripi viiruste leviku ohtu, mis võib kaasneda nüüd juba keelatud, looduses püütud metslindude importimisega.
Kõigepealt märkis EFSA, et Euroopa Liidu liikmesriikides teostatud analüüside kohaselt on kõik kodulindude ja metslindude juures alates 2006. aastast leitud viirused tihedalt seotud. Seoses patogeneesi ja viiruse edasikandumisega arvas EFSA, et viirus H5N1 võib jätkuvalt põhjustada märkimisväärset suremust metslindude seas ning märkis, et katseuuringutel on ilmnenud, et mõni liik võib olla nakatunud, ilma et neil ilmneks kliinilisi sümptomeid.
Seoses lindude gripi metslindudelt edasikandumise ohuga meenutas EFSA seejärel, et need linnud olid kõnealuse edasikandumisega seotud Aasias, Lähis-Idas, Euroopas ja Aafrikas. Kuigi pärast EFSA 2006. aasta arvamust on üsna väheseid liike katse-eesmärgil nakatatud, on siiski selle edasikandumisega seotud rohkem metslinnuliike kui algul eeldati, kusjuures edasikandumine toimus nakatunud väljaheidetega kas juba enne sümptomite tekkimist või isegi täiesti ilma sümptomiteta. Arvestades metslindudel aastatel 2006–2008 täheldatud H5N1 viirusega nakatumise juhtude arvu, näib kõrge patogeensusega linnugripi edasikandumise oht metslindude kaudu olevat pigem tavaline kui väga harv või väga sagedane juhtum. Ei saa välistada, et kõnealune viirus on alates 2006. aastast metslindude populatsioonides jätkuvalt olemas, kuna viirus võib esineda ulatuses, mille puhul ei saa seda kindlaks teha. EFSA sõnul esineb jätkuvalt oht, et nakatunud metslinnud nakatavad Euroopa kodulinde.
Seoses lindude gripi edasikandumise ohuga kolmandatest riikidest metslindude importimise tõttu jõudis EFSA lõpuks järgmisele järeldusele:
Rakendusmäärus (EÜ) nr 139/2013
Komisjoni 7. jaanuari 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 139/2013, milles sätestatakse loomatervishoiunõuded ja karantiinitingimused teatavate lindude impordil liitu (
ELT L 47, lk 1
), jõustus 12. märtsil 2013.
Rakendusmäärusega nr 139/2013, millega tunnistati kehtetuks määrus nr 318/2007, toimub selle põhjenduse 1 kohaselt viimati nimetatud määruse „kodifitseeri[mine]“. Määruse nr 318/2007 põhjendustest 4, 5 ja 8–10 said nüüd rakendusmääruse nr 139/2013 põhjendused 3–7, samas kui artiklite numeratsioon jäi endiseks. Rakendusmääruse nr 139/2013 I lisa viitab nüüd määrusega nr 798/2008 kehtestatud kolmandate riikide loetelule (vt punkt 24 eespool), millesse lisatakse Argentiina Vabariik ja Filipiinide Vabariigi üks piirkond.
2013. aasta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon
Üldkohus (esimene koda) leidis 16. septembri 2013. aasta vaheotsusena tehtud otsuses ATC jt
vs
. komisjon (T‑333/10, EKL, edaspidi „kohtuotsus ATC jt,
EU:T:2013:451
), et nii otsuse 2005/760 kui ka selle otsuse järgnevate pikendamisotsuste vastuvõtmisega pani komisjon toime mitu rikkumist, mis seisnesid proportsionaalsuse põhimõtte ja hoolsuskohustuse rikkumises ning mis toovad endaga kaasa liidu vastutuse sellise kahju hüvitamisel, mille hagejatele põhjustas metslindude importimise keelamine rahvusvahelise episootiaameti (OIE, nüüd Maailma Loomatervise Organisatsioon) piirkondlikesse komisjonidesse kuuluvatest kolmandatest riikidest (kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, eespool viidatud,
EU:T:2013:451
, punkt
).
Üldkohus jättis hagi ülejäänud osas, see tähendab määrust nr 318/2007 puudutavas osas rahuldamata, leides samuti, et hagejate väidetest lähtudes ei rikkunud komisjon selle määruse vastuvõtmisega piisavalt selgelt üksikisikutele õigusi andvat normi, mis võiks kaasa tuua liidu vastutuse (kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
). Kõnealuse määruse seaduslikkuse kohta sedastas Üldkohus, et hagejate väited ei käsitle proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist konkreetselt metslindude liitu importimise keelu geograafilise ulatuse tõttu, mistõttu ei esitatud Üldkohtule sellist küsimust, ning et mitte teha otsust
ultra petita
, ei saanud Üldkohus selles küsimuses otsust langetada (kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
ja
).
17. septembri 2014. aasta määruses ATC jt vs. komisjon (
T‑333/10
,
EU:T:2014:842
) leidis Üldkohus (kaheksas koda) – arvestades pooltevahelist kokkulepet hagejatele selle kahju hüvitamise suuruse kohta, mis neil tekkis otsuse 2005/760 ja selle otsuse kehtivuse pikendamise otsuste seadusvastasuse tõttu –, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud.
EFSA 2014. aasta arvamus
Komisjoni 2014. aastal esitatud uuele taotlusele vastuseks andis EFSA 15. detsembril 2014 arvamuse kõrge patogeensusega linnugripi alatüübi H5N8 kohta (The EFSA Journal 2014; 12(12):3941, lk 32) (edaspidi „EFSA 2014. aasta arvamus“).
Selles uues arvamuses märkis EFSA, et Aasias ja Euroopas on alates 2014. aasta jaanuarist või vastavalt novembrist leitud kodulinnufarmides viirusega H5N8 nakatunud kodulinde. Kuivõrd viiruse allikas ei olnud veel teada, esitas EFSA erinevad viiruse levimise võimalikud viisid, sealhulgas kaudne edasikandumine inimestelt, sõidukitelt või elusloomadelt, ning leidis, et farmides otsene kokkupuude metslindudega ei ole neist hüpoteesidest kõige usutavam. Siiski märkis ta, et kuna see viirus on tõenäoliselt madala patogeensusega teatavate metslinnuliikide puhul, siis parandaks nende lindude – nii elavate kui ka surnute – suurem aktiivne ja passiivne jälgimine kodulindudele ülekandumise riski mõistmist ja hõlbustaks sihipärast meetmete väljatöötamist. EFSA andis ka teada, et seda viirust on leitud Saksamaa ja Madalmaade metslindude populatsioonides.
Menetlus ja poolte nõuded
Üldkohtu kantseleisse 18. detsembril 2014 saabunud hagiavalduses esitasid hagejad käesoleva kahju hüvitamise hagi.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
—
kohustada komisjoni hüvitama kahju, mis hagejatel on alates 1. jaanuarist 2010 tekkinud määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 vastuvõtmisega peaaegu ülemaailmselt kehtestatud looduses püütud metslindude liitu importimise keelu tõttu;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
—
jätta hagiavaldus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
ELTL artikli 340 teine lõik sätestab, et lepinguvälise vastutuse korral heastab liit kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et liidu institutsioonide või organite õigusvastase tegevuse puhul ELTL artikli 340 teise lõigu tähenduses on liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise eelduseks, et täidetud on kõik järgmised kumulatiivsed tingimused: liidu institutsioonile või organile etteheidetav tegevus on õigusvastane, kahju on tegelik ja esineb põhjuslik seos selle tegevuse ja viidatud kahju vahel (vt kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab konkreetselt esimest tingimust, mis käsitleb liidu institutsioonile või organile etteheidetava tegevuse õigusvastasust, siis kohtupraktikast tuleneb nõue, mille kohaselt tuleb tuvastada, kas üksikisikutele õigusi andvat õigusnormi on piisavalt selgelt rikutud. Otsustav kriteerium, mis lubab pidada rikkumist piisavalt selgeks, on see, et asjaomane liidu institutsioon või organ on ilmselgelt ja oluliselt ületanud oma kaalutlusõiguse piire. Üksnes siis, kui sellel institutsioonil või organil on vaid märkimisväärselt piiratud, kui mitte olematu kaalutlusõigus, võib liidu õiguse vähim rikkumine olla piisav, et tuvastada piisavalt selge rikkumise olemasolu (vt kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
, ja seal viidatud kohtupraktika).
Liidu õiguse piisavalt selge rikkumise kriteeriumi kohaldamisega seoses on käesoleva asja asjaoludel vaja täpsustada, et asjassepuutuvate õigusnormide võimalik piisavalt selge rikkumine peab tuginema niisuguse ulatusliku kaalutlusõiguse piiride ilmselgele ja olulisele ületamisele, mis on liidu seadusandjal ühise põllumajanduspoliitika alase pädevuse teostamisel ELTL artikli 43 alusel. Nimelt tähendab selle kaalutlusõiguse teostamine seda, et liidu seadusandja peab ette nägema ja hindama keerukaid ja ebakindlaid ökoloogilisi, teaduslikke, tehnilisi ja majanduslikke arengusuundi (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Kuigi liidu institutsioonid peavad teadusuuringuid ja teaduslikke arvamusi arvesse võtma, peavad poliitilise valiku ühiskonna jaoks sobiva kaitsetaseme kindlaksmääramisel tegema need institutsioonid, mitte teadlased (kohtuotsus, 12.4.2013, Du Pont de Nemours (Prantsusmaa) jt vs. komisjon,
T‑31/07
,
EU:T:2013:167
, punkt
).
Lisaks olgu meenutatud, et liidu õiguse piisavalt selge rikkumise nõude eesmärk on õigusvastase akti laadist olenemata vältida, et risk, et institutsioon peab asjaomaste ettevõtjate väidetava kahju kandma, ei pärsiks tema suutlikkust oma pädevust üldistes huvides täiel määral rakendada, seda nii õigustloova või majanduspoliitilisi valikuid hõlmava tegevuse puhul kui ka tema halduspädevuse vallas, ilma et samas jääksid eraõiguslike isikute kanda ilmsetest ja lubamatutest rikkumistest tulenevad tagajärjed (vt kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas väidavad hagejad sisuliselt, et sellega, et komisjon kehtestas määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 vastuvõtmisega
de facto
peaaegu ülemaailmselt kehtiva looduses püütud metslindude liitu importimise keelu, pani komisjon toime teatavate hagejatele õigusi andvate õigusnormide piisavalt selge rikkumise, mis põhjustas neile tegeliku ja kindla kahju.
Selles osas tuleb märkida, et hagejad tuginevad määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 õigusvastasusele täies ulatuses, täpsustamata konkreetseid sätteid, millest tuleneb looduses püütud metslindude liitu importimise keeld. Üldkohus leiab siiski, et hagejate argumendid on piisavalt selged, et komisjon ja liidu kohus saaksid nimetatud sätted ilma suurema vaevata kindlaks teha (vt ka analoogia alusel kohtuotsus, 10.5.2006, Galileo International Technology jt vs. komisjon,
T‑279/03
, EKL,
EU:T:2006:121
, punkt
).
Kõigepealt tuleb tuvastada, kas esineb komisjoni õigusvastane tegevus eespool punktides 39–43 esitatud põhimõtteid arvestades.
Õigusvastase tegevuse olemasolu
Komisjoni õigusvastase tegevuse näitamiseks esitavad hagejad sisuliselt kolm väidet, millest esimese kohaselt on selgelt rikutud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 15–17 tagatud ettevõtlusvabadust, kutsevabadust ja omandiõigust, teise väite kohaselt on selgelt rikutud proportsionaalsuse põhimõtet ja kolmanda väite kohaselt on selgelt rikutud hoolsuskohustust.
Üldkohtu arvates on otstarbekas analüüsida kõigepealt teist, siis kolmandat ja seejärel esimest väidet.
Teine väide, et selgelt on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet
Teise väitega väidavad hagejad, et määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 vastuvõtmisega ja jõus hoidmisega rikkus komisjon selgelt proportsionaalsuse põhimõtet. Nad esitavad sellega seoses kolm osaväidet, et esiteks on looduses püütud metslindude liitu importimise keeld geograafiliselt liiga suure ulatusega ja sellega rikutakse samuti ettevaatuspõhimõtet, teiseks ei kohaldatud karantiinilahendust kui vähem piiravat meedet lindude gripi tõrjeks ning kolmandaks ei teostatud rändlindude intensiivsemat jälgimist kui selle tõrje tõhusamat meedet.
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et liidu õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv proportsionaalsuse põhimõte, mis on sätestatud ELL artikli 5 lõikes 4, nõuab, et liidu institutsioonide tegevus ei ületaks piire, mis asjaomaste õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks on sobiv ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ning tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega. Mis puudutab selle põhimõtte rakendamise tingimuste kohtulikku kontrolli, siis võttes arvesse liidu seadusandjale ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas antud ulatuslikku kaalutlusõigust, võib sellises valdkonnas võetud meetme õiguspärasust mõjutada vaid selle meetme ilmselge ebasobivus võrreldes pädeva institutsiooni püstitatud eesmärgiga. Seega ei ole vaja kindlaks teha, kas liidu seadusandja võetud meetmed on ainsad või parimad võimalikud meetmed, vaid välja tuleb selgitada, kas need on või ei ole taotletava eesmärgi saavutamiseks ilmselgelt ebasobivad (vt kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
ja
ja seal viidatud kohtupraktika).
Samuti tuleb märkida, et ettevaatuspõhimõte on liidu õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb ELTL artiklist 11, ELTL artikli 168 lõikest 1, ELTL artikli 169 lõigetest 1 ja 2 ning ELTL artikli 191 lõigetest 1 ja 2, ning see kohustab asjaomaseid ametiasutusi võtma asjassepuutuvate õigusnormidega neile antud pädevuste rakendamise konkreetses raamistikus sobivaid meetmeid, et ennetada teatud võimalikke riske rahvatervisele, julgeolekule ja keskkonnale, pannes nende huvide kaitsega seotud nõuded tähtsamale kohale kui majanduslikud huvid. Seega võimaldab ettevaatuspõhimõte institutsioonidel olukorras, kus ei ole teaduslikult tõendatud inimeste tervist ohustava riski olemasolu või ulatus, võtta kaitsemeetmeid, ilma et nad ootaksid ära, et täielikult oleks selgunud selle riski tegelikkus ja tõsidus või et avalduks kahjulik mõju tervisele. Lisaks, kui väidetava ohu olemasolu või selle ohu ulatuse üle ei ole võimalik kindlalt otsustada, kuna teostatavate uuringute tulemused ei ole piisavad, lõplikud või täpsed, kuid riski realiseerumise korral on tegelik kahju rahvatervisele tõenäoline, õigustab ettevaatuspõhimõte piiravate meetmete võtmist juhul, kui need on mittediskrimineerivad ja objektiivsed (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas ei ole kõigepealt kahtlust selles, et määrusega nr 318/2007 ja rakendusmäärusega nr 139/2013 taotletud eesmärk kehtestada loomatervishoiunõuded puudutab inimeste ja loomade tervise kaitset ja on legitiimne.
– Esimene osaväide, et looduses püütud metslindude liitu importimise keeld on geograafiliselt liiga suure ulatusega
Esimese osaväitega väidavad hagejad, et määrus nr 318/2007 ja rakendusmäärus nr 139/2013 on geograafiliselt liiga suure ulatusega, kuivõrd nendega nähakse ülemaailmselt ette looduses püütud metslindudega „täielik kauplemise keeld“, kuigi alates 2010. aastast eelkõige OIE poolt koondatud teadusandmete põhjal ei esine lindude grippi teatavates kolmandates riikides, eeskätt Lõuna-Ameerika ja Okeaania riikides. Hagejad väidavad peamiselt kohtuotsusele ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuginedes, et proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist looduses püütud metslindude importimise keelu geograafiliselt liiga suure ulatuse tõttu tuleks nende määruste osas hinnata samamoodi, nagu hinnati kõnealuses Üldkohtu otsuses seoses otsusega 2005/760 ja võetud meetmete kehtivuse pikendamisega (vt punktid 8 ja 9 eespool).
Lisaks väidavad hagejad, et määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 eesmärk ei ole nende õiguslike aluste, nimelt direktiivide 91/496 ja 92/65 kohaselt mitte nagu komisjon kinnitab võrdväärsed tagatised kolmandates riikides, vaid ettevaatuspõhimõte ja inimeste ja loomade tervise kaitse lindude gripi viirusega nakatumise vastu. Nende tervisekaitse eesmärkidega seoses ei või aga jätta tähelepanuta mis tahes ruumilist seost ja kolmandast riigist edasikandumise konkreetset ohtu ning tugineda ilma vahet tegemata viiruse ülemaailmsele levikule. Proportsionaalsuse ja ettevaatuspõhimõttega on pigem kooskõlas õigusnormid, mis võtavad arvesse kindlates riikides ja kontinentidel esinevaid riski erinevaid tasemeid.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Käesolevas asjas tuleb esiteks selgitada kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuvastatud rikkumiste õiguslik tähtsus; teiseks kontrollida proportsionaalsuse ja ettevaatuspõhimõtet arvestades niisuguste õigusnormide õiguspärasust, mis seavad lindude liitu importimise tingimuseks eelkõige selle, et linnud on kasvanud vangistuses ja pärit sellistest kolmandatest riikidest, mis suudavad anda liidus kehtivate tagatistega võrdsed tagatised; ning kolmandaks tuleb otsustada, kas käesolevas asjas on looduses püütud metslindude liitu importimise keelu – nagu see tuleneb määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 artiklist 5 koostoimes nende artikli 3 punktiga c – geograafiline ulatus proportsionaalne (vt punktid 21 ja 45 eespool).
Mis puudutab esiteks kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuvastatud rikkumiste õiguslikku tähtsust, siis tuleb kõigepealt märkida, et Üldkohus ei võtnud selles otsuses seisukohta määruse nr 318/2007 õiguspärasuse suhtes seoses proportsionaalsuse põhimõtte võimaliku rikkumisega sel põhjusel, et looduses püütud metslindude liitu importimise keeld on geograafiliselt liiga suure ulatusega (vt punkt 32 eespool).
Seejärel tuleb märkida, et meetmed, mida Üldkohus pidas kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), ebaproportsionaalseks nende liiga suure geograafilise ulatuse tõttu ja tunnistas õigusvastaseks – see tähendab otsusega 2005/760 ette nähtud meetmed, mille kehtivust seejärel pikendati –, olid direktiivi 91/496 artikli 18 lõikel 1 põhinevad kaitsemeetmed.
Direktiivi 91/496 artikli 18 lõike 1 kohaldamise tingimus on aga eelkõige see, et „kolmanda riigi territooriumil puhkeb või levib [...] zoonoos või muu haigus või nähtus, mis võib kujutada endast tõsist ohtu loomade või inimese tervisele“. Sellisel juhul võtab komisjon viivitamata vastu ühe järgmistest meetmetest: „peata[b] kogu asjaomasest kolmandast riigist või selle osast ning vajaduse korral kolmandast transiitriigist saabuva impordi [või] sea[b] eritingimused kogu asjaomasest kolmandast riigist või selle osast saabuvate loomade suhtes“. See säte viitab seega konkreetsele kolmandale riigile, milles esineb tuvastatud terviserisk. Sellest järeldas Üldkohus kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), et võetud kaitsemeetmetel pidi olema piisavalt otsene seos „kogu asjaomase kolmanda riigi või selle osaga“ kõnealuse sätte tähenduses (kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
).
Seevastu määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 õiguslikud alused, mis on asjakohased käesolevas asjas, ei sisalda viidet konkreetsele kolmandale riigile, milles esineb tuvastatud terviserisk. Direktiivi 92/65 artikli 17 lõike 3 punktis a on komisjoni pigem volitatud kehtestama loomatervishoiu üldtingimused, millega tagatakse, et import pärineb ainult neist kolmandatest riikidest, „kes suudavad liikmesriikidele ja komisjonile anda tagatised, mis on samaväärsed II peatükis loomade, sperma, munarakkude ja embrüotega seoses ette nähtud tagatistega“. Samuti on kõnealuse direktiivi artikli 17 lõike 3 punktis c sätestatud „loomatervishoiu erinõuded, eelkõige [liidu] kaitsmiseks teatavate eksootiliste haiguste eest, või käesoleva direktiiviga ette nähtud tagatistega samaväärsed tagatised“, ning selles on ka sätestatud geograafilist laadi üldnõuded, ilma konkreetsele kolmandale riigile viitamata. Nende määruste muud õiguslikud alused, nimelt selle direktiivi artikli 18 lõike 1 esimene ja neljas taane ning direktiivi 91/496 artikli 10 lõike 3 teine lõik ja lõike 4 esimene lõik ei viita samuti asjaomasele kolmandale riigile.
Seega ei sisalda määrus nr 318/2007 ja rakendusmäärus nr 139/2013 kaitsemeetmeid, vaid sätestavad vastavalt nende õiguslikele alustele kõikide kolmandate riikide suhtes kehtivad loomatervishoiu üldtingimused loomade liitu importimiseks.
Sellest järeldub, et Üldkohtu tuvastatud rikkumised kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), kuuluvad kaitsemeetmete erilisse konteksti ja neid ei saa sellisena üle kanda määrusele nr 318/2007 ja rakendusmäärusele nr 139/2013.
Mis puudutab teiseks proportsionaalsuse ja ettevaatuspõhimõtet arvestades niisuguste õigusnormide õiguspärasust, mis seavad lindude liitu importimise tingimuseks eelkõige selle, et linnud on kasvanud vangistuses ja pärit sellistest kolmandatest riikidest, mis suudavad anda liidus kehtivate tagatistega võrdsed tagatised, siis tuleb kõigepealt märkida, et määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 II lisa 2. peatüki kohaselt on kolmanda riigi kandmiseks direktiivi 92/65 artikli 17 lõike 3 punktis c toodud loetellu ette nähtud sisuliselt kahekordne tagatis. Esiteks peab päritoluriigis olema pädevate laboritega tõhus veterinaariasüsteem. Teiseks peavad liitu imporditud loomad pärinema selles riigis heaks kiidetud linnukasvatusettevõttest ning seega olema seal vangistuses kasvanud. Nende kahe tingimuse eesmärk on võimaldada tihedat järelevalvet loomade üle ja rakendada kiiresti haigustevastaseid meetmeid.
Selles osas tuleb meelde tuletada, et kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), leidis Üldkohus, et loomatervishoiu nõuded loomadega kauplemisel ja nende liitu importimisel kehtestav kord, eeskätt direktiivi 92/65 artikli 17 lõiked 2 ja 3 ning artikli 18 lõike 1 esimene ja neljas taane, millel määrus nr 318/2007 põhineb, lähtub eelneva loa põhimõttest. Selle põhimõtte kohaselt on loomatervishoiu ja ennetamise eesmärgil põhimõtteliselt keelatud kogu kolmandatest riikidest pärit loomade import ning see on lubatud vaid siis, kui olemas on selge luba, et täidetud on vorminõuded ja läbi viidud eelnevad kohustuslikud kontrollid, milleks loodi nende kolmandate riikide loetelu, millest importimine on lubatud (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
ja
). Direktiivi 92/65 artikli 17 lõike 2 alusel on komisjonil seega õigus teatavaid kolmandaid riike sellest loetelust välja arvata või kustutada, mille tulemusel on kogu loomade import nendest riikidest automaatselt keelatud (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
ja
).
Komisjonil on seega ulatuslik kaalutlusõigus võtta vastu loomatervishoiu eeskirjad loomade turuleviimiseks direktiivi 92/65 põhjenduse 5 tähenduses, millega kaasneb kindlasti õigus mitte lubada liitu importida teatavaid loomaliike teatavatest riikidest, mis ei vasta eespool nimetatud imporditingimustele (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
). Lisaks on vastavalt direktiivi 92/65 artikli 17 lõike 3 punktile c, kus on mainitud komisjoni õigust kehtestada „loomatervishoiu erinõuded, eelkõige [liidu] kaitseks teatavate eksootiliste haiguste eest“, täidetud ettevaatuspõhimõttes sisalduv kaitse‑ ja ennetuse eesmärk, mille rakendamisel on komisjonil selles kontekstis ulatuslik kaalutlusõigus (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
).
Seega leidis Üldkohus kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), sisuliselt, et sellised õigusnormid, nagu on sätestatud määruses nr 318/2007 – mis teevad lindude impordi liitu sõltuvaks tingimusest, et need on pärit sellistest kolmandatest riikidest, mis võivad anda samaväärseid tagatisi nagu liidus kehtivad –, on kooskõlas direktiivi 92/65 eesmärgi ja nõuetega ning ettevaatuspõhimõttega, olemata seejuures ebaproportsionaalsed.
Käesoleva kohtuasja asjaoludel tuleb tõdeda, et see põhimõtteline järeldus on kohaldatav nii määruse nr 318/2007 kui ka rakendusmääruse nr 139/2013 suhtes, kuivõrd viimati nimetatud määrusega „kodifitseer[itakse]“ määrus nr 318/2007 ja võetakse peamises osas üle selle sisu (vt punkt 30 eespool).
Lisaks tuleb märkida, et väidetav looduses püütud metslindude „täielik impordikeeld“ kujutab endast ainult selle nõude – mille kohaselt peavad loomad pärinema heakskiidetud kasvandusest, milles neid kasvatatakse vangistuses, ning mitte nende looduslikus elupaigas – loogilist tagajärge.
Võttes aga arvesse ebakindlust seoses looduses püütud metslindude tervise seisundiga (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
), tuleb tõdeda, et nõue, mille kohaselt peavad loomad pärinema heakskiidetud kasvandusest, kus neid kasvatatakse vangistuses, koos tõhusa veterinaariasüsteemi nõudega, kujutab endast kolmandast riigist päritolumaal loomade tervise üle teostatava järelevalve ja nende ennetava kontrollimise vältimatut eeldust, mis omakorda eeldab, et see kolmas riik annab liidus kehtivate tagatistega samaväärsed tagatised ja on kantud nende kolmandate riikide loetellu, millest loomade importimine liitu on lubatud.
Seega tuleb eespool punktis 64 kirjeldatud eelneva loa põhimõtet, mis põhineb määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 õiguslikel alustel ja ettevaatuspõhimõttel, kohaldada nii, et tuginetakse tagatiste saamisele seoses selles riigis heakskiidetud kasvanduses kasvatatud lindude tervise järelevalvega, mitte ei tugineta neile oletustele, mis seonduvad kolmandast riigist päritolumaa üldise terviseolukorraga. Need tagatised võimaldavad nimelt piisava teadusliku kindlusega tuvastada, kas asjaomane riik on olenemata tema geograafilisest asukohast ja sellistest oletustest haigusest vaba.
Sellest järeldub, et kuivõrd väidetav looduses püütud metslindude „täielik impordikeeld“ liitu kujutab endast kolmandate riikide eelneva loa põhimõttest tulenevate tagatiste loogilist tagajärge, ei teinud komisjon seoses proportsionaalsuse põhimõtte või ettevaatuspõhimõttega ilmselget viga ega pannud toime selget rikkumist, kui ta nõudis selliseid tagatisi määruses nr 318/2007 ja rakendusmääruses nr 139/2013 oma ulatusliku kaalutlusõiguse raames (vt punkt 42 eespool).
Mis puudutab kolmandaks käesolevas asjas looduses püütud metslindude liitu importimise keelu geograafilise ulatuse proportsionaalsust, siis tuleb märkida, et komisjon oleks saanud ületada oma kaalutlusõigust ja rikkuda proportsionaalsuse põhimõtet ainult siis, kui ta oleks keeldunud lubamast selliste lindude importi, mis pärinevad lindude gripist ilmselgelt puutumata piirkondadest.
Ent tuleb tõdeda, et arvestades poolte poolt toimikusse esitatud teaduslikke andmeid, võib kõrge või madala patogeensusega linnugripp esineda metslindudel kõikidel kontinentidel.
Esiteks näeb OIE poolt välja töötatud 23. maismaaloomade tervise koodeksi artikli 10.4.27 teine lõike ette:
„A‑tüüpi linnugripi viiruse esinemine metslindudel on eriline probleem. Põhimõtteliselt ei saa ükski liikmesriik väita, et tema riigis ei esine metslindudel A‑tüüpi linnugrippi [arvestades nende lindude puhul esinevaid piirnorme, üldist teavitamiskohustust ja kodulindude puhul ette nähtud infovahetust].“
Komisjoni esitatud 19. mai 2015. aasta teate kohaselt on OIE rõhutanud ka metslindude kui nakkusekandjate ja vektorite rolli erinevates linnugripiepideemiates, rõhutades samas teiste viiruse edasikandumist põhjustavate tegurite olemasolu, mis võivad ilmneda eelkõige kodulinnukasvandustes, kui ei võeta sobivaid ettevaatusmeetmeid.
Teiseks tuleb nentida, et linnugripi viirus on juba levinud Lõuna-Ameerikasse ja Okeaaniasse ning et sealsed metslinnud on nakatunud. Hagejate vastupidised väited põhinevad OIE ebatäpsetel kaartidel, mis puudutavad ainult piiratud ajavahemikke (2010, 2011 ja 2013), ning dokumentidel, mis käsitlevad üksnes H5N1 viirust, samas kui EFSA analüüsis oma 2005., 2006. ja 2008. aasta arvamustes viiruse erinevaid alatüüpe H5 ja H7.
Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et komisjoni esitatud teaduslike andmete kohaselt – mille usaldusväärsust hagejad ei ole vaidlustanud – kinnitab ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon (FAO) oma aruandes kõrge patogeensusega linnugripi kohta („ Highly Pathogenic Avian Influenza in Mexico (H7N3)“, Empres Watch, 26. köide, august 2012, lk 63–71), et H7N3 viirus esineb metslindudel kogu maailmas, nagu ilmnes ka Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas (eelkõige Peruus), Euroopas ja Aasias teostatud kontrolli käigus, ning märgib, et metslindude ränne ja kokkupuude kodulindudega on kõige sagedamini täheldatud viiruse sissetoomise ja levimise viis. Edasi on komisjoni esitatud teadusartikli („ Avian Influenza in wild birds from Chile, 2007–2009“, („Lindude gripp Tšiili metslindudel“, 2007–2009), Virus Research 199 (2015) lk 42–45) kohaselt H5N9 viirust leitud ka Tšiili metslindudel aastatel 2007–2009. OIE veebisaidi kohaselt on H7N7 viiruse epideemiaid esinenud aastatel 2012 ja 2013 ka Austraalias. Peale selle on uusi, kõrge patogeensusega linnugrippi põhjustavaid viirusi, eelkõige H5N8 viirust, leitud 2014. aastal Ameerika Ühendriikides ja Mehhikos ning need võivad levida Lõuna-Ameerikasse ja rekombineeruda metslindude populatsioonidel olemas olevate viirustega. Lõpuks on esile kerkinud H7N9 viirus, mis on madala patogeensusega ja mille puhul ei ilmne lindudel peaaegu mingeid kliinilisi tunnuseid, kuid mis on inimestele väga ohtlik.
Mis puudutab hagejate väidet, et Lõuna-Ameerikas avastatud nakkusjuhtumid puudutavad ainult üksikuid metslinde piki Vaikse ookeani kallast kulgeval rändeteel, mitte elukohti, nagu kodulinnufarme, siis tuleb märkida, et selline erinevus võib tuleneda asjaolust, et metslinde on võimatu jälgida nii rangelt nagu kodulinde kodulinnufarmides, mistõttu on sellised tähelepanekud paratamatult üksikjuhtumid ning olemasolevad teaduslikud andmed ei suuda kajastada nakatunud metslindude koguarvu.
Nimelt ei ole paljudel kolmandatel riikidel vajalikke ressursse metslindudel viiruse avastamiseks, kuivõrd see eeldab kogu territooriumi hõlmava veterinaariaalase järelevalesüsteemi olemasolu ning pädevate laborite poolt diagnoosimist. Kuna komisjonil ei ole aga pädevust viia läbi kolmandates riikides seireprogramme või luua seal diagnoosimiseks laboreid, peab päritoluriik tõendama haiguse puudumist, esitades liidu nõuetele vastavad tagatised, nagu need on kindlaks määratud määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 II lisas. Sellega seoses tuleb komisjoniga nõustudes märkida, et teatavad Lõuna-Ameerika riigid (Boliivia paljurahvuseline riik, Guajaana, Paraguay Vabariik, Suriname Vabariik ja Venezuela Bolívari Vabariik) isegi ei nõudnud nende kandmist määruses nr 798/2008 ette nähtud nende riikide loetellu, millest on lubatud importida liitu kodulinde (vt punkt 24 eespool), kusjuures see loetelu on rakendusmääruse nr 139/2013 I lisa kohaselt (vt punkt 30 eespool) kohaldatav teistele lindudele, mille import on lubatud, nagu vangistuses kasvatatud metslinnud.
Kolmandaks nähtub poolte poolt toimikusse esitatud mitmest dokumendist, et looduses püütud metslindude import kolmandatest riikidest on endiselt kõrge riskiga edasikandumise viis eelkõige rändeperioodil ning sellega kaasneb eeskätt oht, et sisse tuuakse kõrge patogeensusega linnugripi ja madala patogeensusega linnugripi viiruse uued tüved, mida liidus praegu ei ole ning mis võivad rekombineeruda kõrge patogeensusega viiruseks ja kanduda otse või kaudselt üle Euroopa metslindude või kodulindude populatsioonidele.
Hagejate esitatud Friedrich-Loeffler-Instituti (Friedrich Loeffleri Instituut) 25. novembri 2014. aasta arvamuse kohaselt on Saksamaal kõrge patogeensusega linnugripi edasikandumise riski metslindudelt kodulindudele hinnatud „kõrgeks“, nagu ka kolmandatest riikidest ebaseadusliku impordiga kaasnevat riski, samas kui kolmandatest riikidest pärineva impordi riski – see tähendab alates määruse nr 318/2007 vastuvõtmisest vangistuses kasvatatud linde – või liikmesriikidevahelisest kaubandusest tulenevat riski on hinnatud „väga väikeseks“ ning isikute ja sõidukite liikumisega seotud riski on liidus hinnatud „väikeseks“.
Komisjoni esitatud Friedrich-Loeffler-Instituti järgmises arvamuses, mis kannab 3. juuni 2015. aasta kuupäeva, tõdeb viimati nimetatud instituut kõigepealt, et „erinevate tüvede põhjustatud kõrge patogeensusega linnugripi olukord on maailmas omandanud senitundmatud mõõtmed“. Instituut märgib, et „[H5N8 viiruse] edasikandumine metslindudelt kodulindudele ja vastupidi on võimalik otsese kontakti või väljaheidetega saastunud esemete kaudu“ ning et „rekombinatsiooni sageda esinemise põhjal Ameerika kontinendil võib oletada, et [kõnealune viirus] oli juba 2014. aastal Põhja-Ameerika metslindude populatsioonides laialt levinud“. Saksamaa metslindudega seotud riski alandati küll „väikeseks kuni keskmiseks“, kuid seda tehti ainult kuni 2015. aasta augustini, mil algas nende lindude rändeperiood.
Komisjoni esitatud teaduslikest andmetest – mille usaldusväärsust ei ole hageja kahtluse alla seadnud – nähtub nimelt esiteks, et ükski riik ei saa tähtsust omavate asjaolude ajal kehtinud OIE reeglite kohaselt tunnistada, et tema metslindudel ei esine madala patogeensusega ega kõrge patogeensusega linnugrippi; teiseks, et viirusega nakatumise juhtumitest on teatatud Lõuna-Ameerikas ja Okeaanias, samas kui muid võimalikke juhtumeid ei saa seal olemasolevate vahenditega avastada; ning kolmandaks, et looduses püütud metslindude import liitu on endiselt kõrge riskiga viiruse edasikandumise viis.
Ent hagejad ei ole esitanud ühtki dokumenti, mis kinnitaks selgelt ja piisavalt veenvalt, et teatavad riigid või teatavad kontinendid ning iseäranis Lõuna-Ameerika ja Okeaania on püsivalt lindude gripi viirusest puutumata või et looduses püütud metslinnud ei kujuta endast üldiselt mingit selle viiruse levimise riski.
Seega tuleb järeldada, et teaduslik ebakindlus seoses liidus lindude gripi levimisega, mida põhjustab looduses püütud metslindude import kolmandatest riikidest üle maailma, on jätkuvalt suur.
Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et esimene väide, mille kohaselt on selgelt rikutud proportsionaalsuse põhimõtet, kuna määruses nr 318/2007 ja rakendusmääruses nr 139/2013 sätestatud looduses püütud metslindude liitu importimise keeld on geograafiliselt liiga suure ulatusega, tuleb tagasi lükata.
– Teine osaväide, et ei kohaldatud karantiinilahendust kui vähem piiravat meedet
Teise osaväitega väidavad hagejad, et arvestades nakatumise levimise aeglustumist lindude gripi esinemise riikides, oleks komisjon pidanud lahendusena eelistama karantiini, isegi kahekordset – see tähendab nii kolmandates riikides kui ka importivas liikmesriigis –, kui vähem piiravat meedet selle leviku tõrjumisel.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb märkida, et käesolev osaväide on analoogne väitega, mida Üldkohus analüüsis kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
).
Sellega seoses tuleb meenutada, et Üldkohus otsustas kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
, punktid
ja
), järgmiselt:
Lisaks rõhutas Üldkohus kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), et riskiohjamise meetmeid silmas pidades eristuvad metslinnud vangistuses kasvatatud lindudest. Nimelt on vangistuses kasvatatud lindude terviseseisundit võimalik põhjalikult kontrollida juba alates nende sünnist, mis võib kaasa tuua isegi selle, et neid linde kasvatakse suletud keskkonnas või hoitakse kodulindudest eraldi. Sellest järeldas Üldkohus, et selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasja hagejad ei saa komisjonile ette heita seda, et ta võttis vastu ilmselgelt ebaproportsionaalse meetme seetõttu, et ta eristas metslinde vangistuses kasvatatud lindudest (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punktid
ja
).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et hagejad ei ole esitanud ühtegi dokumenti, mis võiks kahtluse alla seada Üldkohtu neid hinnanguid, mis on kooskõlas proportsionaalsuse ja ettevaatuspõhimõttega ning EFSA 2006. aasta ja 2008. aasta arvamustega. Arvestades komisjoni esitatud teaduslikke andmeid, tuleb hoopis ettevaatusega suhtuda hagejate väidetud „nakatumise levimise aeglustumisse“ (vt punktid 74–82 eespool).
Järelikult tuleb käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades tõdeda, et eespool punktis 91 tehtud järeldus on samadel põhjustel kohaldatav nii määruse nr 318/2007 kui ka rakendusmääruse nr 139/2013 suhtes, kuivõrd viimati nimetatud määrusega „kodifitseer[itakse]“ määrus nr 318/2007 ja võetakse peamises osas üle selle sisu (vt punkt 30 eespool).
Sellest tulenevalt ei ole teine osaväide, mille kohaselt rikuti selgelt proportsionaalsuse põhimõtet, sest ei kohaldatud karantiinilahendust kui vähem piiravat meedet lindude gripi tõrjumiseks, tulemuslik.
– Kolmas osaväide, et ei teostatud rändlindude intensiivsemat jälgimist kui tõhusamat meedet
Kolmanda osaväitega väidavad hagejad, et rändlindude intensiivsem seire koos kohustusega paigutada rändeteedel asuvates kasvandustes kasvatatavad kodulinnud ennetavalt kinnisesse linnulauta, oleks olnud komisjonile tõhusam lindude gripi leviku tõrjumise meede.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Esmalt piisab sedastusest, et lindude gripiga nakatamine rändlindude poolt kujutab endast viiruse paralleelset ülekandmist, mis ei takista viiruse edasikandumist looduses püütud metslindude poolt. Järelikult ei saa rändlindude intensiivsem jälgimine, isegi kui sellega kaasnevad tugevdatud bioohutusmeetmed, nagu liidus asuvatel lindude rändeteedel kasvatatavate kodulindude kohustuslik paigutamine kinnisesse linnulauta, olla tõhusam alternatiivne lahendus võrreldes looduses püütud metslindude liitu importimise keeluga.
Peale selle ei ole rändlindude seire, millele lisaks teostatakse metslindude pistelist kontrolli, realistlik alternatiivne meede, arvestades selle keerukust, kõrget maksumust ja vähest representatiivsust. Seega möönab komisjon, et kui liidus kontrolliti märkimisväärseid ressursse kasutades 2008. aastal pisteliselt umbes 50000 metslindu, puudutas see kontroll nii väikest arvu linde, et kontrolli tulemust ei saa pidada representatiivseks.
Igal juhul tuleb märkida, et liit ei saa nõuda kolmandatelt riikidelt, sealhulgas Lõuna-Ameerika ja Aafrika riikidelt, et nad teostaksid metslindude intensiivsemat jälgimist.
Metslindude terviseseisundit saab jälgida ja piisava teadusliku kindlusega teada ainult siis, kui need linnud on kasvatatud vangistuses ja nende üle teostatakse pidevat järelevalvet tõhusa veterinaariasüsteemi abil selleks otstarbeks heaks kiidetud kasvandustes.
Sellest järeldub, et kolmas osaväide – mille kohaselt on selgelt rikutud proportsionaalsuse põhimõtet, sest kasutusele ei ole võetud rändlindude intensiivsemat jälgimist kui vähem piiravat meedet lindude gripi tõrjumiseks – tuleb tagasi lükata.
Eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et komisjon ei teinud määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 vastuvõtmisega oma ulatuslikku kaalutlusõigust kasutades ilmselget viga ega pannud toime selget rikkumist seoses proportsionaalsuse põhimõttega – arvestades eelkõige looduses püütud metslindude liitu importimise keelu geograafilist ulatust – ja ettevaatuspõhimõttega.
Teine väide tuleb seega tagasi lükata.
Kolmas väide, et selgelt on rikutud hoolsuskohustust
Kolmanda väitega väidavad hagejad eelkõige kohtuotsusele ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuginedes, et komisjon rikkus selgelt oma hoolsuskohustust seadusandlikus menetluses, kuna ta tugines jätkuvalt „ilma kriitikata“ looduses püütud metslindude liitu importimise keelamisel EFSA 2005. ja 2006. aasta arvamustele, kusjuures ta ei nõudnud EFSA‑lt värskemat arvamust ega võtnud arvesse olemasolevaid teaduslikke andmeid, mida eelkõige OIE oli alates 2010. aastast kogunud ja koondanud. Hagejad väidavad eelkõige, et rakendusmääruse nr 139/2013 vastuvõtmisel oli lindude gripi levimisviise ja sellega nakatumise ohtu uuritud ja jälgitud juba ligikaudu kümme aastat, mistõttu komisjon oleks pidanud arvestama OIE andmetega, mille kohaselt ei ole Lõuna-Ameerika metslindudel esinenud ühtegi lindude gripiga nakatumise juhtu ning et Lõuna-Ameerika või Okeaania ja viirusest puudutatud Aasia riikide metslindudel puudub omavaheline kokkupuude.
Hagejate arvates oleks teaduslikult põhjendatud teadmisi arvestades pidanud jätma teatavad riigid, kus nakatumisi ei esine, looduses püütud metslindude liitu importimise keelu alt välja ja karantiinilahendus koos rändlindude intensiivsema seirega oleks olnud kõige sobivam meede. Lisaks ei peaks määrus nr 318/2007 ja rakendusmäärus nr 139/2013 korrektselt peegeldama teaduslike teadmiste taset mitte ainult nende vastuvõtmisel, vaid ka kogu nende kehtivuse ajal, mis tähendab, et neid tuleb vajaduse korral aja jooksul kohandada. Peale selle ei palunud komisjon uurida EFSA‑l konkreetselt kodulindude rahvusvahelise kaubandusega seotud ohte.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et juhul, kui liidu institutsioonil on ulatuslik kaalutlusõigus, on liidu õiguskorras haldusmenetluses ette nähtud tagatiste järgimise kontrollimine põhjapaneva tähtsusega. Nende tagatiste hulka kuuluvad eelkõige pädeva institutsiooni kohustus uurida hoolikalt ja erapooletult kõiki antud asjas tähtsust omavaid asjaolusid ja kohustus põhistada oma otsust piisavalt. Nimelt on see, et komisjon täidaks oma kohustust uurida hoolikalt tema ulatusliku kaalutlusõiguse teostamiseks vajalikke faktilisi asjaolusid ja et nimetatud kohustuse täitmise üle teostab kontrolli liidu kohus, seda olulisem, kui pidada silmas, et selle kaalutlusõiguse üle teostatav kohtulik kontroll piirdub põhiküsimusega, mis ei lähe kaugemale ilmselge vea tuvastamisest (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tuleb esiteks täpsustada kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuvastatud rikkumiste õiguslikku tähtsust ja teiseks otsustada, kas komisjon rikkus käesoleval juhul oma hoolsuskohustust.
Mis puudutab esiteks kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), tuvastatud hoolsuskohustuse rikkumiste tähtsust, siis tuleb kohe alguses teha vahet käesoleva kohtuasja faktiliste asjaolude ja nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasja asjaolude vahel.
Üldkohus sedastas kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), muu hulgas, et komisjon tugines kõigepealt otsuses 2005/760/EÜ (vt punkt 8 eespool) faktiveale – nimelt aeti segi proovid: Essexi (Ühendkuningriik) karantiinikeskuses tuvastatud H5N1 viirusesse nakatunud lindu peeti ekslikult pärinenuks Lõuna-Ameerikast Surinamest, kuigi hiljem ilmnes, et ta pärines tegelikult Aasiast, Taivanist – ja rikkus seejärel hoolsuskohustust, sest ta võttis vastu mitu oma esialgse otsuse kehtivuse pikendamise otsust (vt punkt 9 eespool) ega võtnud arvesse selle raporti tulemusi, milles viidatakse kõnealusele veale. Seega jättis komisjon selgitamata põhjused, miks ta pidas siiski vajalikuks jätta kehtima Lõuna-Ameerikast pärit metslindude importimise peatamise otsuse ja teha riskipiirkonnad kindlaks direktiivi 91/496 artikli 18 lõike 1 kohaselt (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
).
Samas erinevad käesolevas kohtuasjas asjassepuutuvad määrus nr 318/2007 ja rakendusmäärus nr 139/2013, milles sätestatakse üldised loomatervishoiunõuded direktiivi 92/65 artikli 17 alusel, selgelt otsusest 2005/760 ja selle otsuse kehtivuse pikendamise otsustest, mis Üldkohus tunnistas kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), õigusvastaseks. Esiteks ei ole need määrused erinevalt neist otsustest riskipiirkondi puudutavad kaitsemeetmed direktiivi 91/496 artikli 18 lõike 1 tähenduses, mille suhtes tuleb hoolikalt hinnata asjaomastes kolmandates riikides esinevat konkreetset riski. Teiseks ei ole nende määruste kohaldamine erinevalt neist otsustest ajaliselt piiratud, kuivõrd ajalise piiratuse korral tuleks meetme kehtivuse lõppemisel see uuesti läbi vaadata, et põhjendada selle kehtivuse võimalikku pikendamist.
Lisaks ei tuginenud komisjon käesolevas asjas ilmselgele veale, mistõttu ta ei saanud sellega, et ei võtnud arvesse sellisele veale viitavat raportit, rikkuda oma hoolsuskohustust.
Seega on kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
), Üldkohtu tuvastatud rikkumised seotud erilise kontekstiga, milles kaitsemeetmed võeti ilmselgele veale tuginedes, mistõttu neid Üldkohtu tuvastusi ei saa sellistena üle kanda määrusele nr 318/2007 ja rakendusmäärusele nr 139/2013.
Teiseks tuleb käesolevas asjas tõdeda, et kui komisjon tugines kõigepealt määruse nr 318/2007 vastuvõtmisel teaduslikule ebakindlusele, mis tuleneb EFSA 2006. aasta arvamusest seoses looduses püütud metslindude impordiga kaasnevate ohtudega (vt punkt 17 eespool) ja mis ilmneb ka komisjoni esitatud hilisematest teaduslikest andmetest (vt punktid 74–82 eespool), siis täitis ta oma hoolsuskohustust seoses looduses püütud metslindude liitu importimise keelu teadusliku põhjendamisega, arvestades eelkõige, et peale H5N1 viiruse esineb erinevaid viiruse alatüüpe.
Lisaks palus komisjon 2007. aastal EFSA‑lt uut konsolideeritud arvamust (vt punkt 25 eespool). Samas tuleb komisjoniga nõustudes tõdeda, et EFSA 2008. aasta konsolideeritud arvamus lindude gripi mõju kohta loomade tervisele ja heaolule ning selle levimise riski kohta Euroopa Liidu kodulinnufarmides kinnitas EFSA 2006. aasta arvamuse peamist oletust, et metslinnud on lindude gripi loomulikud kandjad ja nende nakatumise ulatust on raske kindlaks teha, kuna neil ei ole või on väga vähe kliinilisi tunnuseid.
Seoses rakendusmäärusega nr 139/2013 tuleb samuti sedastada, et komisjon ei rikkunud seda vastu võttes oma hoolsuskohustust. Hagejad ei esitanud nimelt ühtegi dokumenti, mis oleks näidanud, et kõige värskemad teaduslikud andmed on EFSA 2006. aasta arvamuse järelduste olulisemate punktidega vastuolus, arvestades, et määrus nr 318/2007, mida „kodifitseer[iti]“ rakendusmäärusega nr 139/2013, võeti vastu viimati nimetatud arvamuse alusel.
Komisjon palus ka 2014. aasta alguses, see tähendab enne käesoleva hagi esitamist, EFSA‑lt uut arvamust (vt punkt 34 eespool). Kuigi see arvamus käsitles ainult H5N8 viirust, tuleb siiski märkida, et selline pädevus eeldab, et komisjon arvestas nõuetekohaselt oluliste asjaolude arengut, et uuesti hinnata oma lindude gripi vastaseid meetmeid.
Lisaks nähtub toimikust, et EFSA 2008. ja 2014. aasta arvamused kinnitasid (eelkõige looduses püütud) metslindudega seotud riske ja lindude gripi edasikandumist puudutavat olemasolevat teaduslikku ebakindlust. Samuti on OIE maismaaloomade tervise koodeksis märgitud, et „[p]õhimõtteliselt ei saa ükski liikmesriik väita, et tema riigis ei esine metslindudel A‑tüüpi linnugrippi“ (vt punkt 74 eespool).
Seega ei jäänud looduses püütud metslindude liitu importimise keeld kehtima mitte hoolsuskohustuse selge rikkumise tulemusel, vaid selle kehtestamisel tugines komisjon oma ulatusliku kaalutlusõiguse teostamisel hoopis EFSA teaduslikele arvamustele, mida ei lükanud ümber OIE maismaaloomade tervise koodeks, kusjuures komisjon ei teinud seejuures ilmselget kaalutlusviga.
Mis puudutab ka väidet, et komisjon ei palunud EFSA‑l uurida konkreetselt rahvusvahelise kodulinnukaubandusega seotud riske, tuleb esiteks märkida, et see väide ei ole tulemuslik, kuna selle puhul on tegemist lindude gripi viiruse paralleelse levimise viisiga, mis ei kõrvalda looduses püütud metslindudega seotud riski, ning teiseks on see väide põhjendamata, sest komisjon on alates 2000. aastast palunud EFSA‑lt üksikasjalikke teaduslikke arvamusi kodulindude impordiga seotud riskide kohta ning võtnud seejärel vastu erinevaid õigusakte, sealhulgas määruse nr 798/2008 (vt punkt 24 eespool). Peale selle on selle viiruse edasikandumise viisi kodulindude poolt uuesti analüüsitud EFSA 2014. aasta arvamuses.
Lõpuks märgib komisjon – ilma, et hagejad sellele vastu vaidleks –, et kuna viimasel ajal on tuvastatud väga palju lindude gripi puhanguid ning H5N8 viirus ja teised H5 alatüüpi viirused on rekombineerunud, palus ta EFSA‑l teostada uue uuringu, mis käsitleks viiruse edasikandumise viise ja eelkõige madala patogeensusega linnugrippi põhjustavate viiruste rolli, kuivõrd neid on metslindudel raske avastada, kuid need võivad samas olla inimestele ohtlikud.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et komisjon ei teinud määrust nr 318/2007 ja rakendusmäärust nr 139/2013 vastu võttes ja seda jõus hoides ilmselget viga oma ulatusliku kaalutlusõiguse teostamisel ning samuti ei rikkunud ta selgelt oma hoolsuskohustust.
Kolmas väide tuleb seega tagasi lükata.
Esimene väide, et selgelt on rikutud kutsevabadust, ettevõtlusvabadust ja õigust omandile (Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 15–17)
Esimese väitega kinnitavad hagejad, et metslindude liitu importimise keeluga, mis on ette nähtud määruses nr 318/2007 ja rakendusmääruses nr 139/2013, rikuti selgelt nende kutsevabadust, ettevõtlusvabadust ja õigust omandile, nagu need õigused on tagatud põhiõiguste harta artiklitega 15–17. Eeskätt väidavad nad, et selle keelu tõttu oli neil võimatu tegeleda looduses püütud metslindude importimise ja edasimüügiga ning käitada karantiinirajatisi, mis nad olid selleks otstarbeks enne 2005. aastat ehitanud. See viis nad „vaesuspiirini“, lausa „laostumise äärele“, sest nende käive langes ja nad kaotasid nendesse karantiinirajatistesse tehtud investeeringud. Hagejad kordavad ka selle väitega seoses nende kriitikat seoses kõnealuse keelu ebaproportsionaalsusega, mille põhjus on eelkõige keelu liialt suur geograafiline ulatus.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kutsevabadus, ettevõtlusvabadus ja omandiõigus on põhiõigused, mis on sätestatud põhiõiguste harta artiklites 15–17. Kuid need õigused ei ole absoluutsed eelisõigused, vaid nendega tuleb arvestada lähtuvalt nende ülesandest ühiskonnas. Seega võib nende teostamisele seada piiranguid tingimusel, et need piirangud vastavad tegelikult liidu poolt taotletava üldise huvi eesmärkidele ega kujuta seda eesmärki arvestades ebaproportsionaalset ja talumatut sekkumist, mis kahjustaks tagatud õiguste olemust (vt selle kohta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon, punkt
eespool,
EU:T:2013:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et käsitletav väide on analoogne väitega, mida Üldkohus analüüsis kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
).
Sellega seoses sedastas Üldkohus kohtuotsuses ATC jt, punkt
eespool (
EU:T:2013:451
, punkt
), järgmiselt:
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et eespool punktis 128 tehtud järeldus on samadel põhjustel kohaldatav nii määruse nr 318/2007 kui ka rakendusmääruse nr 139/2013 suhtes, kuivõrd viimati nimetatud määrusega „kodifitseer[itakse]“ määrus nr 318/2007 ja võetakse peamises osas üle selle sisu (vt punkt 30 eespool).
Käesolevas asjas hagejad nimelt ei tõendanud ega isegi väitnud, et määrus nr 318/2007 ja rakendusmäärus nr 139/2013 kahjustavad nende põhiõiguste olemust.
Pealegi tunnistavad hagejad, et nad tegelevad endiselt lindudega kauplemisega, kuid nüüd kauplevad nad liidus kasvatatud lindudega, mida ostetakse kolmandatelt isikutelt või „toodetakse suurte kuludega“ nende enda ettevõttes.
Samas tuleb märkida, et käibe võimalik vähenemine või võimalik saamata jäänud tulu, mis tuleneb vangistuses kasvatatud lindude ja looduses püütud metslindude omahinna vahest, ei saa ilmselgelt kujutada endast ärivõimalustest palju kaugemale ulatuvat põhiõiguste olemuse kahjustamist.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et hagejad kui loomadega kauplejad võivad vangistuses kasvatatud dekoratiivlinde endiselt vabalt importida ja müüa ning kasutada selleks otstarbeks enda karantiinirajatisi. Määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 artikli 5 kohaselt on vangistuses kasvanud dekoratiivlindude importimine erinevalt looduses püütud metslindude impordist jätkuvalt lubatud, kui järgitakse teatavaid loomatervishoiunõudeid.
Komisjoni esitatud metslindude liitu importimise statistikast – millele hagejad ei ole vastu vaielnud – ilmneb lausa, et pärast 2005. ja 2006. aastal toimunud langust kasvas import aastatel 2006–2010 ning veel suurem kasv toimus aastatel 2010–2014. Komisjon esitab samuti nende kolmeteistkümne asutusega loetelu, mis asuvad kuues kolmandas riigis, nimelt Argentiina Vabariigis, Kanadas, Tšiili Vabariigis, Ameerika Ühendriikides, Iisraeli Riigis ja Filipiini Vabariigis ning mis on määruse nr 318/2007 ja seejärel rakendusmääruse nr 139/2013 artikli 4 ja II lisa kohaselt heaks kiidetud (vt punkt 20 eespool), et eksportida liitu vangistuses kasvatatud metslinde.
Tuleb märkida nagu komisjongi ja vastupidi hagejate väidetele, et karantiinirajatised on liidus endiselt kasulikud. Nii vangistuses kasvatatud metslindude kui ka teatavate metslindude puhul, kelle importimine on lubatud määruse nr 318/2007 ja rakendusmääruse nr 139/2013 artiklis 2 sätestatud erandi kohaselt, kehtib kahekordse karantiini kohustus, nimelt kohaldatakse karantiini nii eksportivas riigis kui ka liidus.
Vastavalt komisjoni esitatud statistikale – millele hagejad ei ole vastu vaielnud – ei ole liidus karantiinirajatiste arv alates 2007. aastast märkimisväärselt vähenenud ning lube on antud isegi uutele rajatistele. Näiteks 2014. aastal oli Saksamaal samamoodi nagu 2007. aastal 24 tegutsevat karantiinirajatist.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et määruses nr 318/2007 ja rakendusmääruses nr 139/2013 sätestatud meetmed on kutsevabaduse, ettevõtlusvabaduse ja hagejate omandiõiguse õiguspärased ja proportsionaalsed piirangud eespool punktis 126 viidatud kohtupraktika tähenduses ja kooskõlas põhiõiguste harta artikli 52 lõikega 1, ning et komisjon ei teinud neid määrusi vastu võttes ja jõus hoides oma ulatuslikku kaalutlusõigust teostades ilmselget viga ega rikkunud selgelt neid põhiõigusi.
Esimene väide tuleb seega tagasi lükata.
Kuna komisjon ei teinud määrust nr 318/2007 ja rakendusmäärust nr 139/2013 vastu võttes ja jõus hoides oma ulatuslikku kaalutlusõigust teostades ilmselget viga ega rikkunud piisavalt selgelt proportsionaalsuse põhimõtet (arvestades ettevaatuspõhimõtet), hoolsuskohustust ega põhiõiguste harta artiklites 15–17 sätestatud hagejate põhiõigusi, siis tuleb tuvastada, et hagejad ei tõendanud käesolevas asjas, et komisjoni tegevus oleks olnud õigusvastane.
Kahju hüvitamise hagi
Kuivõrd tuvastamist leidis asjaolu, et komisjoni tegevus ei olnud õigusvastane, siis on sellega ka käesolevas asjas välistatud selle institutsiooni lepinguväline vastutus, ilma et oleks esiteks vaja hinnata komisjoni väiteid, mis käsitlevad vastuvõetamatust ja põhjendamatust seoses põhjusliku seosega hagejate väidetud kahjuga, ning teiseks rahuldada hagejate taotlust kutsuda kohtusse eksperdina OIE direktor M. B. V.
Seega tuleb kahju hüvitamise hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejatelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kaheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Zoofachhandel Züpke GmbH, Zoohaus Bürstadti, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG, Zoofachgeschäft – Vogelgroßhandel Import-Export Heinz Marche, Rita Bürgeli ja Norbert Kassi kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

Gratsias
Kancheva
Wetter
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 17. märtsil 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord

Vaidluse taust

Hagejad

Direktiivid 91/496/EMÜ ja 92/65/EMÜ

EFSA 2005. aasta arvamus

Otsus 2005/760/EÜ ja võetud meetmete kehtivuse pikendamine

EFSA 2006. aasta arvamus

Määrus (EÜ) nr 318/2007

EFSA 2008. aasta arvamus

Rakendusmäärus (EÜ) nr 139/2013

2013. aasta kohtuotsus ATC jt vs. komisjon

EFSA 2014. aasta arvamus

Menetlus ja poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

Õigusvastase tegevuse olemasolu

Teine väide, et selgelt on rikutud proportsionaalsuse põhimõtet

– Esimene osaväide, et looduses püütud metslindude liitu importimise keeld on geograafiliselt liiga suure ulatusega

– Teine osaväide, et ei kohaldatud karantiinilahendust kui vähem piiravat meedet

– Kolmas osaväide, et ei teostatud rändlindude intensiivsemat jälgimist kui tõhusamat meedet

Kolmas väide, et selgelt on rikutud hoolsuskohustust

Esimene väide, et selgelt on rikutud kutsevabadust, ettevõtlusvabadust ja õigust omandile (Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 15–17)

Kahju hüvitamise hagi

Kohtukulud
(
*1
)   Kohtumenetluse keel: saksa.