CELEX: 62015CJ0159
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 2000/78/EY
Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa
2 artiklan 1 kohta ja 2 artiklan 2 kohdan a alakohta
6 artiklan 2 kohta
Ikään perustuva syrjintä
Entisten virkamiesten eläkeoikeuksien määrittäminen
Oppi- ja työsopimuskaudet
Ennen 18 vuoden ikää täyttyneiden kausien huomiotta jättäminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (
EYVL 2000, L 303, s. 16
) 2 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan sekä 6 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Franz Lesar ja Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt (Telekom Austria AG:n hallituksen yhteyteen perustettu henkilöstöosasto, jäljempänä henkilöstöosasto) ja jossa on kyse jälkimmäisen kieltäytymisestä ottamasta huomioon Lesarin eläkeoikeuksien laskennassa hänen palvelussuhteen alkamista edeltäviä oppisopimus- ja työskentelykausiaan, jotka olivat täyttyneet ennen 18 vuoden ikää.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2000/78 tarkoitus on sen 1 artiklan sanamuodon mukaan ”luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa”.
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.   Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)
välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa;
– –”
Saman direktiivin 6 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.   Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos sillä on kansallisen lainsäädännön puitteissa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu, erityisesti työllisyyspoliittinen, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskeva oikeutettu tavoite, ja jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti:
a)
erityisten työhönpääsyä ja ammatillista koulutusta koskevien ehtojen sekä työehtojen, myös irtisanomis- ja palkkaehtojen, käyttöön ottaminen nuorille ja ikääntyville työntekijöille sekä työntekijöille, joilla on huollettavia, heidän työelämään pääsynsä tukemiseksi tai heidän suojelunsa varmistamiseksi,
b)
ikään, ammatilliseen kokemukseen tai palveluajan pituuteen liittyvien vähimmäisehtojen asettaminen työhönpääsylle tai tiettyjen työhön liittyvien etujen saaminen,
– –
2.   Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien [jäsenyyden tai] eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja, eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
Itävallan oikeus
Liittovaltion virkamiesten, heidän jälkeensä jääneiden ja heidän perheenjäsentensä eläkkeistä 18.11.1965 annetun lain (vuoden 1965 eläkelaki) (Bundesgesetz über die Pensionsansprüche der Bundesbeamten, ihrer Hinterbliebenen und Angehörigen (Pensionsgesetz 1965)), sellaisena kuin se oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, 53 §:ssä, jonka otsikkona on ”Palvelussuhteen alkamista edeltävät kaudet, jotka on otettava huomioon eläkkeeseen oikeuttavaa aikaa laskettaessa”, säädettiin seuraavaa:
”(1)   Eläkkeeseen oikeuttaviin kausiin rinnastetaan 2–4 momentissa luetellut kaudet siltä osin kuin ne ovat täyttyneet ennen eläkkeeseen oikeuttavaa kautta liittovaltion palveluksessa. Nämä kaudet otetaan huomioon eläkkeeseen oikeuttavina kausina.
(2)   Huomioon otetaan seuraavat palvelussuhteen alkamista edeltävät kaudet:
a)
palvelus-, koulutus- tai muussa työsuhteessa kotimaisen julkisoikeudellisen työnantajan palveluksessa kulunut aika,
– –
k)
ammatillisessa koulutussuhteessa täyttynyt aika siltä osin kuin tällainen koulutus on virkamiehen palvelukseen ottamisen ennakkoedellytys tai kun se on suoritettu julkisoikeudellisen työnantajan palveluksessa,
l)
työskentelykausi, jonka perusteella on maksettava [yleisen sosiaalivakuutuslain (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz), jäljempänä ASVG)] 31.12.2004 sovellettavien säännösten mukaisia pakollisia eläkevakuutusmaksuja,
– –”
Vuoden 1965 eläkelain 54 §:n, jonka otsikkona on ”Huomioon ottamatta jättäminen ja luopuminen”, 2 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Seuraavia palvelussuhteen alkamista edeltäviä kausia ei oteta huomioon:
a)
kaudet, jotka ovat täyttyneet ennen kuin virkamies on täyttänyt 18 vuotta; tämä rajoitus ei koske 53 §:n 2 momentin a, d, k ja 1 kohdan mukaan huomioon otettavia kausia, jos näiltä kausilta on maksettava sosiaaliturvalainsäädännön säännösten mukainen siirtosumma;
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Franz Lesar on syntynyt 3.6.1949. Hän oli 9.9.1963 ja 8.3.1967 välisenä aikana, eli alle 18-vuotiaana, oppisopimussuhteessa Post- und Telegraphenverwaltung des Bundesiin (liittovaltion posti- ja lennätinhallinto, Itävalta). Hän oli 9.3.1967 alkaen työsopimussuhteisena toimihenkilönä kyseisen hallinnon palveluksessa. Samanaikaisesti 14.9.1967–17.2.1972 hän opiskeli työssäkäyville tarkoitetussa liittovaltion ammattilukiossa. Hänen julkisoikeudellinen palvelussuhteensa liittovaltion palveluksessa alkoi 1.7.1972.
Ennen kuin hänet otettiin palvelukseen virkamieheksi, Lesar maksoi eläkemaksuja toimihenkilöiden eläkevakuutuslaitokseen oppisopimus- ja työsuhteensa ajan, myös ennen kuin hän täytti 18 vuotta.
Post- und Telegraphendirektion für Steiermarkin (Steiermarkin posti- ja lennätinhallinnon johto, Itävalta) 23.8.1973 tekemässä päätöksessä todettiin, että palvelussuhteen alkamista edeltävistä kausista, jotka täyttyivät sen jälkeen kun Lesar täytti 18 vuotta ja ennen kuin hänet otettiin palvelussuhteeseen virkamieheksi, piti ottaa ehdottomasti huomioon yhteensä viisi vuotta vuoden 1965 eläkelain 53 §:ssä tarkoitetulla tavalla (jäljempänä rinnastettavat kaudet). Kyseiset kaudet jakautuvat seuraavasti:
—
sopimussuhteinen toimihenkilö 3.6.1967–13.9.1967,
—
opiskelu työssäkäyville tarkoitetussa liittovaltion ammattilukiossa 14.9.1967–17.2.1972, ja
—
sopimussuhteinen toimihenkilö 1.3.1972–30.6.1972.
Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten (työntekijöiden eläkevakuutuslaitos, Itävalta) päätti vakuutuslaitoksena 22.5.1974 tekemällään päätöksellä myöntää ja maksaa liittovaltiolle rinnastettavien kausien perusteella ”siirtosumman”. Kyseinen summa oli 4785 Itävallan šillinkiä (ATS) (noin 350 euroa).
Kantajalle myönnettiin 28.3.1974 ja 22.5.1974 tehdyillä päätöksillä korvauksena 33160,05 ATS:n (noin 2400 euroa) suuruinen summa, joka koski muun muassa hänen oppisopimus- ja työsopimussuhteen aikana ennen 18 vuoden täyttämistä maksamiaan eläkemaksuja.
Pääasian kantajalle myönnettiin eläke 1.9.2004 alkaen. Tässä yhteydessä henkilöstöosasto määritti hänen eläkkeensä määrän ottamalla huomioon ainoastaan 23.8.1973 tehdyssä päätöksessä hyväksytyt rinnastettavat kaudet.
Lesar vaati 19.8.2011 työnantajaansa lisäämään rinnastettaviin kausiin hänen eläkkeensä laskemista varten hänelle ennen 18 vuoden ikää täyttyneet oppisopimus- ja työskentelykaudet. Sen jälkeen kun henkilöstöosasto hylkäsi kyseisen vaatimuksen 23.8.2012 tekemällään päätöksellä, Lesar nosti kanteen Verfassungsgerichtshofissa (valtiosääntötuomioistuin, Itävalta), joka ilmoitti, ettei se ole toimivaltainen käsittelemään asiaa ja täten siirsi kyseisen kanteen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Viimeksi mainittu tuomioistuin katsoo, että kieltäytyminen ottamasta huomioon eläkettä varten ennen 18 vuoden ikää täyttyneitä oppisopimus- ja työskentelykausia palvelussuhteen alkamista edeltävinä kausina on ikään perustuvaa erilaista kohtelua ja pohtii, voiko tällainen olla perusteltua.
Näissä olosuhteissa Verwaltungsgerichtshof (hallintoriita-asioita käsittelevä tuomioistuin, Itävalta) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa, 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan sellaiset oppisopimuskaudet ja työsopimussuhteiset kaudet liittovaltion palveluksessa, joista oli maksettava pakolliset eläkevakuutusmaksut, on virkamieseläkkeen saamiseen liittyvinä palvelukseentuloa edeltävinä kausina
—
otettava huomioon, mikäli ne täyttyvät sen jälkeen, kun virkamies on täyttänyt 18 vuotta, jolloin sosiaaliturvalaitos suorittaa liittovaltiolle siirtosumman sosiaaliturvalainsäädännön säännösten mukaisesti kausien huomioon ottamiseksi, tai sitä vastoin
—
jätettävä huomiotta, mikäli ne täyttyvät ennen kuin virkamies on täyttänyt 18 vuotta, jolloin liittovaltiolle ei suoriteta näiltä kausilta mitään siirtosummaa ja vakuutetulle korvataan eläkevakuutusmaksut, kun erityisesti otetaan huomioon, että jos unionin oikeudessa edellytetään näiden kausien jälkikäteen huomioon ottamista, on mahdollista, että sosiaaliturvalaitos perii korvaussumman takaisin virkamieheltä ja että sosiaaliturvalaitokselle syntyy jälkikäteen velvoite suorittaa siirtosumma liittovaltiolle?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa, 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, joka estää sellaisten oppisopimus- ja työskentelykausien huomioon ottamisen eläkeoikeutta myönnettäessä ja vanhuuseläkkeen määrää laskettaessa, jotka virkamies on suorittanut ennen 18 vuoden ikää, vaikka tällaiset kaudet otetaan huomioon silloin, kun ne on suoritettu tämän iän saavuttamisen jälkeen.
Aluksi on todettava, että on selvää, että epäämällä tällaista vanhuuseläkettä laskettaessa osalta virkamiehistä ennen 18 vuoden ikää suoritettujen oppisopimus- ja työskentelykausien huomioon ottamisen vuoden 1965 eläkelain 54 §:n 2 momentin a kohta vaikuttaa näiden virkamiesten palkkaan direktiivin 2000/78 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla (tuomio 21.1.2015, Felber,
C-529/13
,
EU:C:2015:20
,
kohta). Näin ollen direktiiviä sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen.
Tarkasteltaessa sitä, johtaako pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö ikään perustuvaan erilaiseen kohteluun työssä ja ammatissa, on muistutettava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdan nojalla ”yhdenvertaisen kohtelun periaate” on ymmärrettävä siten, ettei minkäänlaista kyseisen direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan, kuten ikään, perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että kyseisen artiklan 1 kohtaa sovellettaessa välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin mainitun direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta vertailukelpoisessa tilanteessa olevaa kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella.
Vuoden 1965 eläkelain 53 §:n 2 momentin a kohdan mukaan eläkeoikeuksia laskettaessa on otettava huomioon palvelus-, koulutus- tai muussa työsuhteessa julkisoikeudellisen kansallisen työnantajan palveluksessa kulunut aika. Vuoden 1965 eläkelain 54 §:n 2 momentin a kohdassa huomioon ottaminen rajataan kuitenkin kausiin, jotka virkamies on suorittanut täytettyään 18 vuotta.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä kohdellaan siten epäedullisemmin henkilöitä, joiden työkokemus on hankittu – vaikkapa vain osaksi – ennen 18 vuoden iän täyttämistä, verrattuna niihin, jotka ovat hankkineet samanlaatuisen ja kestoltaan vastaavan työkokemuksen 18 vuotta täytettyään. Tämän laatuisilla säännöksillä kohdellaan henkilöitä eri tavalla sen perusteella, minkä ikäisinä he ovat hankkineet työkokemuksensa. Tämä peruste voi johtaa kahden sellaisenkin henkilön kohtelemiseen eri tavalla ainoastaan heidän ikänsä vuoksi, jotka ovat suorittaneet samat opinnot ja hankkineet samanlaisen työkokemuksen. Tällaisella säännöksellä otetaan siten käyttöön direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu ikään perustuva erilainen kohtelu (ks. vastaavasti tuomio 18.6.2009, Hütter,
C-88/08
,
EU:C:2009:381
,
kohta ja tuomio 21.1.2015, Felber,
C-529/13
,
EU:C:2015:20
,
kohta).
On kuitenkin tutkittava, voiko tällainen ikään perustuva erilainen kohtelu olla perusteltua direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohtaan nähden. Tältä osin on huomautettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muodollisesti rajoittanut kysymyksensä koskemaan vain tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa, tämä seikka ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä sille kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin viitannut niihin kysymyksessään (tuomio 26.9.2013, HK Danmark,
C-476/11
,
EU:C:2013:590
,
kohta ja tuomio 29.10.2015, Nagy,
C-583/14
,
EU:C:2015:737
,
kohta).
Kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdasta käy muun muassa ilmi, että jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien jäsenyyden tai eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi.
Koska mainitulla säännöksellä jäsenvaltiot oikeutetaan poikkeamaan ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteesta, sitä on tulkittava suppeasti (tuomio 26.9.2013, HK Danmark,
C-476/11
,
EU:C:2013:590
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on tässä suhteessa katsonut, että direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohtaa on sovellettava vain sellaisiin ammatillisiin sosiaaliturvajärjestelmiin, jotka antavat turvaa vanhuuden ja työkyvyttömyyden varalta (tuomio 26.9.2013, HK Danmark,
C-476/11
,
EU:C:2013:590
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Samoin tämän säännöksen soveltamisalaan eivät kuulu kyseisten vakuutustapahtumien varalta turvaa tarjoavien ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien kaikki ominaispiirteet, vaan ainoastaan säännöksessä nimenomaisesti mainitut ominaispiirteet (ks. vastaavasti tuomio 26.9.2013, HK Danmark,
C-476/11
,
EU:C:2013:590
,
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on siis arvioitava, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö ammatilliseen sosiaaliturvajärjestelmään, joka antaa turvaa vanhuuden ja työkyvyttömyyden varalta, ja mikäli näin on, tutkittava, sovelletaanko kyseistä lainsäädäntöä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin tilanteisiin, jotka siis koskevat ”ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien [jäsenyyden tai] eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi”.
On todettava yhtäältä, ettei direktiivissä 2000/78 määritellä, mitä ”ammatillisilla sosiaaliturvajärjestelmillä” tarkoitetaan. Tämä käsite määritellään sitä vastoin miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/54/EY (
EUVL L 2006, L 204, s. 23
) 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa, jonka mukaan ammatillisia sosiaaliturvajärjestelmiä ovat ”järjestelmät, joita miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY [(
EYVL 1979, L 6, s. 24
)] ei koske ja joiden tarkoituksena on antaa palkansaajille ja itsenäisille ammatinharjoittajille yrityksessä tai yritysryhmässä, taloudellisen toiminnan alueella tai ammattialalla tai ammattialojen ryhmässä etuudet, jotka täydentävät lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kuuluvia etuuksia tai korvaavat ne, riippumatta siitä, onko näiden järjestelmien piiriin kuuluminen pakollista tai vapaaehtoista”.
Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa, unionin tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista käy tältä osin ilmi, että kyseessä oleva liittovaltion virkamiesten eläkejärjestelmä on järjestelmä, joka tarjoaa tiettyyn ammattialaan kuuluville jäsenille etuuksia, joiden tarkoituksena on korvata direktiivin 2006/54 2 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetut lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kuuluvat etuudet. Liittovaltion virkamiehet suljetaan nimittäin pois ASVG:llä perustetun eläkevakuutusjärjestelmän piiristä liittovaltion virassa työskentelyn vuoksi siltä osin kuin heidän palvelussuhteensa antaa heille oikeuden eläke-etuuksiin, jotka vastaavat eläkevakuutusjärjestelmän mukaisia etuuksia.
Itävallan hallitus korostaa toisaalta, että pääasiassa kyseessä olevassa järjestelmässä vahvistetaan ikäraja, josta alkaen eläkejärjestelmään kuuluvat jäsenet alkavat suorittaa eläkemaksuja liittovaltion virkamiesten eläkejärjestelmään ja saavat oikeuden täysimääräiseen vanhuuseläkkeeseen, jotta tältä osin taataan muun muassa virkamiesten yhdenvertainen kohtelu.
Näin ollen on niin, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 37 kohdassa, että tällainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö on ilmaus jäsenvaltioiden direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohdan mukaisesta vapaudesta vahvistaa ammatillisiin sosiaaliturvajärjestelmiin ikäraja virkamiesten eläkejärjestelmän jäsenyyden tai järjestelmän tarjoamien eläke-etuuksien saamisen edellytykseksi. Kyseinen säännös on nimittäin sanamuodoltaan sellainen, että jäsenvaltiot voivat paitsi vahvistaa eri ikärajoja työntekijöille tai työntekijäryhmille, myös vahvistaa ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän sisällä ikärajan jäsenyyden tai eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi.
Tämän vuoksi on todettava, että tällaisen lainsäädännön tarkoituksena on taata direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla ”ikärajojen vahvistami[nen] – – [jäsenyyden tai] eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi”.
Esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa, 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan eläkeoikeutta myönnettäessä ja eläkkeen määrää laskettaessa ei voida ottaa huomioon virkamiehen ennen 18 vuoden ikää täyttyneitä oppisopimus- ja työskentelykausia siltä osin kuin tällaisen lainsäädännön tarkoituksena on taata, että virkamiesten eläkejärjestelmän osalta vahvistetaan yhtenäinen ikäraja kyseisen järjestelmän jäsenyyden ja järjestelmän tarjoamien eläke-etuuksien saamisen edellytykseksi.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 1 kohtaa, 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan eläkeoikeutta myönnettäessä ja eläkkeen määrää laskettaessa ei voida ottaa huomioon ennen virkamiehen 18 vuoden ikää täyttyneitä oppisopimus- ja työskentelykausia siltä osin kuin tällaisen lainsäädännön tarkoituksena on taata, että virkamiesten eläkejärjestelmän osalta vahvistetaan yhtenäinen ikäraja kyseisen järjestelmän jäsenyyden ja järjestelmän tarjoamien eläke-etuuksien saamisen edellytykseksi.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.