CELEX: 62015TJ0374
Euroopa Liidu kaubamärk
Kehtetuks tunnistamise menetlus
Euroopa Liidu sõnamärk Vermögensmanufaktur
Absoluutsed keeldumispõhjused
Kirjeldavus
Eristusvõime puudumine
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktid b ja c
Määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkt a

)
I.
Vaidluse taust
Hageja VM Vermögens-Management GmbH esitas 18. detsembril 2009 nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
) kohaselt Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) ELi kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk
Vermögensmanufaktur
.
Teenused, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 35 ja 36 ning vastavad neis klassides järgmisele kirjeldusele:
–
klass 35: „reklaam; ärijuhtimine; ettevõttehaldus; kontoriteenused“;
–
klass 36: „kindlustus; rahalised ja finantstehingud; portfellihaldus; finantskonsultatsioonid; kinnisvaratehingud“.
ELi kaubamärgi taotlus avaldati 8. veebruari 2011. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 26/2011. Asjaomane kaubamärk registreeriti 18. mail 2011 numbriga 8770042.
Menetlusse astuja DAT Vermögensmanagement GmbH esitas 30. juulil 2012 EUIPO-le taotluse tunnistada vaidlusalune kaubamärk kehtetuks seoses kõigi teenustega, mille jaoks see oli registreeritud. Taotluse põhjenduseks esitas menetlusse astuja lisad 1–6, millele on viidatud tema kaebuse rahuldanud EUIPO viienda apellatsioonikoja 29. aprilli 2015. aasta otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsus“) punktis 3.
Selles taotluses osutatud kehtetuks tunnistamise alus on määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkt a koostoimes selle määruse artikli 7 lõike 1 punktidega b ja c.
Hageja esitas 15. jaanuaril 2013 oma seisukohad, mis kandsid kuupäeva 9. jaanuar 2013, ning palus, et kehtetuks tunnistamise taotlus lükataks tervikuna tagasi. Sellega seoses esitas ta lisad 1–17, millele on viidatud vaidlustatud otsuse punktis 5.
Menetlusse astuja esitas 7. juunil 2013 oma seisukohad hageja 15. jaanuari 2013. aasta seisukohtade kohta (edaspidi „7. juuni 2013. aasta seisukohad“) ning esitas lisad 7–25, millele on viidatud vaidlustatud otsuse punktis 3. Ta palus ka, et pikendataks tähtaega, mille jooksul tal on võimalik esitada täiendavaid tõendeid, millega tutvumist ta oli Deutsches Patent- und Markenamtilt (Saksamaa patendi- ja kaubamärgiamet) taotlenud, kuid mida ta ei olnud veel kätte saanud.
[…]
Menetlusse astuja esitas 23. augustil 2013 uued seisukohad (edaspidi „23. augusti 2013. aasta seisukohad“), millele olid lisatud vaidlustatud otsuse punktis 3 viidatud lisad 26–30. Tühistamisosakond kvalifitseeris menetlusse astuja seisukohad ekslikult hageja seisukohtadeks ning andis 2. septembril 2013 menetlusse astujale neist kui hageja seisukohtadest teada. Ta teavitas kaht poolt ka sellest, et vastulausemenetluse võistlev etapp on lõppenud. Saades samal päeval teada oma veast, tühistas tühistamisosakond samal päeval eelnimetatud teatise hageja suhtes.
EUIPO teatas 14. oktoobril 2013 hagejale, et ta jätab hageja poolt 7. juunil 2013 esitatud tähtaja pikendamise taotluse rahuldamata, kuna viimane ei olnud seda põhjendanud, ning 23. augusti 2013. aasta seisukohad arvesse võtmata. EUIPO täpsustas, et menetlusse astuja 23. augusti 2013. aasta kirja ärakiri saadeti talle üksnes teavitamiseks.
[…]
Tühistamisosakond lükkas 10. detsembril 2013 kehtetuks tunnistamise taotluse tervikuna tagasi. Sisuliselt tugines ta otsuses eelkõige asjaolule, et saksakeelsel sõnal
Manufaktur
ei ole asjaomaste teenustega seoses nende immateriaalsuse tõttu konkreetset tähendust. Seetõttu on saksakeelse sõna
Vermögen
ja saksakeelse sõna
Manufaktur
ühendil vaidlusaluse kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva (edaspidi „asjaomane kuupäev“) seisuga eristusvõime ning see ei kirjelda teenuseid.
Menetlusse astuja esitas 5. veebruaril 2014 EUIPO-le tühistamisosakonna otsuse peale määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 alusel kaebuse. Ta esitas 10. aprillil 2014 kaebuse põhjendused ning vaidlustatud otsuse punktis 8 nimetatud dokumendid. Hageja esitas 25. juunil 2014 seisukohad ning vaidlustatud otsuse punktis 9 nimetatud dokumendid.
EUIPO viies apellatsioonikoda rahuldas menetlusse astuja kaebuse. Esiteks leidis ta, et hageja ja menetlusse astuja poolt talle esitatud dokumendid on juba esitatud tõendeid üksnes täiendavad ja täpsustavad tõendid ning seetõttu kohaldas ta nende vastuvõtmisel oma kaalutlusõigust. Teiseks leidis ta, et vaidlusalune kaubamärk on kirjeldav ning sellel puudub eristusvõime. Seetõttu tühistas ta tühistamisosakonna otsuse ning tunnistas vaidlusaluse kaubamärgi kehtetuks.
[…]
III.
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja EUIPO-lt.
[…]
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja ei ole oma vastuses nõudeid vormikohaselt esitanud.
II.
Õiguslik käsitlus
A.
Vaidlustatud otsuse tühistamise nõue
[…]
1.
Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c
Hageja väidab sisuliselt, et apellatsioonikoda leidis ekslikult, et vaidlusalune kaubamärk on määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses asjaomaseid teenuseid kirjeldav. Tema argumentide kohaselt on esiteks eksitud asjaomase avalikkuse määratlemisel ja teiseks hinnangu andmisel sellele, kuidas tajutakse vaidlusalust kaubamärki nii tervikuna kui ka selle üksikosades.
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
[…]
b)
Vaidlusaluse kaubamärgi tajumine
[…]
2)
Saksakeelse sõna
Manufaktur
tähendus
Apellatsioonikoda märkis vaidlustatud otsuse punktis 25 sisuliselt, viidates saksakeelse sõnaraamatu Duden veebiversioonile, jättes ilmselge trükivea tõttu lisamata sõna „kõrge“, et saksakeelne sõna
Manufaktur
tuleneb ladinakeelsetest sõnadest
manus
(käsi) ja
facere
(tegema) ning see tähistab väikest tööstus- või kaubandusettevõtet, milles valmistatakse väga spetsiaalseid kaupu täielikult või osaliselt käsitsi, millest tulenevalt on kvaliteet kõrge.
Kuigi on selge, et saksakeelne sõna
Manufaktur
viitab kaupade valmistamise kohale, väidab hageja, et see ei saanud asjaomase kuupäeva seisuga esiteks tähistada ka ettevõtet, mis osutab teenuseid ja teiseks viidata individualiseeritud kvaliteetteenustele.
Esiteks, mis puutub saksakeelse sõna
Manufaktur
kasutamisse teenuste puhul, siis leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 27, et menetlusse astuja on veenvalt tõendanud sellise kasutamise võimalikkust muu hulgas finantsteenuste suhtes asjaomase kuupäeva seisuga. Ta tõi seejuures välja saksakeelsed sõnaühendid
Finanzmanufaktur
ja
Kreditmanufaktur
(edaspidi vastavalt „ühend
Finanzmanufaktur
“ ja „ühend
Kreditmanufaktur
“).
Tuleb märkida, et menetlusse astuja on 7. juuni 2013. aasta seisukohtades esitanud mitu tõendit, millele on viidatud vaidlustatud otsuse punktis 3 ja millest nähtub, et asjaomase kuupäeva seisuga kasutati saksakeelset sõna
Manufaktur
teenuste suhtes, muu hulgas finantsteenuste puhul. Sellega seoses on menetlusse astuja esitanud lisad 10, 11 ja 18–21, millest nähtub, et ühendit
Finanzmanufaktur
ja ühendit
Kreditmanufaktur
on kasutatud ka sellest kuupäevast märkimisväärselt varem.
Hageja märgib samas, et arvesse tuleb võtta, et asjaomane avalikkus koosneb laiast avalikkusest, kuid 7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisad 10, 11 ja 20 pärinevad finantssektori erialaväljaannetest ning lisad 18 ja 19 pärinevad ingliskeelsetest erialateostest, mis on tõlgitud saksa keelde. Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et asjaolud, et saksakeelne sõna
Manufaktur
esineb erialaväljaannetes, ei tähenda, et asjaomane avalikkus ei ole võimeline tajuma seost selle sõna ja teenuste vahel. Klassidesse 35 ja 36 kuuluvate kõnealuste teenuste kohta on asjaomane avalikkus, mis küll osaliselt koosneb laiast avalikkusest (vt eespool punktid 36 ja 37), võimeline lugema erialaväljaandeid, muu hulgas finantsväljaandeid. Teiseks ei nähtu 7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisadest 18 ja 19, et tegemist on tõlgetega. Igal juhul on neis saksakeelsetes dokumentides sõna
Manufaktur
kasutatud seoses teenustega.
Peale selle ei ole asjakohane hageja argument, mille kohaselt kasutati ühendit
Finanzmanufaktur
7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisades 11 ja 17 jutumärkides või ärinimena, mis ei tõenda selle kirjeldavat laadi. Küsimus seisneb tegelikult selles, kas asjaomase kuupäeva seisuga võis saksakeelset sõna
Manufaktur
kasutada teenuste suhtes. Neist lisadest nähtub, et seda võidi kasutada teenuste, pealegi finantsteenuste kohta. Samal põhjusel on asjakohatu argument, mille kohaselt saksakeelne sõnaühend
Vermögensmanufaktur
(edaspidi „ühend
Vermögensmanufaktur
“) ei esine viidatud näidetes ning mille kohaselt saksakeelsete terminite
Finanz
ja
Kredit
tähendus, kui neid kasutatakse koos saksakeelse sõnaga
Manufaktur
, on konkreetsem kui saksakeelse sõna
Vermögen
tähendus, kui seda kasutatakse koos sõnaga
Manufaktur
.
Seetõttu tuleb järelda, et apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 27 õigesti, et asjaomase kuupäeva seisuga võis saksakeelset sõna
Manufaktur
seostada teenustega.
Teiseks mis puutub saksakeelse sõna
Manufaktur
kasutamisse seoses individualiseeritud kvaliteetteenustega, siis leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 27, et menetlusse astuja on veenvalt tõendanud sellise kasutuse olemasolu asjaomase kuupäeva seisuga.
Hageja leiab, et ei ole tõendatud, et saksakeelne sõna
Manufaktur
lubab järeldada, et tegemist on individualiseeritud või kvaliteetsete toodetega. See argumentatsioon tuleb siiski tagasi lükata.
Esiteks täpsustas apellatsioonikoda kvaliteetsusega seoses vaidlustatud otsuse punktis 25 sisuliselt, viidates saksakeelse sõnaraamatu Duden veebiversioonile, et saksakeelne sõna
Manufaktur
tähistab väikest tööstus- või kaubandusettevõtet, milles valmistatakse väga spetsiaalseid kaupu täielikult või osaliselt käsitsi, millest tulenevalt on kvaliteet kõrge (vt eespool punkt 40). Ent hageja ei vaidle selles sõnaraamatus esinevale määratlusele vastu. Kuigi apellatsioonikoda ei ole täpsustanud, et see oli nii asjaomase kuupäeva seisuga, tuleb märkida, et nii hageja kui ka menetlusse astuja on esitanud väljavõtted saksakeelse sõnaraamatu Duden veebiversioonist, mis pärinevad aastast 2012 ja mis sisaldavad saksakeelse sõna
Manufaktur
määratlust (koos täpsustusega „kõrge“), mis on identne apellatsioonikoja poolt aluseks võetud määratlusega. Lisaks nähtub saksakeelse sõnaraamatu Duden paberversiooni kuuenda, 2006. aasta ja seitsmenda, 2011. aasta trüki võrdlusest, et viide kvaliteetsusele lisati nimetatud hilisemas trükis. Võttes samamoodi nagu EUIPO arvesse asjaolu, et termini tähendus muutub teatava aja jooksul ning sõnaraamatu uus trükk nõuab ettevalmistamist ja toimetamist, tuleb seetõttu asuda seisukohale, et saksakeelse sõna
Manufaktur
tähenduse muutus toimus tingimata märkimisväärselt varem kui 2011. aastal.
Teiseks, mis puutub viitesse individualiseeritud kaupadele – kuna on selge, et asjaomase kuupäeva seisuga tähistas saksakeelne sõna
Manufaktur
käsitsi tehtavat tööd –, siis väljendas see mõtet, et nende valmistamine on individualiseeritum kui tööstuslik masstootmine. Lisaks on 7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisas 10, mis seisneb teatavas 15. juuni 2009. aasta väljaande artiklis, kasutatud saksakeelset sõnaühendit
Finanzmanufakturen
tähenduses, milles rõhutatakse erinevust ühelt poolt tööstusliku masstootmise ja teiselt poolt manufaktuuris valmistamise vahel. Peale selle tuleneb mõte sellest, et manufaktuuris valmistamine on edasi arenenud tööstusliku ja seega massilise ning vähem individualiseeritud tootmise suunas ka 7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisast 21, mis pärineb aastast 2007 ning milles on kasutatud saksakeelseid väljendeid
Industrialisierung der Kreditprozesse
(krediidiprotsessi industrialiseerimine),
Die Kreditmanufaktur als Ausgangsbasis
(krediidimanufaktuur kui lähtekoht) ja
Von der Kreditmanufaktur zur Kreditfabrik
(krediidimanufaktuurist krediidivabrikuni). Mõte, et pankade pakutav peab olema individualiseeritum, tuleneb 7. juuni 2013. aasta seisukohtade lisadest 18 ja 19, mis sisaldavad teavet aastate 1927 ja 1981 kohta ning mille põhjal sisuliselt ei peaks pangad olema mitte rahastamise vahendajad, vaid krediidimanufaktuurid.
Eelnimetatud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et on olemas asjaomasest kuupäevast varasemaid ja hilisemaid tõendeid, mis kinnitavad määratlust, mis saksakeelsele sõnale
Manufaktur
on vaidlustatud otsuses antud. Siinkohal olgu meenutatud, et Euroopa Kohus on mitmel korral leidnud, et tõendid, mis pärinevad registreerimistaotluse esitamisele järgnenud ajast, võimaldavad teha järeldusi selle olukorra kohta, mis esines asjaomasel kuupäeval, ning neid võib võtta arvesse, ilma et seejuures oleks rikutud õigusnormi (vt kohtuotsus, 6.3.2014, Pi-Design jt vs. Yoshida Metal Industry,
C‑337/12 P – C‑340/12 P
, ei avaldata,
EU:C:2014:129
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika; vt selle kohta ka kohtumäärus, 5.10.2004, Alcon vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑192/03 P
,
EU:C:2004:587
, punkt
).
Seetõttu ei teinud apellatsioonikoda hindamisviga, kui ta sisuliselt järeldas, et saksakeelne sõna
Manufaktur
, mis algupärases tähenduses tähistas tõepoolest ettevõtet, milles kaupu valmistatakse käsitsi, viitas asjaomase kuupäeva seisuga ka individualiseeritud valmistamisele ja kvaliteetsusele ning seda võidi kasutada teenuste suhtes.
[…]

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta VM Vermögens-Management GmbH kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukulud.

3.
Jätta DAT Vermögensmanagement GmbH kohtukulud tema enda kanda.

Berardis
Papasavvas
Spineanu-Matei
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. septembril 2017 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.
(
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtuotsuse punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.