CELEX: 62016CJ0472
Eelotsusetaotlus
Direktiiv 2001/23/EÜ
Kohaldamisala
Artikli 1 lõige 1
Ettevõtete üleminek
Töötajate õiguste kaitse
Munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlev teenuste hankemenetlus
Esimese eduka pakkuja tegevuse lõpetamine enne jooksva õppeaasta lõppu ja uue eduka pakkuja nimetamine järgmise õppeaasta alguses
Artikli 4 lõige 1
Ülemineku tõttu töölepingu ülesütlemise keeld
Erand
Töölepingu ülesütlemine majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus
Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Artikkel 47

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 2001, L 82, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artikli 1 lõiget 1 ja artikli 4 lõiget 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt Jorge Luís Colino Sigüenza ning teiselt poolt Ayuntamiento de Valladolid (Valladolidi kohalik omavalitsus, Hispaania), In-pulso Musical SC, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL Miguel del Real Llorente (Músicos y Escuela pankrotihaldurina) ja Músicos y Escuela ja Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (palgatagatisfond (Fogasa), Hispaania); taotlus käsitleb kollektiivse koondamise raames J. L. Colino Sigüenza töölepingu ülesütlemise õiguspärasust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiviga 2001/23 kodifitseeriti nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1977, L 61, lk 26
), mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (
EÜT 1998, L 201, lk 88
).
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„a)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena;
b)
kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena;
c)
käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevusega tegelevate riigi- või eraettevõtjate suhtes, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Riiklike haldusasutuste reorganiseerimine või haldusfunktsioonide üleminek ühelt riiklikult haldusasutuselt teisele ei ole üleminek käesoleva direktiivi tähenduses.“
Direktiivi artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.“
Direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt. Käesolev säte ei takista sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus.“
Hispaania õigus
Majandusüksuste ülemineku korral töötajatele kohaldatavad õigusnormid on kehtestatud kuninga 24. märtsi 1995. aasta seadusandlikus dekreedis 1/1995, millega kiidetakse heaks töötajate üldseaduse konsolideeritud redaktsioon (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores) (
BOE
nr 75, 29.3.1995, lk 9654), 9. juuli 2001. aasta seadusest 12/2001 (
BOE
nr 164, 10.7.2001, lk 24890) tulenevas redaktsioonis (edaspidi „töötajate üldseadus“).
Töötajate üldseaduse artikli 44 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Ettevõtte, selle ettevõtte töökeskuse või iseseisva tootmisüksuse üleminek ei lõpeta iseenesest töösuhet; uuele tööandjale lähevad üle eelneva tööandja töölepingust tulenevad ning sotsiaalkindlustust puudutavad õigused ja kohustused, sealhulgas pensioni puudutavad kohustused kohaldatavates erinormides sätestatud tingimustel ning üldjuhul kõik võõrandaja võetud täiendavat sotsiaalkindlustust puudutavad kohustused.
2.   Käesoleva sätte tähenduses on ettevõtte üleminek oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena.“
Üldseaduse artiklis 51 „Kollektiivne koondamine“ on ette nähtud:
„Käesoleva seaduse mõttes loetakse kollektiivseks koondamiseks töölepingute lõpetamist majanduslikel, tehnilistel või organisatoorsetel või tootmisega seonduvatel põhjustel, kui 90 päeva jooksul lõpetatakse tööleping vähemalt:
a)
10 töötajal ettevõttes, kus töötab alla 100 töötaja;
b)
10 protsendil töötajatest ettevõttes, kus töötab 100–300 töötajat;
c)
30 töötajal ettevõttes, kus töötab üle 300 töötaja.
Majanduslike põhjustega on tegemist siis, kui ettevõtte tulemustest nähtub negatiivne majanduslik olukord, juhtudel, kui esineb tegelik või ettenähtav kahjum või tavapärase sissetulekute taseme või müügi pidev langus. Igal juhul peetakse langust pidevaks siis, kui kolme järjestikuse kvartali jooksul on tavapärane sissetulekute tase madalam või müük väiksem kui eelmise aasta samas kvartalis registreeritu.
[…]
Kollektiivseks koondamiseks loetakse ka ettevõtja kõigi töötajate töölepingute lõpetamist, kui koondatud töötajaid on rohkem kui viis ja kui selline koondamine on tingitud ettevõtja majandustegevuse täielikust lakkamisest eespool nimetatud põhjustel.
[…]
2.   Kollektiivsele koondamisele peab eelnema töötajate seadusjärgsete esindajatega konsulteerimise periood, mille maksimaalne pikkus on 30 kalendripäeva või 15 päeva ettevõtete puhul, kus on vähem kui 50 töötajat.
[…]
Tööhõiveamet tagab konsulteerimisperioodi tõhususe. Vajaduse korral saadab ta pooltele hoiatusi ja soovitusi, mis mingil juhul ei katkesta või peata menetlust. Ilma et see piiraks eelmise lõike kohaldamist, võib tööhõiveamet konsulteerimisperioodil poolte ühise taotluse alusel võtta kollektiivse koondamise probleemidele lahenduste leidmiseks ka sobivaid vahendusmeetmeid. Samadel eesmärkidel võib ta ka ühe poole taotlusel või omal algatusel abi osutada.
Kui konsulteerimisperiood on lõppenud, teavitab tööandja tulemustest tööhõiveametit. Kui saavutatakse kokkulepe, edastab ettevõtja selle täieliku koopia. Vastupidisel juhul teeb ettevõtja töötajate esindajatele ja tööhõiveametile teatavaks oma lõpliku otsuse kollektiivse koondamise kohta koos koondamise tingimustega.
[…]
4.   Pärast otsuse edastamist töötajate esindajatele võib tööandja saata igale asjaomasele töötajale teate töölepingu lõpetamise kohta käesoleva seaduse artikli 53 lõikes 1 sätestatud tingimustel. Konsulteerimisperioodi algusest tööhõiveametile teatamise kuupäeva ja töölepingu lõppemise kuupäeva vahele peab igal juhul jääma vähemalt 30 päeva.
[…]
6.   Tööandja otsuse peale võib esitada selle töölepingu ülesütlemise kohta ette nähtud hagid. Hagi esitamine töötajate esindajate poolt peatab individuaalsete hagide menetlemise kuni kõnealuse hagi lahendamiseni.“
Kollektiivset koondamist reguleerib 10. oktoobri 2011. aasta seadus 36/2011 sotsiaal- ja töökohtute korralduse kohta (Ley 36/2011 reguladora de la jurisdicción social,
BOE
nr 245, 11.10.2011, lk 106584) artikkel 124. Alates 15. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis on selles artiklis „Kollektiivsed koondamised majanduslikel, tehnilistel või organisatoorsetel, tootmisega või vääramatu jõuga seonduvatel põhjustel“ sätestatud:
„1.   Töötajate esindajad võivad tööandja otsuse vaidlustada järgmistes lõigetes ette nähtud korra kohaselt. Kui hagi esitavad ametiühingu esindajad, peavad nad olema kollektiivse koondamise menetluses piisavalt osalenud.
2.   Hagi võib põhineda järgmistel alustel:
a)
puudub kirjalikus teates märgitud seaduslik alus;
b)
konsulteerimisperioodi ei olnud, töötajate üldseaduse artikli 51 lõikes 2 osutatud dokumente ei esitatud või üldseaduse artikli 51 lõikes 7 ette nähtud menetlust ei ole järgitud;
c)
töölepingu ülesütlemise otsus tehti pettuse, kelmuse, sunni või õiguse kuritarvitamise teel;
d)
töölepingu ülesütlemise otsus tehti põhiõigusi või kodanikuvabadusi rikkudes.
Õigusnormides, kollektiivlepingutes või konsulteerimisperioodil sõlmitud kokkulepetes ette nähtud eelisjärjekorras tööle jätmise eeskirjade kohaldamata jätmist puudutavaid taotlusi ei saa mingil juhul käsitleda selles menetluses. Need taotlused tuleb esitada käesoleva artikli lõikes 11 osutatud individuaalses menetluses.
[…]
6.   Hagi tuleb esitada 20päevase õigustlõpetava tähtaja jooksul alates konsulteerimisperioodil sõlmitud kokkuleppe või tööandja kollektiivse koondamise otsuse töötajate esindajatele teatavakstegemise kuupäevast.
[…]
9.   Pärast hagi vastuvõetavaks tunnistamist teeb kohtukantselei selle kostjast tööandjale teatavaks ning kohustab teda esitama 5 päeva jooksul ja soovitavalt elektroonilises vormis konsulteerimisperioodiga seotud dokumendid ja protokollid ning tööhõiveametile konsulteerimisperioodi tulemuse kohta saadetud teate.
Samas korralduses näeb kohtukantselei tööandjale ette 5-päevase tähtaja kollektiivsest koondamisest puudutatud töötajate teavitamiseks töötajate esindajate hagi esitamisest, et nad edastaksid kohtule 15 päeva jooksul aadressi kohtuotsuse kättetoimetamiseks.
[…]
11.   Kohtuotsus tehakse 5 päeva jooksul pärast kohtuistungit ja selle võib edasi kaevata.
Töölepingu ülesütlemise otsus tunnistatakse õiguspäraseks, kui tööandja tõendab vastavalt töötajate üldseaduse artikli 51 lõike 2 või lõikele 7 viidatud seadusliku aluse olemasolu.
Kohtuotsuses tuvastatakse töölepingu ülesütlemise otsuse õigusvastasus, kui tööandja ei tõenda töölepingu ülesütlemise teates märgitud seadusliku aluse olemasolu.
[…]
12.   Pärast kohtuotsuse jõustumist tehakse see teatavaks pooltele ja kollektiivsest koondumisest puudutatud töötajatele, kes on dokumentide kättetoimetamiseks kohtule edastanud aadressi käesoleva artikli lõike 13 punktis b ette nähtud eesmärgil.
Jõustunud kohtuotsus saadetakse teavitamise eesmärgil tööhõiveametile, töötukassale ja sotsiaalkindlustusasutusele, kui nad ei olnud menetlusosalised.
13.   Kui menetlus puudutab hagi, mille on esitanud üksikisik Juzgado de lo Socialile (sotsiaalkohus) enda töölt vabastamise peale, kohaldatakse käesoleva seaduse artikleid 120–123 vastavalt järgmistele erisätetele:
a)
kui vaidlus puudutab teatavatele töötajatele antud eeliseid, tuleb hagi esitada ka nende vastu.
Hagi tuleb esitada ka töötajate esindajate vastu, kui meede on võetud nende nõusolekul, tingimusel et isikud, kes kokkuleppele ei ole alla kirjutanud, ei ole töölepingu ülesütlemise otsust eelmiste lõigete kohaselt vaidlustanud;
b)
kui töötajate esindajad esitavad tööandja otsuse peale eelmiste lõigete kohaselt hagi pärast seda, kui on alanud üksikisiku taotlusel algatatud menetlus, peatatakse see menetlus seni, kuni töötajate esindajate taotlusel algatatud menetluses tehakse otsus, millel on pärast jõustumist
res judicata
jõud individuaalmenetlustes vastavalt käesoleva seaduse artikli 160 lõikele 5;
c)
lisaks käesoleva seaduse artikli 122 lõikes 2 osutatud põhjustele on töölepingu ülesütlemine tühine, kui tööandja ei ole alustanud konsulteerimisperioodi, esitanud töötajate üldseaduse artikli 51 lõikes 2 nimetatud dokumente, järginud üldseaduse artikli 51 lõikes 7 ette nähtud menetlust või saanud maksejõuetusmenetlust läbi viivalt kohtult luba, kui see on seaduse järgi nõutav.
Samuti on tühine tööandja otsus tööleping lõpetada, järgimata eelisjärjekorras tööle jätmist, mis võib tuleneda seadustest, kollektiivlepingutest või konsulteerimisperioodil sõlmitud kokkuleppest. Tühisus ei laiene sama kollektiivse koondamise raames kooskõlas eelisjärjekorras tööle jätmisega toimunud lepingute ülesütlemisele.“
Selle seaduse artikli 160 lõikes 5 on ette nähtud:
„Jõustunud kohtuotsusel on
res judicata
jõud individuaalsetes kohtuasjades, mis on juba menetluses või mis võidakse esitada sellesama eseme kohta või on sellega otseselt seotud, olenemata sellest, kas need kohtuasjad on sotsiaal‑ või halduskohtute menetluses. Seetõttu peatatakse need menetlused kollektiivmenetluse ajaks. Peatamismäärus tehakse ka siis, kui esimeses astmes on kohtuotsus tehtud ning menetluses on apellatsioon‑ või kassatsioonkaebus, kusjuures kollektiivmenetluses tehtud kohtuotsus on pädevale kohtule siduv isegi siis, kui kooskõla puudumisele või vastuolule selles jõustunud kohtuotsuses ei ole tuginetud Tribunal Supremo (kõrgeim kohus, Hispaania) edasikaebemenetluses, mille eesmärk on tagada kohtupraktika järjepidevus.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
J. L. Colino Sigüenza töötas Valladolidi (Hispaania) munitsipaalmuusikakoolis muusikaõpetajana alates 11. novembrist 1996. Algul haldas seda kooli otse Valladolidi kohalik omavalitsus, kes J. L. Colino Sigüenza alguses tööle võttis.
Alates 1997. aastast lõpetas Valladolidi kohalik omavalitsus kooli otsese haldamise ning korraldas selle teenuse osutamise lepingu sõlmimiseks järjestikused hankemenetlused. Nende järjestikuste hankemenetluste edukaks pakkujaks tunnistati katkematult alates sellest ajast kuni 31. augustini 2013 Músicos y Escuela, kes jätkas kooli tegevust, hoolitsedes selle teenuse osutamiseks vajalike ruumide, mööbli ja instrumentide haldamise eest. Músicos y Escuela võttis samuti üle osa töötajatest, kelle kohalik omavalitsus oli tööle võtnud, sealhulgas J. L. Colino Sigüenza. Seda tegevust peeti endiselt teenuseks, mida valla- ja linnaelanikele pakkus Valladolidi kohalik omavalitsus munitsipaalmuusikakoolina.
Kuna õppeaastal 2012/2013 Valladolidi munitsipaalmuusikakooli õpilaste arv vähenes, ei vastanud teenuse eest õpilaste tehtud maksed enam summale, mis Músicos y Escuelaga sõlmitud lepingu kohaselt oli vastutasuna Valladolidi kohaliku omavalitsuse kanda, mistõttu ta nõudis omavalitsuselt 58403,73 eurot õppeaasta esimese kvartali kohta ja 48592,74 eurot teise kvartali kohta.
Kuna Valladolidi kohalik omavalitsus keeldus neid summasid maksmast, nõudis Músicos y Escuela 19. veebruaril 2013 teenuse osutamise lepingu lõpetamist omavalitsuse rikkumise tõttu ning vastavat hüvitist. Vastuseks lõpetas kohalik omavalitsus 2013. aasta augustis lepingu Músicos y Escuela rikkumise tõttu, kuna ta oli tegevuse lõpetanud enne kokkulepitud tähtaega. Kohtuasi esitati lahendamiseks Sala de lo Contencioso-Administrativo du Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leónile (Castilla-Leóni kõrgeima kohtu halduskolleegium, Hispaania), kes mitmes lõplikuks muutnud 2014. ja 2015. aastal tehtud kohtuotsuses leidis esiteks, et Valladolidi kohalik omavalitsus on rikkunud Músicos y Escuelaga sõlmitud lepingut, kuna see nägi ette, et sissetulek on tagatud olenemata registreerunud õpilaste arvust, ning kuna kohalik omavalitsus sellest kinni ei pidanud, takistas ta ise Músicos y Escuela tegevuse jätkamist ning see põhjendas lepingu lõpetamist kohaliku omavalitsusest tingitud põhjusel. Teiseks, kuna Músicos y Escuela ei täitnud oma kohustusi, sest ta otsustas ühepoolselt oma tegevuse alates 31. märtsist 2013 lõpetada, ei rahuldatud tema kahju hüvitamise nõuet.
Vahepeal, alates 4. märtsist 2013 alustas Músicos y Escuela vajalikke läbirääkimisi ja konsultatsioone kõikide oma töötajate kollektiivseks koondamiseks majandusliku olukorra tõttu, mis tulenes konfliktist Valladolidi kohaliku omavalitsusega. 27. märtsil 2013 otsustas Músicos y Escuela töötajate esindajatega kokkulepet saavutamata kõik töötajad kollektiivselt koondada.
Músicos y Escuela lõpetas 31. märtsil 2013 ehk mõni kuu enne jooksva õppeaasta lõppu oma tegevuse ning 1. aprillil tagastas ta Valladolidi kohalikule omavalitsusele Valladolidi munitsipaalmuusikakooli tööks vajalikud ruumid, instrumendid ja vahendid, mille haldamine talle oli usaldatud. Músicos y Escuela saatis 4. aprillil 2013 kõigile oma töötajatele, sealhulgas J. L. Colino Sigüenzale teated töölepingu ülesütlemise kohta alates 8. aprillist 2013. Selle äriühingu pankrot kuulutati välja 30. juulil 2013.
Kuna sotsiaal- ja töökohtute korralduse seaduse kohaselt võisid kollektiivse koondamise raames hagi esitada üksnes Músicos y Escuela töötajate esindajad, esitasid nad hagi selle kollektiivse koondamise otsuse peale Sala de lo Social de Valladolid du Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leónile (Castilla-Leóni kõrgeima kohtu Valladolidi tsiviilkoda, Hispaania), kes 19. juuni 2013. aasta otsusega jättis hagi rahuldamata.
Töötajate esindajad kaebasid selle otsuse edasi Tribunal Supremosse (kõrgeim kohus), kes jättis nende kaebused samuti 17. novembri 2014. aasta otsusega rahuldamata. See kohtuotsus on jõustunud.
Vahepeal, 2013. aasta augustis andis Valladolidi kohalik omavalitsus Valladolidi munitsipaalmuusikakooli haldamise üle In-pulso Musicalile ning andis tema kasutusse samamoodi nagu Músicos y Escuelale selleks vajalikud ruumid, instrumendid ja vahendid. In-pulso Musical alustas tegevust 2013. aasta septembris õppeaastaks 2013/2014. Uue hankemenetluse tulemusel nimetas Valladolidi omavalitsus selle hanke edukaks pakkujaks taas In-pulso Musicali õppeaastateks 2014/2015 ja 2015/2016. See äriühing ei võtnud tööle ühtegi töötajat, kes töötas varem munitsipaalmuusikakoolis ja kelle Músicos y Escuela kollektiivse koondamise käigus töölt vabastas.
J. L. Colino Sigüenza esitas Juzgado de lo Social n
o
4 de Valladolidi (Valladolidi töökohus nr 4, Hispaania) Músicos y Escuela, Valladolidi omavalitsuse ja In-pulso Musicali vastu enda koondamise vaidlustamiseks individuaalse hagi.
See kohus jättis 30. septembri 2015. aasta otsusega J. L. Colino Sigüenza hagi rahuldamata põhjusel, et Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) 17. novembri 2014. aasta kohtuotsuse, millega jäeti rahuldamata kollektiivse koondamise peale töötajate esindajate esitatud hagi, seadusjõud on talle siduv seoses individuaalse hagiga, mille on esitanud asjaomane isik oma töölepingu ülesütlemise peale, kuigi see isik ei osalenud individuaalselt menetluses, mille tulemusel see kohtuotsus tehti. Lisaks leidis Juzgado de lo Social n
o
4 de Valladolid (Valladolidi töökohus nr 4), et In-pulso Musical ei olnud Músicos y Escuela kui J. L. Colino Sigüenza tööandja õigusjärglane, kuna tema koondamisest kuni ajani, mil Valladolidi munitsipaalmuusikakooli haldamist jätkas In-pulso Musical, oli möödunud peaaegu viis aastat.
J. L. Colino Sigüenza esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leónile (Castilla-Leóni kõrgeim kohus, Hispaania).
Hagi põhjendamiseks väidab ta sisuliselt esiteks, et seadusjõud, mis on Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) 17. novembri 2014. aasta kohtuotsusel, millega jäeti rahuldamata kollektiivse koondamise peale esitatud hagi, ei saa teda individuaalselt puudutada, kuna ta ei olnud selles menetluses pool, mistõttu rikutakse seadusjõu sellise laiendamisega tema õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on tagatud harta artikliga 47. Teiseks väidab ta, et käesolevas asjas toimus ettevõtte üleminek In-pulso Musicalile, mistõttu ei saa see tehing olla tema koondamise põhjus.
Kohtul on seetõttu tekkinud sisuliselt esiteks küsimus, kas see, et Músicos y Escuela katkestas ajutiselt oma teenuste osutamise ajavahemikus 1. aprillist 2013 kuni 2013. aasta septembri alguseni, mil Valladolidi munitsipaalmuusikakooli tegevust jätkas In-pulso Musical, ei võimalda tuvastada, et tegemist on direktiivi 2001/23 artikli 1 tähenduses ettevõtja või ettevõtte „üleminekuga“, ning teiseks, kas sellises olukorras nagu tema menetluses olevas kohtuasjas rikutakse seadusjõudu käsitlevate riigisiseste õigusnormide kohaldamisega J. L. Colino Sigüenza õigust tõhusale õiguskaitsevahendile.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Castilla-Leóni kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas tuleb asuda seisukohale, et toimub üleminek direktiivi 2001/23 tähenduses, kui munitsipaalmuusikakooli kontsessiooni valdaja, kes saab kõik materiaalsed vahendid (ruumid, instrumendid, klassiruumid, mööbel) omavalitsuselt, on oma töötajad ise tööle võtnud ja osutab teenuseid õppeaastate kaupa, lõpetab teenuste osutamise 1. aprillil 2013, s.o kaks kuud enne õppeaasta lõppu, tagastades kõik materiaalsed vahendid omavalitsusele, kes ei jätka tegevust, et viia õppeaasta 2012/2013 lõpule, vaid annab uue kontsessiooni uuele töövõtjale, kes alustab seda tegevust uuesti 2013. aasta septembris, uue õppeaasta 2013/2014 alguses, ja omavalitsus annab selleks vajalikud materiaalsed vahendid (ruumid, instrumendid, klassiruumid, mööbel), mida enne kasutas eelmine töövõtja, üle uuele teenuseosutajale?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas kirjeldatud asjaoludel, kui esimene töövõtja on põhiettevõtja (omavalitsus) kohustuste rikkumise tõttu sunnitud tegevuse lõpetama ja kogu personali koondama ning kohe seejärel kannab see põhiettevõtja materiaalsed vahendid üle teisele töövõtjale, kes alustab sama tegevust uuesti, tuleb seda direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 kohaldamisel tõlgendada nii, et esimese töövõtja töötajate koondamine toimus „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“, või selle põhjus oli „ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek“, mis on selle artikliga keelatud?
3.
Kui vastus teisele küsimusele on niisugune, et koondamise põhjus oli üleminek ja seetõttu oli koondamine direktiiviga 2001/23 vastuolus, siis kas [harta] artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusaktid, mis keelavad kohtul teha sisulist otsust niisuguse töötaja väidete üle, kes vaidlustab enda töölepingu ülesütlemise, mis toimus kollektiivse koondamise raames, individuaalses kohtumenetluses, et kaitsta õigusi, mis tulenevad direktiivist 2001/23 ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivist 98/59/EÜ kollektiivseid koondamisi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1998, L 225, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 327), seetõttu, et kollektiivse koondamise kohta on tehtud varasem jõustunud kohtuotsus kohtumenetluses, milles töötaja ei saanud osaleda, kuigi selles osalesid või võisid osaleda ettevõtjas tegutsevad ametiühingud ja/või töötajate seaduslikud kollektiivsed esindajad?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma esimese küsimusega sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/23 artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalasse võib kuuluda selline olukord nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja, kellele kohalik omavalitsus andis selleks tegevuseks kõik vajalikud materiaalsed vahendid, lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondab kõik töötajad ja tagastab need materiaalsed vahendid kohalikule omavalitsusele, kes sõlmib uue hankelepingu üksnes järgmiseks õppeaastaks ja annab uuele edukale pakkujale samad materiaalsed vahendid.
Kõigepealt olgu märgitud, et Euroopa Kohus on leidnud, et direktiivi 2001/23 kohaldamisala laieneb kõikidele juhtudele, mil lepinguliste suhete kontekstis muutub ettevõtte tegevuse eest vastutav füüsiline või juriidiline isik, kes võtab seega ettevõtte töötajate suhtes üle tööandja kohustused, sõltumata sellest, kas materiaalse vara omand on üle läinud (26. novembri 2015. aasta kohtuotsus Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on direktiivi 2001/23 eesmärk tagada majandusüksusega seotud töösuhete jätkumine sõltumata omaniku muutumisest. Selle kindlakstegemisel, kas tegemist on ettevõtte „üleminekuga“ direktiivi tähenduses, on otsustav kriteerium seega see, kas asjaomane üksus säilitab oma identiteedi, mis tuleneb eelkõige sellest, et tema tegevus kas jätkub reaalselt või seda alustatakse uuesti (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Ferreira da Silva e Brito jt,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selleks et otsustada, kas see tingimus on täidetud, tuleb arvestada kõiki kõnealust toimingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid, sealhulgas eelkõige ettevõtja või ettevõtte tüüpi, seda, kas materiaalne vara, see tähendab ehitised ja vallasvara on üle läinud või mitte, immateriaalse vara väärtust ülemineku ajal, kas uus tööandja võttis üle suurema osa töötajaid või mitte, kas toimus klientide üleminek või mitte, samuti enne ja pärast üleminekut teostatud tegevuse sarnasust ning seda, kui pikalt tegevus peatati, kui peatati. Siiski on need asjaolud vaid kohustusliku tervikliku hindamise üksikelemendid ning seega ei saa neid hinnata eraldiseisvana (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Ferreira da Silva e Brito jt,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eriti rõhutas Euroopa Kohus, et tähtsus, mis tuleb erinevatele kriteeriumidele anda, varieerub tingimata, sõltudes tegevusalast või isegi ettevõtjas, ettevõttes või ettevõtte osas kasutatavatest tootmis‑ või käitamismeetoditest (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Ferreira da Silva e Brito jt,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on sellega seoses leidnud, et valdkonnas, kus tegevus põhineb peamiselt tööjõul, ei saa majandusüksuse identiteet säilida juhul, kui eeldatav omandaja ei võta üle suurt osa selle üksuse töötajatest (26. novembri 2015. aasta kohtuotsus Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ent valdkonnas, kus tegevus põhineb peamiselt seadmetel, ei ole direktiivi 2001/23 tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse ülemineku välistamiseks piisav, et uus tööandja ei võta üle töötajaid, keda tema eelkäija selle tegevuse jaoks kasutas (vt selle kohta 26. novembri 2015. aasta kohtuotsus Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punkt
).
Esitatud küsimust tuleb hinnata just neid kohtupraktikast tulenevaid juhiseid arvestades, võttes arvesse peamisi faktilisi asjaolusid, mille liikmesriigi kohus on eelotsusetaotluses esile toonud.
Kõigepealt on oluline rõhutada, et sellises olukorras nagu põhikohtusjas on materiaalsed vahendid, näiteks muusikainstrumendid ja ruumid, hädavajalikud asjaomase majandustegevusega tegelemiseks, kuna tegevus on seotud Valladolidi munitsipaalmuusikakooli haldamisega. Antud juhul ei ole aga vaidlust selles, et omavalitsus tegi uuele edukale pakkujale kättesaadavaks kõik materiaalsed vahendid, mille ta oli määranud eelmisele edukale pakkujale.
Lisaks, kuna põhikohtuasjas asjasse puutuvat majandustegevust ei saa pidada peamiselt tööjõul põhinevaks tegevuseks, kuna selleks on vaja olulisi seadmeid, siis ei võimalda ainuüksi asjaolu, et In-pulso Musical ei võtnud üle Músicos y Escuela töötajaid, välistada direktiivi 2001/23 tähenduses ettevõtte ülemineku toimumist.
Edasi tuleb seoses asjaoluga, et põhikohtuasjas kõne all oleva tegevuse toimumiseks hädavajalikud materiaalsed vahendid on alati kuulunud Valladolidi kohalikule omavalitsusele, märkida, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 28, ei ole see, kas materiaalsete vahendite omand on üle läinud, direktiivi 2001/23 kohaldamise seisukohast asjakohane.
Selles suhtes on Euroopa Kohus leidnud eelkõige, et asjaolu, et uue ettevõtja poolt üle võetud materiaalne vara ei kuulunud mitte tema eelkäijale, vaid selle oli hankija talle kättesaadavaks teinud, ei välista ettevõtte ülemineku toimumist kõnealuse direktiivi mõttes (26. novembri 2015. aasta kohtuotsus Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et kui direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tõlgendada nii, et selle direktiivi kohaldamisalast on välistatud olukord, kus vaatluse all oleva tegevuse toimumiseks hädavajalikud materiaalsed vahendid ei ole kunagi lakanud kuulumast võõrandajale (Valladolidi kohalik omavalitsus), kaotaks kõnealune direktiiv osa oma soovitavast toimest (vt 26. novembri 2015. aasta kohtuotsus Aira Pascual ja Algeposa Terminales Ferroviarios,
C‑509/14
,
EU:C:2015:781
, punkt
).
Viimaks kinnitavad muud Euroopa Kohtule esitatud asjaolud käesoleva kohtuotsuse punktis 30 meenutatud kriteeriume arvestades seda, et põhikohtuasjas on toimunud „ettevõtte üleminek“ direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 tähenduses. Nii on see Músicos y Escuela õpilaste ülevõtmise puhul In-pulso Musical poolt ja viimase poolt alates 2013. aasta septembrist nende teenuste ülevõtmise puhul, mida 1. aprillini 2013 osutas Músicos y Escuela.
Pealegi nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et ettevõtte tegevuse ajutine peatamine vaid mõne kuu jooksul ei välista, et põhikohtuasjas kõne all olev majandusüksus säilitas oma identiteedi ja seega direktiivi tähenduses ettevõtte ülemineku toimumist (vt selle kohta 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Ferreira da Silva e Brito jt,
C‑160/14
,
EU:C:2015:565
, punkt
).
Sellega seoses on Euroopa Kohus eelkõige leidnud, et asjaolu, et ettevõte oli ülemineku ajal ajutiselt suletud ning tema teenistuses ei olnud töötajaid, on mõistagi asjaolu, mida tuleb selle hindamisel arvesse võtta, kas veel olemasolev majandusüksus läks üle. Ent ainuüksi ettevõtte ajutine sulgemine ja sellest tulenev töötajate puudumine ülemineku ajal ei välista, et toimus ettevõtte üleminek direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 tähenduses (15. juuni 1988. aasta kohtuotsus Bork International jt,
101/87
,
EU:C:1988:308
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellisele järeldusele tuleb jõuda sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus olgugi et ettevõtte tegevus peatati viieks kuuks, hõlmas see ajavahemik kolm kuud kestnud koolivaheaega.
Järelikult ei välista ettevõtte tegevuse ajutine peatamine ja see, et In-pulso Musical ei võtnud üle Músicos y Escuela töötajaid, et põhikohtuasjas kõne all olev majandusüksus säilitas oma identiteedi, ning seega, et toimus ettevõtte üleminek selle direktiivi tähenduses.
Lõppkokkuvõttes peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eeltoodud kaalutlusi arvestades ja kõiki asjasse puutuvat tehingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid arvesse võttes kindlaks tegema, kas põhikohtuasjas toimus ettevõtte üleminek või mitte.
Neil asjaoludel tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiiv kohaldamisalasse võib kuuluda selline olukord nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja, kellele kohalik omavalitsus andis selleks tegevuseks kõik vajalikud materiaalsed vahendid, lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondab kõik töötajad ja tagastab need materiaalsed vahendid kohalikule omavalitsusele, kes sõlmib uue hankelepingu üksnes järgmiseks õppeaastaks ja annab uuele edukale pakkujale samad materiaalsed vahendid.
Teine küsimus
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/23 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondades kõik töötajad, ning uus edukas pakkuja jätkab tegevust järgmise õppeaasta alguses, tuleb töötajate koondamist pidada toimunuks „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“ või et koondamise põhjus oli „ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminek“.
Kõigepealt tuleb meenutada – nagu Euroopa Kohus on korduvalt leidnud –, et direktiivi 2001/23 eesmärk on tagada töötajate õiguste kaitse tööandja muutumise korral, võimaldades neil jääda tööle uue tööandja teenistusse samadel tingimustel, mis olid kokku lepitud võõrandajaga (27. novembri 2008. aasta kohtuotsus Juuri,
C‑396/07
,
EU:C:2008:656
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Direktiivi eesmärk on tagada nii palju kui võimalik töölepingute või töösuhete jätkumine omandajaga ilma muudatusteta, et asjaomased töötajad ei satuks vähem soodsasse olukorda ainuüksi üleminekust tulenevalt (17. detsembri 1987. aasta kohtuotsus Ny Mølle Kro,
287/86
,
EU:C:1987:573
, punkt
, ning 26. mai 2005. aasta kohtuotsus Celtec,
C‑478/03
,
EU:C:2005:321
, punkt
).
Samas, nagu nähtub direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu sõnastusest, puudutab kaitse, mille tagamine on nimetatud direktiivi eesmärk, üksnes töötajaid, kellel on ülemineku kuupäeval kehtiv tööleping või töösuhe.
Selles suhtes on oluline märkida, et Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et kui vastupidine erisäte ei näe ette teisiti, saavad direktiivile 2001/23 tugineda üksnes töötajad, kellel on ülemineku kuupäeval kehtiv tööleping või töösuhe. Töölepingu või töösuhte olemasolu sellel kuupäeval tuleb hinnata riigisisese õiguse alusel, kuid seda eeldusel, et kinni on peetud selle direktiivi imperatiivsetest sätetest, mis reguleerivad töötajate kaitset üleminekust tuleneva töölepingu ülesütlemise korral (15. juuni 1988. aasta kohtuotsus Bork International jt,
101/87
,
EU:C:1988:308
, punkt
).
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 alusel ei saa ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt.
Järelikult tuleb töötajaid, kelle tööleping või töösuhe lõppes ülemineku kuupäevast varasemal kuupäeval vastuolus direktiivi 2001/23 artikli 4 lõikega 1, pidada ülemineku kuupäeval endiselt ettevõtte töötajateks, mille tagajärg on eelkõige see, et tööandja kohustused nende suhtes on automaatselt võõrandajalt omandajale üle läinud (12. märtsi 1998. aasta kohtuotsus Dethier Équipement,
C‑319/94
,
EU:C:1998:99
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selleks et teha kindlaks, kas tööleping öeldi vastuolus direktiivi 2001/23 artikli 4 lõikega 1üles üksnes ülemineku tõttu, tuleb arvesse võtta töölepingu lõpetamise objektiivseid asjaolusid (15. juuni 1988. aasta kohtuotsus Bork International jt,
101/87
,
EU:C:1988:308
, punkt
).
Selle kohta on eelotsusetaotluses täpsustatud, et J. L. Colino Sigüenza koondati ammu enne kuupäeva, mil tegevus In-pulso Musicalile üle läks, ning et töösuhte lõpetamise põhjus oli see, et Músicos y Escuelal ei olnud võimalik oma töötajatele tasu maksta, kusjuures see olukord tekkis seetõttu, et Valladolidi kohalik omavalitsus rikkus selle lepingu tingimusi, mis teda Músicos y Escuelaga sidus. Seega näib, et need asjaolud räägivad selle poolt, et Músicos y Escuela töötajate koondamine tuleb kvalifitseerida toimunuks „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel“ direktiivi 2001/23 artikli 4 lõike 1 tähenduses, kuid seda siiski tingimusel, et kõikide töötajate koondamise asjaolud ja uue teenuseosutaja hiline nimetamine ei kujuta endast tahtlikku meedet, mille eesmärk on jätta asjasse puutuvad töötajad ilma õigustest, mille direktiiv 2001/23 neile annab; seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondades kõik töötajad, ning uus edukas pakkuja jätkab tegevust järgmise õppeaasta alguses, näib, et töötajate koondamine toimus selle sätte tähenduses „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“, tingimusel et kõikide töötajate koondamise asjaolud ja uue teenuseosutaja hiline nimetamine ei kujuta endast tahtlikku meedet, mille eesmärk on jätta töötajad ilma õigustest, mille direktiiv 2001/23 neile annab; seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/23 ning harta artiklis 47 sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid seadusjõu kohta, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt on liikmesriigi kohtutel keelatud lahendada direktiivil 2001/23 põhinevat hagi, mis on esitatud kollektiivse koondamise raames toimunud töötaja töölepingu individuaalse ülesütlemise peale, kuna seda kollektiivset koondamist käsitlevas menetluses, milles saavad osaleda ainult töötajate esindajad, on juba tehtud kohtulahend.
Olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriigi kohtute koostöö vahend, mille abil annab Euroopa Kohus liikmesriigi kohtutele liidu õiguse tõlgendusi, mida liikmesriigi kohtud vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (vt eelkõige 16. juuli 1992. aasta kohtuotsus Meilicke,
C‑83/91
,
EU:C:1992:332
, punkt
, ning 24. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Danske Slagterier,
C‑445/06
,
EU:C:2009:178
, punkt
).
Selle koostöö raames on liikmesriigi kohus, kelle lahendada on vaidlus ja kellele ainsana on vahetult teada vaidluse aluseks olevad asjaolud ning kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädev tema menetluses oleva kohtuasja eripära arvestades hindama nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus järelikult üldjuhul kohustatud otsuse langetama (vt eelkõige 13. märtsi 2001. aasta kohtuotsus PreussenElektra,
C‑379/98
,
EU:C:2001:160
, punkt
; 6. detsembri 2001. aasta kohtuotsus Clean Car Autoservice,
C‑472/99
,
EU:C:2001:663
, punkt
, ja 5. veebruari 2004. aasta kohtuotsus Schneider,
C‑380/01
,
EU:C:2004:73
, punkt
).
Liikmesriigi kohtule liidu õiguse tarviliku tõlgenduse andmise vajadus eeldab siiski, et viimane esitab põhikohtuasja faktilise ja õigusliku raamistiku, milles ta oma küsimused esitab, või vähemalt selgitab faktilisi asjaolusid, millel need küsimused põhinevad (vt eelkõige 26. jaanuari 1993. aasta kohtuotsus Telemarsicabruzzo jt,
C‑320/90‐C‑322/90
,
EU:C:1993:26
, punkt
; 13. juuli 2006. aasta kohtumäärus Eurodomus,
C‑166/06
, ei avaldata,
EU:C:2006:485
, punkt
).
Tuleb täheldada, et eelotsusetaotlus ei sisalda asjaomase riigisisese õigusliku raamistiku kohta piisavat teavet. Nimelt ei esita eelotsusetaotluse esitanud kohus sotsiaal- ja töökohtute korralduse seaduse 36/2011 artikli 124 lõike 13 punkti b tähenduses seadusjõu põhimõtte kohaldamise kohta mingit teavet.
Lisaks on selle seaduse artikli 160 lõikes 5, millele seaduse artikli 124 lõike 13 punktis b on viidatud, sätestatud, et seadusjõud on piiratud menetluse esemega. Ent esiteks ei sisalda eelotsusetaotlus mingit teavet nimetatud seaduse artikli 160 lõike 5 kohta ning teiseks – nagu märkis Hispaania valitsus kohtuistungil – tuleb selleks, et kindlaks teha, kas menetluse ese on antud juhul identne, arvestades nii koondamise kui ka kõiki töötajaid puudutava ülemineku kollektiivset laadi, arvesse võtta ka muid Hispaania menetlusõigusnorme.
Kuna neil asjaoludel puuduvad Euroopa Kohtul vajalikud andmed kolmandale küsimusele tarviliku vastuse andmiseks, tuleb see tunnistada vastuvõetamatuks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

1.
Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle direktiiv kohaldamisalasse võib kuuluda selline olukord nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja, kellele kohalik omavalitsus andis selleks tegevuseks kõik vajalikud materiaalsed vahendid, lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondab kõik töötajad ja tagastab need materiaalsed vahendid kohalikule omavalitsusele, kes sõlmib uue hankelepingu üksnes järgmiseks õppeaastaks ja annab uuele edukale pakkujale samad materiaalsed vahendid.

2.
Direktiivi 2001/23 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus munitsipaalmuusikakooli haldamist käsitlevas hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkuja lõpetab selle tegevuse kaks kuud enne jooksva õppeaasta lõppu, koondades kõik töötajad, ning uus edukas pakkuja jätkab tegevust järgmise õppeaasta alguses, näib, et töötajate koondamine toimus selle sätte tähenduses „majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus“, tingimusel et kõikide töötajate koondamise asjaolud ja uue teenuseosutaja hiline nimetamine ei kujuta endast tahtlikku meedet, mille eesmärk on jätta töötajad ilma õigustest, mille direktiiv neile annab; seda tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.