CELEX: 62021CJ0806
Eelotsusetaotlus
Narkootikumide lähteained
Raamotsus 2004/757/JSK
Artikli 2 lõike 1 punkt d
Isik, kes osaleb narkootikumide ebaseaduslikuks tootmiseks või valmistamiseks kasutatavate lähteainete transportimises ja turustamises
Määrus (EÜ) nr 273/2004
Nimekirjas loetletud lähteained
Artikkel 2
Mõiste „ettevõtja“
Artikli 8 lõige 1
Asjaolud, mis annavad alust oletada, et nimekirjas loetletud aineid võidakse narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kõrvale toimetada
Nendest asjaoludest teatamise kohustus
Mõiste „asjaolu“
Ulatus

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrust (EÜ) nr 273/2004 narkootikumide lähteainete kohta (
ELT 2004, L 47, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/08, lk 46), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1258/2013 (
ELT 2013, L 330, lk 21
) (edaspidi „määrus nr 273/2004“).
Taotlus on esitatud Madalmaades algatatud kriminaalmenetluses TFi suhtes, keda süüdistatakse narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate lähteainete transportimises.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
Viinis 20. detsembril 1988 sõlmitud narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseadusliku ringluse vastase Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsiooni (
Recueil des traités des Nations unies
, 1582. kd, lk 95), mis kiideti Euroopa Majandusühenduse nimel heaks nõukogu 22. oktoobri 1990. aasta otsusega 90/611/EMÜ (
EÜT 1990, L 326, lk 56
; ELT eriväljaanne 11/17, lk 173) (edaspidi „ebaseadusliku ringluse vastane Viini konventsioon“), artikli 3 „Õigusrikkumised ja karistused“ lõikes 1 on sätestatud:
„Iga osalisriik võtab vajalikud meetmed, mis võimaldaksid vastavalt siseriiklikule õigusele tunnistada kuritegudeks järgmised tahtlikult toime pandud teod:
a)
[…]
iv)
seadmete, materjalide või I ja II nimekirjas loetletud ainete valmistamine, vedu või turustamine, kui on teada, et need on mõeldud narkootilisi või psühhotroopseid aineid sisaldavate taimede ebaseaduslikuks kasvatamiseks, selliste ainete tootmiseks või valmistamiseks;
[…]
c)
võttes arvesse oma põhiseaduslikke põhimõtteid ja õigussüsteemi põhiprintsiipe:
[…]
ii)
seadmete, materjalide või I ja II nimekirjas loetletud ainete valdamine, kui on teada, et neid kasutatakse või kavatsetakse kasutada narkootilisi või psühhotroopseid aineid sisaldavate taimede ebaseaduslikuks kasvatamiseks, selliste ainete tootmiseks või valmistamiseks;
[…]“.
Konventsiooni artiklis 12 „Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikul valmistamisel sageli kasutatavad ained“ on sätestatud:
„1.   Osalisriigid võtavad meetmeid, mida peavad vajalikuks, et ära hoida narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikul valmistamisel kasutatavate ning I ja II nimekirjas loetletud ainete kõrvaletoimetamist, ning teevad selleks omavahel tihedat koostööd.
[…]
8.
a)
Osalisriik võtab meetmeid, mida ta peab vajalikuks konventsiooni I ja II nimekirja kantud ainete valmistamise ja levitamise järelevalveks oma territooriumil, piiramata käesoleva artikli lõike 1 sätete üldist iseloomu ning 1961. aasta konventsiooni, 1961. aasta muudetud konventsiooni ja 1971. aasta konventsiooni sätteid.
b)
Selleks võib osalisriik:
i)
kontrollida kõiki selliseid aineid valmistavaid ja turustavaid või sellises valmistamises ja turustamises osalevaid isikuid ja ettevõtteid;
[…]
iii)
nõuda, et litsentsiomanikel oleks luba eespool nimetatud toiminguteks;
[…]
9.   I ja II nimekirjas loetletud ainete suhtes võtab osalisriik järgmisi meetmeid:
a)
loob ja osaleb I ja II nimekirjas loetletud ainetega rahvusvahelise kauplemise järelevalvesüsteemi loomises ja haldamises, selleks et avastada kahtlasi tehinguid. Niisuguseid järelevalvesüsteeme tuleb kohaldada tihedas koostöös valmistajate, importijate, eksportijate, hulgi- ja jaemüüjatega, kes peavad teatama pädevatele ametiasutustele kahtlastest tellimustest ja tehingutest;
b)
kindlustab I ja II nimekirjas loetletud ainete erikonfiskeerimise, kui on olemas veenvad tõendid, et neid kasutatakse narkootilise või psühhotroopse aine ebaseaduslikuks valmistamiseks;
c)
kui on alust arvata, et mõnda I või II nimekirja kantud ainet imporditakse, eksporditakse või veetakse läbi tema territooriumi narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks, teatab sellest võimalikult kiiresti osalisriikide pädevatele ametiasutustele ja talitustele, informeerides samuti maksevahenditest või muudest sellise järelduse aluseks olnud olulistest faktidest;
d)
nõuab import- ja eksportainetelt asjakohast märgistust ja dokumentatsiooni. Äridokumendid, nagu arved, lastimanifestid, tollidokumendid, saatelehed ja muud veodokumendid, peavad sisaldama I või II nimekirjas loetletud imporditavate või eksporditavate ainete nimetusi, koguseid ning importija, eksportija ja kaubasaaja olemasolu puhul ka tema nime ja aadressi;
[…]
[…]“.
Liidu õigus
Raamotsus 2004/757/JSK
Nõukogu 25. oktoobri 2004. aasta raamotsuse 2004/757/JSK, millega kehtestatakse miinimumeeskirjad ebaseadusliku uimastiäri kuriteokoosseisu ja karistuste kohta (
ELT 2004, L 335, lk 8
), põhjendustes 1–3 on märgitud:
„(1)
Ebaseaduslik uimastiäri ohustab Euroopa Liidu kodanike tervist, turvalisust ja elukvaliteeti ning liikmesriikide seaduslikku majandustegevust, stabiilsust ja julgeolekut.
(2)
Seadusandlike meetmete võtmise vajalikkust ebaseadusliku uimastiäri tõkestamiseks tunnistati eelkõige 3. detsembril 1998. aastal Viinis justiits- ja siseministrite nõukogu poolt vastu võetud [Euroopa Liidu Nõukogu] ja [Euroopa Komisjoni] tegevuskavas, mis käsitleb, kuidas kõige paremini rakendada Amsterdami lepingu sätteid vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala loomiseks [(
EÜT 1999, C 19, lk 1
)], Euroopa Ülemkogu 15. ja 16. oktoobri 1999. aasta Tampere istungjärgu järeldustes, eelkõige selle punktis 48, Euroopa Liidu uimastistrateegias (2000–2004), mille Euroopa Ülemkogu kinnitas 10.–12. detsembri 1999. aasta Helsingi istungjärgul, ja Euroopa Liidu uimastivastases tegevuskavas (2000–2004), mille Euroopa Ülemkogu kinnitas Santa Maria da Feiras 19. ja 20. juunil 2000.
(3)
Uimastite ja nende lähteainete ebaseadusliku kaubitsemise kuriteokoosseisu kohta on vaja võtta vastu miinimumeeskirjad, mis võimaldaks liidu tasandil ühist lähenemisviisi sellise kaubitsemise vastu võitlemisel.“
Raamotsuse artiklis 1 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas raamotsuses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2.
uimastite lähteained: ained, mis on toodud ära ühenduse õigusaktides, millega rakendatakse [ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni] artiklist 12 tulenevaid kohustusi;
[…]“.
Raamotsuse artikli 2 „Uimastite ja nende lähteainete kaubitsemisega seotud kuriteod“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et järgmised tahtlikult toime pandud õiguspäratud teod on karistatavad:
[…]
d)
uimastite lähteainete valmistamine, transportimine või pakkumine, kui on teada, et need on mõeldud uimastite ebaseaduslikuks tootmiseks või valmistamiseks.“
Määrus nr 273/2004
Määruse nr 273/2004 põhjendustes 2–6, 8, 11, 13 ja 17 on märgitud:
„(2)
[Ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni] artiklis 12 narkootikumide lähteainetega (st narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks sageli kasutatavate ainetega) kauplemise kohta sätestatud nõuded on seoses ühenduse ja kolmandate riikide vahelise kauplemisega rakendatud nõukogu 13. detsembri 1990. aasta määrusega (EMÜ) nr 3677/90, millega kehtestatakse meetmed, et tõkestada narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete levikut [(
EÜT 1990, L 357, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 414)].
(3)
[Ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni] artikkel 12 näeb ette asjakohaste meetmete vastuvõtmise lähteainete valmistamise ja levitamise jälgimiseks. See nõuab liikmesriikide vahelist lähteainetega kauplemist puudutavate meetmete vastuvõtmist. Need meetmed kehtestati nõukogu 14. detsembri 1992. aasta direktiiviga 92/109/EMÜ narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete valmistamise ja turuleviimise kohta [(
EÜT 1992, L 370, lk 76
; ELT eriväljaanne 15/02, lk 150)]. Ühtlustatud reeglite samaaegse kohaldamise tagamiseks kõikides liikmesriikides on määrus kohasem kui praegune direktiiv.
(4)
Euroopa Liidu laienemise kontekstis on oluline direktiivi 92/109/EMÜ asendamine määrusega, kuna kõik direktiivi ja selle lisade muudatused vallandaksid siseriiklikud rakendusmeetmed 25 liikmesriigis.
(5)
ÜRO narkootikumide komisjon lülitas oma 35. istungjärgul 1992. aastal vastuvõetud otsustega [ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni] lisas sisalduvatesse tabelitesse täiendavaid aineid. Käesolevas määruses tuleks sätestada vastavasisulised sätted, tuvastamaks võimalikke narkootikumide lähteainete ebaseadusliku leviku juhtumeid ühenduses ja tagamaks, et ühenduse turul kohaldatakse ühiseid jälgimise reegleid.
(6)
[Ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni] artikli 12 sätted põhinevad kõnesolevate ainetega kauplemise järelevalvesüsteemil. Suurem osa nende ainetega toimuvast kauplemisest on täiesti seaduslik. Nende ainete saadetiste dokumendid ja etiketid peavad olema piisavalt üheselt mõistetavad. Pädevaid ametiasutusi vajalike tegevusvahenditega varustades on ühtlasi oluline, et kooskõlas [ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooniga] arendataks neid mehhanisme, mis põhinevad nii tihedal koostööl asjaomaste ettevõtjatega kui ka andmete kogumise, vahetamise ja kasutamise arendamisel.
[…]
(8)
Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavad ained tuleks loetleda lisas.
[…]
(11)
Tuleb vastu võtta meetmed, et tagada parem kontroll I lisas toodud nimekirjas loetletud lähteainetega toimuva ühendusesisese kaubanduse üle.
(12)
Kõik tehingud, mis lõpevad I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvate lähteainete turuleviimisega, peaksid olema nõuetekohaselt dokumenteeritud. Ettevõtjad peaksid pädevatele asutustele teatama kõigist I lisas loetletud ainetega toimuvatest kahtlastest tehingutest. Siiski tuleks kohaldada erandeid tehingutele, mis sooritatakse I lisa 2. kategooriasse kuuluvate ainetega, juhul kui kogused ei ületa II lisas toodud koguseid.
(13)
Märkimisväärne hulk muid aineid, millest paljudega kaubeldakse legaalselt ja suurtes kogustes, on kindlaks tehtud kui sünteetiliste narkootikumide ja psühhotroopsete ainete ebaseadusliku valmistamise lähteained. Sama range kontrolli kehtestamine nende ainete üle, kui on kehtestatud I lisas loetletud ainete üle koos tegevuslubade ja tehingute dokumenteerimisega, kujutaks endast mittevajalikku takistust kaubandusele. Seetõttu tuleks ühenduse tasandil sisse seada paindlikum mehhanism, mille kohaselt liikmesriikide pädevaid ametiasutusi sellistest tehingutest teavitatakse.
[…]
(17)
Kuna käesoleva määruse eesmärgid, nimelt narkootikumide lähteainetega teostatava kauplemise ühtlustatud jälgimine ning sünteetiliste narkootikumide ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate lähteainete leviku vältimine, ei ole liikmesriikidele piisavas ulatuses saavutatavad, vaid on paremini saavutatavad ühenduse tasandil, kuna selline kauplemine on rahvusvaheline ja kiiresti muutuv, siis võib ühendus võtta meetmeid, kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega, nii nagu see on sätestatud asutamislepingu artiklis 5. Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, nii nagu see on sätestatud samas artiklis, ei lähe käesolev määrus kaugemale ülalnimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikest meetmetest.“
Määruse nr 273/2004 artiklis 1 on ette nähtud:
„Käesolev määrus sätestab [liidusisesed] ühtlustatud kontrolli- ja jälgimismeetmed teatud ainete üle, mida sageli kasutatakse narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks, eesmärgiga tõkestada selliste ainete levikut.“
Määruse artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
nimekirjas loetletud lähteaine – kõik I lisas loetletud ained, mida saab kasutada narkootikumide ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks, sealhulgas selliseid aineid sisaldavad segud ja loodussaadused, välja arvatud segud ja loodussaadused, mis sisaldavad nimekirjas loetletud lähteaineid ja mille koostises need esinevad viisil, et neid ei ole võimalik lihtsalt kasutada või käepäraste vahenditega või majanduslikult tasuval viisil ekstraheerida, ravimid Euroopa Parlamendi ja nõukogu [6. novembri 2001. aasta] direktiivi 2001/83/EÜ [inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (
EÜT 2001, L 311, lk 67
; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69)] artikli 1 punktis 2 määratletud tähenduses ning veterinaarravimid Euroopa Parlamendi ja nõukogu [6. novembri 2001. aasta] direktiivi 2001/82/EÜ [veterinaarravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (
EÜT 2001, L 311, lk 1
; ELT eriväljaanne 13/27, lk 3)] artikli 1 punktis 2 määratletud tähenduses;
b)
nimekirjas loetlemata lähteaine – kõik ained, mis on küll I lisas loetlemata, kuid mille kohta on teada, et seda on kasutatud narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks;
c)
turuleviimine – nimekirjas loetletud lähteainete tarnimine liidu piires tasu eest või tasuta või nende ainete ladustamine, valmistamine, tootmine, töötlemine, nendega kauplemine, nende jaotamine või vahendamine eesmärgiga neid liidu piires tarnida;
d)
ettevõtja – iga füüsiline või juriidiline isik, kes tegeleb nimekirja kantud lähteainete turuleviimisega;
[…]
f)
eriluba – teatud tüüpi ettevõtjale antud luba;
g)
eriregistreerimine – teatud tüüpi ettevõtja registreerimine;
[…]“.
Määruse artikli 8 „Pädevate asutuste teavitamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Ettevõtjad teatavad kohe pädevatele asutustele kõigist asjaoludest, nagu näiteks ebatavalised tellimused või sellised tehingud turule viidavate nimekirjas loetletud lähteainetega, mis annavad alust oletada, et neid lähteaineid võidakse levitada narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks. Selleks esitavad ettevõtjad kogu olemasoleva teabe, mis võimaldab pädevatel asutustel kontrollida asjaomase tellimuse või tehingu seaduslikkust.“
Määruse nr 273/2004 artikli 10 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Tagamaks artiklite 3 kuni 8 korrektset kohaldamist, võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed, võimaldamaks oma pädevatel asutustel täita oma kontrolli ja jälgimiskohustusi ning eelkõige:
a)
saada teavet nimekirjas loetletud lähteainete tellimuste või nimekirjas loetletud lähteainetega seotud tegevuse kohta;
b)
siseneda ettevõtjate ja kasutajate tööruumidesse, hankimaks tõendeid eeskirjade eiramise kohta;
c)
vajaduse korral pidada kinni ja konfiskeerida käesolevale määrusele mittevastavaid saadetisi.“
Määruse nr 273/2004 I lisas on toodud „Nimekirjas loetletud lähteained“ määruse artikli 2 punkti a tähenduses. Vesinikkloriidhape ja väävelhape on selles lisas loetletud kui 3. kategooria klassifitseeritud ained.
Määrus nr 111/2005
Nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 111/2005, millega kehtestatakse ühenduse ja kolmandate riikide vahelise narkootikumide lähteainetega kauplemise järelevalve eeskirjad (
ELT 2005, L 22, lk 1
), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1259/2013 (
ELT 2013, L 330, lk 30
) (edaspidi „määrus nr 111/2005“), artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas määruses kehtestatakse [liidu] ja kolmandate riikide vahelise narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks sageli kasutatavate teatavate ainetega (edaspidi „narkootikumide lähteained“) kauplemise järelevalve eeskirjad, et tõkestada nimetatud ainete ebaseaduslikku levikut, ning seda kohaldatakse impordi, ekspordi ja vahendustegevuse suhtes.“
Madalmaade õigus
Kemikaalide väärkasutamise vältimise seadus
Kemikaalide väärkasutamise vältimise seaduse (Wet voorkoming misbruik chemicaliën) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni (
Stb
. 2008, nr 112) artikli 2 punktis a on ette nähtud:
„Keelatud on tegevus, mis on vastuolus eeskirjadega, mis on kehtestatud:
a.
määruse nr 273/2004 artikli 3 lõigetes 2 ja 3 ning artiklis 8.
[…]“.
Majandussüütegude seadus
Majandussüütegude seaduse (Wet op de economische delicten), mida on muudetud 14. oktoobril 2015 (
Stb
. 2015, nr 399), artikli 1 punkt 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Majandussüüteod on:
1°.
õigusnormide rikkumised, mis tulenevad:
kemikaalide väärkasutamise vältimise seaduse artikli 2 punktist a ja artikli 4 teisest lõigust.“
Majandussüütegude seaduse 14. oktoobril 2015 muudetud redaktsiooni artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud:
„Artikli 1 punktides 1 ja 2 ning artikli 1a punktides 1 ja 2 nimetatud majandussüüteod on kuriteod, kui need on toime pandud tahtlikult; majandussüüteod, mis ei ole kuriteod, on väärteod.“
Nimetatud seaduse artikli 6 lõike 1 punktis 1 on sätestatud:
„1.   Majandussüüteo toime pannud isikule mõistetakse:
1°.
kuriteo toimepanemise korral, kui tegemist on artikli 1 punktis 1 või artikli 1a punktis 1 osutatud majandussüüteoga, kuni kuueaastane vangistus, üldkasulik töö või viienda kategooria rahaline karistus.“
Oopiumiseadus
12. mai 1928. aasta oopiumi ja muude narkootiliste ainete seaduse (Opiumwet) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni (
Stb
. 2015, nr 429) (edaspidi „oopiumiseadus“) artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesoleva seaduse I lisas või artikli 3a lõike 5 kohaselt kindlaks määratud aine või preparaadiga seoses on keelatud järgmised tegevused:
A.
sisenemine Madalmaade territooriumile või sealt lahkumine;
B.
selle kasvatamine, valmistamine, töötlemine, ümbertöötlemine, müümine, tarnimine, pakkumine või transportimine;
C.
valdamine;
D.
tootmine.“
Seaduse artikkel 10 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Isikut, kes rikub:
a)
artiklis 2 nimetatud keeldu, […]
[…]
karistatakse kuni kuuekuulise vangistusega või neljanda kategooria rahalise karistusega.
[…]
3.   Isikut, kes tahtlikult rikub artikli 2 punktis C sätestatud keeldu, karistatakse vähemalt kuueaastase vangistusega või viienda kategooria rahalise karistusega.
4.   Isikut, kes tahtlikult rikub artikli 2 punktides B või D sätestatud keeldu, karistatakse kuni kaheksa-aastase vangistusega või viienda kategooria rahalise karistusega.
5.   Isikut, kes rikub tahtlikult artikli 2 punktis A ette nähtud keeldu, karistatakse kuni 12aastase vangistusega või viienda kategooria rahalise karistusega.
[…]“.
Seaduse artikli 10a lõikes 1 on sätestatud:
„Isik, kes artikli 10 lõikes 4 või 5 osutatud kuriteo ettevalmistamiseks või kaasaaitamiseks:
1.
paneb toime asjaomasele kuriteole kallutamise, sellest osavõtmise või sellele kihutamise katse või teeb kuriteo toimepanemiseks vajaliku võimaluse loomise, selleks vahendite või teabe andmise katse;
2.
püüab leida või anda kolmandale isikule kuriteo toimepanemiseks vajalikku võimalust, vahendeid või teavet;
3.
hoiab oma valduses esemeid, transpordivahendeid, aineid, rahalisi vahendeid või muid maksevahendeid, mille kohta ta teab või mille kohta tal on kaalukaid põhjusi kahtlustada, et need on mõeldud kuriteo toimepanemiseks,
karistatakse kuni kuueaastase vangistusega või viienda kategooria rahalise karistusega.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
TFi süüdistatakse selles, et ta rentis sõiduki ja kasutas seda 12. jaanuaril 2016 või nimetatud kuupäeva paiku selleks, et sõita Liège’is (Belgia) asuva keemiatoodete ettevõtte territooriumile ning laadida seal mitu korda autole suure koguse kemikaale, sealhulgas väävelhapet, vesinikkloriidhapet, sipelghapet ja naatriumhüdroksiidi. Seejärel transportis ja tarnis ta need kaubad Madalmaades asuvasse garaaži ja parklasse. Kui TF oli teel Waalresse (Madalmaad), et teha seal täiendav tarne, pidas politsei tema ja teda teises sõidukis saatva isiku kinni.
Enamik kõnealuseid kemikaale ei olnud märgistatud ja TFil ei olnud nõutavaid veodokumente.
Vesinikkloriidhape ja väävelhape, mida TF transportis ja tarnis (edaspidi „kõnealused tooted“), on loetletud määruse nr 273/2004 I lisa 3. kategoorias ning on seega „nimekirjas loetletud lähteained“ selle määruse artikli 2 punkti a tähenduses. Seetõttu algatas Openbaar Ministerie (prokuratuur, Madalmaad) TFi suhtes kriminaalasja, milles talle esitati kahtlustus esiteks oopiumiseaduses sätestatud MDMA ja/või amfetamiini valmistamise, töötlemise, ümbertöötlemise, müümise, tarnimise, pakkumise, transportimise, importimise ja eksportimise ettevalmistamises või sellele kaasaaitamises, mis on karistatavad teod oopiumiseaduse artikli 10a lõike 1 punktide 1 ja 3 alusel, ning teiseks määruse nr 273/2004 artikli 8 lõikes 1 sätestatud teatamiskohustuse rikkumises.
Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (’s-Hertogenboschi apellatsioonikohus, Madalmaad) mõistis 11. juuni 2020. aasta otsusega TFi esimesena nimetatud süüdistuses süüdi. TF väitis, et ta oli küll asjaomaste toodete olemusest teadlik, kuid ta ei transportinud neid omakasu motiivil. Kõnealune kohus leidis siiski, et kuna üldteada on see, et neid tooteid võidakse kasutada sünteetiliste narkootikumide, eelkõige amfetamiini või MDMA suuremahulises tootmises, ning kuna TF transportis neid, et tarnida need ebaharilikku kohta, siis ei saanud talle olla teadmata, et nende toodete otstarve on ebaseaduslik või kuritegelik. Kõnealune kohus asus seisukohale, et TF oli nende toodete transportimisele ja tarnimisele kaasaaitamisega nõustunud riskiga, et kõnealuseid tooteid kasutatakse sünteetiliste narkootikumide tootmiseks. Seevastu mõistis apellatsioonikohus TFi õigeks teises süüdistuses, leides, et isegi kui viimast võib kvalifitseerida määruse nr 273/2004 artikli 2 punkti d tähenduses „ettevõtjaks“, ei ole asjaomased talle süüks pandavad teod, nimelt nimekirjas loetletud lähteainete transportimine, vastuvõtmine, ladustamine või valdamine, „asjaolud“, millest tuleb määruse artikli 8 lõike 1 alusel teatada.
Prokuratuur esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade kõrgeim kohus).
Nimetatud kohtul on tekkinud küsimus, kuidas tuleb neid sätteid tõlgendada. Eelkõige märgib ta, et oopiumiseaduse artikli 10a lõike 1 punktiga 3 rakendatakse raamotsuse 2004/757 artikli 2 lõike 1 punkti d, mis kohustab iga liikmesriiki tagama, et narkootikumide lähteainete valmistamine, transportimine või turustamine, kui on teada, et need on mõeldud narkootikumide ebaseaduslikuks tootmiseks või valmistamiseks, on karistatavad. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seetõttu, kas isikut, kes on lähteaineid valmistanud, transportinud või turustanud, teades, et neid kasutatakse narkootikumide valmistamiseks või tootmiseks, saab tunnistada samal ajal süüdi raamotsust 2004/757 rakendavate riigisiseste õigusnormide rikkumises ja määruse nr 273/2004 artikli 8 lõikes 1 ette nähtud teatamiskohustuse rikkumises.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud eelkõige küsimus, kas selline kumuleerimine on kooskõlas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 47 ja 48 ning 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 6 ette nähtud
nemo tenetur se ipsum accusare
põhimõttega. Nimelt ei saa asjaomane isik sellisel juhul vältida seda, et tema enda kuritegelikust käitumisest teavitamine vastavalt määruse nr 273/2004 artikli 8 lõikele 1 toob kaasa võimaliku kriminaalasja ja lõppastmes karistuse raamotsuse 2004/757 artikli 2 lõiget 1 rakendavate riigisiseste õigusaktide rikkumise eest.
Selle tuvastamiseks, kas niisugune kumuleerimine on võimalik, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoha põhjal esiteks kindlaks teha, kas mõistet „ettevõtja“, nagu see on määratletud määruse nr 273/2004 artikli 2 punktis d, tuleb tõlgendada laialt, nii et iga isik, kes viib nimekirjas loetletud lähteaineid turule, kujutab endast „ettevõtjat“, või kitsalt, nii et see hõlmab üksnes isikuid, kes kauplevad selliste ainetega seaduslikult. Teiseks on nimetatud kohtu seisukoha põhjal oluline kindlaks teha ka see, kas asjaomase määruse artikli 8 lõikes 1 kasutatud mõistet „asjaolu“ tuleb tõlgendada laialt, nii et see hõlmab kõigi isikute, sealhulgas ettevõtja enda tegevust, või kitsalt, nii et see viitab üksnes kolmandate isikute tegevusele, kusjuures ettevõtja tegevust reguleerib raamotsus 2004/757.
Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas füüsilisi ja juriidilisi isikuid, kes osalevad nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimises sellisel viisil, et see osalemine kujutab endast raamotsuse 2004/757 artikli 2 lõike 1 punkti d kohaselt karistatavat süütegu, tuleb käsitada „ettevõtjatena“ määruse nr 273/2004 artikli 2 punkti d tähenduses.
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav,
a)
kas esimeses küsimuses nimetatud ettevõtja tegevus kujutab endast „asjaolu“ määruse nr 273/2004 artikli 8 lõike 1 tähenduses?
b)
Kas tegevused nagu nimekirjas loetletud lähteainete vastuvõtmine, transportimine ja ladustamine kujutavad endast „asjaolusid“ määruse nr 273/2004 artikli 8 lõike 1 tähenduses, kui neid tegevusi ei tehta kavatsusega tarnida neid lähteaineid kolmandatele isikutele?“
Euroopa Kohtu president otsustas 2. detsembri 2022. aasta määrusega menetleda käesolevat kohtuasja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõike 3 alusel eelisjärjekorras.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 273/2004 artikli 2 punkti d tuleb tõlgendada nii, et isik, kes oma ebaseadusliku tegevusega osaleb nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimises liidus, on selle sätte tähenduses „ettevõtja“.
Sellega seoses tuleb eelkõige kindlaks teha, kas „turuleviimine“ selle sätte tähenduses viitab nimekirjas loetletud lähteainete mis tahes kättesaadavaks tegemisele liidus, olenemata sellest, kas selline tegevus on seaduslik või ebaseaduslik, või on sellega silmas peetud üksnes selliste ainete seaduslikku kättesaadavaks tegemist.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (18. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus IG Metall ja ver.di,
C‑677/20
,
EU:C:2022:800
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Määruse nr 273/2004 artikli 2 punktis d on „ettevõtja“ määratletud kui „iga füüsiline või juriidiline isik, kes tegeleb nimekirja kantud lähteainete turuleviimisega“. Selles sättes, nagu see on sõnastatud, ei ole täpsustatud, kas selliste ainete turuleviimine hõlmab ka nende ebaseaduslikul teel turustamist.
Mis puudutab asjaomase määruse artikli 8 lõiget 1, siis selles on ette nähtud, et „[e]ttevõtjad teatavad kohe pädevatele asutustele kõigist asjaoludest, nagu näiteks ebatavalised tellimused või sellised tehingud turule viidavate nimekirjas loetletud lähteainetega, mis annavad alust oletada, et neid lähteaineid võidakse levitada narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks“, ning et „[s]elleks esitavad ettevõtjad kogu olemasoleva teabe, mis võimaldab pädevatel asutustel kontrollida asjaomase tellimuse või tehingu seaduslikkust“.
Nimetatud sättest tuleneb, et liidu seadusandja kehtestatud teatamiskohustus puudutab ebatavalistena näivaid tellimusi ja tehinguid, nimelt selliseid, mis võivad olla tehtud eesmärgiga toimetada nimekirjas loetletud lähteained nende tavapärasest sihtkohast kõrvale.
Sellest tuleneb, et määruse nr 273/2004 artikli 8 lõige 1 kohustab „ettevõtjaid“ määruse artikli 2 punkti d tähenduses teatama kõigist asjaoludest, mis annavad alust arvata, et turuleviimisele kuuluvaid nimekirjas loetletud lähteaineid võidakse seaduslikest turustuskanalitest kõrvale toimetada, et ebaseaduslikult toota narkootilisi või psühhotroopseid aineid.
Järelikult saab viimati nimetatud sätte tähenduses „ettevõtjaks“ pidada üksnes isikuid, kes osalevad nimekirjas loetletud lähteainete turustamises seaduslikult.
Seda grammatilist tõlgendust kinnitab esiteks kõnealuse sätte kontekst.
Kõigepealt, määrusega nr 273/2004 tunnistati kehtetuks ja asendati muu hulgas direktiiv 92/109 ning komisjoni 26. juuli 1996. aasta määrus (EÜ) nr 1485/96, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad kohaldamaks […] direktiivi [92/109] eriotstarbeliste kliendideklaratsioonide kohta seoses narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainetega (
EÜT 1996, L 188, lk 28
; ELT eriväljaanne 15/03, lk 62). Need õigusaktid puudutasid aga narkootikumide lähteainete seaduslikku kaubandust. Nimelt oli direktiivi 92/109 põhjenduses 1 sõnaselgelt märgitud, et „siseturu väljakujundamiseks [on vaja] kehtestada ühenduse tasandil ühised eeskirjad, vältimaks konkurentsi moonutamist seaduslikul kauplemisel ning tagamaks vastuvõetud eeskirjade ühtset kohaldamist“. Määruse nr 1485/96 põhjenduses 2 oli omakorda märgitud, et „normide kehtestamine kliendideklaratsioonide kohta aitab tagada, et iga tehingu korral on selgelt kindlaks määratud, kuidas klient lähteainet kasutab; see aitab ära hoida lähteainete kõrvalesuunamist narkootikumide ebaseaduslikuks valmistamiseks“.
Seejärel olgu märgitud, et määruse nr 273/2004 põhjendustes 3, 6 ja 17 on viidatud narkootiliste lähteainetega „kauplemise“ järelevalve tegemise süsteemile ning selle määruse põhjendustes 5 ja 11 on vastavalt märgitud, et on vaja tuvastada „võimalikke narkootikumide lähteainete ebaseadusliku leviku juhtumeid ühenduses“ ja „võtta meetmed, et tagada parem kontroll […] nimekirjas loetletud lähteainetega toimuva ühendusesisese kaubanduse üle“. Määruse põhjendustes 6, 8 ja 13 on aga tehtud vahet nende ainetega seaduslikul või legaalsel teel kauplemisel ning nende ainete ebaseaduslikul valmistamisel.
Viimaks on määruse nr 273/2004 artikli 3 – mis käsitleb nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimise nõudeid – lõikes 1 ette nähtud, et „[e]ttevõtjad, kes soovivad turule viia I lisa 1. ja 2. kategooriasse kuuluvaid lähteaineid, peavad määrama lähteainetega kauplemise eest vastutava töötaja“, kes „vastutab, et ettevõtja kaupleb nimekirjas loetletud lähteainetega käesoleva määrusega vastavuses oleval viisil“. Selle artikli lõigetes 2 ja 3 on samuti märgitud, et „[e]ttevõtjad […] hangivad nende liikmesriikide pädevatelt asutustelt, kus nad on asutatud või kus nad omavad püsivat tegevuskohta, loa, enne kui nad võivad I lisa 1. kategooriasse kuuluvaid lähteaineid omada või turule viia“, ning „[ü]kskõik milline ettevõtja, kes omab luba, tohib tarnida I lisa 1. kategooriasse kuuluvaid lähteaineid ainult neile ettevõtjatele […], kellel on samuti luba ja kes on allkirjastanud artikli 4 lõikes 1 sätestatud kliendideklaratsiooni“. Lisaks kohustab selle artikli lõige 6 ettevõtjaid taotlema enda registreerimist selle liikmesriigi pädevatelt asutustelt, kus nad on asutatud. Kõnealuse määruse artiklis 3 sätestatud nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimise nõuetest tuleneb, et nende nõuete eesmärk on seada nimekirjas loetletud lähteainetega kauplemisele õiguslik raamistik.
Sama moodi tuleb tõlgendada ka määruse nr 273/2004 artikleid 4–7, milles on ette nähtud nimekirjas loetletud lähteainetega kauplemise formaalsed eeskirjad, nagu nõue, et klient peab vastavate ainete kasutusotstarbe deklareerima, tehingute tegemisel peab ettevõtjal olema teatavate ainete kohta lisatud vastavad dokumendid, või ka nõue, et teatavad ained peavad olema asjakohaselt märgistatud.
Sama kehtib ka nimetatud määruse artikli 10 kohta, milles on sätestatud, et „[t]agamaks artiklite 3 kuni 8 korrektset kohaldamist, võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed, võimaldamaks oma pädevatel asutustel täita oma kontrolli ja jälgimiskohustusi ning eelkõige […] siseneda ettevõtjate ja kasutajate tööruumidesse, hankimaks tõendeid eeskirjade eiramise kohta“.
Nimetatud sätetest koostoimes tuleneb, et nende eesmärk on seada nimekirjas loetletud lähteainetega kauplemisele õiguslik raamistik.
Mõiste „ettevõtja“ määruse nr 273/2004 artikli 2 punktist d tulenevat sõnasõnalist tõlgendust, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 39, kinnitavad teiseks selle õigusaktiga taotletavad eesmärgid, mille osa asjaomane säte on.
Nimelt, nagu nähtub määruse nr 273/2004 artiklist 1, on selles määruses sätestatud liidusisesed ühtlustatud kontrolli ja järelevalve meetmed teatavate ainete puhul, mida sageli kasutatakse narkootiliste või psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks, eesmärgiga tõkestada selliste ainete kõrvaletoimetamist. Nagu Euroopa Kohus on juba märkinud, võeti see määrus vastu selleks, et tõkestada narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikuks valmistamiseks kasutatavate ainete kõrvaletoimetamist, kehtestades nende lähteainetega kauplemise üle järelevalve tegemise süsteemi, millega kaasnevad tõhusad, proportsionaalsed ja veenvad sanktsioonid (5. veebruari 2015. aasta kohtuotsused M. jt,
C‑627/13 ja C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, punkt
, ning 12. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Gielen jt,
C‑369/13
,
EU:C:2015:85
, punkt
).
Määruse nr 273/2004 põhjendustest 1–6 tuleneb, et selle määrusega rakendatakse liidu õiguskorras ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni artiklit 12 (5. veebruari 2015. aasta kohtuotsus M. jt,
C‑627/13 ja C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, punkt
), milles on ette nähtud, et osalisriigid võtavad meetmeid, mida peavad vajalikuks, et tõkestada narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseaduslikul valmistamisel kasutatavate nimekirjas loetletud ainete kõrvaletoimetamist, ning teevad selleks omavahel tihedat koostööd. Nimetatud riigid peavad eelkõige võtma vajalikke meetmeid, et luua vastavate ainetega rahvusvahelise kauplemise üle järelevalve tegemise süsteem ja seda hallata, selleks et avastada kahtlasi tehinguid.
Samuti tuleb lisada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on liidu seadusandja sama eesmärki taotlevate määrustega nr 273/2004 ja nr 111/2005 määranud üksikasjalikult kindlaks narkootikumide lähteainetele kohaldatavad eeskirjad (5. veebruari 2015. aasta kohtuotsus M. jt,
C‑627/13 ja C‑2/14
,
EU:C:2015:59
, punkt
). Nii on ühelt poolt määruses nr 273/2004 sätestatud ühtlustatud meetmed narkootikumide lähteainete kontrollimise ja järelevalve kohta liidus, et vältida nende kõrvaletoimetamist, ning teiselt poolt on määruses nr 111/2005 vastavalt selle artiklile 1 sätestatud eeskirjad liidu ja kolmandate riikide vahelise narkootikumide lähteainetega kauplemise järelevalve kohta.
Määrus nr 273/2004 kuulub seega laiema regulatsiooni raamistikku, mille hulka kuulub ka raamotsus 2004/757.
Tuleb siiski rõhutada, et raamotsusega 2004/757 on kehtestatud narkootikumide kaubanduse valdkonna kuriteokoosseisude ja karistuste miinimumeeskirjad, mis võimaldavad niisuguse kaubanduse vastu võitlemisel määrata liidu tasandil kindlaks ühise lähenemisviisi. Selleks on raamotsuse artiklis 2 nähtud ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et selles artiklis loetletud tahtlikult toime pandud teod – juhul kui need on õigusvastased – on karistatavad, muu hulgas narkootikumide lähteainete valmistamine, transportimine või turustamine, kui on teada, et need on mõeldud narkootikumide ebaseaduslikuks tootmiseks või valmistamiseks. Lisaks on raamotsuse artikli 1 punktis 2 määratletud mõiste „uimastite lähteained“ kui ained, mis on toodud ära ühenduse õigusaktides, millega rakendatakse ebaseadusliku ringluse vastase Viini konventsiooni artiklist 12 tulenevaid kohustusi.
Sellest tuleneb, et kuigi raamotsusel 2004/757, määrusel nr 273/2004 ja määrusel nr 111/2005 on sama eesmärk, on neil õigusaktidel üksteist täiendades siiski erinev ulatus. Raamotsuses 2004/757 on määratud kindlaks kuriteokoosseisud narkootikumidega kauplemise valdkonnas, mis seega puudutab narkootikumide lähteaineid ja nimekirjas loetletud aineid, samas kui määruste nr 273/2004 ja nr 111/2005 kohaldamisala piirdub selliste ainete seadusliku kaubandusega.
Selline eristamine tuleneb muu hulgas nende eri õigusaktide õiguslikust alusest. Nimelt põhineb raamotsus 2004/757 ELL artikli 31 punktil e ja artikli 34 lõike 2 punktil b, mis asendati ELTL artiklitega 82, 83 ja 85, mis kuuluvad nimetatud lepingu V jaotisesse „Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala“, täpsemini selle 4. peatükki, mis käsitleb õigusalast koostööd kriminaalasjades. Määruse nr 273/2004 õiguslik alus on aga hoopis EÜ artikkel 95, mis asendati ELTL artikliga 114, mis kuulub asutamislepingu VII jaotisesse „Konkurentsi, maksustamise ja õigusaktide ühtlustamise üldeeskirjad“. Samuti põhineb määrus nr 111/2005 EÜ artiklil 133, mis asendati ELTL artikliga 207. Viimati nimetatud artikkel kuulub aga ELT lepingu viiendasse ossa „Liidu välistegevus“ ja täpsemini selle II jaotisesse „Ühine kaubanduspoliitika“.
Eeltoodut arvestades tuleb tõdeda, et olukord, kus isik oma ebaseadusliku tegevusega osaleb nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimises liidus, ei kuulu määruse nr 273/2004 kohaldamisalasse.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 273/2004 artikli 2 punkti d tuleb tõlgendada nii, et isik, kes oma ebaseadusliku tegevusega osaleb nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimises liidus, ei ole selle sätte tähenduses „ettevõtja“.
Teine küsimus
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 273/2004 narkootikumide lähteainete kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1258/2013, artikli 2 punkti d

tuleb tõlgendada nii, et

isik, kes oma ebaseadusliku tegevusega osaleb nimekirjas loetletud lähteainete turuleviimises Euroopa Liidus, ei ole selle sätte tähenduses „ettevõtja“.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.