CELEX: 62020CJ0461
Zahtjev za prethodnu odluku
Direktiva 2014/24/EU
Članak 72.
Izmjena ugovora tijekom njihova trajanja
Prijenos okvirnih sporazuma
Novi ugovaratelj koji je, uslijed proglašenja stečaja prvotnog ugovaratelja, preuzeo prava i obveze koji su potonjem dodijeljeni okvirnim sporazumom
Pitanje postojanja obveze provedbe novog postupka javne nabave

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (
SL 2014., L 94, str. 65
. i ispravci
SL 2015., L 275, str. 68
.,
SL 2016., L 311, str. 26
. i
SL 2020., L 406, str. 67
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Advania Sverige AB (u daljnjem tekstu: Advania) i Kammarkollegieta (Nacionalna agencija za pravne, financijske i administrativne usluge, Švedska) (u daljnjem tekstu: Nacionalna agencija za pravne usluge), s jedne strane, i društva Dustin Sverige AB (u daljnjem tekstu: Dustin), s druge strane, u vezi s odlukom te agencije da odobri prijenos četiriju okvirnih sporazuma bez provođenja novog postupka javne nabave u skladu s Direktivom 2014/24.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 107. i 110. Direktive 2014/24 glase:
„(107)
Potrebno je pojasniti uvjete u kojima izmjene ugovora tijekom njegova izvršavanja zahtijevaju pokretanje novog postupka nabave, uzimajući u obzir relevantnu sudsku praksu Suda Europske unije. Pokretanje novog postupka nabave potrebno je u slučaju materijalnih izmjena prvotnog ugovora, pogotovo u slučaju izmjena opsega i sadržaja uzajamnih prava i obveza stranki, uključujući raspodjelu prava intelektualnog vlasništva. Takve izmjene ukazuju na namjeru stranki da ponovno pregovaraju o ključnim uvjetima tog ugovora. To posebno može biti slučaj ako bi izmijenjeni uvjeti utjecali na rezultate postupka da su bili dio prvotnog postupka.
[…]
(110)
U skladu s načelima jednakog postupanja i transparentnosti, uspješan ponuditelj ne bi trebao, primjerice, ako je ugovor raskinut zbog nedostataka u izvedbi, biti zamijenjen drugim gospodarskim subjektom bez ponovnog nadmetanja. Međutim, uspješan ponuditelj koji izvršava ugovor trebao bi moći, posebno ako je ugovor dodijeljen većem broju poduzeća, iskusiti određene strukturne promjene tijekom izvršavanja ugovora, poput isključivo internih reorganizacija, preuzimanja, spajanja i kupnji ili insolventnosti. Takve strukturne promjene ne bi trebale automatski podrazumijevati potrebu za provedbom novih postupaka nabave za sve ugovore o javnoj nabavi koje taj ponuditelj izvršava.”
Člankom 72. Direktive 2014/24, naslovljenim „Izmjena ugovora tijekom njegova trajanja”, određuje se:
„1.   Ugovore i okvirne sporazume moguće je mijenjati bez novog postupka nabave u skladu s ovom direktivom u svim sljedećim slučajevima:
[…]
(d)
ako novi ugovaratelj zamjenjuje onoga kojemu je javni naručitelj prvotno dodijelio ugovor uslijed:
i.
nedvosmislene revizijske klauzule ili opcije u skladu s točkom (a);
ii.
općeg ili djelomičnog [pravnog sljedništva] prvotnog ugovaratelja, nakon restrukturiranja poduzeća, uključujući preuzimanje, spajanje, stjecanje ili insolventnost, od strane drugog gospodarskog subjekta koji ispunjava prvotno utvrđene kriterije za kvalitativni odabir, pod uvjetom da to ne znači druge značajne izmjene ugovora te da nema za cilj zaobilaženje primjene ove direktive; ili
iii.
u slučaju da sam javni naručitelj preuzme obveze glavnog ugovaratelja prema svojim podugovarateljima, ako je takva mogućnost predviđena u nacionalnom zakonodavstvu u skladu s člankom 71.;
(e)
ako izmjene, bez obzira na njihovu vrijednost, nisu značajne u smislu stavka 4.
[…]
4.   Izmjena ugovora ili okvirnog sporazuma tijekom njegova trajanja smatra se značajnom u smislu stavka 1. točke (e), ako njome ugovor ili okvirni sporazum postaju značajno različiti po svojoj naravi od prvotno zaključenog. U svakom slučaju, ne dovodeći u pitanje stavke 1. i 2., izmjena se smatra značajnom ako je ispunjen jedan ili više od sljedećih uvjeta:
(a)
izmjenom se unose uvjeti koji bi, da su bili dio prvotnog postupka nabave, dopustili prihvaćanje drugih natjecatelja od onih koji su prvotno odabrani ili prihvaćanje ponude različite od one koja je izvorno prihvaćena ili privlačenje dodatnih sudionika u postupak nabave;
(b)
izmjenom se mijenja gospodarska ravnoteža ugovora ili okvirnog sporazuma u korist ugovaratelja na način koji nije predviđen izvornim ugovorom ili okvirnim sporazumom;
(c)
izmjenom se značajno povećava opseg ugovora ili okvirnog sporazuma;
(d)
ako novi ugovaratelj zamijeni onoga kojemu je prvotno javni naručitelj dodijelio ugovor, osim u slučajevima navedenima u stavku 1. točki (d).
[…]”
Švedsko pravo
Lagen (2016:1145) om offentlig upphandling (Zakon br. 1145 iz 2016. o javnoj nabavi) u poglavlju 17. članku 13. prvom stavku predviđa da je ugovore i okvirne sporazume moguće mijenjati bez provedbe novog postupka javne nabave zbog zamjene jednog dobavljača drugim, ako:
„1.   do potpune ili djelomične zamjene prvotnog dobavljača dolazi nakon restrukturiranja društva, uključujući preuzimanje, spajanje, stjecanje ili insolventnost, te ako
2.   okolnost potpune ili djelomične zamjene prvotnog dobavljača ne podrazumijeva druge značajne izmjene ugovora ili okvirnog sporazuma.”
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, iz poglavlja 17. članka 13. drugog stavka tog zakona proizlazi da takva zamjena dobavljača pretpostavlja da novi dobavljač nije isključen na temelju razloga za isključenje predviđenih tim zakonom i da ispunjava kriterije za odabir predviđene u okviru prvotnog postupka javne nabave.
Glavni postupak i prethodno pitanje
Nacionalna agencija za pravne usluge dodijelila je četiri okvirna sporazuma s ponovnom provedbom nadmetanja za kupnju različite računalne opreme na temelju ograničenog postupka provedenog u skladu s Lagenom (2007:1091) om offentlig upphandling (Zakon br. 1091 iz 2007. o javnoj nabavi), koji je u međuvremenu stavljen izvan snage. U tom se postupku sedamnaest natjecatelja kvalificiralo za odabir, među kojima su društva Advania, Dustin i Misco AB. Među devet natjecatelja koji su bili pozvani da dostave ponudu našli su se Dustin i Misco, dok to nije bio slučaj s Advanijom. Po završetku tog postupka, Miscu su dodijeljeni okvirni sporazumi u četirima predmetnim područjima, a Dustinu okvirni sporazumi u dvama područjima.
Misco je dopisom od 4. prosinca 2017. od Nacionalne agencije za pravne usluge zatražio da odobri prijenos četiriju okvirnih sporazuma koji su mu bili dodijeljeni na Advaniju. Nad Miscom je 12. prosinca 2017. otvoren stečaj, a njegov je stečajni upravitelj s Advanijom 18. siječnja 2018. sklopio sporazum o prijenosu tih okvirnih sporazuma. Nacionalna agencija za pravne usluge odobrila je taj prijenos u veljači 2018.
Dustin je zatim podnio tužbu Förvaltningsrättenu i Stockholm (Upravni sud u Stockholmu, Švedska), zahtijevajući da se okvirni sporazumi između Advanije i Nacionalne agencije za pravne usluge proglase ništavima.
Tu je tužbu Förvaltningsrätten i Stockholm (Upravni sud u Stockholmu) odbio. Smatrao je da je Nacionalna agencija za pravne usluge pravilno utvrdila da je do predmetnog pravnog sljedništva došlo uslijed Miscova restrukturiranja te da je Advania dobila predmetne okvirne sporazume i stekla djelatnosti koje omogućuju njihovo izvršavanje pod uvjetima iz poglavlja 17. članka 13. Zakona o javnoj nabavi, kojim se u švedsko pravo prenosi članak 72. stavak 1. točka (d) podtočka ii. Direktive 2014/24.
Dustin je protiv presude Förvaltningsrättena i Stockholm (Upravni sud u Stockholmu) podnio žalbu Kammarrättenu i Stockholm (Žalbeni upravni sud u Stockholmu, Švedska), koji je tu žalbu prihvatio, proglasivši četiri okvirna sporazuma između Advanije i Nacionalne agencije za pravne usluge ništavima. Taj je sud smatrao da se Advania ne može smatrati Miscovim općim ili djelomičnim pravnim sljednikom, u smislu poglavlja 17. članka 13. Zakona o javnoj nabavi, jer Misco, osim predmetnih okvirnih sporazuma, na Advaniju praktično nije prenio svoju djelatnost. Kammarrätten i Stockholm (Žalbeni upravni sud u Stockholmu) u prilog tom zaključku istaknuo je da se samo jedan Miscov zaposlenik naknadno pridružio Advaniji, da popis Miscovih klijenata nije bio u potpunosti ažuriran ni relevantan, da su Miscovi klijenti već bili promijenili dobavljača i da nema naznake o tome da je Advania preuzela neke od Miscovih podugovaratelja ili da su na Advaniju bili preneseni drugi okvirni sporazumi o javnoj nabavi, iako je Misco bio ugovorna strana još barem jednog okvirnog sporazuma o javnoj nabavi.
Protiv presude Kammarrättena i Stockholm (Žalbeni upravni sud u Stockholmu) Advania i Nacionalna agencija za pravne usluge podnijele su svaka svoju žalbu Högsta förvaltningsdomstolenu (Vrhovni upravni sud, Švedska). One u svojim žalbama ne osporavaju ocjenu žalbenog suda o prirodi i opsegu elemenata obuhvaćenih predmetnim prijenosom. Međutim, tvrde da takav prijenos ispunjava uvjet općeg ili djelomičnog pravnog sljedništva iz poglavlja 17. članka 13. Zakona o javnoj nabavi.
Advania pred sudom koji je uputio zahtjev tvrdi da se Direktivom 2014/24 ne zahtijeva da se na novog ugovaratelja, koji zamjenjuje onoga kojemu je javni naručitelj prvotno dodijelio ugovor, uz okvirne sporazume prenese djelatnost određene vrste ili opsega.
Nacionalna agencija za pravne usluge u svojoj žalbi podnesenoj sudu koji je uputio zahtjev tvrdi da pojam „opće ili djelomično pravno sljedništvo”, koji je jedan od načina prijenosa predviđenog predmetnim odredbama Zakona o javnoj nabavi i Direktive 2014/24, treba tumačiti na način da ugovaratelj primatelj prijenosa prvotnog ugovaratelja mora zamijeniti samo kao nositelja prava i obveza koje proizlaze iz predmetnog ugovora ili okvirnog sporazuma. Kada bi se uz tu zamjenu zahtijevao i prijenos djelatnosti ili imovine, primjenjivost tih odredbi bila bi znatno ograničena. Ključno je to da novi ugovaratelj može izvršavati predmetni ugovor odnosno okvirni sporazum u skladu s prvotno utvrđenim uvjetima i zahtjevima.
Dustin pred tim sudom tvrdi da uvjet koji se odnosi na opće ili djelomično pravno sljedništvo prvotnog ugovaratelja nakon restrukturiranja društva, predviđeno člankom 72. stavkom 1. točkom (d) podtočkom ii. Direktive 2014/24, obuhvaća situacije u kojima su djelatnosti na koje se odnosi predmetni ugovor odnosno okvirni sporazum prenesene na novog ugovaratelja. Prijenos predmetnog ugovora ili okvirnog sporazuma samo je akcesoran u odnosu na prijenos djelatnosti. Prijenos ugovora ili okvirnih sporazuma koji su bili predmet postupka javne nabave bez istodobnog prijenosa predmetnih djelatnosti ne samo da bi doveo do trgovanja takvim ugovorima odnosno okvirnim sporazumima nego bi također omogućio djelomičan prijenos prava i obveza koji proizlaze iz tih ugovora odnosno okvirnih sporazuma.
U tim je okolnostima Högsta förvaltningsdomstolen (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li u slučaju da je novi dobavljač preuzeo prava i obveze koje je prvotni dobavljač imao na temelju okvirnog sporazuma, nakon što je stečajni upravitelj na njega prenio taj sporazum jer je nad prvotnim dobavljačem otvoren stečaj, smatrati da je novi dobavljač pravni sljednik prvotnog dobavljača u skladu s uvjetima iz članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 72. stavak 1. točku (d) podtočku ii. Direktive 2014/24 tumačiti na način da gospodarski subjekt koji je, uslijed stečaja prvotnog ugovaratelja koji je doveo do njegove likvidacije, preuzeo samo prava i obveze potonjeg koji proizlaze iz okvirnog sporazuma sklopljenog s javnim naručiteljem treba smatrati pravnim sljednikom tog prvotnog ugovaratelja, u skladu s uvjetima iz te odredbe.
Najprije valja podsjetiti na to da, općenito, zamjenu ugovaratelja kojem je javni naručitelj prvotno dodijelio ugovor novim ugovarateljem treba smatrati promjenom jednog od bitnih uvjeta predmetnog ugovora o javnoj nabavi i, slijedom toga, značajnom izmjenom ugovora, zbog koje se mora provesti novi postupak javne nabave koji se odnosi na tako izmijenjen ugovor, u skladu s načelima transparentnosti i jednakog postupanja, na kojima se temelji obveza nadmetanja među potencijalno zainteresiranim kandidatima iz različitih država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 19. lipnja 2008., pressetext Nachrichtenagentur,
C‑454/06
,
EU:C:2008:351
, t.
40.
i
47.
). To je načelo utvrđeno u članku 72. stavku 4. točki (d) Direktive 2014/24.
Iz sudske prakse Suda proizlazi da se načelu jednakog postupanja i obvezi transparentnosti koja iz njega proizlazi protivi to da, nakon dodjele ugovora o javnoj nabavi, javni naručitelj i uspješni ponuditelj izmijene odredbe tog ugovora na način da te odredbe imaju bitno drukčije značajke od onih iz prvotnog ugovora (vidjeti u tom smislu presudu od 7. rujna 2016., Finn Frogne,
C‑549/14
,
EU:C:2016:634
, t.
28.
).
Iznimno, člankom 72. stavkom 1. točkom (d) podtočkom ii. navedene direktive predviđa se da novi ugovaratelj može, bez provođenja novog postupka javne nabave u skladu s tom direktivom, zamijeniti onoga kojemu je javni naručitelj prvotno dodijelio ugovor uslijed općeg odnosno djelomičnog pravnog sljedništva prvotnog ugovaratelja, nakon restrukturiranja društva, uključujući preuzimanje, spajanje, stjecanje odnosno insolventnost, od strane drugog gospodarskog subjekta koji ispunjava prvotno utvrđene kriterije za kvalitativni odabir, pod uvjetom da to ne znači druge značajne izmjene ugovora te da nema za cilj zaobilaženje primjene te direktive.
Stoga iz teksta tog članka proizlazi da se njime primjena predmetne iznimke uvjetuje osobito time da je do zamjene bivšeg ugovaratelja došlo zbog općeg ili djelomičnog pravnog sljedništva koje je uslijedilo nakon restrukturiranja društva, među ostalim, zbog insolventnosti.
U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev pita je li uvjet općeg odnosno djelomičnog pravnog sljedništva prvotnog ugovaratelja uslijed insolventnosti ispunjen u situaciji kada je novi ugovaratelj preuzeo samo prava i obveze koji proizlaze iz okvirnog sporazuma sklopljenog s javnim naručiteljem, a ne i cjelokupnu djelatnost prvotnog ugovaratelja koja je obuhvaćena područjem primjene tog okvirnog sporazuma ili njezin dio.
U tom pogledu valja istaknuti, kad je riječ o tekstu članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24, kao prvo, da je zamjena ugovaratelja kojemu je javni naručitelj prvotno dodijelio ugovor dopuštena samo „uslijed općeg ili djelomičnog pravnog sljedništva prvotnog ugovaratelja”. Iz toga proizlazi da to pravno sljedništvo može podrazumijevati preuzimanje, od strane novog ugovaratelja, cjelokupne ili samo dijela imovine prvotnog ugovaratelja te stoga može predstavljati, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 43. svojeg mišljenja, prijenos samo ugovora o javnoj nabavi ili okvirnog sporazuma koji je dio imovine prvotnog ugovaratelja.
Osim toga, valja primijetiti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točki 95. svojeg mišljenja, da nije potrebno nametnuti obvezu prijenosa imovine kako bi se izbjeglo zaobilaženje pravila o dodjeli jer prijenos ugovora o javnoj nabavi ili okvirnog sporazuma u svakom slučaju podliježe uvjetu iz članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 prema kojem on ne smije biti sredstvo za zaobilaženje primjene Direktive 2014/24.
Usto, iako je točno da takvo tumačenje pojma „djelomično pravno sljedništvo” iz članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 nije dovoljno da samo po sebi osigura da će novi ugovaratelj predmetni ugovor ili okvirni sporazum izvršavati s istovjetnom razinom sposobnosti kao i prvotni ugovaratelj, kao što to tvrdi Dustin, tom se odredbom ipak predviđa da je takvo pravno sljedništvo uvjetovano time da novi ugovaratelj ispunjava prvotno utvrđene kriterije za kvalitativni odabir.
Slijedom toga, iz teksta članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 proizlazi da pojam „insolventnosti”, obuhvaćen pojmom „restrukturiranje”, obuhvaća strukturne promjene prvotnog ugovaratelja, među ostalim, insolventnost koja uključuje stečaj koji je doveo do likvidacije.
Kao drugo, kad je riječ o dosegu pojma „insolventnost”, koji je obuhvaćen pojmom „restrukturiranje”, valja ispitati pretpostavlja li taj pojam da novi ugovaratelj preuzme cjelokupnu djelatnost koja je obuhvaćena područjem primjene predmetnog okvirnog sporazuma odnosno njezin dio.
Iako prve tri situacije koje su u članku 72. stavku 1. točki (d) podtočki ii. Direktive 2014/24 navedene kao primjeri „restrukturiranja”, to jest preuzimanje, spajanje i stjecanje, mogu podrazumijevati održavanje barem dijela djelatnosti prvotnog ugovaratelja, u toj se odredbi kao primjer restrukturiranja ipak navodi i insolventnost, koja, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 47. svojeg mišljenja, može dovesti do likvidacije insolventnog društva. U tekstu te odredbe pak nema nikakve naznake o tome da pojam „insolventnost” treba shvatiti ne u njegovu navedenom uobičajenom smislu, nego na način da je ograničen na situacije u kojima se barem djelomično nastavlja s obavljanjem djelatnosti prvotnog ugovaratelja koja omogućava izvršavanje ugovora o javnoj nabavi.
Takve naznake nema ni u uvodnoj izjavi 110. te direktive, u kojoj se insolventnost navodi zajedno s isključivo internim reorganizacijama, preuzimanjima, spajanjima i kupnjama, kao situacijama koje podrazumijevaju „određene strukturne promjene” odabranog ponuditelja.
U tom pogledu valja, doduše, istaknuti da članak 72. stavak 1. točku (d) podtočku ii. Direktive 2014/24, a time i pojam „insolventnost”, treba usko tumačiti, s obzirom na to da se, kao što to proizlazi iz točaka 20. i 21. ove presude, tim člankom propisuje iznimka. Međutim, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 62. svojeg mišljenja, tim se tumačenjem ne može iznimci oduzeti njezin koristan učinak. To bi pak bio slučaj kad bi pojam „insolventnost” bio ograničen samo na situacije u kojima je novi ugovaratelj, barem djelomično, preuzeo djelatnost prvotnog ugovaratelja koja je obuhvaćena područjem primjene predmetnog okvirnog sporazuma i kada se taj pojam ne bi tumačio u svojem uobičajenom, širem smislu.
Stoga iz teksta članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 proizlazi da pojam „restrukturiranje” obuhvaća strukturne promjene prvotnog ugovaratelja, među ostalim, insolventnost koja uključuje stečaj koji je doveo do likvidacije.
Usto, to je tekstualno tumačenje članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 u skladu s glavnim ciljem članka 72. te direktive, kako je utvrđen u njezinim uvodnim izjavama 107. i 110. Prema tim uvodnim izjavama, Direktiva 2014/24 ima za cilj pojasniti uvjete u kojima izmjene ugovora tijekom njegova izvršavanja zahtijevaju pokretanje novog postupka javne nabave, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda u tom području i načela transparentnosti i jednakog postupanja.
U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da se to tumačenje članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 temelji na uobičajenom smislu pojmova iz te odredbe, za potrebe kojeg, za razliku od tumačenja koje su predložili Dustin i Komisija, nisu potrebni dodatni kriteriji koji u toj odredbi nisu navedeni.
Kao drugo, navedenim tumačenjem uzima se u obzir sudska praksa Suda, osobito presuda od 19. lipnja 2008., pressetext Nachrichtenagentur (
C‑454/06
,
EU:C:2008:351
), iz koje proizlazi da interne reorganizacije prvotnog ugovaratelja mogu predstavljati nebitne izmjene uvjeta predmetnog ugovora o javnoj nabavi koje ne zahtijevaju pokretanje novog postupka javne nabave.
Naime, u uvodnoj izjavi 110. Direktive 2014/24 insolventnost je bezuvjetno navedena kao jedan od primjera strukturnih promjena prvotnog ugovaratelja koje nisu protivne načelima transparentnosti i jednakog postupanja, na kojima se ta sudska praksa temelji. Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 84. i 85. svojeg mišljenja, insolventnost prvotnog ugovaratelja, uključujući stečaj koji je doveo do njegove likvidacije, predstavlja izvanrednu okolnost prije čijeg je nastanka predmetni ugovor o javnoj nabavi odnosno okvirni sporazum već bio predmet nadmetanja u skladu s Direktivom 2014/24 te ona, na temelju članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. te direktive, ne može dovesti ni do drugih značajnih izmjena, među ostalim, u pogledu prvotno utvrđenih kriterija za kvalitativni odabir, ni do zaobilaženja primjene navedene direktive.
Međutim, sudska praksa navedena u točki 34. ove presude ne odnosi se ni na insolventnost prvotnog ugovaratelja ni, općenito, na situacije u kojima značajna izmjena prvotnog ugovaratelja ne zahtijeva ponovno nadmetanje. Stoga se toj sudskoj praksi ne protivi tumačenje koje proizlazi iz točke 31. ove presude.
Tumačenje članka 72. stavka 1. točke (d) podtočke ii. Direktive 2014/24 na način naveden u točki 31. ove presude potkrijepljeno je i posebnim ciljem iznimke predviđene u toj odredbi, koji se sastoji, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 82. i 83. svojeg mišljenja, od uvođenja određene fleksibilnosti u primjeni pravila kako bi se pružilo pragmatično rješenje za skup izvanrednih situacija, poput insolventnosti uspješnog ponuditelja, koja ga sprečava da izvrši predmetni ugovor o javnoj nabavi. Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 83. svojeg mišljenja, problem koji je nastao zbog insolventnosti, za koji je zakonodavac Unije pokušao pronaći rješenje, ne razlikuje se ovisno o tome je li se nastavilo, barem djelomično, s obavljanjem djelatnosti odabranog ponuditelja koji je postao insolventan, ili je ona u potpunosti obustavljena.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 72. stavak 1. točku (d) podtočku ii. Direktive 2014/24 treba tumačiti na način da gospodarski subjekt koji je, uslijed stečaja prvotnog ugovaratelja koji je doveo do njegove likvidacije, preuzeo samo prava i obveze potonjeg koji proizlaze iz okvirnog sporazuma sklopljenog s javnim naručiteljem treba smatrati djelomičnim pravnim sljednikom tog prvotnog ugovaratelja nakon restrukturiranja društva, u smislu te odredbe.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

Članak 72. stavak 1. točku (d) podtočku ii. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da gospodarski subjekt koji je, uslijed stečaja prvotnog ugovaratelja koji je doveo do njegove likvidacije, preuzeo samo prava i obveze potonjeg koji proizlaze iz okvirnog sporazuma sklopljenog s javnim naručiteljem treba smatrati djelomičnim pravnim sljednikom tog prvotnog ugovaratelja nakon restrukturiranja društva, u smislu te odredbe.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: švedski