CELEX: 62019CJ0940
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Uznávanie odborných kvalifikácií
Smernica 2005/36/ES
Článok 4f ods. 6
Vnútroštátna právna úprava
Pripustenie možnosti čiastočného prístupu k niektorému z povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4f ods. 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (
Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22
), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2013/55/EÚ z 20. novembra 2013 (
Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 132
) (ďalej len „zmenená smernica 2005/36“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi na jednej strane les chirurgiens‑dentistes de France, pôvodne confédération nationale des syndicats dentaires (francúzski zubní chirurgovia, pôvodne národná konfederácia odborových zväzov zubných lekárov), confédération des syndicats médicaux français (konfederácia odborových zväzov francúzskych lekárov), fédération des syndicats pharmaceutiques de France (federácia francúzskych farmaceutických odborových zväzov), syndicat des biologistes (odborová organizácia biológov), syndicat des laboratoires de biologie clinique (odborová organizácia laboratórií klinickej biológie), syndicat des médecins libéraux (odborová organizácia slobodných lekárov) a Union dentaire (únia zubných lekárov), ako aj conseil national de l’ordre des chirurgiens‑dentistes (národná rada komory zubných chirurgov), conseil national de l’ordre des masseurs‑kinésithérapeutes (národná rada komory masérov‑fyzioterapeutov) a conseil national de l’ordre des infirmiers (národná rada komory zdravotných sestier) (ďalej len spoločne „les chirurgiens‑dentistes de France a i.“), a na druhej strane ministre des Solidarités et de la Santé (ministerstvo pre solidaritu a zdravotníctvo), ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation (ministerstvo pre vysokoškolské vzdelávanie, výskum a inováciu) a Premier ministre (predseda vlády), ktorého predmetom je zrušenie právnych aktov týkajúcich sa niektorých aspektov čiastočného prístupu k zdravotníckym povolaniam.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2013/55
Podľa odôvodnenia 1 smernice 2013/55 táto smernica vo svojom pôvodnom znení ustanovuje automatické uznávanie kvalifikácií pre obmedzený počet povolaní, založené na harmonizovaných minimálnych požiadavkách na odbornú prípravu.
Odôvodnenie 7 smernice 2013/55 znie takto:
„Smernica 2005/36/ES sa vzťahuje len na odborníkov, ktorí chcú vykonávať to isté povolanie v inom členskom štáte. Existujú prípady, keď sú príslušné činnosti v hostiteľskom členskom štáte súčasťou povolania s väčším rozsahom činností ako v domovskom členskom štáte. Ak sú rozdiely v oblastiach činnosti také veľké, že by sa vyžadovalo, aby odborník absolvoval úplný program vzdelávania a odbornej prípravy na kompenzáciu nedostatkov, a ak o to odborník požiada, hostiteľský členský štát by mu mal za týchto konkrétnych okolnosti udeliť čiastočný prístup. Ak však ide o závažné dôvody všeobecného záujmu, ako ich Súdny dvor Európskej únie definuje v judikatúre týkajúcej sa článkov 49 a 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) a ktoré sa môžu ďalej rozvíjať, členský štát by mal mať možnosť na zamietnutie čiastočného prístupu. Môže ísť najmä o zdravotnícke povolania, ak môžu vplývať na verejné zdravie alebo bezpečnosť pacienta. Čiastočný prístup by sa mal udeľovať tak, aby sa neporušilo právo sociálnych partnerov na organizovanie sa.“
Zmenená smernica 2005/36
Odôvodnenia 1 a 19 zmenenej smernice 2005/36 uvádzajú:
„(1)
Podľa článku 3 ods. 1 písm. c) zmluvy, odstránenie prekážok voľného pohybu osôb a služieb medzi členskými štátmi je jedným z cieľov Spoločenstva. Pre štátnych príslušníkov členských štátov sem patrí najmä právo na výkon povolania, či už ako samostatne zárobkovo činná osoba, alebo ako zamestnanec, v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom príslušná osoba získala odbornú kvalifikáciu. Článok 47 ods. 1 zmluvy okrem toho ustanovuje, že na účely vzájomného uznávania diplomov, osvedčení a iných dokladov o vzdelaní sa vydávajú smernice.
…
(19)
Sloboda pohybu a vzájomné uznávanie dokladov o formálnych kvalifikáciách lekárov, sestier zodpovedných za všeobecnú starostlivosť, zubných lekárov, veterinárnych lekárov, pôrodných asistentiek, farmaceutov a architektov by sa mal[i] opierať o základnú zásadu automatického uznávania dokladov o formálnych kvalifikáciách na základe koordinovaných minimálnych podmienok na odbornú prípravu. …“
Článok 1 tejto smernice, nazvaný „Účel“, stanovuje:
„Táto smernica stanovuje pravidlá, podľa ktorých členský štát, ktorý na svojom území umožňuje prístup k regulovanému povolaniu alebo výkon regulovaného povolania na základe osobitných odborných kvalifikácií (ďalej len ‚hostiteľský členský štát‘), uznáva odborné kvalifikácie získané v jednom alebo viacerých členských štátoch (ďalej len ‚domovský členský štát‘), a ktorý umožňuje osobe s takými odbornými kvalifikáciami vykonávať rovnaké povolanie v tomto štáte, na prístup k tomuto povolaniu a výkon tohto povolania.
V tejto smernici sa stanovujú aj pravidlá týkajúce sa čiastočného prístupu k regulovaným povolaniam a uznávani[a] odborných stáží absolvovaných v inom členskom štáte.“
Článok 4 uvedenej smernice, nazvaný „Účinky uznania“, stanovuje:
„1.   Uznanie odbornej kvalifikácie zo strany hostiteľského členského štátu umožňuje príslušným osobám získať v tomto členskom štáte prístup k rovnakému povolaniu, ako je povolanie, pre ktoré sú kvalifikovaní v domovskom členskom štáte, a vykonávať ho v hostiteľskom členskom štáte za tých istých podmienok ako ich štátni príslušníci.
2.   Na účely tejto smernice je povolanie, ktoré chce žiadateľ vykonávať v hostiteľskom členskom štáte, rovnaké ako povolanie, pre ktoré je kvalifikovaný vo svojom domovskom členskom štáte, ak sú príslušné činnosti porovnateľné.
3.   Odchylne od odseku 1 sa čiastočný prístup k povolaniu v hostiteľskom členskom štáte udeľuje pod podmienkami uvedenými v článku 4f.“
Článok 4f zmenenej smernice 2005/36, nazvaný „Čiastočný prístup“, znie takto:
„1.   Príslušný orgán hostiteľského členského štátu udelí na základe individuálneho posúdenia čiastočný prístup k odbornej činnosti na svojom území len vtedy, keď sú splnené tieto podmienky:
a)
odborník je plne odborne spôsobilý vykonávať v domovskom členskom štáte odbornú činnosť, pre ktorú sa v hostiteľskom členskom štáte žiada o čiastočný prístup;
b)
rozdiely medzi odbornou činnosťou vykonávanou podľa právnych predpisov v domovskom členskom štáte a regulovaným povolaním v hostiteľskom členskom štáte ako takým sú také veľké, že uplatnenie kompenzačných opatrení by viedlo k tomu, že by sa od žiadateľa vyžadovalo skončenie úplného programu vzdelávania a odbornej prípravy, ktorý sa vyžaduje v hostiteľskom členskom štáte, aby mali prístup k plne regulovanému povolaniu v hostiteľskom členskom štáte;
c)
odborná činnosť sa objektívne môže oddeliť od ostatných činností patriacich pod regulované povolanie v hostiteľskom členskom štáte.
Na účely písmena c) príslušný orgán hostiteľského členského štátu zohľadňuje, či sa odborná činnosť môže vykonávať ako nezávislá činnosť v domovskom členskom štáte.
2.   Čiastočný prístup sa môže zamietnuť, ak je takéto zamietnutie opodstatnené závažnými dôvodmi všeobecného záujmu, vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa, a nepresahuje rámec toho, čo je nevyhnutne potrebné na dosiahnutie tohto cieľa.
3.   Žiadosti na účely usadenia v hostiteľskom členskom štáte sa preskúmajú v súlade s kapitolami I a IV hlavy III.
4.   Žiadosti na účely poskytovania dočasných a príležitostných služieb v hostiteľskom členskom štáte týkajúce sa odborných činností, ktoré majú dôsledky na verejné zdravie alebo bezpečnosť, sa preskúmajú v súlade s hlavou II.
5.   Odchylne od článku 7 ods. 4 šiesteho pododseku a článku 52 ods. 1 sa po udelení čiastočného prístupu odborná činnosť vykonáva pod profesijným titulom domovského členského štátu. Hostiteľský členský štát môže požadovať používanie tohto profesijného titulu v jazykoch hostiteľského členského štátu. Odborníci, ktorí využívajú čiastočný prístup, jasne naznačia príjemcom služieb rozsah svojej odbornej činnosti.
6.   Tento článok sa nevzťahuje na odborníkov, ktorým sa automaticky uznali ich odborné kvalifikácie podľa hlavy III kapitol II, III a IIIa.“
V hlave III kapitole III zmenenej smernice 2005/36, ktorej predmetom je „uznávanie na základe koordinácie minimálnych požiadaviek na odbornú prípravu“ sa nachádza článok 21 ods. 1 prvý pododsek tejto smernice s názvom „Zásada automatického uznávania“, ktorý stanovuje, že „každý členský štát uznáva doklad o formálnej kvalifikácii lekára, ktorý umožňuje prístup k odborným činnostiam lekára so základnou odbornou prípravou a špecializovaného lekára, sestry zodpovednej za všeobecnú starostlivosť, zubného lekára, špecializovaného zubného lekára, veterinárneho lekára, farmaceuta a architekta, uvedený v prílohe V body 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 a 5.7.1 v tomto poradí, ktorý spĺňa minimálne požiadavky na odbornú prípravu podľa článkov 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 a 46 v tomto poradí, a na účely prístupu k odborným činnostiam a výkonu týchto odborných činností, uznáva takýto doklad na svojom území ako rovnocenný s dokladom o formálnej kvalifikácii, ktorý sám vydáva“.
Francúzske právo
Článok L. 4002‑3 code de la sané publique (Zákonník pre verejné zdravie) poskytuje možnosť čiastočného prístupu ku všetkým zdravotníckym povolaniam upraveným v štvrtej časti tohto zákonníka, a teda vrátane povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií.
Décret n
o
2017‑1520 du 2 novembre 2017, relatif à la reconnaissance des qualifications professionnelles dans le domaine de la santé (vyhláška č. 2017‑1520 z 2. novembra 2017 o uznávaní odborných kvalifikácií v oblasti zdravotníctva) bola vydaná najmä na účely uplatnenia článku L. 4002‑3 Zákonníka pre verejné zdravie.
Na účely vykonania vyhlášky č. 2017‑1520 z 2. novembra 2017 boli vydané nariadenia ministerstva pre solidaritu a zdravotníctvo zo 4. a 8. decembra 2017.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Les chirurgiens‑dentistes de France a i. podali prostredníctvom niekoľkých návrhov na Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko) žaloby z dôvodu prekročenia právomoci, pričom sa v závislosti od konkrétneho prípadu domáhali úplného alebo čiastočného zrušenia vyhlášky č. 2017‑1520 z 2. novembra 2017 a/alebo zrušenia nariadení ministerstva pre solidaritu a zdravotníctvo zo 4. decembra 2017 a/alebo z 8. decembra 2017.
Pokiaľ ide o uvedenú vyhlášku, les chirurgiens‑dentistes de France a i., ktorí ju napadli, najmä uviedli, že článok L. 4002‑3 Zákonníka pre verejné zdravie, ktorý je právnym základom tejto vyhlášky, je nezlučiteľný s článkom 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36, pokiaľ sa uplatňuje na povolania lekára, zubného chirurga, pôrodnej asistentky a zdravotnej sestry, keďže táto vyhláška protiprávne zahŕňa do rozsahu čiastočného prístupu povolania patriace do hlavy III kapitoly III tejto smernice.
Pokiaľ ide o dve nariadenia, o ktoré ide vo veci samej, predovšetkým bolo uvedené, že sú nezákonné v rozsahu, v akom sa týkajú povolaní patriacich do hlavy III kapitoly III zmenenej smernice 2005/36, keďže tieto povolania sú vylúčené z mechanizmu čiastočného prístupu upraveného v článku 4f ods. 6 uvedenej smernice.
Keďže podľa vnútroštátneho súdu bola vyhláška č. 2017‑1520 z 2. novembra 2017 prijatá na základe ustanovení článku L. 4002‑3 Zákonníka pre verejné zdravie, otázka, či sa má článok 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 chápať tak, že vylučuje, aby členský štát zaviedol možnosť čiastočného prístupu k povolaniam, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií upravený ustanoveniami hlavy III kapitoly III tejto smernice, je kľúčová na účel rozhodnutia tohto sporu a predstavuje vážne ťažkosti. Pokiaľ ide o zákonnosť dvoch napadnutých nariadení, ich zákonnosť závisí od zákonnosti uvedenej vyhlášky, ktorá predstavuje ich právny základ.
Za týchto podmienok Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Bráni článok 4f ods. 6 [zmenenej] smernice 2005/36 členskému štátu v tom, aby zaviedol možnosť čiastočného prístupu k niektorému z povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií upravený v ustanoveniach hlavy III kapitoly III tejto smernice?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave, ktorá pripúšťa možnosť čiastočného prístupu k niektorému z povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií upravený ustanoveniami hlavy III kapitoly III tejto smernice.
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pokiaľ ustanovenia práva Únie neobsahujú nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť ich zmysel a pôsobnosť, tieto ustanovenia si v zásade vyžadujú v celej Európskej únii autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať nielen znenie týchto ustanovení, ale aj ich kontext a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou (rozsudok z 21. októbra 2020, Möbel Kraft,
C‑529/19
,
EU:C:2020:846
, bod
a citovaná judikatúra).
Zmenená smernica 2005/36, ako vyplýva z jej odôvodnenia 19, stanovuje systém automatického uznávania dokladov o formálnych kvalifikáciách na základe koordinovaných minimálnych podmienok na odbornú prípravu, pokiaľ ide o kvalifikácie lekárov, zdravotných sestier zodpovedných za všeobecnú starostlivosť, zubných lekárov, veterinárnych lekárov, pôrodných asistentiek, farmaceutov a architektov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. apríla 2014, Ordre des architectes,
C‑365/13
,
EU:C:2014:280
, bod
).
Podľa článku 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 sa tento článok nevzťahuje na odborníkov, ktorým sa automaticky uznali ich odborné kvalifikácie podľa hlavy III kapitol II, III a IIIa tejto smernice.
Zo znenia uvedeného ustanovenia tak vyplýva, že z čiastočného prístupu upraveného v článku 4f ods. 1 až 5 zmenenej smernice 2005/36 sú vylúčení odborníci, ktorým sa automaticky uznajú ich odborné kvalifikácie v súlade s hlavou III kapitolami II, III a IIIa tejto smernice, a nie povolania, na ktoré sa vzťahuje takéto automatické uznávanie.
Znenie článku 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 teda napovedá, že ustanovenie odkazuje na jednotlivcov.
Takýto doslovný výklad uvedeného ustanovenia je v súlade s kontextom a cieľom tejto smernice.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že tak genéza smernice 2005/36, ako aj jej systematika potvrdzujú, že normotvorca Únie zamýšľal odlíšiť použitie pojmov „povolania“ a „odborníci“.
Na jednej strane totiž z preskúmania spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že hoci návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení smernica 2005/36, predložený Komisiou [KOM(2011) 883 v konečnom znení], neobsahoval ustanovenie, akým je ustanovenie nachádzajúce sa v aktuálnom článku 4f ods. 6 smernice 2005/36, Európsky parlament navrhol zmenu s cieľom vylúčiť z čiastočného prístupu tie povolania, ktoré podliehajú automatickému uznaniu.
Po dohode medzi inštitúciami zapojenými do legislatívneho procesu bol uprednostnený pojem „odborníci“.
Na druhej strane, pokiaľ ide o systematiku automatického uznávania, hoci článok 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 odkazuje na „odborníkov“, ktorí ho využívajú, iné ustanovenia tejto smernice, ktoré uviedol generálny advokát v bode 23 a v poznámke pod čiarou 4 svojich návrhov, naopak odkazujú na „povolania“, ktoré toto automatické uznávanie využívajú alebo nevyužívajú.
Okrem toho treba pripomenúť, že podľa odôvodnenia 7 smernice 2013/55 v prípade závažných dôvodov všeobecného záujmu by členský štát mal mať možnosť odmietnuť čiastočný prístup, najmä pokiaľ ide o zdravotnícke povolania, ak môžu mať vplyv na verejné zdravie alebo bezpečnosť pacientov. Zdravotnícke povolania zahŕňajú najmä povolania, ktoré podliehajú automatickému uznávaniu odborných kvalifikácií, akými sú povolania lekára, zdravotnej sestry zodpovednej za všeobecnú starostlivosť, zubného lekára, veterinárneho lekára, pôrodnej asistentky a farmaceuta, ktoré sú uvedené v článku 21 zmenenej smernice 2005/36 a ktoré sú automaticky uznávané. Preto možnosť odmietnuť čiastočný prístup k uvedeným povolaniam predpokladá, že čiastočný prístup k týmto povolaniam v zásade nie je vylúčený.
Takýto čiastočný prístup na jednej strane zodpovedá všeobecnému cieľu, ktorým je odstránenie prekážok voľného pohybu osôb a služieb medzi členskými štátmi, ako je uvedený v odôvodnení 1 smernice 2005/36. Na druhej strane takýto čiastočný prístup zodpovedá takisto špecifickejšiemu cieľu vyplývajúcemu z odôvodnenia 7 smernice 2013/55, a to ísť nad rámec smernice 2005/36, ktorá sa vzťahovala len na odborníkov, ktorí chceli vykonávať to isté povolanie v inom členskom štáte, a poskytnúť odborníkovi, ktorý o to požiada, čiastočný prístup, ak sú príslušné činnosti v hostiteľskom členskom štáte súčasťou povolania so širším rozsahom činností ako v domovskom členskom štáte a ak sú rozdiely v oblastiach činnosti také veľké, že by sa vyžadovalo, aby odborník absolvoval úplný program vzdelávania a odbornej prípravy na kompenzáciu nedostatkov.
Bez možnosti čiastočného prístupu k zdravotníckym povolaniam vymenovaným v bode 28 tohto rozsudku, teda k povolaniam uvedeným v hlave III kapitole III zmenenej smernice 2005/36, by veľký počet zdravotníckych odborníkov kvalifikovaných v niektorom členskom štáte na výkon určitých činností, ktoré spadajú pod niektoré z uvedených povolaní, no v hostiteľskom členskom štáte nezodpovedajú žiadnemu existujúcemu povolaniu, aj naďalej čelil prekážkam pohybu.
Okrem toho, ako v podstate zdôrazňuje generálny advokát v bode 33 svojich návrhov, udelenie čiastočného prístupu pre činnosti, ktoré sú zahrnuté do povolaní, pri ktorých sa odborná kvalifikácia automaticky uznáva najmä podľa hlavy III kapitoly III zmenenej smernice 2005/36, nemôže byť v rozpore s harmonizáciou minimálnych požiadaviek na odbornú prípravu stanovených pre tieto povolania, o ktorej sa hovorí v odôvodnení 1 smernice 2013/55.
Z článku 4f ods. 5 zmenenej smernice 2005/36 totiž vyplýva, že činnosti povolené v rámci čiastočného prístupu k regulovanému povolaniu sa vykonávajú pod profesijným titulom domovského členského štátu, prípadne preloženým do jazykov hostiteľského členského štátu, a pod podmienkou, že dotknutý odborník jasne oznámi príjemcom služieb rozsah svojej odbornej činnosti. Skutočnosť, že osoba je oprávnená vykonávať len časť činností zahrnutých v povolaní podliehajúcom automatickému uznávaniu, nespochybňuje systém zavedený touto smernicou, podľa ktorého iba osoby spĺňajúce minimálne požiadavky na odbornú prípravu, vyžadované touto smernicou pre povolanie podliehajúce automatickému uznávaniu, môžu skutočne dosiahnuť takéto uznanie a vykonávať všetky činnosti, ktoré takéto povolanie zahŕňa.
V dôsledku toho z článku 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 teda vyplýva, ako v podstate tvrdí Komisia vo svojich písomných pripomienkach, že odborníci, ktorým sa automaticky uznávajú ich odborné kvalifikácie najmä v súlade s hlavou III kapitolou III tejto smernice, majú prístup k všetkým činnostiam tvoriacim súčasť príslušného povolania v hostiteľskom členskom štáte, a preto sa na nich nevzťahuje čiastočný prístup. Toto ustanovenie naopak neznamená, že sa čiastočný prístup netýka povolaní uvedených v hlave III kapitole III.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 4f ods. 6 zmenenej smernice 2005/36 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave, ktorá pripúšťa možnosť čiastočného prístupu k niektorému z povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií upravený ustanoveniami hlavy III kapitoly III tejto smernice.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

Článok 4f ods. 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2013/55/EÚ z 20. novembra 2013, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave, ktorá pripúšťa možnosť čiastočného prístupu k niektorému z povolaní, na ktoré sa vzťahuje mechanizmus automatického uznávania odborných kvalifikácií upravený ustanoveniami hlavy III kapitoly III tejto zmenenej smernice.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.