CELEX: 62021CJ0119
Apelācija
Tādu vielu saraksta izveide, uz kurām attiecas licencēšana
Regula (EK) Nr. 1907/2006
XIV pielikums
To vielu saraksts, kuras identificētas iekļaušanai XIV pielikumā
Vielas bisfenola A kā “vielas, kas rada ļoti lielas bažas”, iekļaušanas atjaunināšana

Ar savu apelācijas sūdzību
PlasticsEurope AISBL
, kas pārstāv Eiropas plastmasas ražotāju intereses, lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā
PlasticsEurope
/
ECHA
(T‑207/18, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2020:623
), ar kuru tika noraidīta tās prasība atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) izpilddirektora 2018. gada 3. janvāra lēmumu ED/01/2018 (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais lēmums”), ar kuru pašreizējais ieraksts attiecībā uz bisfenolu A to identificēto vielu sarakstā, kuras nākotnē ir paredzēts iekļaut XIV pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (
REACH
), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (
OV 2006, L 396, 1. lpp.
; labojums –
OV 2007, L 136, 3. lpp.
), un kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2011. gada 15. marta Regulu (ES) Nr. 253/2011 (
OV 2011, L 69, 7. lpp.
; turpmāk tekstā – “
REACH
regula”), tika papildināts tādējādi, ka bisfenols A tika identificēts arī kā viela, uz ko attiecas
REACH
regulas 57. panta f) punkts un kurai var būt nopietna ietekme uz apkārtējo vidi tās endokrīni disruptīvo īpašību dēļ, izraisot tādas pašas bažas kā citu šīs regulas 57. panta no a) līdz e) punktā uzskaitīto vielu lietošana.
Atbilstošās tiesību normas
REACH
regulas 2. panta “Piemērošana” 8. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka šīs regulas VII sadaļa, saskaņā ar kuru ir paredzēta vielu licencēšana, kas tās izpratnē rada ļoti lielas bažas, neattiecas uz ražotnē uz vietas izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem.
Minētās regulas 3. panta “Definīcijas” 15. punktā ir paredzēts:
“starpprodukts: viela, ko ražo ķīmiskai pārstrādei, un pārstrādē šo vielu izmanto vai patērē, lai pārveidotu citā vielā (turpmāk – “sintēze”):
a)
neizolēts starpprodukts: starpprodukts, ko sintezējot apzināti neizvada no iekārtas (izņēmums: lai ņemtu paraugu), kurā notiek sintēze. Iekārtā ietilpst reakciju trauks, palīgiekārtas un iekārtas, kam cauri nepārtraukti vai partijās plūst viela, kā arī cauruļu sistēma, pa ko to pārvieto no viena trauka citā, kur notiek nākamais reakcijas posms, taču pie iekārtas nepieder tvertnes vai citi trauki, kuros vielu(‑as) glabā pēc ražošanas;
b)
ražotnē izolēts starpprodukts: starpprodukts, kas neatbilst neizolēta starpprodukta kritērijiem un ja starpprodukta ražošana un citas(‑u) vielas(‑u) sintēze no šī starpprodukta notiek tajā pašā ražotnē, bet to veic viena vai vairākas juridiskas personas;
c)
transportēts izolēts starpprodukts: starpprodukts, kas neatbilst neizolēta starpprodukta kritērijiem un ko transportē no vienas ražotnes uz citu vai arī ko viena ražotne piegādā citām;
[..].”
Šīs pašas regulas 7. panta “Izstrādājumos iekļautu vielu reģistrācija un ziņošana par to” 2. punktā ir noteikts:
“Izstrādājuma ražotāji vai importētāji saskaņā ar šā panta 4. punktu ziņo [
ECHA
], ja viela atbilst 57. panta kritērijiem un ir apzināta saskaņā ar 59. panta 1. punktu, un ir ievēroti abi tālāk minētie nosacījumi:
a)
ka viela izstrādājumos ir tādā daudzumā, kas kopumā vienam ražotājam vai importētājam gadā pārsniedz 1 tonnu;
b)
ka viela izstrādājumos ir lielākā koncentrācijā par 0,1 masas procentu izteiksmē (
w/w
).”
REACH
regulas 17. panta “Ražotnē izolētu starpproduktu reģistrācija” 3. punktā ir noteikts:
“Šā panta 2. punktu piemēro ražotnē izolētiem starpproduktiem tikai tad, ja ražotājs apliecina, ka vielu ražo un lieto vienīgi stingri kontrolētos apstākļos, un visā dzīves cikla laikā to rūpīgi glabā, izmantojot tehniskus līdzekļus. Izmanto kontroles un procedūru tehnoloģijas, lai mazinātu emisiju apjomu un jebkādu ar to saistītu iedarbību.
Ja šos nosacījumus neievēro, reģistrācijas pieteikumā iekļauj 10. pantā norādīto informāciju.”
Šīs regulas 18. panta “Transportējamu izolētu starpproduktu reģistrācija” 4. punktā ir paredzēts:
“Panta 2. un 3. punktu piemēro transportētiem izolētiem starpproduktiem tikai tad, ja ražotājs vai importētājs pats apliecina vai paziņo, ka ir saņēmis apliecinājumu no lietotāja, ka citas vielas(‑u) sintēze no šī starpprodukta citās ražotnēs notiek šādos stingri kontrolētos apstākļos: [..].”
Atbilstoši minētās regulas 33. pantam “Pienākums paziņot informāciju par vielām izstrādājumos”:
“1.   Tāda izstrādājuma piegādātājs, kura sastāvā ir viela, kas atbilst 57. panta kritērijiem un kas saskaņā ar 59. panta 1. punktu ir konstatēta lielākā koncentrācijā par 0,1 % (w/w), izstrādājuma saņēmējam dara zināmu pietiekamu informāciju, kas piegādātājam pieejama, lai izstrādājumu varētu droši lietot, un vismaz vielas nosaukumu.
2.   Pēc patērētāja pieprasījuma tāda izstrādājuma piegādātājs, kura sastāvā ir viela, kas atbilst 57. panta kritērijiem un kas saskaņā ar 59. panta 1. punktu ir konstatēta lielākā koncentrācijā nekā 0,1 % (w/w), patērētājam dara zināmu pietiekamu informāciju, kas piegādātājam pieejama, lai izstrādājumu varētu droši lietot, un vismaz vielas nosaukumu.
Attiecīgo informāciju bez maksas sniedz 45 dienās pēc pieprasījuma saņemšanas.”
Šīs pašas regulas 57. pants “Vielas, kas jāiekļauj XIV pielikumā” ir formulēts šādi:
“Šādas vielas var iekļaut XIV pielikumā saskaņā ar 58. pantā paredzēto procedūru:
a)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.6. iedaļu klasificētu kancerogēno vielu bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
b)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.5. iedaļu klasificētu cilmes šūnu mutācijas izraisošas bīstamības klases 1.A vai 1.B kategorijā;
c)
vielas, kas atbilst kritērijiem, lai tās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1272/2008 I pielikuma 3.7. iedaļu klasificētu seksuālo funkciju un auglību vai attīstību kaitīgi ietekmējošas bīstamības klases reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas 1.A vai 1.B kategorijā;
d)
vielas, kas ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
e)
vielas, kas ir ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
f)
vielas, piemēram, tādas, kam ir endokrīno sistēmu noārdošas īpašības, vai tādas, kurām ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vai ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas īpašības, kuras neatbilst d) vai e) apakšpunktā konkretizētajiem kritērijiem un par kurām ir zinātnes liecības, ka tās var izraisīt nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a) līdz e) apakšpunktā uzskaitītās vielas, un kuras ir apzinātas katrā gadījumā individuāli saskaņā ar 59. pantā paredzēto procedūru.”
REACH
regulas 59. panta “Regulas 57. pantā minēto vielu apzināšana” 3., 4., 7. un 8. punktā ir noteikts:
“3.   Ikviena dalībvalsts var sagatavot dokumentāciju saskaņā ar XV pielikumu par vielām, kas pēc dalībvalsts atzinuma atbilst 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, un nosūtīt to [
ECHA
]. Attiecīgā gadījumā dokumentācijā var ietvert tikai atsauci uz ierakstu Regulas (EK) Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļā. [
ECHA
] dara dokumentāciju pieejamu citām dalībvalstīm 30 dienās pēc saņemšanas.
4.   [
ECHA
] savā interneta vietnē publicē paziņojumu, ka kādai vielai ir sagatavota XV pielikumā minētā dokumentācija. [
ECHA
] aicina visas ieinteresētās puses iesniegt savu informāciju [
ECHA
] noliktā termiņā.
[..]
7.   Pēc komentāru sniegšanas vai saņemšanas [
ECHA
] nodod dokumentāciju Dalībvalstu komitejai 15 dienās pēc 5. punktā minētā 60 dienu termiņa beigām.
8.   Ja 30 dienās pēc nodošanas Dalībvalstu komiteja panāk vienprātību par apzināšanu, [
ECHA
] iekļauj vielu 1. punktā minētajā sarakstā. [
ECHA
] var iekļaut vielu ieteikumos saskaņā ar 58. panta 3. punktu.”
REACH
regulā ir ietverts XI pielikums “Vispārēji noteikumi VII līdz X pielikumā izklāstītā testēšanas standartrežīma piemērošanai”, kura 1.2. punktā “Apliecinājumu nozīme” ir noteikts:
“Varētu pastāvēt pietiekami apliecinājumi no vairākiem neatkarīgiem informācijas avotiem, lai pieņemtu/secinātu, ka vielai ir vai nav kāda īpaša bīstama īpašība, bet informāciju no katra avota individuāli uzskata par nepietiekamu, lai atbalstītu tādu viedokli.
Varētu pastāvēt pietiekami apliecinājumi tādu nesen izstrādātu testēšanas metožu izmantojumā, kuras vēl nav iekļautas 13. panta 3. punktā minētajos testos, vai no starptautisku testēšanas metožu izmantojumā, kuras [Eiropas] Komisija vai [
ECHA
] atzīst par līdzvērtīgu, lai secināti[u], ka vielai ir vai nav kāda īpaša bīstama īpašība.
Ja ir pieejami pietiekami apliecinājumu attiecībā uz īpašas bīstamas īpašības esamību vai neesamību:
–
neveic papildu testēšanu ar mugurkaulniekiem attiecībā uz šo īpašību,
–
drīkst neveikt papildu testēšanu, kas nav saistīta ar mugurkaulniekiem.
Visos gadījumos iesniedz pietiekamu un drošticamu dokumentāciju.”
Tiesvedības priekšvēsture
Bisfenols A (2,2‑bis(4‑hidroksifenil)propāns jeb 4,4’-izopropilidēndifenols, EK Nr. 201‑245‑8, CAS Nr. 0000080‑05‑7) ir viela, ko galvenokārt izmanto kā starpproduktu – kā monomēru tādu polimēru kā polikarbonāts un epoksīdsveķi ražošanā. Turklāt bisfenolu A var izmantot ne tikai kā starpproduktu; tā tas tostarp ir ar šīs vielas izmantošanu termopapīra ražošanā.
2017. gada 4. janvārī
ECHA
pieņēma Lēmumu ED/01/2017, uzskatot, ka bisfenols A būtu jāiekļauj to vielu sarakstā, kuras nākotnē ir paredzēts iekļaut
REACH
regulas XIV pielikumā (turpmāk tekstā – “kandidātvielu saraksts”), jo šī viela tika identificēta kā reproduktīvajai funkcijai toksiska viela šīs pašas regulas 57. panta c) punkta izpratnē.
2017. gada 6. jūlijā
ECHA
pieņēma Lēmumu ED/30/2017, ar ko pašreizējais ieraksts attiecībā uz bisfenolu A kandidātvielu sarakstā tika papildināts. Šī viela tika identificēta arī kā vielas, uz kurām attiecas 57. panta f) punkts, proti, kurām ir endokrīni disruptīvas īpašības un kurai var būt nopietna ietekme uz cilvēka veselību, izraisot tādas pašas bažas kā citas minētās regulas 57. panta a) līdz e) punktā uzskaitītās vielas.
2017. gada 29. augustā
Umweltbundesamt
(Federālais vides dienests, Vācija) saskaņā ar
REACH
regulas 59. panta 3. punktu iesniedza dokumentāciju, kas atbilst šīs regulas XV pielikumam (turpmāk tekstā – “atbilstoši XV pielikumam izstrādātā dokumentācija”), iesakot identificēt bisfenolu A arī kā endokrīni disruptīvu vielu, par kuru ir zinātnes liecības, ka tā var izraisīt nopietnu ietekmi uz apkārtējo vidi minētās regulas 57. panta f) punkta izpratnē.
2017. gada 5. septembrī
ECHA
publicēja atbilstoši XV pielikumam izstrādāto dokumentāciju.
Tajā pašā dienā atbilstoši
REACH
regulas 59. panta 4. punktam
ECHA
aicināja visas ieinteresētās puses iesniegt apsvērumus par šo dokumentāciju.
2017. gada 20. oktobrī prasītāja savu dalībnieku vārdā iesniedza apsvērumus par minēto dokumentāciju.
Pēc tam Federālais vides dienests sagatavoja 2017. gada 14. decembra dokumentu, kurā bija ietvertas tā atbildes uz visiem
ECHA
sabiedriskajā apspriešanā saņemtajiem komentāriem par bisfenola A identificēšanu.
Atbilstoši
REACH
regulas 59. panta 7. punktam
ECHA
dokumentus ar komentāriem par bisfenola A identificēšanu iesniedza Dalībvalstu komitejā (turpmāk tekstā – “DK”) iesniedza dokumentāciju. DK saņēma atbilstoši XV pielikumam izstrādāto dokumentāciju, DK vienošanās projektu un darba dokumentu, kurā ietverts bisfenola A būtisko īpašību novērtējums, lai identificētu to saskaņā ar minētās regulas 57. panta f) punktu (turpmāk tekstā – “apliecinošais dokuments”).
DK 57. sanāksmē, kas notika 2017. gada 11.–15. decembrī, tā panāca vienprātīgu vienošanos par to, ka bisfenols A tiek identificēts kā viela, kas atbilst šiem kritērijiem. Četras dalībvalstis no balsojuma atturējās. Bisfenola A identificēšanas iemesli tika izklāstīti pārskatītā apliecinošajā dokumentā, kas tika pieņemts 2017. gada 14. decembrī.
Apliecinošā dokumenta galīgajā redakcijā, pamatojoties uz daudzu pētījumu analīzi, vispirms ir secināts, ka bisfenols A atbilst endokrīni disruptīvas vielas definīcijai, kā to noteikusi Pasaules Veselības organizācija (PVO) un interpretējusi Komisijas konsultatīvā ekspertu grupa attiecībā uz endokrīni disruptīvām vielām. Konkrētāk, šajā dokumentā ir secināts, ka analizētie
in vitro
un
in vivo
dati norāda, ka bisfenols A iedarbojas kā estrogēna agonists attiecībā uz noteiktu sugu zivīm un kā vairogdziedzera hormonu antagonists attiecībā uz noteiktu sugu abiniekiem.
Tālāk papildu pamatojumam šajā dokumentā ir secināts, ka dažādu bezmugurkaulnieku taksonu analīze pierāda – ir iespējams, ka bisfenola A nopietnā ietekme izriet no endokrīnā iedarbības veida.
Visbeidzot ir norādīts, ka bisfenola A ietekme uz zivīm un abiniekiem ir uzskatāma par tādu, kas rada bažas tādā pašā līmenī kā vielas, kuras uzskaitītas
REACH
regulas 57. panta a) līdz e) punktā, proti, kancerogēnas, mutagēnas un reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas, kā arī noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vielas (turpmāk tekstā – “
PBT
vielas”) un ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas vielas (turpmāk tekstā – “
vPvB
vielas”). Šajā ziņā apliecinošajā dokumentā – tā gala versijā – ir minēts it īpaši ietekmes uz organismiem un populācijām smagais un neatgriezeniskais raksturs, kā arī grūtības, ar kādām jāsastopas, nosakot bisfenola A iedarbības drošu līmeni.
2018. gada 3. janvārī pēc DK vienprātīgas vienošanās un saskaņā ar
REACH
regulas 59. panta 8. punktu
ECHA
pieņēma strīdīgo lēmumu, ar ko pašreizējais bisfenola A ieraksts kandidātvielu sarakstā tika papildināts tādējādi, ka apliecinošajā dokumentā – tā galīgajā redakcijā – izklāstīto iemeslu dēļ šī viela arī ir viena no šī 57. panta f) punktā minētajām vielām, proti, kurai ir endokrīni disruptīvas īpašības un kurai var būt nopietna ietekme uz apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas minētās regulas 57. panta a)–e) punktā uzskaitītās.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 23. martā, prasītāja cēla prasību par pārsūdzētā lēmuma atcelšanu.
Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus. Pirmais pamats attiecās uz vairākām acīmredzamām kļūdām vērtējumā, bisfenolu A identificējot kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē. Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja uz šīs regulas 59. panta, lasot to kopā ar minētās regulas 57. panta f) punktu, pārkāpumu. Trešais pamats attiecās uz šīs pašas regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja uz samērīguma principa pārkāpumu.
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa šo prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt pārsūdzēto lēmumu;
–
pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par savu atcelšanas prasību, un
–
piespriest
ECHA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā, ieskaitot personu, kas iestājušās lietā, tiesāšanās izdevumus.
ECHA
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Vācijas Federatīvās Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Francijas Republika lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību.
ClientEarth
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus, kā arī atlīdzināt
ECHA
, Francijas Republikas un
ClientEarth
tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies pirmajā instancē.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.
Pirmais pamats attiecas uz vairākām tiesību kļūdām, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi pārbaudē, kas tai ir jāveic attiecībā uz
ECHA
veikto zinātnisko pierādījumu izvērtēšanu
REACH
regulas 57. panta f) punkta piemērošanas nolūkā. Šim pamatam ir četras daļas, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veikto pārbaudi, pirmkārt, par to, ka
ECHA
nav ņēmusi vērā ticamus un atbilstošus pētījumus, kas ir pretrunā tās galīgajam lēmumam; otrkārt,
ECHA
ir ņēmusi vērā pētījumus ar nelielu ticamības pakāpi, kas bija tās galīgais lēmums; treškārt,
ECHA
ir piešķīrusi lielāku nozīmi pētījumiem, kas pamato tās galīgo lēmumu; un visbeidzot, ceturtkārt,
ECHA
nav ņēmusi vērā pētījumus attiecībā uz bisfenolu A, kurus veikušas citas Savienības aģentūras un iestādes.
Otrais pamats attiecas uz kļūdainu
REACH
regulas 57. panta f) punkta interpretāciju, apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālo rakstu sagrozīšanu un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu.
Trešais pamats ir par tiesību kļūdām, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, izvērtēdama pierādījumus saistībā ar zinātnisko pētījumu ticamību, kā arī apgalvojumu par pierādījumu sagrozīšanu.
Ceturtais pamats ir par piesardzības principa kļūdainu interpretāciju.
Piektais pamats attiecas uz kļūdainu
REACH
regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta interpretāciju un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz vairākām tiesību kļūdām pārbaudē, kas Vispārējai tiesai bija jāveic par ECHA veikto zinātnisko pierādījumu izvērtēšanu REACH regulas 57. panta f) punkta piemērošanas nolūkā
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veikto pārbaudi attiecībā uz to, ka ECHA nav ņēmusi vērā ticamus un atbilstošus pētījumus, kas būtu pretrunā tās galīgajam lēmumam
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 64. punktā esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi zinātniskās izcilības principu, jēdzienu “pierādījuma spēks” un
ECHA
pienākumu ņemt vērā visu atbilstošo informāciju.
64. punktā uzskatot, ka acīmredzama kļūda vērtējumā var tikt konstatēta tikai tad, ja
ECHA
būtu pilnībā un kļūdaini ignorējusi ticamu pētījumu, kura iekļaušana būtu grozījusi pierādījumu vispārējo novērtējumu tādējādi, ka apstrīdētais lēmums būtu zaudējis ticamību, Vispārējā tiesa esot ļāvusi
ECHA
neņemt vērā ticamus zinātniskus pētījumus, ja tā to nebūtu darījusi “pilnībā un kļūdaini”. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi savu pārbaudes tiesā apjomu attiecībā uz
ECHA
lēmumiem, lai gan šī pārbaude aprobežojas ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Ja pētījums ir ticams un atbilstošs, tā rezultāti būtu jāņem vērā atbilstoši pārbaudei, kas balstīta uz pierādījumu pierādošo spēku, ievērojot
ECHA
pienākumu ņemt vērā visu atbilstošo informāciju.
Turklāt pārsūdzētajā spriedumā esot noteikts nepieņemams un neīstenojams pierādījumu līmenis, apstrīdot
ECHA
izvēlēto pierādījumu spēku vērtējumā saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta f) punktu, šādi uzliekot pienākumu pierādīt, pirmkārt, ka
ECHA
nav ņēmusi vērā pētījumu pilnībā un kļūdaini, un, otrkārt, ka šī pētījuma ņemšana vērā esot grozījusi šādu galīgo pierādījumu vērtējumu.
Šāda prasība būtu pretrunā arī
ratio legis
un jēdzienam “pierādošais spēks”, kā tas ir definēts šīs regulas XI pielikuma 1.2. punktā. Pierādījumu spēka novērtējums pēc definīcijas esot piemērojams, ja pastāv vairāk nekā viens pētījums, kas pamato secinājumu, un tādējādi ar vienu pētījumu nekad nav pietiekami, lai atspēkotu
ECHA
izdarīto secinājumu. Prasītāja uzskata, ka pierādījumu pamatotības novērtējuma kontekstā jebkurš fakts, ka nav ņemti vērā ticama bisfenola A zinātniskā pētījuma rezultāti, kas attiecas uz aplūkojamo īpašību, ir acīmredzama kļūda vērtējumā,
ECHA
pienākuma ņemt vērā visu attiecīgo informāciju neievērošana un zinātniskās izcilības principa pārkāpums.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd prasītājas argumentāciju un norāda, ka pirmā pamata pirmā daļa nav pamatota.
–
Tiesas vērtējums
Ir jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmā pamata pirmajā daļā izklāstītā argumentācija izriet no kļūdainas pārsūdzētā sprieduma atbilstošo fragmentu interpretācijas.
Pārsūdzētā sprieduma 62. punktā Vispārējā tiesa pamatoti ir nospriedusi, ka
ECHA
ir jāatzīst plaša rīcības brīvība, lai apzinātu vielas, kas rada ļoti lielas bažas saskaņā ar
REACH
regulas 57. panta f) punktu, ņemot vērā ļoti sarežģītus zinātniskos un tehniskos vērtējumus, kas šai aģentūrai ir jāveic šajā kontekstā (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2017. gada 22. novembris, Komisija/Bilbaína de Alquitranes u.c.,
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
,
34.
punkts, kā arī 2020. gada 15. oktobris, Deza/Komisija,
C‑813/18 P
, nav publicēts,
EU:C:2020:832
,
40.
punkts).
Šajā ziņā jāatgādina, ka gadījumā, kad Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība, it īpaši attiecībā uz sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu, lai noteiktu veicamo pasākumu veidu un apmēru, Savienības tiesai ir vienīgi jāpārbauda, vai šī rīcības brīvība nav īstenota acīmredzami kļūdaini vai nepareizi izmantojot pilnvaras, kā arī, vai iestādes nav acīmredzami pārsniegušas savas rīcības brīvības robežas. Šādā kontekstā Savienības tiesa ar savu vērtējumu par zinātniskiem un tehniskiem faktiem nevar aizstāt Savienības iestāžu, kurām vienīgajām LESD ir uzticēts šis uzdevums, vērtējumu (spriedumi, 2011. gada 21. jūlijs, Nickel Institute,
C‑14/10
,
EU:C:2011:503
,
60.
punkts, un 2020. gada 15. oktobris, Deza/Komisija,
C‑813/18 P
, nav publicēts,
EU:C:2020:832
,
41.
punkts).
Savienības iestāžu plašā rīcības brīvība, kas nozīmē ierobežotu pārbaudi tiesā par tās īstenošanu, attiecas ne tikai uz pieņemamo tiesību normu raksturu un piemērojamību, bet zināmā mērā arī uz pamata faktu konstatēšanu. Tomēr pārbaude tiesā, lai gan tā ir ierobežota, paredz, ka Savienības iestādēm, kas ir pieņēmušas attiecīgo tiesību aktu, ir jāspēj Tiesā pierādīt, ka tiesību akts ir pieņemts, efektīvi īstenojot savu rīcības brīvību, un tas nozīmē, ka ir ņemti vērā visi būtiskie fakti un apstākļi, kuri attiecas uz situāciju, ko ir paredzēts reglamentēt ar šo tiesību aktu (spriedums, 2014. gada 4. septembris, Cindu Chemicals u.c./ECHA,
C‑289/13 P
, nav publicēts,
EU:C:2014:2175
,
26.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Pārsūdzētā sprieduma 63. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka “šajā gadījumā aplūkotās vielas kā tādas, kas rada ļoti lielas bažas, apzināšana tika veikta, izmantojot pieeju par pierādījumu nozīmīgumu. Saskaņā ar [
REACH
] regulas XI pielikuma 1.2. punktu šo pieeju raksturo tas, ka pieņēmumu par to, ka vielai ir vai nav kāda īpaša bīstama īpašība, var derīgi apstiprināt pierādījumi, kas gūti no vairākiem neatkarīgiem informācijas avotiem, lai gan informācija, kas gūta no katra no šiem avotiem, atsevišķi ņemot, var būt nepietiekama, lai formulētu šo pieņēmumu vai secinājumu”.
Vispārējā tiesa šajā punktā arī uzsvēra, ka “vielas identificēšana, izmantojot uz pierādījuma spēku balstīto pieeju, ir jāveic, pamatojoties uz pilnīgiem datiem, kas ļauj kompetentajai iestādei īstenot rīcības brīvību, kāda tai ir saskaņā ar [šīs regulas] 57. un 59. pantu, ņemot vērā atbilstošos pierādījumus, kas ir pieejami datumā, kurā kompetentā iestāde pieņem savu lēmumu”.
Ņemot vērā šos principus, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 62. un 63. punktā un ko apelācijas sūdzības iesniedzēja savā apelācijas sūdzībā neapstrīd, ir jāizvērtē minētā sprieduma 64. punkta tvērums. Vispārējā tiesa minētajā 64. punktā pamatoti uzskatīja, ka
ECHA
vērtējumā par pierādījumu nozīmīgumu, ir tiesīga “noraidīt pētījumus, kurus tā neuzskata par atbilstošiem tādu ticamu iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar veiktā novērtējuma iekšējo saskaņotību”. Tāpat, nepieļaujot kļūdu, Vispārējā tiesa nosprieda, ka
ECHA
pienākums ņemt vērā visus atbilstošos un pieejamos pierādījumus nenozīmē, ka visi veiktie pētījumi neatkarīgi no to ticamības vai atbilstības noteikti ir jāiekļauj tās vērtējumā, it īpaši ņemot vērā apstākli, ka bisfenols A ir viena no pasaulē visvairāk izpētītajām vielām.
Pārsūdzētā sprieduma 64. punkta pēdējā teikumā Vispārējā tiesa konstatēja, ka “acīmredzama kļūda vērtējumā var tikt konstatēta tikai tad, ja
ECHA
būtu pilnībā un kļūdaini ignorējusi ticamu pētījumu, kura iekļaušana būtu grozījusi pierādījumu vispārējo vērtējumu tādējādi, ka galīgais lēmums zaudētu ticamību”.
Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumiem šo teikumu nevar interpretēt tādējādi, ka Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, ņemot vērā
ECHA
piemītošo plašo rīcības brīvību, tā varēja neņemt vērā atbilstošos tāda ticama pētījuma elementus, kuru ievērošana būtu grozījusi pierādījumu visaptverošu vērtējumu tādējādi, ka galīgais lēmums nebūtu ticams. It īpaši vārdi “pilnībā un kļūdaini”, interpretējot tos kontekstā, kurā tie iekļaujas, attiecas tieši uz gadījumu, kad
ECHA
savā vērtējumā neesot izpildījusi savu pienākumu ņemt vērā šādus atbilstošos, ticamus un izšķirošus elementus. Savukārt to, ka
ECHA
nav ņēmusi vērā ne ticama pētījuma elementus, ne arī elementus, kas nevar mainīt kopējo novērtējumu tādā veidā, ka galīgais lēmums nebūtu ticams, nevar uzskatīt par acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 66.–70. punktā pārbaudīja, vai, ņemot vērā dažādos apelācijas sūdzības iesniegtos pētījumus,
ECHA
nav atstājusi bez ievērības ticama pētījuma atbilstošos elementus, kuru iekļaušana grozītu pierādījumu vispārējo vērtējumu.
Kā secinājumu 90. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 67. un 69. punktā ir norādījusi, ka
ECHA
ir ņēmusi vērā – pat netieši – divu no četriem prasītājas minētajiem pētījumiem atbilstošos elementus. Attiecībā uz prasītājas norādītajiem pētījumu elementiem, kurus
ECHA
nav ņēmusi vērā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 66.–68. punktā faktiski pārbaudīja
ECHA
vērtējumu attiecībā uz šo elementu neatbilstību. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa nav pārsniegusi pārbaudes tiesā apjomu, kas tai ir noteikts saskaņā ar šī sprieduma 45.–47. punktā atgādināto judikatūru.
Attiecībā uz apgalvoto tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi saistībā ar pierādīšanas pienākumu, kas jāveic apelācijas sūdzības iesniedzējai, pietiek norādīt, ka šis arguments arī izriet no pārsūdzētā sprieduma attiecīgo fragmentu kļūdainā lasījuma, kas tika identificēts šī sprieduma 52. punktā.
Līdz ar to pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veikto pārbaudi saistībā ar to, ka tās galīgā lēmuma pamatošanai ECHA ir ņēmusi vērā pētījumus ar zemu ticamības pakāpi
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 82. punktā ir uzskatījusi –
ECHA
varēja atsaukties uz pētījumiem ar zemu ticamības pakāpi, lai apzinātu bisfenolu A kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas. Taču pētījuma zemais ticamības līmenis absolūti un vispārīgi liedzot to ņemt vērā.
Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja neapstrīd faktu, ka nestandarta pētījumus var ņemt vērā kā pierādījumus, tā tomēr apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka
ECHA
pārsūdzētā lēmuma pamatošanai kā pierādījuma elementus varēja ņemt vērā mazticamus vai pat neuzticamus pētījumus.
Piešķirot šādu rīcības brīvību
ECHA
, ar pārsūdzēto spriedumu esot ļāvusi šai aģentūrai patvaļīgi izvēlēties zinātniskos datus un izvēlēties no tiem tos, kas apstiprina tās pieņēmumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka
ECHA
nekādā ziņā nevar balstīties uz neuzticamu vai zemas ticamības pakāpes pētījumu rezultātiem, lai pamatotu tās secinājumu, un ka šim mērķiem var izmantot tikai galvenos pētījumus. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 168., 169., 174. un 184. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka
ECHA
varēja ņemt vērā šādus neuzticamus pētījumus vai zemas ticamības pakāpes pētījumus ne tikai kā pētījumu, kas “tieši apstiprina” tās secinājumus, bet arī kā galveno pētījumu.
Prasītāja uzskata, ka pētījumi ar zemu ticamības pakāpi vai neuzticami pētījumi ir tādi, kas neatbilst zinātnisko iestāžu noteiktajām vispārējām kvalitātes prasībām, lai to rezultāti būtu ticami kā zinātniski pierādījumi. Nestandarta pētījumi neesot automātiski jāizslēdz, bet tie varētu būt neuzticami un neatbilstoši gadījumā, kad, piemēram, to metodoloģija nav nedz pienācīgi dokumentēta, nedz pamatota, vai gadījumā, ja tie ir veikti, pamatojoties uz kļūdainu pētījumu koncepciju. Savukārt nekvalitatīvus zinātniskos datus nevar izmantot kā zinātniskus pierādījumus, lai pamatotu
ECHA
lēmumus.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus un apgalvo, ka pirmā pamata otrā daļa nav pamatota.
–
Tiesas vērtējums
Pārsūdzētā sprieduma 71.–90. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja iebildumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja kritizēja to, ka
ECHA
ir ņēmusi vērā “nestandarta” vai “izpētes” pētījumus, proti, pētījumus, kas neesot tikuši veikti saskaņā ar valsts vai starptautiski apstiprinātām metodēm.
Šī sprieduma 76. punktā Vispārējā tiesa atgādināja, ka “
ECHA
identificēja bisfenolu A kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas, atbilstoši [
REACH
] Regulas 57. panta f) punktam, izmantojot uz pierādījumu pierādījuma spēku balstīto pieeju”, kas prasa, lai kompetentā iestāde ņemtu vērā “visus atbilstīgos pierādījumus”.
Veicot šīs regulas atbilstošo noteikumu analīzi, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 82. punktā nosprieda, ka “nestandarta jeb neapstiprinātus datus var izmantot par atbalstu secinājumiem par vielas būtiskām īpašībām, ja ECHA izmanto uz pierādījumu pierādījuma spēku balstīto pieeju, identificējot vielu kā tādu, kas rada ļoti lielas bažas”. Vispārējā tiesa šajā punktā arī precizēja, ka “šai pieejai ir raksturīgi, ka minēto datu nestandarta raksturs un, vajadzības gadījumā, nelielā uzticamība ir jāņem vērā, izsverot pierādījumus nolūkā izdarīt secinājumus par vielas būtiskajām īpašībām, bet nav tā, ka pētījuma zemā uzticamība noteikti un vispārēji liedz to ņemt vērā, identificējot vielu atbilstoši [
REACH
] regulas 57. panta f) punktam”.
Minētais punkts ir jālasa kopā ar pārsūdzētā sprieduma 106. punktu, no kura izriet, ka atbalsta dokumentā tā galīgajā redakcijā ir identificēti galvenie pētījumi atkarībā no to uzticamības un atbilstības. Uzticami pētījumi, kuros ir ietverts vairāk informācijas par endokrīno iedarbības veidu un tā sekām, informatīvajā dokumentā ir kvalificēti kā “galvenie pētījumi”, savukārt mazāk uzticamības pētījumi, kuros ir mazāk informācijas par endokrīno iedarbības veidu, tikai pamato secinājumus, kas galvenokārt izdarīti no galvenajiem pētījumiem, un tādējādi sekmē to kā pierādījumu spēku.
No iepriekš minētā izriet – Vispārējā tiesa uzskatīja, ka
ECHA
vērtējumā par tās rīcībā esošo pierādījumu spēku, varēja ņemt vērā pētījumus ar mainīgu ticamības pakāpi ar skaidru nosacījumu, ka to ticamības pakāpe tiek ņemta vērā pierādījumu izsvēršanā, lai piešķirtu lielāku nozīmi vismazāk ticamajiem pētījumiem. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa – atšķirībā no tā, ko apgalvojusi apelācijas sūdzības iesniedzēja,– nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Vispārējā tiesa, arī šoreiz nepieļaudama tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 168., 169., 174., 175. un 184. punktā nosprieda, ka
ECHA
varēja ņemt vērā noteiktus pētījumus ar zemu ticamības pakāpi, it īpaši, ja šie pētījumi pamato secinājumus, kas izdarīti no pētījumiem ar augstāku pierādījuma spēku un kas ir uzskatāmi par galvenajiem pētījumiem.
Līdz ar to pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par pirmā pamata trešo daļu, kas attiecas uz Vispārējā tiesas pieļautu tiesību kļūdu un pierādījumu sagrozīšanu, kad tā nosprieda, ka ECHA drīzāk bija jāizraugās zinātniskie pētījumi, kas pamatotu tās galīgo lēmumu
–
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmā pamata trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 106., 116.–118., 152. un 208. punktā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot
ECHA
pieeju piešķirt lielāku nozīmi zinātniskajiem pētījumiem, ar kuriem tiek pamatots šīs aģentūras pieņēmums. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa esot arī sagrozījusi tai iesniegtos pierādījumus, esot pārkāpusi zinātniskās izcilības principu, principus attiecībā uz
REACH
regulas XI pielikuma 1.2. punktā definētā jēdziena “pierādījumu spēks” piemērojamību un pienākumu ņemt vērā visu atbilstošo informāciju.
Attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 106. un 208. punktu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka galveno pētījumu atlase nav strikti balstīta uz šo pētījumu uzticamību, bet ir balstīta arī uz jautājumu, vai tie pamato
ECHA
izvirzīto pieņēmumu.
Pārsūdzētā sprieduma 116.–118. punktā Vispārējā tiesa esot apstiprinājusi, ka
ECHA
vērtējumā par tās rīcībā esošo pierādījumu spēku, būtu jābalstās uz datiem, kas iegūti
in vitro
pētījumos, lai gan tie, iespējams, ir mazāk uzticami un nepārliecinoši, ciktāl, pirmkārt, ar šiem datiem ir pamatota
in vivo
pētījumos novērotā ietekme uz zivīm un abiniekiem, un, otrkārt, tie atbilst secinājumiem, kas izdarīti no
in vivo
pētījumiem. Tādējādi Vispārējā tiesa esot ierobežojusi skarto lietas dalībnieku iespēju efektīvi apstrīdēt
ECHA
rīcību Savienības tiesās.
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 152. punktā Vispārējā tiesa esot nospriedusi, ka pētījuma
Chen
u.c. (2015) trūkumi ir jāizvērtē, ņemot vērā šī pētījuma spēju tomēr pamatot secinājumu, kas tam bija jāapstiprina.
Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot arī kļūdaini nospriedusi, ka
ECHA
varēja izlemt ņemt vai ņemt vērā pētījumus ar zemu ticamības pakāpi atkarībā no tā, vai tie apstiprina vai noraida aģentūras pieņēmumu.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju un norāda, ka pirmā pamata trešā daļa nav pamatota.
–
Tiesas vērtējums
Pirmā pamata trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi
ECHA
pieeju, saskaņā ar kuru pētījumu pierādījuma spēkam ir jābūt atkarīgam no šo pētījumu spējas apstiprināt vai atspēkot
ECHA
izvirzīto pieņēmumu. Taču šī daļa ir balstīta uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma 106., 116.–118., 152. un 208. punkta interpretāciju.
Proti, kā norādīts šī sprieduma 65. un 66. punktā, pārsūdzētā sprieduma 106. punktā ir aprakstīts nošķīrums, kas noteikts informatīvajā dokumentā tā galīgajā redakcijā, starp, no vienas puses, uzticamiem pētījumiem, kas sniedz visvairāk informācijas par endokrīno iedarbības veidu un tā ietekmi, kas tiek kvalificēta kā “galvenie pētījumi”, un, no otras puses, pētījumus, kuri ir mazāk ticami un kuri sevī ietver mazāk informācijas secinājumu, kas galvenokārt izdarīti no galvenajiem pētījumiem, atbalstam. Citiem vārdiem sakot, minētajā 106. punktā aprakstītā pieeja nošķir nevis pētījumus, kuri apstiprina vai atceļ
ECHA
pieņēmumu, bet gan uzticamus pētījumus un mazāk ticamus pētījumus.
Šis konstatējums ir piemērojams arī pārsūdzētā sprieduma 116.–118., 152. un 208. punktam.
Līdz ar to pārsūdzētā sprieduma 106., 116.–118., 152. un 208. punktā Vispārējā tiesa nav “apstiprinājusi” apgalvoto
ECHA
pieeju labāk izraudzīties zinātniskos pētījumus, ar kuriem tiek pamatots šīs aģentūras pieņēmums.
Līdz ar to pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par pirmā pamata ceturto daļu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veikto pārbaudi saistībā ar to, ka ECHA nav ņēmusi vērā pētījumus attiecībā uz bisfenolu A, kurus veikušas citas Savienības aģentūras un iestādes
–
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmā pamata ceturtajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo pārsūdzētā sprieduma 109. un 176. punktā tā ir nospriedusi, ka novērtējumā, kura rezultātā tika pieņemts pārsūdzētais lēmums,
ECHA
varēja neņemt vērā secinājumus attiecībā uz datiem par bisfenolu A, kurus bija sniegušas citas Savienības aģentūras un iestādes, proti, Apvienotās Karalistes 2010. gada februārī sagatavoto ziņojumu par risku novērtējumu saistībā ar bisfenolu A saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 (1993. gada 23. marts) par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli (
OV 1993, L 84, 1. lpp.
), kā arī Protokolu par bisfenola A riska faktoru novērtējumu, ko izstrādājusi Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (
EFSA
).
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka zinātniskie secinājumi un/vai pieejas attiecībā uz datu novērtēšanu, kam ir nozīme Savienības līmenī saistībā ar to pašu vielu, nevar tikt noraidīti tikai tā iemesla dēļ, ka tie ir pieņemti ar atšķirīgu mērķi. To neņemšana vērā sekmējot tiesiskā regulējuma atšķirības un pretrunas, un tas neesot saderīgi ar zinātniskās izcilības principu. Tas izraisītu absurdu rezultātu, saskaņā ar kuru nekādi dati vai labāka prakse, kas izriet no citiem reglamentējošiem noteikumiem, nekad nebūtu atbilstoši, lai vielu apzinātu kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas saskaņā ar
REACH
regulu.
Turklāt Vispārējā tiesa nosprieda, ka vairāku informācijas avotu dažādie mērķi varētu likt izdarīt atšķirīgus secinājumus par zinātnisko datu ticamību. Taču zinātniskā pētījuma ticamība esot patiesa, tā ir atkarīga no minimālu zinātnisku prasību ievērošanas un varot mainīties atkarībā no konteksta, kādā šis pētījums ir veikts.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto argumentāciju un norāda, ka pirmā pamata ceturtā daļa nav pamatota.
–
Tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Tādēļ vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un vērtēt atbilstošos faktus, kā arī vērtēt pierādījumu elementus. No tā izriet, ka apelācijas sūdzības gadījumā Tiesas kompetencē nav konstatēt faktus un principā arī ne izvērtēt pierādījumus, ko Vispārējā tiesa ir pieņēmusi, lai apstiprinātu šos faktus (šajā ziņā skat. spriedumu, 2021. gada 28. oktobris, Vialto Consulting/Komisija,
C‑650/19 P
,
EU:C:2021:879
,
58.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesas kompetence pārbaudīt Vispārējās tiesas konstatētos faktus tādēļ it īpaši attiecas uz to, lai pārbaudītu šo no lietas materiāliem izrietošo secinājumu nepareizību pēc būtības, to juridisko kvalifikāciju, vai fakti un pierādījumi nav sagrozīti, un vai ir ievēroti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un par pierādījumu nodrošināšanu (spriedumi, 2007. gada 25. janvāris, Sumitomo Metal Industries un Nippon Steel/Komisija,
C‑403/04 P un C‑405/04 P
,
EU:C:2007:52
,
39.
punkts, kā arī 2017. gada 11. maijs, Dyson/Komisija,
C‑44/16 P
,
EU:C:2017:357
,
31.
punkts).
Šajā ziņā pietiek norādīt, ka ar pirmā pamata ceturtajā daļā ietvaros izvirzītajiem argumentiem apelācijas sūdzības iesniedzēja patiesībā vēlas panākt Vispārējās tiesas veiktā faktu vērtējuma pārskatīšanu, bet, kā tas izriet no šī sprieduma 84. un 85. punktā atgādinātās judikatūras, apelācijas tiesvedībā to veikt nav Tiesas kompetencē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. decembris, PlasticsEurope/ECHA,
C‑876/19 P
, nav publicēts,
EU:C:2021:1047
,
80.
punkts).
Līdz ar to pirmā pamata ceturtā daļa ir jānoraida kā nepieņemama.
No tā izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots un daļēji nepieņemams.
Par otro pamatu, kas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālo rakstu sagrozīšanu, kļūdainu REACH regulas 57. panta f) punkta interpretāciju un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 220.–226. punktā, kuri attiecas uz tāda līmeņa bažu kritēriju, kas līdzvērtīgs citu
REACH
regulas 57. panta a)–e) punktā uzskaitīto vielu izmantošanai, kas ir paredzēta šī panta f) punktā, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālos rakstus, kļūdaini interpretējot šo pēdējo minēto tiesību normu, un pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai.
Pārsūdzētā sprieduma 224. punktā Vispārējā tiesa esot sajaukusi bažu līmeņa līdzvērtību ar īpašību līdzvērtību. Tādējādi Vispārējā tiesa esot sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītos argumentus, ciktāl tā ir uzskatījusi, ka, lai uz vielu varētu attiekties
REACH
regulas 57. panta f) punkts, tā esot apgalvojusi, ka vielai ir jābūt
PBT
īpašībām un/vai
vPvB
.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nostāja, kuru tā aizstāvēja Vispārējā tiesā, bija tāda, ka uz vielu šī tiesību norma var attiekties tikai tad, ja šīs vielas dēļ radušās bažas attiecībā uz vidi ir tādas pašas kā bažas, ko rada šīs regulas 57. panta d) un e) punktā minētās
PBT
un/vai
vPvB
vielas, un šīs vielas īpašībām noteikti nav jābūt līdzvērtīgām
PBT
un/vai
vPvB
vielu īpašībām.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pierādījusi trūkumus
ECHA
veiktajā līdzvērtīga bažu līmeņa novērtējumā. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šāds pierādījums ir atrodams atbildē uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem. Pirmkārt, šīs atbildes 63. punktā apelācijas sūdzības iesniedzēja esot konstatējusi, ka no
REACH
regulas XIII pielikuma un tās sagatavošanas darbiem izriet, ka ļoti augstais bažu par vidi līmenis, virs kura viela ir jākvalificē kā
PBT
un/vai
vPvB
viela, ir cieši saistīts ar šādu vielu ietekmes neatgriezeniskumu, tiklīdz tās ir uzkrājušās vidē.
Otrkārt, minētās atbildes 65. punktā prasītājas arguments esot attiecies uz jautājumu, vai
ECHA
ir noteikusi tādu pašu ar vidi saistītu bažu līmeni kā vielas, kurām ir
PBT
un/vai
vPvB
īpašības bisfenolam A, kas ātri noārdās un kurai ir zems bioakumulācijas potenciāls.
Treškārt, šīs pašas atbildes 66.–75. punktā prasītāja esot apgalvojusi, ka
ECHA
nav pierādījusi šādu bažu esamību ar citām īpašībām, nevis noturību vai bioakumulāciju, kas ir raksturīgas
PBT
un
vPvB
vielām, un ka
ECHA
atsauce uz iedarbības smagumu, neatgriezenisko raksturu un grūtībām droša līmeņa noteikšanai neatbilst šim kritērijam.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd prasītājas argumentāciju un norāda, ka otrais pamats ir nepamatots.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, attiecībā uz argumentu par to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 224. punktā esot sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālos rakstus, ir jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja prasības pieteikumā atcelt tiesību aktu replikas rakstā un atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumiem ir apgalvojusi, ka bisfenola A tūlītējas un vieglas noārdīšanās dēļ
ECHA
ir kļūdaini secinājusi, ka šī viela rada “tādas pašas bažas” kā citu vielu lietošana
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē.
Šī apgalvojuma pamatojumam prasītāja vairākkārt ir atsaukusies uz faktu, ka bisfenolam A nav noturības un bioakumulācijas īpašību, kas raksturīgas
PBT
un
vPvB
vielām un kas pamato to izraisīto bažu līmeni. Piemēram, replikas raksta 83. punktā prasītāja ir skaidri norādījusi, ka, lai noteiktu, ka viela rada “tādas pašas bažas”, kādas rada citu vielu lietojums
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē, bija “jānorāda uz īpašībām, kurām ir nozīme
PBT
un
vPvB
vielu apzināšanai, proti, noturību un bioakumulāciju”, ņemot vērā, ka “šajā gadījumā bisfenols A vidē nav ne noturīgs (jo tas ātri noārdās), ne bioakumulatīvs (tam ir zems bioakumulācijas potenciāls)”.
Pārsūdzētā sprieduma 224. punktā, nesagrozot apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālos rakstus, Vispārējā tiesa tos ir atgādinājusi atbilstoši savam pienākumam norādīt pamatojumu un norādījusi uz to pretrunīgumu.
Otrkārt, attiecībā uz prasītājas argumentiem par
ECHA
veikto vērtējumu, saskaņā ar kuru bisfenols A rada “tādas pašas bažas”
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē, ir jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja tikai apkopo apsvērumus, kurus tā šajā ziņā ir iesniegusi Vispārējai tiesai, pārmetot pēdējai minētajai, ka tā ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas piedāvāto interpretāciju.
Jāatgādina – kā izriet no šī sprieduma 46. punktā citētās judikatūras –, ka Vispārējās tiesas pārbaudei ir jāaprobežojas ar pārbaudi, vai
ECHA
vērtējumā nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vai nepareizi izmantojusi pilnvaras, kā arī vai tā nav acīmredzami pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas.
Pārsūdzētā sprieduma 229. punktā Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto argumentu detalizētas analīzes noslēgumā nosprieda, ka tā nav pierādījusi, kādā ziņā
ECHA
esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, noteikdama “tādas pašas bažas”. Taču neviens no apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītajiem argumentiem apelācijas sūdzības pamatojumam neļauj apšaubīt šo vērtējumu un uzskatīt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka
ECHA
nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par trešo pamatu – tiesību kļūdām, izvērtējot pierādījumus par zinātnisko pētījumu ticamību, kā arī par pierādījumu sagrozīšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas, izvērtējot pierādījumus par noteiktu zinātnisko pētījumu uzticamību, un turklāt ir sagrozījusi dažus no šiem pierādījumiem.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi pierādījumus, jo pārsūdzētā sprieduma 66. punktā tā ir nospriedusi, ka
ECHA
nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neuzskatot, ka
Bjerregaard
u.c. (2008) pētījums ir uzskatāms par atbilstošu pierādījumu, jo šī pētījuma autori, pēc tās domām, neesot novērojuši būtiskas izmaiņas zivju gonādu attīstībā pēc olu mazuļu pakļaušanas bisfenola A iedarbībai. Vispārējā tiesa esot varējusi nonākt pie šāda secinājuma, pamatojoties uz spekulatīviem šī pētījuma autoru novērojumiem, ka ilgāks iedarbības periods būtu varējis ietekmēt gonādu diferenciāciju.
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 69. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka
ECHA
nav neņēmusi vērā
Mihaich
u.c. (2012) publicēto pētījumu
Rhodes
u.c. (2008). Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata – ja
ECHA
būtu ņēmusi vērā šo pētījumu, tai būtu bijis jāsecina, ka no tā neizrietēja nekāda bisfenola A negatīvi nozīmīga ietekme uz melno platgalvju (
Pimephales promelas
) populāciju.
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi tās rīcībā esošos pierādījumus, uzskatot, ka
Sumpter
u.c. (2001) pētījums apstiprina
ECHA
secinājumus, pamatojoties uz to, ka arī šajā pētījumā tika konstatēta vitelogenīna indukcija pēc bisfenola A iedarbības, savukārt vitelogenīna palielināšanās pati par sevi nav uzskatāma par kaitīgu ietekmi.
Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 140.–144. punktā tā esot kļūdaini interpretējusi
ECHA
rīcības brīvību un esot sagrozījusi pierādījumus, uzskatot, ka gan
Heimeier
u.c. (2009) pētījumam, gan
Iwamuro
u.c. (2003) pētījumam – diviem
in vivo
pētījumiem par
xenopus laevis
sugas abiniekiem – varētu piešķirt 2. ticamības pakāpi pēc
Klimisch
vērtējuma skalas, proti, “uzticams ar ierobežojumiem”, un tālab tie kā “galvenie pētījumi” var būt daļa no
ECHA
zinātniskajiem pierādījumiem.
Piektkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 152.–163. punktā tā ir nospriedusi, ka
ECHA
nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot pētījumu
Chen
u.c. (2015) par uzticamu un līdz ar to par galveno, tādējādi sagrozot pierādījumus un pārkāpjot zinātniskās izcilības principu.
Sestkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka pētījums
Chen
u.c. (2015) ir uzticams, atsaucoties uz
Segner
u.c. (2003a),
Keiter
u.c. (2012), kā arī
Yokota
u.c. (2000) pētījumiem, un nav atbildējusi uz tās argumentu, saskaņā ar kuru
Segner
u.c. (2003a) un
Keiter
u.c. (2012) pētījumos nav ievērota dzimumu proporcija. Proti, pārsūdzētā sprieduma 158. punktā Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka šajos divos pēdējos pētījumos ir minēti citi rādītāji, kas apstiprina bisfenola A endokrīnās darbības veida esamību vai vismaz iespējamību, tostarp vitelogenīna indukciju, lai gan vitelogenīna indukcija nav kaitīgas ietekmes rādītājs.
Visbeidzot, septītkārt, pārsūdzētā sprieduma 159. punktā Vispārējā tiesa, neatbildot uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem, esot kļūdaini apgalvojusi, ka, pētījums
Chen
u.c. (2015), kā arī pētījums
Yokota
u.c. (2000), skatīti kopā, sekmē pierādījumu spēku attiecībā uz bisfenola A ietekmi uz dzimumu proporciju zivju populācijās. Pētījums
Yokota
u.c. (2000) esot veikts koncentrācijā, kas ir par četrām kārtām augstāka nekā
Chen
u.c. (2015) pētījumā, kā Vispārējā tiesa esot norādījusi pārsūdzētajā spriedumā, un vienīgā koncentrācija
Yokota
u.c. (2000) pētījumā, kurā tika novērotas dzimumu proporcijas izmaiņas, esot bijusi letāla toksiskuma robežās.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ja tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, tad, piemērojot LESD 256. pantu, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktu, apelācijas sūdzības iesniedzējam ir konkrēti jānorāda, kuri pierādījumi ir sagrozīti, un jānorāda kļūdas vērtējumā, kuru dēļ, viņaprāt, Vispārējā tiesa šo sagrozīšanu ir izdarījusi. Turklāt sagrozīšanai acīmredzami ir jāizriet no lietas materiāliem bez vajadzības no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus (spriedums, 2022. gada 12. maijs, Klein/Komisija,
C‑430/20 P
,
EU:C:2022:377
,
23.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka neviens no apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajiem sagrozīšanas gadījumiem acīmredzami neizriet no lietas materiāliem šī sprieduma 111. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
Šādi rīkodamās, apelācijas sūdzības iesniedzēja, izvirzīdama argumentus, faktiski vēlas panākt, lai Tiesa pārskatītu Vispārējā tiesā iesniegtos pierādījumus, bet atbilstoši šī sprieduma 84. punktā atgādinātajai judikatūrai veikt to vērtējumu ir vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē.
No iepriekš minētā izriet, ka trešais pamats ir jānoraida pilnībā kā nepieņemams.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz piesardzības principa kļūdainu interpretāciju
Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 88. un 223. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi piesardzības principu, lai
ECHA
, izvērtējot pierādījumus, varētu balstīties uz neapstiprinātiem un neuzticamiem zinātniskajiem pētījumiem un uz apgalvotajām neskaidrībām attiecībā uz droša iedarbības līmeņa noteikšanu. Uz šo principu, kas esot visu
REACH
regulas noteikumu pamatā,
ECHA
nevarot atsaukties, lai izpildītu
REACH
regulas 57. panta f) punktā paredzēto pienākumu un neievērotu zinātniskās izcilības principu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka no 2019. gada 1. oktobra sprieduma Blaise u.c. (
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, 43., kā arī 46. punkts) izriet, ka piesardzības princips ļauj veikt aizsardzības pasākumus tikai tad, ja nav skaidrības par risku esamību vai tvērumu. Savukārt šis princips nenozīmējot, ka Savienības aģentūras var veikt pasākumus, pamatojoties uz neuzticamiem zinātniskiem datiem.
Prasītāja atsaucas arī uz Komisijas paziņojuma par atsauci uz piesardzības principu 5.1. sadaļu “Ievērojami piesardzības principa piemērošanas faktori”, no kura izrietot, ka piesardzības principa piemērošanas joma aprobežojas ar neskaidrību par to, vai un cik lielā mērā kāda viela iemieso risku. Savukārt uz šo principu nevarot atsaukties, lai kompensētu pierādījumu, šajā gadījumā – neuzticamu, trūkumu, kas pierādītu, ka vielai piemīt raksturīga īpašība, proti, ka tā ir bīstama, un tā ir stadija pirms izvērtēt jautājumu par to, vai viela faktiski ir risks cilvēku veselībai vai videi.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un
ClientEarth
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju un norāda, ka ceturtais pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 88. punktu jānorāda, ka tas iekļaujas pamatojuma daļās, ko Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 71.–90. punktā, lai atbildētu uz iebildumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja ir kritizējusi to, ka
ECHA
ir ņēmusi vērā “nestandarta” vai “izzinošus” pētījumus, proti, pētījumus, kas neesot veikti atbilstoši valsts vai starptautiskā mērogā apstiprinātajām metodēm.
Pat pieņemot, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 88. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo tā ir kļūdaini interpretējusi piesardzības principu, šai kļūdai nav nozīmes secinājumā, saskaņā ar kuru
ECHA
nav principiāli aizliegts ņemt vērā “nestandarta” vai “izzinošus” pētījumus. Šajā ziņā jānorāda, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumu, pamatojoties uz pārsūdzētā sprieduma 87. un 89. punktā izklāstītajiem argumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja savā apelācijas sūdzībā nav apstrīdējusi.
Līdz ar to, ciktāl ceturtais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 88. punktu, tas ir jānoraida kā neefektīvs.
Savukārt pārsūdzētā sprieduma 223. punkts iekļaujas pārsūdzētā sprieduma 211.–230. punktā izklāstītajās pamatojuma daļās, lai atbildētu uz iebildumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvoja, ka pastāv
ECHA
pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, identificējot “tādas pašas bažas”
REACH
regulas 57. panta f) punkta izpratnē.
Konkrētāk, pārsūdzētā sprieduma 221.–223. punkts attiecas uz
ECHA
veikto vērtējumu un tā apstrīdēšanu, ko veikusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, attiecībā uz to, ka nav iespējams noteikt drošu bisfenola A iedarbības līmeni.
Pārsūdzētā sprieduma 222. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka
ECHA
, nosakot drošu iedarbības līmeni, ir ņēmusi vērā neskaidrības, kas izriet, pirmkārt, no tā, ka noteiktu iedarbību var novērot tikai noteiktos dzīves posmos, noteiktos laikposmos vai noteiktās sezonās, un, otrkārt, no tā, ka bisfenols A ietekmē visdažādākos organismus dažādos endokrīnās iedarbības veidos.
Šajā kontekstā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 223. punktā norādīja, ka, ņemot vērā šīs vismaz ticamās neskaidrības, jautājumu par iespēju noteikt drošu bisfenola A iedarbības līmeni
ECHA
esot vērtējusi piesardzīgi un šī piesardzība “it īpaši” esot jāpamato piesardzības principa gaismā, kurš ir
REACH
regulas pamatā saskaņā ar tās 1. panta 1. punktu. Vispārējā tiesa no tā izsecināja, ka
ECHA
nevar pārmest, ka tā pamatojusi bisfenola A radītās ietekmes radīto bažu līmeni tā endokrīnā iedarbības veida dēļ, it īpaši atsaucoties uz neskaidrībām, ko tā bija identificējusi, nosakot drošu bisfenola A iedarbības līmeni.
Lasot atbilstošos pārsūdzētā sprieduma fragmentus, nešķiet – pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumiem –, ka Vispārējā tiesa piesardzības principu būtu interpretējusi tādējādi, ka
ECHA
varēja pieņemt pārsūdzēto lēmumu, pamatojoties uz neuzticamiem zinātniskiem datiem. Proti, pārsūdzētā sprieduma 223. punktā Vispārējā tiesa paskaidroja, ka
ECHA
neskaidrības dēļ ir piesardzīgi aplūkojusi jautājumu par iespēju noteikt drošu bisfenola A iedarbības līmeni, un šī principa kontekstā šī piesardzība ir pamatota.
Jāatgādina arī, ka piesardzības princips nozīmē – ja joprojām nav skaidrības par cilvēka veselības apdraudējumu vai tā apmēru, aizsardzības pasākumi var tikt veikti, negaidot, kamēr tiek pilnībā pierādīta šī riska faktiskā esamība un smagums. Kad nepietiekama, nepārliecinoša vai neprecīza rezultāta vai pētījumu rakstura dēļ nav iespējams precīzi noteikt riska pastāvēšanu vai tā apjomu, bet pastāv iespēja, ka sabiedrības veselībai tiks nodarīts reāls kaitējums gadījumā, ja risks īstenotos, piesardzības princips pamato ierobežojošu un objektīvu pasākumu noteikšanu (skat. spriedumu, 2022. gada 16. jūnijs, SGL Carbon u.c./Komisija,
C‑65/21 P un no C‑73/21 P līdz C‑75/21 P
,
EU:C:2022:470
,
96.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā neskaidrības saistībā ar droša bisfenola A iedarbības līmeņa noteikšanu, Vispārējā tiesa pamatoti uzskatīja, ka
ECHA
piesardzība šajā ziņā tostarp ir pamatota, ņemot vērā piesardzības principu, kā tas ir interpretēts šī sprieduma 127. punktā atgādinātajā judikatūrā.
No tā izriet, ka ceturtais pamats ir jānoraida kā daļēji neefektīvs un daļēji nepamatots.
Par piekto pamatu, kas attiecas uz kļūdainu REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta interpretāciju un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi
Lietas dalībnieku argumenti
Ar piektā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 243.–271. punktā, nospriežot, ka uz tādiem starpproduktiem kā bisfenols A attiecas identificēšana saskaņā ar
REACH
regulas 57. un 59. pantu, jo šīs tiesību normas attiecas tikai uz vielas raksturīgajām īpašībām, nevis tās izmantošanu, un ka
ECHA
nebija rīkojusies nesamērīgi, kad tā bisfenolu A iekļāva kandidātvielu sarakstā.
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja, citējot 2017. gada 25. oktobra spriedumu PPG un SNF/ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
,
59.
punkts), vispirms norāda, ka Vispārējās tiesas interpretācija ir pretrunā
REACH
regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta gramatiskajai interpretācijai, saskaņā ar kuru visi šīs regulas VII sadaļas starpprodukti ir atbrīvoti, ciktāl tie pastāv ierobežotu laikposmu un tos saskaņā ar
REACH
regulas 3. panta 15. punktu ir paredzēts pārveidot.
Tālāk pārsūdzētā sprieduma 255. punktā Vispārējā tiesa esot pamatojusi savu interpretāciju it īpaši ar nepieciešamību nodrošināt to, lai starpprodukti netiktu izslēgti no identificēšanas par vielām, kas rada ļoti lielas bažas, procedūras.
REACH
regulas 7. panta 2. punktā un 33. pantā noteiktās prasības neesot paredzētas, lai tās attiecinātu uz starpproduktiem. Iemesls piemērot šos noteikumus ir tāds, ka izstrādājumos, kas ir izgatavoti no ķīmiskām vielām, ir vielas, kas atbilst šīs regulas 57. pantā norādītajiem kritērijiem. Līdz ar to ar minētajām tiesību normām neesot paredzēts aptvert starpproduktus, jo tie pēc definīcijas ir paredzēti, lai tos pārstrādātu citās vielās tā, ka to tur vairs “nav”.
Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 252. punktā uzskatot, ka jēdziens “starpprodukts” attiecas uz vielas izmantošanu un, otrkārt, ka vielas izmantošanai nav nozīmes identificēšanā par vielu, kas rada ļoti lielas bažas. Esot jānošķir jēdziens “starpprodukta vielas izmantošana”, kas prasības pieteikumā lietots pareizi, un “starpprodukts kā izmantošana”, kas ir jēdziens, kuru ir minējusi
ECHA
un kuru Vispārējā tiesa ir interpretējusi pārsūdzētajā spriedumā un savos iepriekšējos spriedumos kā tādu, kas nozīmē izmantot noteikta veida vielu.
Ar piektā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo nav atbildējusi uz vairākiem atcelšanas prasības pieteikumā ietvertajiem argumentiem, kas nav tie, kuri tika izvirzīti lietā, kurā tika pasludināts 2017. gada 25. oktobra spriedums PPG un SNF/ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
), un kurus Vispārējā tiesa ir minējusi pārsūdzētajā spriedumā.
Pirmkārt, secinājums, ko Vispārējā tiesa ir izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 252. punktā un saskaņā ar kuru “uz noteiktu vielu izmantošanas veidu attiecas tostarp [
REACH
] regulas 17. panta 3. punkts un 18. panta 4. punkts”, neatbilstot apelācijas sūdzības iesniedzējas apsvērumiem, kas ir izklāstīti tās atcelšanas prasības pieteikuma 144. punktā attiecībā uz šīs regulas īpašajiem noteikumiem par informāciju, kuri ir jāpaziņo starpproduktu reģistrācijai.
Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot arī atbildējusi uz atcelšanas prasības pieteikuma 149. punktā izvirzītajiem argumentiem, saskaņā ar kuriem jēdziena “starpprodukts” juridisko interpretāciju nevarot ietekmēt īpašs apstāklis, ka
REACH
regulas 17. un 18. pantā noteiktās, ar ierobežotu informāciju saistītās prasības nav piemērojamas monomēram, kā tas ir bisfenola A kā starpprodukta reģistrācijas gadījumā.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka, neraugoties uz visiem iepriekš minētajiem argumentiem, kas apstiprinot secinājumu, saskaņā ar kuru starpproduktiem
REACH
regulā ir īpašs juridiskais statuss un tie nebūtu vienkārši uzskatāmi par “konkrētu vielas lietošanas veidu”, Vispārējā tiesa esot tikai piemērojusi Tiesas 2017. gada 25. oktobra sprieduma PPG un SNF/ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
) interpretāciju.
Ar piektā pamata trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 258. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo ir kļūdaini interpretējusi tās procesuālos rakstus, ciktāl tie attiecas uz
REACH
regulas 49. pantu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja atcelšanas prasības pieteikuma 148. punktā esot uzsvērusi, ka var reģistrēt ne tikai stingri kontrolētos apstākļos izgatavotos un/vai izmantotos starpproduktus, nosūtot ierobežotu informāciju, bet, ka ražotnē atlikušie izolētie starpprodukti, kas tiek izmantoti stingri kontrolētos apstākļos, arī esot īpaši atbrīvoti no vielas novērtējuma saskaņā ar
REACH
regulas 49. pantu.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi šo argumentu, apgalvodama, ka
REACH
regulas 49. pantam esot “pavisam cits mērķis”, nevis identificēšana saskaņā ar šīs regulas 57. pantu. Šajā Vispārējās tiesas pamatojumā neesot ņemts vērā fakts, ka minētās regulas 49. pants ir piemērojams īpaši tad, ja dalībvalsts kompetentā iestāde uzskata, ka risks sakrīt ar bažām, ko rada tādu vielu izmantošana, kuras atbilst šīs pašas regulas 57. panta kritērijiem. Tādējādi no fakta, ka ir pārņemta frāze “tādas pašas bažas” un ir skaidra atsauce uz
REACH
regulas 57. pantu, izrietot, ka Savienības likumdevējam bija nepārprotams nodoms ražotnē izolētiem starpproduktiem piemērot šīs regulas 49. pantu kā tādu risku pārvaldības procedūru, kas atšķiras no tās, kura ir paredzēta minētās regulas sadaļā “Licencēšana”.
ECHA
, Vācijas Federatīvā Republika un
ClientEarth
apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju un tāpat kā Francijas Republika norāda, ka piektais pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz piektā pamata pirmo daļu pietiek norādīt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 251.–257. punktā ir pareizi piemērojusi 2017. gada 25. oktobra spriedumu PPG un SNF/ECHA (
C‑650/15 P
,
EU:C:2017:802
) attiecībā uz
REACH
regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā paredzētā izņēmuma tvērumu. Proti, šī sprieduma 63. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka šis atbrīvojums nav piemērojams
REACH
regulas VII sadaļas normām, kurās vielas regulētas atkarībā no to raksturīgajām īpašībām, precizējot, ka šīs regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā tātad ir atļauts vielu apzināt kā tādu, kas rada ļoti lielas bažas, pamatojoties uz šīs regulas 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, un tas var tikt darīts arī tad, ja šī viela netiks izmantota kā ražotnē uz vietas izolēts starpprodukts vai kā transportēts izolēts starpprodukts.
Tātad piektā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Attiecībā uz šī pamata otro daļu ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējās tiesas pienākums spriedumos norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta un 53. panta pirmās daļas, neliek tai izsmeļoši izklāstīt vienu pēc otra lietas dalībnieku izvirzītos argumentus. Tādējādi pamatojums var būt netiešs, ar nosacījumu, ka tas ieinteresētajām personām ļauj uzzināt iemeslus, uz kuriem balstās Vispārējā tiesa, un Tiesai gūt pietiekamu informāciju, lai veiktu savu pārbaudi apelācijas ietvaros (spriedums, 2020. gada 9. decembris, Groupe Canal+/Komisija,
C‑132/19 P
,
EU:C:2020:1007
,
45.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 251.–257. punktā Vispārējās tiesas sniegtais pamatojums atbilst šī sprieduma 144. punktā atgādinātajām prasībām, jo tas ļauj ieinteresētajām personām uzzināt Vispārējās tiesas pamatojumu un Tiesai – gūt pietiekamu informāciju, lai veiktu savu pārbaudi apelācijas tiesvedībā.
Tādējādi šī otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Runājot par piektā pamata trešo daļu, kas attiecas uz apgalvoto tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi pārsūdzētā sprieduma 258. punktā, ir jānorāda, ka tā ir balstīta uz pieņēmumu, saskaņā ar kuru
REACH
ar regulas 49. panta noteikumiem, kas ir piemērojami ražotnē izolētiem starpproduktiem, šīs regulas 57. panta piemērojamība šādām vielām esot izslēgta.
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 258. punkta, šis pieņēmums ir kļūdains. Proti,
REACH
regulas 49. pantā paredzētā kārtība attiecas uz gadījumu par risku, kad vielas tiek izmantotas kā atsevišķi starpprodukti, kas stingri kontrolētos apstākļos paliek ražošanas vietā, un, lai piemērotu šo pantu, nav nepieciešams, lai šīs vielas atbilstu šīs regulas 57. panta kritērijiem. Tātad minētajam 49. pantam, kā to norādījusi Vispārējā tiesa, ir cits, nevis 57. pantā minētais mērķis, un tas nekādi neizslēdz tā piemērojamību, ja vielas būtiskās īpašības attaisno tās iekļaušanu minētās regulas XIV pielikumā.
Atsauce uz
REACH
regulas 57. pantu, kas ietverta šīs regulas 49. pantā, neliek izdarīt citu secinājumu. Proti, šīs atsauces mērķis ir nevis ieviest izņēmumu minētajā 57. pantā, bet gan tikai noteikt riska līmeni, kāds ir vajadzīgs minētā 49. panta piemērošanai, un šim riskam cilvēka veselībai vai apkārtējai videi ir jāvieš “tikpat lielas bažas, kā tādu vielu izmantošana[i], kuras atbilst 57. panta kritērijiem”.
Līdz ar to piektā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Šajos apstākļos piektais pamats ir jānoraida kā nepamatots un līdz ar to apelācijas sūdzība ir pilnībā jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Reglamenta 184. panta 4. punktā ir noteikts – ja persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, pati nav iesniegusi apelācijas sūdzību, tai var piespriest atlīdzināt apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus vienīgi tad, ja tā piedalījusies Tiesā notiekošās tiesvedības rakstveida vai mutvārdu daļā. Ja šī persona piedalās tiesvedībā, Tiesa var nolemt, ka tā savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Tā kā
ECHA
un
ClientEarth
ir prasījušas piespriest
PlasticsEurope
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un
PlasticsEurope
spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Vācijas Federatīvā Republika kā lietas dalībniece pirmajā instancē savus tiesāšanās izdevumus tā sedz pati.
Francijas Republika kā lietas dalībniece pirmajā instancē, kura ir piedalījusies rakstveida procesā Tiesā, taču nav prasījusi
PlasticsEurope
piespriest segt tiesāšanas izdevumus, savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
PlasticsEurope AISBL
sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (
ECHA
) un
ClientEarth
tiesāšanās izdevumus.

3)
Vācijas Federatīvā Republika un Francijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.