CELEX: 62017CJ0064
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās
Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās
Regula (ES) Nr. 1215/2012
25. pants
Jurisdikcijas piešķiršanas klauzulas esamība
Mutvārdu vienošanās bez rakstveida apstiprinājuma
Klauzula, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri minēti rēķinos
7. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Starp sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir divās dažādās dalībvalstīs, noslēgts tirdzniecības koncesijas līgums, kas vērsts uz trešās dalībvalsts tirgu
7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums
Tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana
Šādam līgumam raksturīgās saistības izpildes vieta

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (
OV 2012, L 351, 1. lpp.
) 4. panta 1. punktu, 7. panta 1. punktu un 25. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Saey Home & Garden NV/SA
, kuras juridiskā adrese ir Beļģijā, un
Lusavouga‑Máquinas e Acessórios Industriais SA
(turpmāk tekstā – “
Lusavouga
”), kuras juridiskās adrese ir Portugālē, kurā celta prasība atlīdzināt zaudējumus saistībā ar tirdzniecības koncesijas līguma, kas noslēgts starp šīm sabiedrībām un vērsts uz Spānijas tirgu, izbeigšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Regulas Nr. 1215/2012 4. panta 1. punktā ir noteikts:
“Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt minētās dalībvalsts tiesā neatkarīgi no viņu pilsonības.”
Šīs regulas 7. pantā ir noteikts:
“Personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī:
1)
a)
lietās, kas attiecas uz līgumiem, – attiecīgās saistības izpildes vietas tiesās;
b)
šā noteikuma mērķiem un, ja vien nepastāv citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes vieta ir:
–
preču iegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu preces piegādāja vai tās būtu bijis jāpiegādā,
–
pakalpojumu sniegšanas gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu pakalpojumu sniedza vai tas būtu bijis jāsniedz;
c)
ja nepiemēro b) apakšpunktu, tad piemēro a) apakšpunktu;
[..]
5)
attiecībā uz strīdu, kas izriet no filiāles, aģentūras vai citas struktūras darbības – filiāles, aģentūras vai cita struktūras atrašanās vietas tiesās;
[..].”
Atbilstoši minētās regulas II nodaļas 7. iedaļā “Vienošanās par jurisdikciju” iekļautajam 25. pantam:
“1.   Ja puses neatkarīgi no to domicila ir vienojušās par to, ka kādas dalībvalsts tiesai vai tiesām ir jurisdikcija izskatīt jebkādus strīdus, kas radušies vai varētu rasties saistībā ar konkrētām tiesiskām attiecībām, tad jurisdikcija ir minētajai tiesai vai tiesām, ja vien šī vienošanās saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem nav spēkā neesoša attiecībā uz tās spēkā esamību pēc būtības. Tā ir izņēmuma jurisdikcija, ja vien puses nav vienojušās citādi. Vienošanās, kas piešķir jurisdikciju, ir:
a)
rakstiska vai rakstiski apstiprināta;
b)
tādā formā, kas atbilst pušu starpā pastāvošajai praksei; vai
c)
starptautiskajā tirdzniecībā vai komercdarbībā – tādā formā, kas atbilst praksei, par ko puses zina vai par ko pusēm būtu vajadzējis zināt un ko šādā tirdzniecībā vai komercdarbībā iesaistītās attiecīgā līguma veida līgumslēdzējas puses plaši pazīst un regulāri ievēro.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
No Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka sabiedrības
Lusavouga
juridiskā adrese ir Kasijā [
Cacia
], Aveiro (Portugāle) un ka tās telpas atrodas Portugālē. Tā nodarbojas ar mehānismu, ierīču un citu iekārtu importēšanu, eksportēšanu un vairumtirdzniecību. Tās tirdzniecības tīkls tostarp aptver Spānijas teritoriju, kurā tai nav nevienas filiāles vai struktūras.
Saey Home & Garden
ir sabiedrība, kuras juridiskā adrese (sēdeklis) ir Kurtrē (
Courtrai
) (Beļģija), un tā nodarbojas ar tostarp virtuves iekārtu un piederumu, ko aptver preču zīme “Barbecook”, ražošanu un pārdošanu. Arī šai sabiedrībai Spānijas teritorijā nav ne filiāles, ne struktūras.
2013. gada beigās vai 2014. gada sākumā pamatlietas puses noslēdza tirdzniecības koncesijas līgumu, kura priekšmets ir preču, ko aptver iepriekš minētā preču zīme, ekskluzīva (izņemot attiecībā uz vienu klientu) veicināšana un izplatīšana mazumtirgotājiem un galapatērētājiem Spānijā.
Lai gan netika sagatavots nekāds rakstveida dokuments, kas pierāda šī līguma noslēgšanu, iesniedzējtiesa uzskata minētā līguma noslēgšanu par pierādītu. Šī līguma ietvaros
Lusavouga
laikposmā no 2014. gada janvāra līdz jūlijam pasūtīja šīs preces pie
Saey Home & Garden
un pārdeva tās Spānijā.
Ar 2014. gada 17. jūlija vēstuli
Saey Home & Garden
informēja
Lusavouga
, ka tā ir nolēmusi izbeigt to sadarbību.
2015. gada 19. jūnijā
Lusavouga
cēla pret
Saey Home & Garden
prasību
Comarca de Aveiro
(Aveiro pirmās instances tiesa), lūdzot piespriest tai atlīdzināt tostarp summu 24000 EUR apmērā, kurā ietilpst, pirmkārt, 10000 EUR kā atlīdzība par kaitējumu, ko radījušas
Saey Home & Garden
darbības, kā arī pāragrā un pēkšņā tirdzniecības koncesijas līguma pārtraukšana un, otrkārt, 14000 EUR kā kompensāciju par klientūru.
Saey Home & Garden
cēla iebildumu par Portugāles tiesu jurisdikcijas neesamību, lai izskatītu pamatlietu, norādot, pirmkārt, ka attiecīgās preces tika iekrautas Beļģijā un ka
Lusavouga
nodrošināja transportēšanu un, otrkārt, ka šo preču pārdošanai piemērojamo vispārējo līguma nosacījumu 20. punktā ir ietverta jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kurā precizēts, ka strīdi tiks izskatīti Kurtrē [
Kortrijk
] (
Courtrai
, Beļģija) tiesās.
Tribunal de Comarca de Aveiro
(Aveiro pirmās instances tiesa) noraidīja iebildi par nepieņemamību un uzskatīja, ka Portugāles tiesām ir starptautiskā jurisdikcija, pamatojoties uz Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
Saey Home & Garden
iesniedza apelācijas sūdzību par šo nolēmumu apelācijas instances tiesā, proti,
Tribunal da Relação do Porto
(Porto apelācijas tiesa, Portugāle), norādot, pirmkārt, ka attiecīgais tirdzniecības koncesijas līgums ietver pakalpojumu sniegšanas izpildi Spānijā, tāpēc šī iepriekš minētā dalībvalsts ir līgumsaistību izpildes vieta. Turklāt,
Saey Home & Garden
ieskatā, ļaunprātīga līguma izbeigšana ietilpst kategorijā “lietas, kas attiecas uz līgumiem” Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, kas izslēdz Portugāles tiesu jurisdikciju.
Iesniedzējtiesa uzsver, ka jautājums, kas ir jāatrisina, ir par to, kurai no Portugāles, Beļģijas vai Spānijas tiesām ir starptautiskā jurisdikcija, lai izskatītu pamatlietu. Turklāt gadījumā, ja pamatlietas izskatīšana neietilptu Portugāles tiesas jurisdikcijā, iesniedzējtiesa uzskata, ka tai būtu jānosaka, kurai no Beļģijas vai Spānijas tiesām ir jurisdikcija, lai izskatītu šo lietu.
Uzskatot, ka pamatlietas risinājums ir atkarīgs no Regulas Nr. 1215/2012 normu interpretācijas,
Tribunal da Relação do Porto
(Porto apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai prasība ir jāceļ Beļģijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 4. panta 1. punktā paredzētajam pamatprincipam, jo prasītājas juridiskā adrese (sēdeklis) ir Beļģijā un tajā faktiski ir tās domicils?
2)
Vai prasība ir jāceļ Portugāles tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) un c) apakšpunktam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no tirdzniecības koncesijas līguma, un Portugāle ir valsts, kurā bija jāizpilda savstarpējās līgumsaistības?
3)
Vai prasība ir jāceļ Spānijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) un c) apakšpunktam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no tirdzniecības koncesijas līguma, un Spānija ir valsts, kurā bija jāizpilda savstarpējās līgumsaistības?
4)
Vai prasība ir jāceļ Portugāles tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) apakšpunktam un b) apakšpunkta pirmajam ievilkumam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no pamatlīguma par tirdzniecības koncesijas piešķiršanu, uz kuru pamatojoties starp prasītāju un atbildētāju tika noslēgti vairāki preču tirdzniecības līgumi un visas pārdotās preces bija jānogādā Portugālē, kurā tās faktiski tika nogādātas 2014. gada 21. janvārī?
5)
Vai prasība ir jāceļ Beļģijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) apakšpunktam un b) apakšpunkta pirmajam ievilkumam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tā priekšmets ir strīds, kas izriet no pamatlīguma par tirdzniecības koncesijas piešķiršanu, uz kuru pamatojoties starp prasītāju un atbildētāju tika noslēgti vairāki preču tirdzniecības līgumi un visas pārdotās preces [atbildētāja prasītājai] bija nodevusi Beļģijā?
6)
Vai prasība ir jāceļ Spānijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) apakšpunktam un b) apakšpunkta pirmajam ievilkumam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no pamatlīguma par tirdzniecības koncesijas piešķiršanu, uz kuru pamatojoties starp prasītāju un atbildētāju tika noslēgti vairāki preču tirdzniecības līgumi un visas pārdotās preces bija paredzētas nogādāšanai Spānijā, lai tās pārdotu šajā valstī?
7)
Vai prasība ir jāceļ Portugāles tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) apakšpunktam un b) apakšpunkta otrajam ievilkumam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no pamatlīguma par tirdzniecības koncesijas piešķiršanu, uz kuru pamatojoties prasītājas un atbildētājas attiecības izpaužas tādējādi, ka prasītāja sniedz pakalpojumus atbildētājai, veicinot atsevišķu darījumu attīstīšanu, kuri netieši skar atbildētāju?
8)
Vai prasība ir jāceļ Spānijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. [punkta] a) apakšpunktam un b) apakšpunkta otrajam ievilkumam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no pamatlīguma par tirdzniecības koncesijas piešķiršanu, uz kuru pamatojoties prasītājas un atbildētājas attiecības izpaužas tādējādi, ka prasītāja sniedz pakalpojumus atbildētājai, veicinot atsevišķu darījumu attīstīšanu, kuri netieši skar atbildētāju un kuri notiek Spānijā?
9)
Vai prasība ir jāceļ Portugāles tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 5. [punktam] (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets ir strīds, kas izriet no tirdzniecības koncesijas līguma, un strīds starp prasītāju un atbildētāju ir pielīdzināms strīdam starp pilnvarotāju (koncesionāru) un Portugālē reģistrētu aģentu?
10)
Vai prasība ir jāceļ Spānijas tiesās atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 5. [punktam] (saskaņā ar šīs regulas 5. panta 1. punktu), jo tās priekšmets izriet no tirdzniecības koncesijas līguma un strīds starp prasītāju un atbildētāju ir pielīdzināms strīdam starp pilnvarotāju (koncesionāru) un aģentu, attiecībā uz kuru tiek uzskatīts, ka tas darbojas Spānijā, jo šajā valstī tam ir jāpilda līguma noteikumi?
11)
Vai prasība ir jāceļ Beļģijas tiesās, konkrēti
Kortrijk
[Kurtrē] tiesā, atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punktam (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu), jo vispārējo līguma nosacījumu 20. punktā, kas ir piemērojams visiem pārdošanas darījumiem, kuri veikti starp atbildētāju un prasītāju, abas puses rakstveidā un saskaņā ar spēkā esošajiem Beļģijas tiesību aktiem noslēdza nolīgumu par jurisdikcijas noteikšanu, precizējot, ka “
any dispute of any nature wathsoever shall be the exclusive jurisdiction of the courts of Kortrijk
” [jebkura strīda gadījumā neatkarīgi no tā būtības izņēmuma jurisdikcija ir Kurtrē tiesām]?
12)
Vai atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 II nodaļas 2.–7. iedaļas normām (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu) prasība ir jāceļ Portugāles tiesās, jo ar Portugāles teritoriju un tās tiesību sistēmu ir saistīti galvenie starp prasītāju un atbildētāju nodibināto līgumisko attiecību piesaistes faktori?
13)
Vai atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 II nodaļas 2.–7. iedaļas normām (saskaņā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu) prasība ir jāceļ Spānijas tiesās, jo ar Spānijas teritoriju un tās tiesību sistēmu ir saistīti galvenie starp prasītāju un atbildētāju nodibināto līgumisko attiecību piesaistes faktori?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
Portugāles valdība un Eiropas Komisija savos rakstveida apsvērumos pauž šaubas par šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, motivējot ar to, ka, konkrēti, tajā esot atsevišķas nepilnības, tostarp tādas kā pamatlietas faktu eliptisks izklāsts, iesniedzējtiesas nostājas neesamība attiecībā uz apsvērumiem, uz kuriem pamatojoties tā formulējusi šo lūgumu, kā arī atsevišķu uzdoto jautājumu atkārtošana.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas saskaņā ar LESD 267. pantu uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja, konkrēti, nav izpildītas Tiesas Reglamenta 94. pantā izvirzītās prasības attiecībā uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu vai ja ir acīmredzams, ka Savienības tiesību normas interpretācijai vai spēkā esamības vērtējumam, ko lūgusi valsts tiesa, nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu vai ja problēmai ir hipotētisks raksturs (šajā ziņā skat. spriedumu, 2017. gada 28. marts, Rosneft,
C‑72/15
,
EU:C:2017:236
,
50.
un
155.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka nepieciešamība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz kuriem attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos faktu pieņēmumus. Turklāt iesniedzējtiesas lēmumā ir jābūt norādītiem precīziem iemesliem, kas valsts tiesai ir likuši šaubīties par Savienības tiesību interpretāciju un uzskatīt par nepieciešamu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu (spriedums, 2017. gada 14. jūnijs, Online Games u.c.,
C‑685/15
,
EU:C:2017:452
,
43.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā atsevišķu Regulas Nr. 1215/2012 normu interpretācijai, kas tiek lūgta, ir reāla un tieša saikne ar pamatlietas priekšmetu, kas ir pietiekami izskaidrots, un atbildes, kuras Tiesa varētu sniegt uz uzdotajiem jautājumiem, ļaus iesniedzējtiesai novērst tās šaubas un atrisināt šo strīdu.
No minētā izriet, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir atzīstams par pieņemamu.
Par lietas būtību
Atbilstoši Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkta formulējumam dalībvalsts tiesas vai tiesu jurisdikcija, par ko līgumslēdzēji vienojušies saskaņā ar jurisdikcijas noteikšanas klauzulu, principā ir ekskluzīva. Attiecīgi vispirms ir jāsniedz atbilde uz vienpadsmito jautājumu par tiesas jurisdikcijas esamību saskaņā ar šādu klauzulu.
Par vienpadsmito jautājumu
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri ir minēti vienas no līgumslēdzējpusēm sagatavotajos rēķinos, atbilst šīs normas prasībām.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Regulas Nr. 1215/2012 25. panta noteikumi attiecībā uz tajos paredzētajiem nosacījumiem ir jāinterpretē šauri, jo šie noteikumi izslēdz gan jurisdikciju, ko nosaka 4. pantā paredzētais vispārējais atbildētāja domicila princips, gan 7.–9. pantā paredzēto īpašo jurisdikciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 28. jūnijs, Leventis un Vafeias,
C‑436/16
,
EU:C:2017:497
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Konkrētāk, attiecīgajai tiesai ir pienākums
in limine litis
pārbaudīt, vai puses faktiski ir piekritušas jurisdikcijas noteikšanas klauzulai, kam jābūt izteiktai skaidri un precīzi, un Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punktā noteikto formas prasību mērķis šajā ziņā ir nodrošināt, lai šī piekrišana faktiski būtu konstatējama (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 28. jūnijs, Leventis un Vafeias,
C‑436/16
,
EU:C:2017:497
,
34.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka vienošanās par jurisdikcijas noteikšanu var tikt noslēgta rakstveidā vai mutvārdos ar rakstveida apstiprinājumu.
Turklāt ir jānorāda, ka tad, kad jurisdikcijas noteikšanas klauzula ir ietverta vispārējos noteikumos, Tiesa ir nospriedusi, ka tāda klauzula ir likumīga gadījumā, kad abu pušu parakstītā līguma pašā tekstā ir ietverta tieša atsauce uz vispārējiem noteikumiem, kuros iekļauta minētā klauzula (spriedums, 2016. gada 7. jūlijs, Hőszig,
C‑222/15
,
EU:C:2016:525
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka konkrētais tirdzniecības koncesijas līgums tika noslēgts mutvārdos bez turpmāka rakstveida apstiprinājuma un ka vispārējie noteikumi, kuros ietverta attiecīgā jurisdikcijas noteikšanas klauzula, ir minēti tikai rēķinos, kurus sagatavojusi atbildētāja pamatlietā.
Ņemot vērā šos elementus un ievērojot šī sprieduma 27. punktā atgādināto judikatūru, tāda jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kāda ir pamatlietā, neatbilst Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasībām, kas tomēr ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Turklāt saskaņā ar iesniedzējtiesas viedokli ir skaidrs, ka attiecīgā strīda pamatlietā priekšmets attiecas uz tirdzniecības koncesijas līgumu, saistībā ar kuru lūdz atlīdzināt kaitējumu, ko radījusi tā priekšlaicīga un pēkšņa pārtraukšana, kā arī samaksāt kompensāciju par klientūru tāpēc, ka nav ievērota ar šo līgumu saistītā gandrīz pilnīgas ekskluzivitātes prasība. Tāpēc iesniedzējtiesai ir jāpārbauda arī tas, vai attiecīgā jurisdikcijas noteikšanas klauzula pamatlietā ir saistīta ar šīm tiesiskajām attiecībām. Līgumā ietverta jurisdikcijas noteikšanas klauzula principā var radīt sekas tikai attiecībās starp pusēm, kuras ir piekritušas šī līguma noslēgšanai (spriedums, 2013. gada 7. februāris, Refcomp,
C‑543/10
,
EU:C:2013:62
,
29.
punkts).
Ir jāpiebilst, ka papildus divām iespējam, kas paredzētas Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkta a) apakšpunktā, šī 25. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā ir noteikts, ka jurisdikcijas noteikšanas klauzula var tikt noslēgta arī attiecīgi tādā formā, kas atbilst pušu starpā pastāvošajai praksei, vai formā, kas atbilst praksei, par ko puses zina vai par ko pusēm būtu vajadzējis zināt. Attiecīgā gadījumā iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai jurisdikcijas noteikšanas klauzula starp pusēm ir noslēgta vienā no šīm formām.
No tā izriet, ka Regulas Nr. 1215/2012 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, neskarot pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, tāda jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kāda ir pamatlietā, kas ietverta vispārējos tirdzniecības noteikumos, kuri minēti vienas līgumslēdzējas puses sagatavotos rēķinos, neatbilst šīs normas prasībām.
Par otro līdz astoto jautājumu
Ar šiem jautājumiem, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kāda interpretācija sniedzama Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktam, lai noteiktu, kurai tiesai ir jurisdikcija izskatīt atlīdzinājuma prasību attiecībā uz tāda tirdzniecības koncesijas līguma izbeigšanu, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, no kurām katras juridiskā adrese un darbība ir dažādās dalībvalstīs, lai pārdotu preces trešās dalībvalsts tirgū, kuras teritorijā nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai struktūras.
Vispirms ir jāprecizē, ka Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie kritēriji, lai noteiktu tiesu, kurai ir jurisdikcija, ir piemērojami tikai tad, ja valsts tiesa, kura izskata strīdu, kas radies starp pusēm, starp kurām pastāv komerciālas attiecības, varētu secināt, ka šīs attiecības ir balstītas uz “preču pārdošanas līgumu” vai uz “pakalpojumu sniegšanas līgumu” šīs normas izpratnē. Šāda kvalifikācija izslēgtu minētās regulas 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā noteikuma par jurisdikciju piemērošanu. Faktiski, ņemot vērā ar šīs normas c) apakšpunktu iedibināto hierarhiju starp a) un b) apakšpunktu, [7. panta 1. punkta] a) apakšpunktā paredzētais noteikums par jurisdikciju ir jāpiemēro alternatīvi un tikai tad, ja nav piemērojams minētais b) apakšpunkts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 14. jūlijs, Granarolo,
C‑196/15
,
EU:C:2016:559
,
30.
un
31.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Pirmkārt, ir jāinterpretē Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmais un otrais ievilkums, lai noteiktu, vai tāds tirdzniecības koncesijas līgums, kāds ir pamatlietā, veido “preču iegādes [pārdošanas] līgumu” vai “pakalpojumu sniegšanas līgumu” šīs normas izpratnē.
Šajā nolūkā, lai noteiktu tiesu, kurai ir jurisdikcija, kā piesaistes kritērijs ir jāidentificē šim līgumam raksturīgā saistība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 25. februāris, Car Trim,
C‑381/08
,
EU:C:2010:90
,
31.
un
32.
punkts, kā arī 2017. gada 15. jūnijs, Kareda,
C‑249/16
,
EU:C:2017:472
,
40.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi līgums, kuram raksturīgā saistība ir preces piegāde, ir jākvalificē kā “preču iegāde [pārdošana]” Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pirmā ievilkuma izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 14. jūlijs, Granarolo,
C‑196/15
,
EU:C:2016:559
,
34.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz to, vai līgums var tikt kvalificēts kā “pakalpojumu sniegšanas līgums” Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē, ir jāatgādina, ka jēdziens “pakalpojumi” katrā ziņā nozīmē vismaz to, ka puse, kas tos sniedz, veic konkrētu darbību, saņemot par to atlīdzību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 15. jūnijs, Kareda,
C‑249/16
,
EU:C:2017:472
,
35.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz kritēriju, kas saistīts ar darbības esamību, no Tiesas judikatūras izriet, ka tas paredz aktīvu darbību veikšanu un izslēdz vienkāršu atturēšanos. Šis kritērijs koncesijas līguma kontekstā atbilst tipiskam koncesionāra sniegtam pakalpojumam, kurš, nodrošinādams koncesijas devēja preču izplatīšanu, piedalās to izplatīšanas attīstīšanā. Pateicoties atlīdzības garantijai, ko viņš saņem atbilstoši koncesijas līgumam, un attiecīgā gadījumā līdzdalībai koncesijas devēja tirdzniecības stratēģijā, proti, pārdošanas veicināšanā, kas ir elementi, kuri jākonstatē valsts tiesai, koncesionārs spēj klientiem piedāvāt pakalpojumus un priekšrocības, ko nespēj parasts pārdevējs, un tādējādi, labvēlīgi ietekmējot koncesijas devēja preču [apriti], iegūt lielāku vietējā tirgus daļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Corman‑Collins,
C‑9/12
,
EU:C:2013:860
,
38.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Runājot par atlīdzības, kas saņemta par darbību, kritēriju, ir jāuzsver, ka ar to nav šaurā nozīmē jāsaprot naudas summas pārskaitījums. Ir jāņem vērā, pirmkārt, koncesionāram piešķirtā konkurences priekšrocība, ko nosaka apstāklis, ka starp pusēm ir noslēgts ekskluzīvs vai gandrīz ekskluzīvs līgums par koncesijas devēja preču tirdzniecību konkrētā tirgū, un, otrkārt, koncesionāram eventuāli sniegtā palīdzība, kas izpaužas kā piekļuve reklāmas materiāliem, zinātība, kas iegūta ar atbilstošām mācībām, vai pat atvieglota maksāšanas kārtība; visas šīs priekšrocības var tikt uzskatītas par koncesionāra atlīdzības sastāvdaļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Corman‑Collins,
C‑9/12
,
EU:C:2013:860
,
39.
un
40.
punkts).
Tiesa jau ir nospriedusi, ka tiesas jurisdikcijas noteikšanas mērķiem ekskluzīvs vai gandrīz ekskluzīvs līgums principā ietilpst jēdziena “pakalpojumu sniegšanas līgums” tvērumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 19. decembris, Corman‑Collins,
C‑9/12
,
EU:C:2013:860
,
27.
,
28.
un
41.
punkts).
Otrkārt, neskarot iesniedzējtiesas veicamo pārbaudi par to, vai attiecīgais tirdzniecības koncesijas līgums pamatlietā patiešām var tikt kvalificēts kā “pakalpojumu sniegšanas līgums”, ir jānosaka šādam līguma raksturīgās saistības izpildes vieta un tiesa, kuras jurisdikcijā ir ar to saistīto strīdu izskatīšana.
Šajā ziņā, kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, attiecīgais tirdzniecības koncesijas līgums pamatlietā ir ekskluzīvs (izņemot attiecībā uz vienu klientu) izplatīšanas līgums, kas noslēgts starp sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Beļģijā, un otru sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir Portugālē, par preču tirdzniecību Spānijas tirgū, un nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai struktūras Spānijas teritorijā.
No Tiesas judikatūras izriet, ka gadījumā, kad pakalpojumu sniegšanas līgumam ir vairākas tā raksturīgās saistības izpildes vietas, par šīs raksturīgās saistības izpildes vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē ir jāuzskata vieta, kura nodrošina visciešāko sasaistes saikni starp līgumu un kompetento tiesu, un šī visciešākā sasaistes saikne parasti ir galvenajā pakalpojumu sniegšanas vietā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 11. marts, Wood Floor Solutions Andreas Domberger,
C‑19/09
,
EU:C:2010:137
,
33.
un
34.
punkts).
Līdz ar to tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu prasības, kas balstītas uz pakalpojumu sniegšanas līgumu gadījumā, kad pakalpojumu piegāde notiek vairākās dalībvalstīs, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt, tā ir pakalpojumu sniedzēja domicils (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 11. marts, Wood Floor Solutions Andreas Domberger,
C‑19/09
,
EU:C:2010:137
,
43.
punkts).
Šī interpretācija, kas ir piemērojama arī tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, atbilst paredzamības un tuvuma mērķiem, ko izvirzījis Savienības likumdevējs (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 25. februāris, Car Trim,
C‑381/08
,
EU:C:2010:90
,
48.
punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2010. gada 11. marts, Wood Floor Solutions Andreas Domberger,
C‑19/09
,
EU:C:2010:137
,
41.
un
42.
punkts).
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro līdz astoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu atlīdzinājuma prasību saistībā ar tāda tirdzniecības koncesijas līguma izbeigšanu, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, no kurām katras juridiskā adrese un darbība ir dažādās dalībvalstīs, par preču tirdzniecību trešās dalībvalsts tirgū, kuras teritorijā nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai struktūras, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt, pakalpojumu sniedzēja domicils.
Par pārējiem jautājumiem
Ņemot vērā atbildes, kas sniegtas uz otro līdz astoto jautājumu, kā arī uz vienpadsmito jautājumu, nav jālemj par pirmo, devīto, desmito, divpadsmito un trīspadsmito jautājumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, neskarot pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, tāda jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kāda ir pamatlietā, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri minēti vienas līgumslēdzējas puses sagatavotos rēķinos, neatbilst šīs normas prasībām.

2)
Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu atlīdzinājuma prasību saistībā ar tāda tirdzniecības koncesijas līguma izbeigšanu, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, no kurām katras juridiskā adrese un darbība ir dažādās dalībvalstīs, par preču tirdzniecību trešās dalībvalsts tirgū, kuras teritorijā nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai struktūras, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt, pakalpojumu sniedzēja domicils.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.