CELEX: 62019CJ0130
Artikel 286.6 FEUF
Åsidosättande av de skyldigheter som följer av ämbetet av en ledamot av Europeiska revisionsrätten
Berövande av rätten till pension
Rätten till ett effektivt domstolsskydd
Rättsenligheten av utredningen från Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf)
Internt förfarande vid revisionsrätten
Verksamhet som är oförenlig med ämbetet som ledamot av revisionsrätten
Resekostnader och dagtraktamenten
Kostnader för representation och mottagning
Användning av tjänstebil
Användning av chaufförstjänst
Intressekonflikt
Huruvida påföljden är proportionerlig

Europeiska revisionsrätten har yrkat att domstolen ska fastställa att Karel Pinxten inte längre fullgör de förpliktelser som följer av hans ämbete och följaktligen besluta om den påföljd som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF.
I.

Tillämpliga bestämmelser
A.

Unionsrätt
1.

EUF-fördraget
I artikel 285 FEUF stadgas följande:
”[Europeiska] revisionsrätten ska revidera unionens räkenskaper.
Den ska bestå av en medborgare från varje medlemsstat. Dess ledamöter ska i unionens allmänna intresse fullgöra sina skyldigheter under full oavhängighet.”
Artikel 286 punkterna 1, 3, 4 och 6 FEUF har följande lydelse:
”1.   Ledamöterna av revisionsrätten ska utses bland personer som i sina respektive stater hör till eller har hört till externa revisionsorgan eller som är kvalificerade för detta ämbete. Deras oavhängighet får inte kunna ifrågasättas.
…
3.   Vid fullgörandet av dessa skyldigheter ska revisionsrättens ledamöter inte vare sig begära eller ta emot instruktioner från någon regering eller något annat organ. De ska avhålla sig från varje handling som är oförenlig med deras skyldigheter.
4.   Ledamöterna av revisionsrätten får inte under sin ämbetstid utöva någon annan avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet. De ska när de tillträder avge en högtidlig försäkran att såväl under som efter sin ämbetstid respektera de förpliktelser som följer av ämbetet, särskilt deras skyldighet att iaktta redbarhet och visa omdöme vid mottagning av vissa uppdrag eller förmåner efter ämbetstiden.
…
6.   En ledamot av revisionsrätten får endast skiljas från sitt ämbete eller berövas rätten till pension eller andra förmåner i dess ställe, om domstolen på begäran av revisionsrätten finner att han inte längre uppfyller de förutsättningar som krävs eller fullgör de skyldigheter som följer av ämbetet.”
I artikel 287.2 FEUF föreskrivs följande:
”Revisionsrätten ska pröva om samtliga inkomster och utgifter varit lagliga och korrekta och om den ekonomiska förvaltningen varit sund. Därvid ska den särskilt rapportera om alla fall av oriktigheter.
…”
2.

Tjänsteföreskrifterna
I artikel 11 andra stycket i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG, Euratom) nr 723/2004 av den 22 mars 2004 (
EUT L 124, 2004, s. 1
) (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), föreskrivs följande:
”En tjänsteman får inte utan tillsättningsmyndighetens medgivande ta emot hedersbetygelser, ordnar, förmåner, gåvor eller ersättning av något slag från någon regering eller annan källa utanför sin institution utom för tjänster som denne utfört antingen före sin tillsättning eller under särskild ledighet för militärtjänstgöring eller annan nationell tjänstgöring.”
I artikel 2.2 första stycket i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”Med
underhållsberättigat barn
avses tjänstemannens eller hans makes biologiska eller adopterade barn, som tjänstemannen faktiskt försörjer.”
I artikel 25 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna anges följande:
”Om tjänstemannens handlingar leder till åtal, skall ett slutligt beslut fattas först sedan avgörandet i den domstol som prövar fallet har vunnit laga kraft.”
3.

Förordning nr 2290/77
I artikel 7 i rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 2290/77 av den 18 oktober 1977 om ersättning till revisionsrättens ledamöter (
EUT L 268, 1977, s. 1
; svensk specialutgåva: område 01 volym 001 s. 130–133), senast ändrad genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 1293/2004 av den 30 april 2004 (
EUT L 243, 2004, s. 26
) (nedan kallad förordning nr 2290/77), föreskrevs följande:
”En ledamot av revisionsrätten som i tjänsten måste resa från den plats där revisionsrätten är lokaliserad tills vidare har rätt till
a)
ersättning för reskostnader,
b)
ersättning för hotellkostnader (endast rum, betjäning och avgifter),
c)
Ett resetraktamente som för varje hel dag under tjänsteresan uppgår till 105 % av det traktamente som i [tjänsteföreskrifterna] är fastställt för tjänsteresa.”
4.

Direktiv 2008/118/EG
Artikel 12 i rådets direktiv 2008/118/EG av den 16 december 2008 om allmänna regler för punktskatt och om upphävande av direktiv 92/12/EEG (
EUT L 9, 2009, s. 12
), har följande lydelse.
”1.   Punktskattepliktiga varor ska undantas från betalning av punktskatt, om de är avsedda att användas
a)
i samband med diplomatiska eller konsulära förbindelser,
b)
av internationella organisationer som är erkända som sådana av de offentliga myndigheterna i värdmedlemsstaten samt av medlemmar i sådana organisationer, inom de gränser och på de villkor som fastställts genom de internationella konventionerna om upprättandet av dessa organisationer eller genom avtal med organisationernas ledning,
…
2.   Undantag från skatteplikt ska gälla med förbehåll för de villkor och begränsningar som fastställts av värdmedlemsstaten. Medlemsstaterna får bevilja undantag genom återbetalning av punktskatten.”
5.

Förordning nr 883/2013
I artikel 1.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 av den 11 september 2013 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 och rådets förordning (Euratom) nr 1074/1999 (
EUT L 248, 2013, s. 1
) föreskrivs följande:
”Europeiska byrån för bedrägeribekämpning [Olaf] ska för att intensifiera kampen mot bedrägerier, korruption och all annan olaglig verksamhet som riktar sig mot Europeiska unionens och Europeiska atomenergigemenskapens … ekonomiska intressen, utöva den behörighet att utföra utredningar som [Europeiska] kommissionen har
…”
I artikel 4.1 och 4.2 i förordning nr 883/2013 föreskrivs följande:
”1.   Inom de områden som avses i artikel 1 ska Olaf utföra administrativa utredningar inom institutionerna, organen och byråerna …
Dessa interna utredningar ska utföras i enlighet med de villkor som anges i denna förordning och i de beslut som fattats av respektive institution, organ eller byrå.
2.   Förutsatt att bestämmelserna i punkt 1 följs
a)
ska Olaf utan förhandsanmälan och utan dröjsmål ha rätt till tillgång till all relevant information, inbegripet information i databaser, som innehas av institutionerna, organen och byråerna, till vilkas lokaler Olaf dessutom ska ha tillträde; … Olaf ska ha befogenhet att kontrollera institutionernas, organens och byråernas bokföring; …
…”
Artikel 5.1–5.3 i denna förordning har följande lydelse:
”1.   Generaldirektören får inleda en utredning när det föreligger skälig misstanke, som även kan vara grundad på information från tredje part eller anonymt lämnad information, om att det har förekommit bedrägeri, korruption eller annan olaglig verksamhet som riktar sig mot unionens ekonomiska intressen. …
2.   …
Beslut om interna utredningar ska fattas av generaldirektören, antingen på eget initiativ eller på begäran av den institution, det organ eller den byrå där utredningen ska utföras, eller av en medlemsstat.
3.   När generaldirektören överväger huruvida en intern utredning ska inledas eller inte på en sådan begäran som avses i punkt 2, och/eller när Olaf genomför interna utredningar får de berörda institutionerna, organen och byråerna inte samtidigt genomföra egna utredningar av samma omständigheter, om inte annat överenskommits med Olaf.”
I artikel 7.2 i denna förordning föreskrivs följande:
”Olafs anställda ska fullgöra sina uppgifter mot uppvisande av ett skriftligt bemyndigande med uppgifter om deras identitet och befattning. Generaldirektören ska utfärda ett sådant bemyndigande och ska ange föremålet för och syftet med utredningen, de rättsliga grunderna för att genomföra denna utredning och utredningsbefogenheterna till följd av dessa grunder.”
I artikel 9.4 i samma förordning preciseras följande:
”Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 4.6 och 7.6 ska berörda personer när en utredning är klar och innan slutsatser dras om namngivna personer, beredas tillfälle att yttra sig om omständigheter som gäller dem.
…”
Artikel 11.4 i förordning nr 883/2013 har följande lydelse:
”Rapporter och rekommendationer som upprättas efter en intern utredning och alla handlingar som har anknytning till den ska överlämnas till den berörda institutionen, det berörda organet eller den berörda byrån. Den institutionen, det organet eller den byrån ska vidta de åtgärder, i synnerhet disciplinära eller rättsliga åtgärder, som resultaten av de interna utredningarna påkallar och ska rapportera om detta till Olaf inom den tidsfrist som Olaf fastställt i de rekommendationer som åtföljer utredningsrapporten, och även på begäran från Olaf.”
6.

Interna regler som antagits av revisionsrätten
a)

Arbetsordningen
I artikel 4 i revisionsrättens arbetsordning (nedan kallad arbetsordningen) föreskrivs följande:
”1.   När revisionsrätten genom beslut av en majoritet av sina ledamöter anser att den information som lämnats till revisionsrätten visar att en ledamot inte längre uppfyller de förutsättningar som krävs eller de skyldigheter som följer av ämbetet (artikel 286.6 [FEUF]), ska de uppdra åt ordföranden … att utarbeta en preliminär rapport.
2.   Den preliminära rapporten ska tillsammans med underlag överlämnas till alla ledamöter, inbegripet den berörda ledamoten. Den berörda ledamoten ska lämna sina kommentarer skriftligen inom en rimlig tidsfrist som fastställs av ordföranden eller, om det är ordföranden som är den berörda ledamoten, den ledamot som i rang kommer efter ordföranden.
3.   Den berörda ledamoten ska även uppmanas att muntligen förklara sig inför revisionsrätten.
4.   Ett beslut om att hänskjuta ärendet till domstolen i syfte att skilja en ledamot från ämbetet eller beröva honom rätten till pension eller andra förmåner ska fattas, genom sluten omröstning, med fyra femtedels majoritet av revisionsrättens ledamöter. Den berörda ledamoten ska inte delta i omröstningen.”
I artikel 23 i arbetsordningen anges följande:
”Protokoll ska upprättas för revisionsrättens samtliga sammanträden.”
I artikel 25.3 i arbetsordningen föreskrivs följande:
”Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.4 och artikel 7.2 skall övriga beslut fattas av en majoritet av de ledamöter som är närvarande vid revisionsrättens sammanträde. Revisionsrätten får emellertid på förslag av en ledamot, med en majoritet av de ledamöter som är närvarande vid sammanträdet, förklara att en viss fråga som hänskjutits till revisionsrätten ska avgöras av en majoritet av revisionsrättens ledamöter.”
b)

Beslut nr 1‑2003
I artikel 1 i revisionsrättens beslut nr 1‑2003 av den 16 januari 2003 om resekostnader för revisionsrättens ledamöter, vilket var tillämpligt vid tiden för de omständigheter som avses i förevarande talan (nedan kallat beslut nr 1‑2003) angavs följande:
”Rättsliga åtaganden (det vill säga reseförordnanden) avseende resekostnader ska begäras så snart som möjligt. Den som förordnar om resekostnader för ledamöterna ska vara revisionsrättens ordförande. …”
Artikel 3 i beslutet hade följande lydelse:
”Medlemmarna kan under sina tjänsteresor resa med tjänstebil, flyg, järnväg eller båt.”
I artikel 5 i samma beslut angavs följande:
”Reseersättning ska begäras så snart som möjligt efter det att ledamoten återvänder. Hotellkostnaderna (exklusive måltider) ger rätt till ersättning.”
Artikel 6 i samma beslut hade följande lydelse:
”För tjänsteresor som varar mindre än tolv timmar under en och samma dag ska hälften av dagtraktamentet för den dagen betalas ut. I alla andra fall ska dagtraktamente utbetalas i sin helhet.”
c)

Beslut nr 7‑2004
I artikel 2 i revisionsrättens beslut nr 7‑2004 av den 22 april 2004 om ledamöters utlägg för representation och mottagning, vilket var tillämpligt vid tidpunkten för omständigheterna i förevarande mål (nedan kallat beslut nr 7‑2004), föreskrevs följande:
”I början av varje räkenskapsår och efter samråd med ledamöterna ska anslagen delas i följande två delar:
…
–
En andra del, kallad B, ska reserveras för utlägg för representation och mottagning av allmän karaktär som ledamöterna har haft i sin egenskap av ledamöter vid en institution. Ersättning för dessa utlägg ska betalas ut i slutet av varje kvartal på grundval av tillhörande specifikationer, till vilka de kvitton eller andra skriftliga bevis som anses likvärdiga ska bifogas, och i vilka det ska anges datum för inbjudan, hur många personer som bjudits och ställningen hos den centrala personen som bjudits in. …”
I artikel 6 i beslutet föreskrevs följande:
”För mottagning i hemmet ska revisionsrätten ersätta de kostnader som uppkommit upp till de belopp som framgår av de specifikationer som getts in.”
Till detta beslut fogades en skrivelse till revisionsrättens ledamöter av den 22 april 2004 med ”förslag avseende kostnader för representation och mottagning” (nedan kallat meddelandet av den 22 april 2004). I detta meddelande anges följande:
”…
Kostnaderna för representation är huvudsakligen avsedda att främja revisionsrättens externa förbindelser.
Ledamöterna ska särskilt företräda revisionsrätten när de i revisionsrättens intresse upprätthåller yrkesmässiga relationer med personer som tjänstgör inom … unionen, medlemsstaterna eller andra länder.
…
Utgifterna för varje evenemang ska stå i relation till evenemangets betydelse och deltagarnas ställning.
När ledamöterna företräder revisionsrätten får även deras make, maka eller partner bjudas in att delta i evenemanget. Även de inbjudna får ha med sällskap.
Vänner eller personliga relationer måste bjudas in privat.
…
Bilaga 1 innehåller riktlinjer på området.
Utläggen ska redovisas på ett klart och kortfattat sätt genom bilaga 2.”
I bilaga 1 till nämnda meddelande angavs att ”representationen/mottagningarna utanför revisionsrätten ska i allmänhet avse personer som har en ledande roll inom … unionen, medlemsstaterna eller andra länder” och att utgifter för representation/mottagning i ledamotens privata hem ”inte får överstiga vad som är nödvändigt för detta ändamål, inbegripet blomsterarrangemang”.
I denna bilaga angavs även att ”[n]är förteckningen över de inbjudna personerna, förutom personer utanför institutionen, omfattar anställda vid revisionsrätten, bör en skälig balans upprätthållas mellan de båda kategorierna” och att ”[p]ersonliga vänner och familjemedlemmar (med undantag för makar/partner) ska bjudas in privat på ledamöternas bekostnad”.
d)

Beslut nr 33‑2004
I artikel 1 i revisionsrättens beslut nr 33‑2004 av den 15 juni 2004 om driften och användningen av revisionsrättens bilpark, som var tillämplig vid de faktiska omständigheterna i förevarande mål fram till ikraftträdandet av revisionsrättens beslut nr 19‑2009 av den 20 april 2009 om drift och användning av Europeiska revisionsrättens bilpark (nedan kallat beslut nr 33‑2004), föreskrevs följande:
”Tjänstebilar ska stadigvarande tillhandahållas revisionsrättens ledamöter och generalsekreterare för resor inom ramen för deras arbetsuppgifter.”
Artikel 4 i samma beslut hade följande lydelse:
”Revisionsrätten svarar, utöver för hyreskostnaderna, för kostnaderna för ledamöternas och generalsekreterarens användning av fordonet i tjänsten.
Med resor i tjänsten avses
–
resor som följer av ett reseförordnande,
–
andra resor i samband med tjänsteutövningen, vilka bedöms schablonmässigt uppgå till 15000 km/år.”
Artikel 5 i det beslutet hade följande lydelse:
”När ledamöterna eller generalsekreteraren använder tjänstebilen för andra resor än dem som avses i artikel 4, ska motsvarande kostnader (vägtullar, bränslekostnader och eventuella extra hyreskostnader i samband med ett eventuellt överskridande av 45000 km/år enligt ramavtalet) bäras av ledamöterna eller generalsekreteraren.”
I artikel 6 i samma beslut föreskrevs följande:
”Chaufförerna har rätt till ersättning för resekostnader … när de kör ledamöterna eller generalsekreteraren vid deras resor i samband med tjänsteutövningen.”
Beslut nr 33‑2004 åtföljdes av ett dokument med titeln ”Kommentar till beslut nr 33‑2004 om drift och användning av Europeiska revisionsrättens bilpark” (nedan kallat kommentar till beslut nr 33‑2004).
Kommentaren till beslut nr 33‑2004 angående artikel 4 i detta beslut har följande lydelse:
”Med ’andra resor i samband med tjänsteutövningen’ avses
–
resor
(på anställningsorten)
till och från arbetet,
–
resor mellan tjänstgöringsorten eller bostaden och flygplatsen,
–
protokollära evenemang som sker i ett begränsat område som inte omfattas av ett reseförordnande,
–
fall av force majeure (sjukdom, läkarundersökningar, förlust av körförmågan etcetera).”
e)

Uppförandekoden av år 2004
I artikel 4 i den uppförandekod som var tillämplig på revisionsrättens ledamöter, som antogs av denna institution den 16 december 2004 (nedan kallad 2004 års uppförandekod), föreskrevs följande:
”1.   Revisionsrättens ledamöter ska fullt ut ägna sig åt att fullgöra sina uppgifter. De får inte utöva något politiskt ämbete. De ska avstå från all extern yrkesverksamhet och från all annan extern verksamhet som är oförenlig med deras skyldighet att stå till tjänstens förfogande under tjänsteutövningen.
…
3.   Ledamöterna ska redovisa sin externa verksamhet …”
f)

Beslut nr 19‑2009
Artiklarna 1 och 4–6 i beslut nr 19‑2009 har samma lydelse som motsvarande artiklar i beslut nr 33‑2004.
I artikel 7 i beslut 19‑2009 föreskrevs följande:
”Detta beslut upphäver och ersätter beslut 33‑2004. Det träder i kraft samma dag som det nya interinstitutionella ramavtalet som reglerar hyrbilar.”
Beslut nr 19‑2009 åtföljdes av ett dokument med titeln ”Kommentar till beslut nr 19‑2009 om drift och användning av Europeiska revisionsrättens bilpark” (nedan kallat kommentar till beslut nr 19‑2009).
Lydelsen i kommentaren till beslut nr 19‑2009 avseende artikel 4 i detta beslut var densamma som den i kommentaren avseende artikel 4 i beslut nr 33‑2004 i kommentaren till sistnämnda beslut.
g)

Beslut nr 66‑2011
I artikel 1 i revisionsrättens beslut nr 66‑2011 av den 26 oktober 2011 om upprättande av etiska riktlinjer för revisionsrätten anges följande:
”De etiska riktlinjerna nedan är tillämpliga på revisionsrätten …”
I de etiska riktlinjer som fogats till nämnda beslut (nedan kallade de etiska riktlinjerna) föreskrivs följande:
”…
2.2. Vi ska förvalta revisionsrättens resurser lagligt och korrekt och i enlighet med principerna för en sund ekonomisk förvaltning. Revisionsrätten bör vara en förebild inom ekonomisk förvaltning: dess resurser måste förvaltas i full överensstämmelse med budgetförordningen och övriga tillämpliga bestämmelser och dess mål måste uppnås på ett sparsamt, effektivt och ändamålsenligt sätt.
…
3.3. Vi ska undvika intressekonflikter, oavsett om de är reella eller skenbara. Intressekonflikter kan förekomma till exempel i samband med medlemskap i politiska organisationer, politiska uppdrag eller ämbeten och styrelseposter eller vid ekonomiska intressen i de enheter som är föremål för revision. Vi ska vara särskilt uppmärksamma på sådana fall och hur de kan uppfattas av tredje part.
3.4. Vi får inte med den enhet som är föremål för revision ha något förhållande som kan äventyra vårt oberoende. Detta skulle bland annat kunna påverkas av familje- och/eller personliga relationer med personalen vid den enhet som är under revision, och dessa relationer skulle kunna påverka resultaten av vårt arbete. Innan revisionsuppdraget påbörjas ska vi bedöma den potentiella inverkan av dessa relationer och informera våra överordnade. Revisionsrätten har fastställt ett förfarande för årlig kontroll för detta ändamål.
…
3.7. Vi får endast utföra extern verksamhet inom de ramar som fastställs i tjänsteföreskrifterna och får aldrig åsidosätta vår lojalitetsplikt gentemot revisionsrätten. Vi ska avhålla oss från all verksamhet som kan skada revisionsrättens anseende eller ifrågasätta vår opartiskhet eller påverka vårt arbete.
…”
h)

Uppförandekoden av år 2012
I artikel 2.1, 2.2 och 2.4 i den uppförandekod som var tillämplig på revisionsrättens ledamöter, som antogs av denna institution den 8 februari 2012 (nedan kallad 2012 års uppförandekod), föreskrevs följande:
”1.   Ledamöterna ska undvika varje situation som kan ge upphov till en intressekonflikt. De får inte ingripa i frågor där de har ett personligt intresse, i synnerhet familjeintresse eller ekonomiska intressen, som kan hota deras opartiskhet. …
2.   Revisionsrättens ledamöter ska uppge alla finansiella intressen och tillgångar som kan ge upphov till intressekonflikter vid fullgörandet av deras uppgifter, antingen i form av enskilda finansiella andelar i ett företags kapital, särskilt aktier, eller andra former av delägande, t.ex. konvertibla aktieobligationer eller investeringsbevis. … Fast egendom som ägs antingen direkt eller genom ett fastighetsbolag ska anmälas, med undantag för fast egendom som endast nyttjas av ägaren eller dennes familj.
…
4.   När ledamöterna träder i tjänst ska de överlämna den förklaring som avses i föregående punkter till revisionsrättens ordförande med hjälp av formuläret i bilagan. … Förklaringen bör revideras vid betydande ändringar. En ny förklaring ska då inges. …”
I artikel 4 i 2012 års uppförandekod föreskrevs följande:
”1.   Revisionsrättens ledamöter ska ägna sig åt att fullgöra sina uppdrag. De får inte utöva något politiskt ämbete.
2.   Ledamöterna ska avstå från all extern yrkesverksamhet och från all annan extern verksamhet som är oförenlig med tjänsteutövningen.
…
6.   Ledamöterna ska ange sin externa verksamhet, med undantag för de verksamheter som nämns i punkt 4, i den förklaring som avses i artikel 2.”
i)

Tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen
Under Karel Pinxtens två ämbetsperioder i egenskap av ledamot av revisionsrätten fastställdes tillämpningsföreskrifter för arbetsordningen i revisionsrättens beslut nr 92‑2004 av den 8 december 2004, revisionsrättens beslut nr 26‑2010 av den 11 mars 2010 och genom revisionsrättens beslut nr 38‑2016 av den 2 juni 2016 (nedan kallade tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen). Vart och ett av dessa beslut ändrades innan de upphävdes.
De bestämmelser som är relevanta i förevarande mål har inte ändrats väsentligt under denna period.
Artikel 5 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen hade följande lydelse:
”1.   Ledamöterna ska avstå från all extern yrkesverksamhet och från all annan extern verksamhet som är oförenlig med de principer om oberoende och tillgänglighet i tjänsteutövningen som fastställs i artikel 286.3 och 286.4 … FEUF.
2.   För detta ändamål ska all faktisk eller planerad extern verksamhet bedömas med hänsyn till vart och ett av följande allmänna kriterier:
a)
de ska inte skada revisionsrättens anseende vad gäller dess opartiskhet,
b)
de ska inte medföra intressekonflikter,
c)
de ska inte medföra en orimlig belastning vad gäller tidsomfattning,
d)
de ska inte medföra ekonomisk vinning.”
I artikel 6.1 och 6.2 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrevs följande:
”1.   Inom högst 30 arbetsdagar från det att varje ledamot tillträder tjänsten ska han eller hon anmäla sin externa verksamhet till revisionsrättens ordförande och så noggrant som möjligt beskriva denna verksamhet med avseende på vart och ett av de fyra kriterier som anges i artikel 5.2 ovan.
2.   All annan form av extern verksamhet än den som anges i punkt 1 ovan … ska utan dröjsmål anmälas till revisionsrättens ordförande …”
I artikel 8 första stycket i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrevs följande:
”Möten som hålls inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 4 i arbetsordningen är sammanträden inom stängda dörrar i den mening som avses i artikel 49 i dessa tillämpningsföreskrifter.”
I artikel 39.1 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrevs följande:
”Generalsekreteraren, som är ansvarig för revisionsrättens kansli, ansvarar bland annat för att upprätta protokoll för revisionsrättens sammanträden … Generalsekreteraren bistår ordföranden vad gäller förberedelser inför revisionsrättens sammanträden och ser till att förfarandena iakttas och att rättens beslut verkställs korrekt.”
I artikel 49.3 i tillämpningsföreskrifterna till arbetsordningen föreskrevs följande:
”Om inte något annat beslutas vid ett tidigare sammanträde hos revisionsrätten eller avdelningen, ska de sammanträdena inom stängda dörrar äga rum utan tolk eller tjänsteman vid revisionsrätten.”
Artikel 50.1 i tillämpningsföreskrifterna till arbetsordningen hade följande lydelse:
”Utkast till protokoll från [revisionsrättens] sammanträden ska utarbetas av generalsekreteraren eller någon annan person som utsetts för detta ändamål. De ska snarast möjligt översändas till ledamöterna och justeras av revisionsrätten vid ett senare sammanträde.”
B.

Luxemburgsk rätt
I règlement ministériel du 18 mars 2010, portant publication de la loi belge du 22 décembre 2009 relative au régime général d’accise transposant la directive 2008/118 et abrogeant la directive 92/12/CEE en la matière (ministerförordning av den 18 mars 2010 om offentliggörande av den belgiska lagen av den 22 december 2009 om allmänna regler för punktskatt, om införlivande av direktiv 2008/118 med luxemburgsk rätt och om upphävande av direktiv 92/12/EEG på området) (nedan kallad ministerförordningen av den 18 mars 2010) föreskrivs följande i artikel 1:
”Den belgiska lagen av den 22 december 2009 om allmänna regler för punktskatt offentliggörs i
Mémorial
för att verkställas i Storhertigdömet Luxemburg.”
Artikel 13 i den belgiska lagen av den 22 december 2009 om allmänna regler för punktskatt, som är tillämplig i Luxemburg enligt artikel 1 i ministerförordningen av den 18 mars 2010, har följande lydelse:
”Inom ramen för det förfarande som gäller för befrielse från punktskatt för diplomater, konsulära tjänstemän, väpnade styrkor och organ som avses i artikel 20 [punkterna 7–12] i den allmänna lagen av den 18 juli 1977 om tullar och punktskatter har dessa rätt att från andra medlemsstater ta emot punktskattebelagda varor under punktskatteuppskov …”
I artikel 20.7 i den allmänna belgiska lagen av den 18 juli 1977 om tullar och punktskatter föreskrivs följande:
”Befrielse från punktskatt beviljas på de villkor och inom de eventuella gränser, exempelvis avseende rimliga volymer, som ska fastställas av konungen, om inte annat föreskrivs i ett internationellt avtal eller genom värdlandsavtal:
…
7.
för rimliga volymer av varor som är avsedda för personligt bruk – inbegripet användningen för de familjemedlemmar som ingår i deras hushåll – för diplomatiska tjänstemän och konsulära tjänstemän, av administrativ och teknisk personal vid beskickningar och anställda vid konsulat i landet, beroende på land, under förutsättning att de berörda personerna inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i Belgien och inte utövar någon yrkesmässig eller affärsmässig verksamhet där för egen räkning.”
Artikel 1 c och f i règlement grand-ducal du 7 février 2013, concernant les franchises et exonérations de la taxe sur la valeur ajoutée accordées aux missions diplomatiques et aux postes consulaires, ainsi qu’aux agents diplomatiques, aux fonctionnaires consulaires et aux agents de chancellerie (Storhertigdömets förordning av den 7 februari 2013 om skattebefrielse och befrielse från mervärdesskatt för diplomatiska beskickningar och konsulat samt diplomatiska tjänstemän, konsulära tjänstemän och kanslipersonal) (nedan kallad Storhertigdömets förordning av den 7 februari 2013) har följande lydelse:
”Vid tillämpningen av bestämmelserna i denna förordning avses med
…
c)
diplomatiska tjänstemän: beskickningschefer, ministrar, rådgivare, sekreterare och anställda vid beskickningar, förutsatt att de berörda inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i Storhertigdömet Luxemburg och inte utövar privat verksamhet med vinstintresse där.
…
f)
personligt bruk för diplomatiska tjänstemän, konsulära tjänstemän och expeditionspersonal: användning som sker direkt, faktiskt och uteslutande inom landet, för egna privata behov hos dessa tjänstemän och anställda samt bruk hos deras familjemedlemmar som ingår i samma hushåll som dem, under förutsättning att dessa familjemedlemmar inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i Storhertigdömet Luxemburg och inte utövar privat verksamhet med vinstintresse där.”
I artikel 4.1 i Storhertigdömets förordning anges följande:
”Undantag från mervärdesskatteplikt ska medges för leverans av varor och tillhandahållande av tjänster till ett belopp på minst 240 euro stycket, inbegripet när detta sker i en annan medlemsstat, när de utförs för diplomatiska tjänstemän, konsulära tjänstemän och kanslitjänstemän när storhertigdömet Luxemburg är värdland …”
II.

Bakgrund till tvisten
Karel Pinxten var ledamot av revisionsrätten från den 1 mars 2006 till den 30 april 2018 och fullgjorde två ämbetsperioder.
Under sina ämbetsperioder placerades han vid avdelning III i denna institution, med ansvar för revision av Europeiska unionens utgifter för yttre förbindelser, utvidgning och humanitärt bistånd. Från och med den 4 april 2011 och fram till dess att hans sista ämbetsperiod upphörde, fullgjorde Karel Pinxten uppgiften som doyen vid denna avdelning III.
Efter ett positivt yttrande från den kommitté som hade till uppgift att bedöma revisionsrättens ledamöters externa verksamhet, tilläts Karel Pinxten genom beslut av den 30 april 2015 att utöva ordförandeskapet för Stichting Behoud Natuur en Leefmilieu Vlaanderen (den flamländska naturskyddsföreningen, Belgien) (nedan kallad SBNL-V).
Under ämbetsperioderna förfogade Karel Pinxten över en tjänstebil och ett drivmedelskort som gjorde det möjligt att låta revisionsrätten stå för kostnaderna för drivmedel som var avsett för denna bil. Han hade även, på egen begäran, tillgång till två ytterligare drivmedelskort.
Revisionsrätten ställde mellan år 2006 och mars 2014 en chaufför till Karel Pinxtens förfogande. Från och med april 2014 kunde Karel Pinxten ta hjälp av en chaufför i den ”chaufförspool” som låg under revisionsrättens finansdirektörs ansvar.
Under sina mandatperioder erhöll Karel Pinxten även ersättning för kostnader för representation och mottagning, diverse utgifter som uppkommit under tjänsteresor som på hans begäran godkändes av revisionsrättens ordförande och dagtraktamenten för dessa tjänsteresor.
III.

Utredningar och förfaranden
A.

Preliminära åtgärder som vidtagits av revisionsrätten
Revisionsrätten har angett att den under år 2016 fick upplysningar om flera allvarliga rättsstridigheter som hade lagts Karel Pinxten till last. Den 18 juli 2016 informerade revisionsrättens generalsekreterare Karel Pinxten muntligen om det avslöjande som hade gjorts om honom.
Revisionsrätten gjorde under sommaren 2016 en analys av Karel Pinxtens tjänsteresor och de tjänsteresor som utförts av institutionens chaufförer, för vilka han upprättat reseförordnanden, i syfte att upptäcka möjliga rättsstridigheter. Därefter utväxlades flera skrivelser mellan revisionsrätten och Karel Pinxten angående den påstådda rättsstridigheten i vissa av hans eller hans chaufförers resor. Denna skriftväxling ledde inte till att Karel Pinxten återbetalade de belopp som revisionsrätten hade begärt.
Revisionsrätten informerades den 26 juli 2016 om att Karel Pinxten hade gjort sig skyldig till försäkringsbedrägeri under år 2011 efter en olycka mellan hans tjänstebil och hans privata bil. Den 1 september 2016 upplyste revisionsrättens generalsekreterare muntligen Karel Pinxten om dessa anklagelser. I ett meddelande daterat samma dag hävdade Karel Pinxten att den ifrågavarande olyckan berodde på en kollision mellan hans tjänstebil, som framfördes av chauffören vid hans kabinett, och hans privata bil, som framfördes av hans son.
B.

Olafs utredning
Den 14 oktober 2016 överlämnade revisionsrättens generalsekreterare, på anmodan av denna institutions ordförande, en akt till Olaf avseende aktiviteter från Karel Pinxtens sida som eventuellt hade lett till otillbörliga kostnader som belastade unionens budget.
Den 31 mars 2017 underrättade Olafs generaldirektör formellt revisionsrättens ordförande om att en utredning hade inletts avseende eventuella rättsstridigheter som involverade Karel Pinxten och som påverkade unionens ekonomiska intressen, vid användningen av revisionsrättens tillgångar och de tjänsteresor som utförts eller godkänts i strid med tillämpliga bestämmelser.
Den 22 september 2017 underrättades Karel Pinxten av Olaf om att denna utredning hade inletts och att han hade ställning som ”berörd person” i utredningen.
Den 20 november 2017 genomförde Olaf en inspektion av Karel Pinxtens kontor och samlade vid detta tillfälle in olika handlingar. Efter en första analys av dessa underrättade Olaf den 15 december 2017 Karel Pinxten om att utredningen hade utvidgats till att omfatta eventuella intressekonflikter och andra åsidosättanden av artiklarna 285 och 286 FEUF samt bestämmelserna i uppförandekodexen från 2012.
Karel Pinxten hördes muntligen av Olafs utredare den 22 december 2017. Efter att ha fått en sammanfattning från Olaf av de faktiska omständigheter som hade fastställts efter utredningen, överlämnade Karel Pinxten den 15 maj 2018 skriftliga synpunkter till Olaf.
Sedan utredningen slutförts mottog revisionsrätten den 2 juli 2018 Olafs slutrapport (nedan kallad Olafs rapport). I rapporten drogs slutsatsen att Karel Pinxten gjort sig skyldig till missbruk av revisionsrättens resurser inom ramen för verksamhet som inte hade samband med hans arbetsuppgifter, missbruk av drivmedelskort, missbruk av avtalet om trafikförsäkring av hans tjänstebil, omotiverad frånvaro, underlåtenhet att anmäla extern verksamhet, utlämnande av konfidentiell information och förekomst av intressekonflikter.
Med hänsyn till slutsatserna i nämnda rapport rekommenderade Olaf revisionsrätten att inleda disciplinära förfaranden mot Karel Pinxten, att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa återkrav av 472869,09 euro, vilket motsvarade de kostnader som felaktigt hade burits av revisionsrätten, och att se till att återkräva 97954,52 euro, vilket motsvarade den lön som utbetalats för de perioder då Karel Pinxten hade ogiltig frånvaro.
Eftersom en del av de omständigheter som hade framkommit i utredningen kunde utgöra straffbara handlingar, vidarebefordrade Olaf dessutom uppgifter och sina rekommendationer till de rättsliga myndigheterna i Luxemburg.
C.

Inledandet av förevarande förfarande vid revisionsrätten
Den 3 juli 2018 översände revisionsrättens ordförande en kopia av Olafs rapport och organets rekommendationer till revisionsrättens ledamöter.
Den 5 oktober 2018 sände revisionsrättens ordförande en preliminär rapport till institutionens ledamöter. I rapporten rekommenderades revisionsrätten att begära att EU-domstolen skulle ”granska de faktiska omständigheterna och fastställa om Karel Pinxten har åsidosatt de skyldigheter som följer av ämbetet”. Karel Pinxten delgavs denna rapport och Olafs rapport samma dag. Bilagorna till Olafs rapport översändes dessutom till honom den 17 oktober 2018.
Den 19 november 2018 inkom Karel Pinxten med ett skriftligt yttrande till revisionsrätten. Den 26 november 2018 hördes han av institutionens ledamöter vid ett sammanträde inom stängda dörrar.
Den 29 november 2018 beslutade revisionsrätten, vid ett sammanträde inom stängda dörrar, att hänskjuta Karel Pinxtens fall till EU-domstolen med tillämpning av artikel 286.6 FEUF.
D.

Det straffrättsliga förfarande som inletts av de luxemburgska myndigheterna
På grundval av den information som Olaf hade överlämnat begärde åklagaren vid Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (distriktsdomstolen i Luxemburg, Luxemburg) i en skrivelse av den 1 oktober 2018 att revisionsrätten skulle upphäva Karel Pinxtens immunitet mot rättsliga förfaranden. Den 15 november 2018 beviljade revisionsrätten denna begäran.
IV.

Parternas yrkanden
Revisionsrätten har yrkat att domstolen ska
–
ogilla Karel Pinxtens yrkande om att domstolen ska förklara målet vilande,
–
fastställa att Karel Pinxten inte längre fullgjorde de skyldigheter som följde av hans ämbete enligt artiklarna 285 och 286 FEUF samt de bestämmelser som antagits med stöd av dessa artiklar,
–
till följd härav besluta om en påföljd i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF, varvid revisionsrätten överlåter åt EU-domstolen att bestämma dess omfattning,
–
avvisa Karel Pinxtens skadeståndsyrkande, och
–
förplikta Karel Pinxten att ersätta rättegångskostnaderna.
Karel Pinxten har yrkat att domstolen ska
–
begära att revisionsrätten ska inkomma med en internrevisionsrapport för perioden 2012–2018 för revisionsrättens samtliga ledamöters resekostnader och för användning av tjänstefordonen, och att precisera vilka åtgärder som vidtagits till följd av rapporten samt inkomma med alla handlingar avseende påtryckningarna mot internrevisorn,
–
ogilla revisionsrättens talan,
–
förplikta revisionsrätten att till honom utge 50000 euro som ersättning för den ideella skada han lidit, och
–
förplikta revisionsrätten att ersätta rättegångskostnaderna.
V.

Begäran om att målet ska vilandeförklaras
A.

Parternas argument
Karel Pinxten har påpekat att ett straffrättsligt förfarande pågår i Luxemburg. I detta sammanhang innebär enligt Karel Pinxten devisen att ”disciplinära förfaranden ska avvakta utgången av det straffrättsliga förfarandet”, eller åtminstone principen om god förvaltningssed, att EU-domstolen inte ska uttala sig före de luxemburgska straffrättsliga myndigheterna.
En vilandeförklaring av handläggningen av förevarande förfarande skulle således både förhindra att Karel Pinxtens ställning inom ramen för det straffrättsliga förfarande som inletts i Luxemburg påverkas och säkerställa att de omständigheter som fastställts av de luxemburgska straffrättsliga myndigheterna beaktas. Dessa myndigheter har mer omfattande undersökningsbefogenheter än domstolen.
Revisionsrätten har bestritt denna begäran.
B.

Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis påpekas att det inte finns någon bestämmelse i unionsrätten som föreskriver att ett förfarande som inletts vid domstolen enligt artikel 286.6 FEUF ska vilandeförklaras när ett straffrättsligt förfarande som helt eller delvis avser samma faktiska omständigheter har inletts.
I artikel 25 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna föreskrivs visserligen att ett slutligt beslut ska fattas först sedan avgörandet i den domstol som prövar fallet har vunnit laga kraft, om tjänstemannens handlingar leder till åtal.
Förfarandena avseende att en ledamot av revisionsrätten åsidosatt de skyldigheter som följer av ämbetet hänför sig emellertid till ett självständigt rättsmedel, som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF. Dessa förfaranden regleras således inte av bestämmelserna om disciplinära förfaranden i tjänsteföreskrifterna (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Det ska vidare understrykas, såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 78 i sitt förslag till avgörande, att det förfarande som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF har en egen funktion, eftersom det syftar till att säkerställa att EU-institutionerna fungerar väl, vilket skiljer sig från funktionerna hos ett nationellt straffrättsligt förfarande.
Det följer slutligen av domstolens fasta praxis att den, inom ramen för det förfarande som föreskrivs i denna bestämmelse, inte är bunden av den rättsliga kvalificering av sakomständigheterna som gjorts i brottmålsförfarandet, och att det ankommer på domstolen att med sitt fulla utrymme för skönsmässiga bedömningar undersöka om de omständigheter som den berörda ledamoten av revisionsrätten tillvitades utgör ett åsidosättande av de förpliktelser som följer med ämbetet (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Det är således inte nödvändigt att eventuellt vilandeförklara förevarande förfarande i avvaktan på utgången av det straffrättsliga förfarande som inletts i Luxemburg, eftersom utgången av detta förfarande under alla omständigheter inte kan begränsa omfattningen av de bedömningar som domstolen är skyldig att göra för att avgöra förevarande talan.
Under dessa omständigheter ska Karel Pinxtens begäran om vilandeförklaring av förevarande mål avslås.
VI.

Yrkandet om företeende av vissa handlingar
A.

Parternas argument
Karel Pinxten har anfört att revisionsrätten har genomfört en fullständig internrevision för perioden 2012–2018 av institutionens ledamöters resekostnader och för dessa medlemmars användning av tjänstefordon.
Han har i sin duplik begärt att domstolen, såsom åtgärd för bevisupptagning, ska förelägga revisionsrätten att inkomma med den rapport som upprättats efter denna internrevision och beskriva de åtgärder som vidtagits till följd av denna rapport. En sådan åtgärd för bevisupptagning skulle enligt Karel Pinxten göra det möjligt att upplysa domstolen om hur revisionsrättens tjänst för internrevision skulle bedöma hans situation, huruvida andra ledamöter vid denna institution gjort sig skyldiga till rättsstridigheter och hur institutionen har hanterat dessa rättsstridigheter.
Karel Pinxten har dessutom hävdat att internrevisorns oberoende har hotats av institutionens generalsekreterare och att det skulle vara ändamålsenligt för domstolen att få del av alla skrivelser avseende denna situation för att kunna avgöra hur de anmärkningar som riktats mot Karel Pinxten ska bedömas.
B.

Domstolens bedömning
Domstolen är ensam behörig att bedöma relevansen av ett yrkande om att handlingar i förhållande till föremålet för tvisten och huruvida de efterfrågade handlingarna är nödvändiga för att kunna avgöra målet (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 3 mars 2020, kommissionen/Polen,
C‑791/19 R
, ej publicerat,
EU:C:2020:147
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ska i detta avseende för det första påpekas att det ankommer på domstolen att, för att avgöra förevarande talan, fastställa omfattningen av de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av revisionsrätten och, på grundval av den bevisning som parterna har lagt fram, bedöma om det ska anses visat att Karel Pinxten har åsidosatt dessa skyldigheter.
Även om det antas att den internrevisionsrapport som Karel Pinxten nämnt faktiskt innehåller en bedömning av huruvida hans agerande var rättsenligt, är den ståndpunkt som ett internt organ vid revisionsrätten har intagit i detta avseende inte av sådan art att den kan utgöra en avgörande omständighet för att pröva denna institutions talan.
Vidare avser förevarande förfarande uteslutande de rättsstridigheter som revisionsrätten lagt Karel Pinxten till last.
Den omständigheten att jämförbara eller allvarligare rättsstridigheter har begåtts av andra ledamöter av denna institution, om det antas vara visat, innebär emellertid inte att Karel Pinxten har agerat på ett korrekt sätt eller att detta handlande skulle kunna anses uppfylla de skyldigheter som följer av hans ämbete, i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF.
Med hänsyn till de uppgifter som domstolen har att utföra i förevarande förfarande, såsom de framgår av punkt 94 ovan, saknar den eventuella förekomsten av en konflikt inom revisionsrätten angående genomförandet av en internrevision efter det att Karel Pinxtens andra ämbetsperiod i egenskap av ledamot av denna institution löpt ut relevans för handläggningen av nämnda institutions talan.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan det konstateras att de skäl som Karel Pinxten har anfört till stöd för sin begäran om att handlingar ska ges in inte visar att dessa handlingar skulle kunna vara av intresse för förevarande förfarande och att denna begäran följaktligen ska avslås.
VII.

Begäran att avlägsna en handling från akten
A.

Parternas argument
Revisionsrätten har begärt att en kopia av ett e-postmeddelande från ordföranden för denna institution som den 13 februari 2019 skickades till dess övriga ledamöter och generalsekreterare, vilken ingivits av Karel Pinxten i bilaga B.10 till hans svaromål (nedan kallat e-postmeddelandet av den 13 februari 2019), ska avlägsnas från akten.
Revisionsrätten har gjort gällande att det rör sig om ett strikt konfidentiellt e‑postmeddelande som endast ställdes till revisionsrättens ledamöter, vid en tidpunkt efter det att Karel Pinxtens andra ämbetsperiod i egenskap av ledamot av denna institution hade löpt ut. Revisionsrätten har härav dragit slutsatsen att denna handling nödvändigtvis erhållits på ett rättsstridigt sätt, vilket bland annat hotar revisionsrättens rätt till konfidentiell behandling av korrespondens.
Karel Pinxten har anfört att begäran om att e-postmeddelandet av den 13 februari 2019 ska avlägsnas från målet ska avslås.
I detta avseende har han för det första gjort gällande att han inte erhöll detta e‑postmeddelande på ett rättsstridigt sätt. Han anser vidare att nämnda e‑postmeddelande i själva verket inte var konfidentiellt, eftersom revisionsrättens uppföranderegler utesluter att konfidentiella uppgifter skickas via e-post och att ett sådant e-postmeddelande tas emot av samtliga ledamöters mottagares kabinett. Slutligen motiverar inte den omständigheten att en handling är konfidentiell eller att den erhållits på ett rättsstridigt sätt att den avlägsnas från akten när handlingen är nödvändig för att domstolen ska kunna uttala sig, vilket är fallet i förevarande mål.
B.

Domstolens bedömning
Domstolen erinrar om att den princip som gäller i EU-rätten är den om fri bevisvärdering, av vilken det följer att bevisning som framlagts i rätt tid endast kan bestridas vid unionsdomstolarna med stöd av att bevisningen erhållits på ett rättsstridigt sätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 september 2018, Infineon Technologies/kommissionen,
C‑99/17 P
,
EU:C:2018:773
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Domstolen har i detta hänseende redan beslutat att avlägsna en handling från akten i ett mål med motiveringen, bland annat, att det fanns tvivel avseende frågan huruvida parten som åberopade denna handling hade erhållit handlingen genom lagliga metoder (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 december 1981, Ludwigshafener Walzmühle Erling m.fl./rådet och kommissionen,
197/80–200/80, 243/80, 245/80 och 247/80
,
EU:C:1981:311
, punkt
).
Samma lösning valdes när det gäller juridisk bedömning som utarbetats för internt bruk av en nationell myndighet som varken hade översänt den till den part som åberopade den eller gett tillstånd till att den lämnades ut till denna part (beslut av den 23 mars 2007, Stadtgemeinde Frohnleiten och Gemeindebetriebe Frohnleiten,
C‑221/06
,
EU:C:2007:185
, punkterna
–
).
Domstolen har dessutom slagit fast att ett rättsligt yttrande som upprättats av rättstjänsten vid en institution som inte har erhållits lagligen vid denna av den part som åberopar den ska avlägsnas från akten, förutom när ett övervägande allmänintresse motiverar att denna part ger in detta rättsliga yttrande (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 29 januari 2009, Donnici/parlamentet,
C‑9/08
, ej publicerat,
EU:C:2009:40
, punkterna
–
).
I förevarande fall har Karel Pinxten formellt bestritt revisionsrättens påstående att han med nödvändighet införskaffade e-postmeddelandet av den 13 februari 2019 på ett rättsstridigt sätt, men han har inte lämnat någon förklaring till på vilket sätt han införskaffat detta e-postmeddelande, utan har nöjt sig med att understryka att nämnda e-postmeddelande var tillgängligt för ett stort antal tjänstemän vid revisionsrätten.
E-postmeddelandet av den 13 februari 2019 utgör en intern kommunikation mellan revisionsrättens ledamöter, vilken uttryckligen framställs som strikt konfidentiell.
Det är vidare ostridigt att detta e-postmeddelande inte skickades till Karel Pinxten, eftersom han från och med den 30 april 2018 inte längre var ledamot av revisionsrätten.
Det ska följaktligen anses att det råder osäkerhet om huruvida Karel Pinxten med lagliga medel erhöll nämnda e-postmeddelande.
Karel Pinxten har för övrigt åberopat e-postmeddelandet av den 13 februari 2019 för att visa att andra ledamöter av revisionsrätten har behandlats mer förmånligt än han har behandlats.
Även om det antas att andra ledamöter vid denna institution faktiskt har fått en fördelaktigare behandling av denna institution vad gäller de rättsstridigheter som de påstås ha gjort sig skyldiga till inom ramen för sitt ämbete, än den behandling som Karel Pinxten erhållit, kan denna omständighet i vart fall inte anses visa att han inte har åsidosatt sina skyldigheter som följer av hans ämbete i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF.
Det följer för övrigt av domstolens fasta praxis att likabehandlingsprincipen ska tillämpas på ett sätt som är förenligt med legalitetsprincipen, enligt vilken ingen till sin egen fördel får åberopa en rättsstridig handling som har gynnat någon annan (dom av den 10 november 2011, The Rank Group,
C‑259/10 och C‑260/10
,
EU:C:2011:719
, punkt
, och dom av den 13 september 2017, Pappalardo m.fl./kommissionen,
C‑350/16 P
,
EU:C:2017:672
, punkt
).
Härav följer att Karel Pinxten inte har visat att det föreligger ett övervägande allmänintresse som kan motivera att handlingen i fråga företes.
Revisionsrättens begäran att e-postmeddelandet av den 13 februari 2019, som återfinns i bilaga B.10 till revisionsrättens svaromål, ska avlägsnas från akten ska följaktligen bifallas.
VIII.

Prövning av talan
A.

Huruvida talan kan tas upp till prövning
Karel Pinxten har inledningsvis anfört fyra argument för att bestrida att förevarande talan kan tas upp till sakprövning. Han har nämligen anfört att det förfarande som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF är oförenligt med rätten till ett effektivt domstolsskydd, att Olafs utredning är rättsstridig, att förfarandet vid revisionsrätten för att godkänna att talan väcktes var rättsstridigt och att denna talan väckts alltför sent.
1.

Påståendet att förevarande förfarande är oförenligt med rätten till ett effektivt domstolsskydd
a)

Parternas argument
Genom sitt första argument har Karel Pinxten gjort gällande att hans rätt till domstolsprövning inte kommer att iakttas i förevarande mål och att han inte kommer att kunna åtnjuta domstolsprövning i två instanser, vilket strider mot artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och artikel 2 i protokoll nr 7 till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen).
Även om domstolen redan har underkänt ett argument avseende avsaknaden av domstolsprövning i två instanser i domen av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
), har den underlåtit att påpeka att den i förevarande fall agerar i egenskap av tillsynsmyndighet, och inte i egenskap av domstol.
Om revisionsrättens åtgärder skulle prövas inom den ram som anges i artikel 286.6 FEUF, skulle Karel Pinxten följaktligen berövas varje form av domstolsskydd, vilket innebär att revisionsrätten inte har skäl för att anföra denna bestämmelse till stöd för sin talan.
Revisionsrätten anser att denna grund inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den i själva verket syftar till att domstolen ska fastställa att en primärrättslig bestämmelse är ogiltig. Under alla omständigheter har denna grund redan underkänts i domen av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
b)

Domstolens bedömning
Vad inledningsvis gäller avsaknaden av domstolsprövning i två instanser, räcker det att erinra om att det faktum att domstolens avgörande i det förfarande som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF inte kan överprövas inte utgör en brist som medför ett åsidosättande av den berörda revisionsrättsledamotens, eller tidigare revisionsrättsledamotens, rätt till ett sådant effektivt domstolsskydd som garanteras i artikel 47 i stadgan (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkterna
och
).
Med hänsyn till att Karel Pinxten har hävdat att hans argument skiljer sig från det argument som domstolen prövade i dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, såtillvida att det avser en fullständig avsaknad av domstolsskydd och inte ett åsidosättande av rätten till domstolsprövning i två instanser, ska det dessutom påpekas att domstolen meddelar dom i förevarande mål, efter att ha hört Karel Pinxten, i egenskap av oavhängig och opartisk domstol som inrättats genom EU- och EUF-fördragen, och inte som en förvaltningsmyndighet som avgör ett disciplinärende.
Domstolens prövning, i första och sista instans, av anmärkningarna avseende Karel Pinxtens påstådda åsidosättande av de skyldigheter som följer av hans ämbete som ledamot av revisionsrätten, räcker således för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd för honom.
2.

Påståendet att Olafs utredning är rättsstridig
a)

Parternas argument
Genom sin andra grund för avvisningsyrkandet har Karel Pinxten hävdat att revisionsrättens talan grundar sig på Olafs rapport och att denna rapport upprättades efter ett rättsstridigt förfarande.
För det första utvidgade Olaf på ett rättsstridigt sätt föremålet för dess utredning.
Det följer nämligen av artikel 7.2 i förordning nr 883/2013 att en inspektion av en institutions lokaler ska genomföras på grundval av ett skriftligt tillstånd i vilket det anges vilka åtgärder som ingår i den godkända utredningen, vars föremål har fastställts i ett beslut att inleda en undersökning.
Olaf kan således inte genomföra en inspektion vars syfte eller konsekvens är att upptäcka eventuella överträdelser som Olaf inte kände till och som ligger utanför den utredning som genomförs. I förevarande fall kunde Olaf således inte med giltig verkan utvidga föremålet för sin utredning genom att grunda sig på en analys av de uppgifter som insamlats vid inspektionen i Karel Pinxtens kabinett.
För det andra har Olaf åsidosatt Karel Pinxtens rätt till privatliv. För det första har myndigheten inte bekräftat att den avstått från att ta del av skriftväxlingen mellan Karel Pinxten och hans försvarare, vilken omfattas av tystnadsplikt. För det andra har Olaf tagit del av privata akter som uttryckligen har presenterats som sådana och som särskilt avsett den berördes medverkan i jakt och uthyrning av en lägenhet som han äger.
För det tredje har Olaf inte iakttagit Karel Pinxtens rätt till försvar.
Den sammanfattning av de faktiska omständigheterna som Karel Pinxten lade fram före antagandet av Olafs rapport var synnerligen kortfattad, de tabeller som åtföljde den var föga begripliga och de styrkande handlingarna avseende dessa lämnades inte ut i tid.
Denna rapport grundar sig även på en rad omständigheter och samtal som Karel Pinxten inte informerades om när Olaf hörde honom.
Vidare var utövandet av hans rätt till försvar rent formellt, eftersom de argument som anfördes till hans försvar, med förbehåll för sällsynta undantag, inte diskuterades, utan endast återgavs i slutet av rapporten.
Karel Pinxtens tidigare assistent hade inte heller fått något protokoll efter det att han hade hörts, trots att Olaf var skyldig att överlämna en kopia till honom, vilket bekräftar att Olaf inte har utrett både uppgifter som är till hans fördel och till hans nackdel.
Revisionsrätten anser att den grund som avser att Olafs utredning är rättsstridig saknar verkan, eftersom rapporten från denna byrå inte är den avgörande omständighet som ligger till grund för talan vid domstolen.
I andra hand anser revisionsrätten att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund.
Revisionsrätten har för det första hävdat att det inte finns något som hindrar Olaf från att utvidga räckvidden av en utredning och att Olaf måste kunna göra en sådan utvidgning när allvarliga misstankar uppdagas efter en inspektion i en institutions lokaler. För övrigt utvidgades den aktuella utredningen till misstankar som hade ett nära samband med utredningens ursprungliga föremål.
Karel Pinxtens rätt till privatliv har även iakttagits. För det första har Karel Pinxten inte åberopat någon omständighet som visar att Olaf har grundat sig på en handling som omfattas av sekretess i förhållandet mellan en advokat och dennes klient. För det andra har Olaf enligt artikel 4.2 i förordning nr 883/2013 rätt att utan dröjsmål få tillgång till alla uppgifter som institutionerna innehar och att kopiera alla handlingar som institutionerna innehar. Olaf har således ett utrymme för skönsmässig bedömning och kan inte begränsas av den omständigheten att vissa handlingar presenteras som ”privata”.
För det tredje ankommer det på Karel Pinxten att visa att förfarandet i fråga hade kunnat leda till ett annat resultat om den påstådda kränkningen av hans rätt till försvar inte hade ägt rum, vilket han inte har gjort. I förevarande fall har Olaf under alla omständigheter uppfyllt sina skyldigheter genom att översända en sammanfattning av de faktiska omständigheterna som är tillräcklig för att göra det möjligt för honom att yttra sig, vilket Karel Pinxten även gjorde. Dessutom hade Olaf också möjlighet att lägga fram sitt försvar under det interna förfarandet vid revisionsrätten, på grundval av hela Olafs rapport. Olaf var inte heller skyldig att överlämna ett protokoll till Karel Pinxtens tidigare assistent, eftersom hon hördes som vittne.
b)

Domstolens bedömning
Domstolen ska inledningsvis pröva revisionsrättens argument att det inte är nödvändigt att bedöma lagenligheten av Olafs utredning, eftersom Olafs rapport inte är den avgörande faktorn för att väcka talan vid domstolen enligt artikel 286.6 FEUF.
Det ska i detta hänseende påpekas att de fem anmärkningar som revisionsrätten har anfört till stöd för sin talan återger de konstateranden som Olaf gjorde i sin rapport.
För att visa att dessa anmärkningar är välgrundade har revisionsrätten lagt fram bevisning som till stor del utgörs av handlingar som Olaf beslagtagit under sin utredning och som återges i bilagan till dess rapport. Bilaga A.37 till ansökan, till vilken revisionsrätten i mycket stor utsträckning hänvisar i sina inlagor, anges för övrigt uttryckligen som sammansatt av ”[b]ilagor till den rapport från Olaf som överlämnades till revisionsrättens ordförande den 2 juli 2018”.
Som svar på domstolens frågor om anledningen till att revisionsrätten hade ändrat sin ursprungliga bedömning av huruvida kostnaderna för tjänsteresor, representation och mottagning samt de dagtraktamenten som betalats till Karel Pinxten var korrekta, anförde denna institution för övrigt att dess nya bedömning grundades på de handlingar som Olaf hade beslagtagit under sin undersökning.
Under dessa omständigheter finner domstolen att frågan huruvida förevarande talan kan tas upp till sakprövning inte är beroende av huruvida Olafs utredning är korrekt.
En eventuell felaktighet i denna utredning skulle emellertid kunna innebära att all eller en del av den bevisning som revisionsrätten har lagt fram till stöd för sin talan har samlats in i strid med tillämpliga rättsregler, vilket skulle innebära att domstolen måste avgöra huruvida denna brist påverkar frågan huruvida denna bevisning kan tas upp till sakprövning inom ramen för förevarande förfarande.
Innan domstolen tar ställning till revisionsrättens anmärkningar är det följaktligen nödvändigt att bedöma huruvida Karel Pinxten har fog för sina argument om att Olafs utredning var rättsstridig.
När det för det första gäller den påstått rättsstridiga utvidgningen av föremålet för Olafs utredning, framhåller domstolen att Olaf enligt artikel 4.2 a i förordning nr 883/2013 kan få tillgång till all relevant information som innehas av unionsinstitutionerna och i deras lokaler.
Enligt artikel 4.1 och 4.2 i förordningen kan denna befogenhet endast utövas inom ramen för en intern utredning och ska utövas i enlighet med de villkor som föreskrivs i förordningen.
Enligt artikel 5.1 i samma förordning får Olafs generaldirektör inleda en utredning när det föreligger skälig misstanke om att det har förekommit bedrägeri, korruption eller annan olaglig verksamhet som riktar sig mot unionens ekonomiska intressen.
I artikel 7.2 i förordning nr 883/2013 föreskrivs dessutom att Olafs anställda ska genomföra en inspektion av en institutions lokaler efter det att ett skriftligt bemyndigande har ingetts, där föremålet för och syftet med utredningen, de rättsliga grunderna för att genomföra denna utredning och utredningsbefogenheterna till följd av dessa grunder anges.
Härav följer dels att en inspektion av en institutions lokaler, som genomförs av Olaf utan att Olaf dessförinnan har tillgång till uppgifter som gör det möjligt att misstänka att det förekommer olaglig verksamhet som omfattas av dess befogenhet är olaglig, dels att en sådan inspektion ska syfta till att samla in bevis för den misstänkta olagliga verksamheten (se, analogt, dom av den 25 juni 2014, Nexans och Nexans France/kommissionen,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, punkt
).
Det följer däremot inte av artiklarna 4, 5 och 7 i förordning nr 883/2013 att Olaf inte får beakta omständigheter som upptäckts i samband med en vanlig inspektion av en institutions lokaler, av vilken det framgår att det har förekommit olagliga handlingar som omfattas av dess behörighet, som Olaf inte hade kännedom om före denna inspektion och som skiljer sig från den olagliga verksamhet som ursprungligen omfattades av den utredning inom ramen för vilken inspektionen utfördes.
Den tolkning av bestämmelserna om Olafs verksamhet som Karel Pinxten har föreslagit skulle dessutom i praktiken kunna leda till att den som bedriver olaglig verksamhet som upptäckts i samband med en utredning av Olaf undgår påföljder, utan att detta är nödvändigt för att förhindra missbruk av de utredningsbefogenheter som anförtrotts detta organ eller för att skydda den berörda personens rätt till försvar, vilket skulle kunna riskera att äventyra förverkligandet av målet att stärka kampen mot bedrägerier, korruption och annan olaglig verksamhet som hotar unionens finansiella intressen enligt artikel 1.1 i förordning nr 883/2013.
När en lagenlig inspektion av en institutions lokaler leder till att Olaf råkar upptäcka omständigheter som kan ge upphov till skälig misstanke om att det förekommer olaglig verksamhet som omfattas av dess behörighet och som skiljer sig från den verksamhet som den utredning inom ramen för vilken inspektionen ursprungligen gjordes, ankommer det följaktligen på Olaf att, om Olaf vill utreda detta för att kontrollera de exakta omständigheterna eller komplettera de uppgifter den råkat få kännedom om under denna inspektion, att inleda en ny utredning (se, analogt, dom av den 17 oktober 1989, Dow Benelux/kommissionen,
85/87
,
EU:C:1989:379
, punkt
, och dom av den 15 oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl./kommissionen,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P och C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
, punkt
) eller, i förekommande fall, utvidga föremålet för sin utredning, om den olagliga verksamhet som råkat upptäckas har tillräckligt nära samband med den verksamhet som utgjorde föremål för den första utredningen för att motivera att den blir föremål för samma utredningsförfarande.
I förevarande fall har Karel Pinxten varken bestritt att beslutet att inleda en intern utredning som fattades av Olafs generaldirektör till följd av revisionsrättens översändande av uppgifter var rättsenligt eller att Olafs inspektion av institutionens lokaler den 20 november 2017 inom ramen för denna utredning var rättsenliga.
Karel Pinxten har inte heller gjort gällande att de uppgifter som Olaf upptäckte vid denna inspektion inte kunde ge upphov till tillräckliga misstankar som gav anledning att anta att det förekom olaglig verksamhet som omfattades av Olafs behörighet.
Den omständigheten att Olafs beslut att utvidga föremålet för utredningen, som ursprungligen hade inletts i fråga om eventuella rättsstridigheter som involverade Karel Pinxten och som påverkade unionens ekonomiska intressen, vid användningen av revisionsrättens tillgångar och i de tjänsteresor som utfördes eller tillåtits i strid med tillämpliga bestämmelser, till eventuella intressekonflikter och andra åsidosättanden av artiklarna 285 och 286 FEUF samt av bestämmelserna i uppförandekoden från år 2012, kan följaktligen inte anses innebära att beslutet var rättsstridigt.
Vad för det andra gäller argumenten avseende ett åsidosättande av Karel Pinxtens rätt till privatliv, ska det påpekas att det, med hänsyn till föremålet för detta förfarande, i förevarande fall inte ankommer på domstolen att uttala sig om varje form av kränkning av denna rättighet som Olaf skulle kunna ha gjort sig skyldig till under sin utredning, utan endast om de påstådda kränkningarna av nämnda rättighet som hänför sig till den samlade bevisning som revisionsrätten har lagt fram till stöd för förevarande talan. Felaktigheter i förfarandet vilka Olaf eventuellt gjort sig skyldig till vid insamlandet av bevisning kan nämligen under alla omständigheter endast påverka prövningen av förevarande talan i den mån denna stöder sig på bevisning som Olaf har erhållit olagligen.
Det ska i detta avseende först konstateras att Karel Pinxten bland de bevis som revisionsrätten har lagt fram inte har identifierat någon handling som omfattas av principen om sekretess i förhållandet mellan en advokat och hans klient.
Den omständigheten att Olaf inte har bekräftat att den inte har beslagtagit någon del av skriftväxlingen mellan Karel Pinxten och hans ombud, om den antas vara visad, saknar följaktligen relevans i förevarande fall.
Vad därefter beträffar bevisningen avseende Karel Pinxtens deltagande vid jakt, ska det påpekas att revisionsrätten har lagt fram handlingar till revisionsrätten som hänför sig till denna verksamhet och som har ett direkt samband med flera tjänsteresor som utförts i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
Trots att dessa handlingar förvaras i en pärm som uttryckligen betecknas som ”privat” kan de, på grund av deras anknytning till sådana resor, inte anses hänföra sig till den verksamhet som Karel Pinxten bedriver rent privat.
Vidare följer det av konstaterandet i punkt 158 ovan att det inte är nödvändigt att för förevarande förfarande uttala sig om Karel Pinxtens påstående att Olaf även hade tagit med eller kopierat ett antal handlingar avseende jakt som inte omfattades av reseförordnanden.
Det ska slutligen konstateras att skrivelsen av den 20 november 2014 från Karel Pinxten till unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik i syfte att erbjuda honom att hyra en lägenhet i Bryssel (Belgien) avsåg förvaltningen av Karel Pinxtens privata egendom och att överlämnandet av en kopia av denna skrivelse således utgör en begränsning av hans rätt till respekt för privatlivet, vilken garanteras i artikel 7 i stadgan.
Olafs användning av denna skrivelse är emellertid begränsad och regleras i lag, eftersom den endast kan användas inom ramen för Olafs utredning och de förfaranden som inleds till följd av denna utredning.
Följaktligen är de argument som har framförts av Karel Pinxten inte av sådan art att de i detta förfarande visar att Olaf på ett rättsstridigt sätt har kränkt hans rätt till respekt för privatlivet.
Vad för det tredje gäller det påstådda åsidosättandet av Karel Pinxtens rätt till försvar, erinrar domstolen om att det i artikel 41.2 a i stadgan föreskrivs att rätten till god förvaltning bland annat innefattar en rätt för var och en att bli hörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom eller henne negativt vidtas mot honom eller henne.
Denna princip genomförs genom artikel 9.4 i förordning nr 883/2013, i vilken det föreskrivs att Olaf, när utredningen väl är klar och innan de slutsatser som specifikt avser en berörd person dras, i princip ska bereda den berörda personen möjlighet att yttra sig över de omständigheter som rör honom eller henne.
Domstolen har dessutom, inom ramen för ett förfarande som liknar det som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF avseende en ledamot av kommissionen, slagit fast att det var nödvändigt att kontrollera huruvida den berörda kommissionsledamoten i god tid hade underrättats om de anmärkningar som riktats mot honom och om han hade haft möjlighet att yttra sig (dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
). En sådan skyldighet föreskrivs för övrigt även i artikel 4.2 och 4.3 i arbetsordningen.
Även om det under dessa omständigheter ankommer på såväl Olaf som revisionsrätten att fullgöra sina respektive skyldigheter, ska iakttagandet av den berörda ledamotens eller den tidigare ledamotens rätt att yttra sig, med avseende på det förfarande som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF, bedömas på ett övergripande sätt, eftersom det inte kan uteslutas att denna ledamot eller denna tidigare ledamot har getts en tillräcklig möjlighet av revisionsrätten att yttra sig över uppgifter som han eller hon faktiskt inte hade kunnat kommentera innan Olaf antog rapporten.
I förevarande fall är det ostridigt att Karel Pinxten hördes muntligen av Olaf den 22 december 2017, att Olaf och Karel Pinxtens ombud hade utväxlat ett flertal skrivelser och att ombudet, efter det att en sammanfattning av de omständigheter som hade fastställts efter utredningen hade översänts, kunde skicka en skriftlig handling till Olaf för att vederlägga påståendena i denna sammanfattning.
Därefter mottog Karel Pinxten den 5 oktober 2018 Olaf-rapporten och den förberedande rapport som ordföranden för revisionsrätten hade skickat till revisionsrättens ledamöter. Han har kunnat ta ställning till dessa rapporter både genom att inkomma med skriftliga yttranden och vid en utfrågning vid denna institution.
Även om han har gjort gällande att Olafs utredning innehöll fyra olika rättsstridigheter, vilka avses i punkterna 131–134 ovan, vilka hindrat honom från att faktiskt yttra sig inför Olaf, har han inte anfört något argument för att styrka att han inte i tillräcklig utsträckning har kunnat uttala sig inför revisionsrätten om vissa omständigheter som åberopats mot honom innan Olafs rapport antogs.
Under dessa omständigheter förefaller det som om de argument som framförts av Karel Pinxten i detta förfarande inte kan visa att hans rätt till försvar har åsidosatts.
Härav följer att inget av Karel Pinxtens argument avseende att Olafs utredning var rättsstridig kan godtas och att det således inte är nödvändigt, vid prövningen av förevarande talan, att fastställa huruvida bevisning som erhållits på ett rättsstridigt sätt kan åberopas inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 286.6 FEUF.
3.

Påståendet att det förfarande som följts vid revisionsrätten för att möjliggöra att förevarande talan väcktes är rättsstridigt
a)

Parternas argument
Genom sin tredje grund för avvisningsyrkandet har Karel Pinxten för det första gjort gällande att hans förhör med revisionsrätten, trots hans invändningar, ägde rum i närvaro av generalsekreteraren och chefen för denna institutions rättstjänst, trots att det enligt artikel 49.3 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen krävs att ett förhör med en ledamot av nämnda institution innan talan väcks enligt artikel 286.6 FEUF ska genomföras utan någon tolk eller anställd vid denna institution.
De ifrågavarande anställdas närvaro hade kunnat påverka diskussionerna, bland annat med hänsyn till revisionsrättens generalsekreterares ansvar för bristerna i institutionens kontroll och den ”förvånande” roll som chefen för revisionsrättens rättstjänst hade under undersökningen.
Karel Pinxten anser för det andra att ett otillräckligt antal av revisionsrättens ledamöter röstade för att förevarande talan skulle kunna väckas.
Enligt artikel 4.4 i arbetsordningen krävs nämligen en majoritet av fyra femtedelar av ledamöterna, det vill säga tjugotre av dem, för att det ska vara möjligt att väcka talan med stöd av artikel 286.6 FEUF. Endast 22 av dessa ledamöter röstade dock för att väcka förevarande talan.
Om två av revisionsrättens ledamöter har förklarats jäviga, saknar denna omständighet betydelse. Eftersom det i artikel 4.4 i arbetsordningen föreskrivs en majoritet som beräknas i förhållande till det totala antalet ledamöter av revisionsrätten, är situationen för de ledamöter av revisionsrätten som förklarat sig jäviga jämförbar med situationen för de ledamöter av revisionsrätten som avstått från att rösta.
Revisionsrätten har ifrågasatt huruvida Karel Pinxtens argument avseende beslutet att väcka förevarande talan vid domstolen är verkningsfulla, eftersom detta beslut inte kan likställas med beslutet att väcka talan vid domstolen, såsom framgår beslutet av den 9 september 2005, kommissionen/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2005:539
).
Revisionsrättens generalsekreterare ska i vart fall delta i institutionens samtliga sammanträden för att upprätta ett protokoll i enlighet med artikel 23 i arbetsordningen och artikel 39 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen. Enligt artikel 50.1 i tillämpningsföreskrifterna kunde revisionsrätten dessutom utse en person med ansvar för att utarbeta utkastet till protokoll. Denna befogenhet utövades den 12 februari 2015 för att ge chefen för dess rättstjänst i uppdrag att utföra denna uppgift.
Den majoritet som krävs för att väcka talan enligt artikel 286.6 FEUF ska dessutom beräknas på grundval av det totala antalet ledamöter i revisionsrätten, med undantag av den berörda ledamoten och de som förklarat sig jäviga. Det är visserligen riktigt att det i arbetsordningen inte finns några bestämmelser för när ledamöter av denna institution befinner sig i en intressekonflikt. Om dessa ledamöter skulle anses avstå skulle de i praktiken delta i det beslutsförfarande som de borde ha uteslutits från.
b)

Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis påpekas att när domstolen har att ta ställning till en invändning om rättegångshinder på grund av att revisionsrätten har åsidosatt de bestämmelser som reglerar revisionsrättens antagande av beslutet att väcka talan med stöd av artikel 286.6 FEUF, ska domstolen pröva den invändningen innan den, i förekommande fall, prövar huruvida talan är välgrundad.
En sådan invändning om rättegångshinder kan inte avslås med stöd av konstaterandet i punkt 4 i beslutet av den 9 september 2005, kommissionen/Cresson (
C‑432/04
, ej publicerat,
EU:C:2005:539
), enligt vilket kommissionens beslut att väcka talan vid domstolen inom ramen för en talan som väckts med stöd av artikel 213.2 EG inte kan likställas med att talan anhängiggörs vid domstolen.
Detta konstaterande, som endast syftade till att visa att domstolen endast hade att ta ställning till de omständigheter som angetts i denna talan och att domstolen således inte hade att beakta de skäl som föranledde kommissionen att anse det lämpligt att väcka talan vid domstolen, innebär inte på något sätt att en eventuell rättsstridighet hos ett beslut att väcka talan saknar betydelse för frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning.
Karel Pinxtens argument om att det förfarande som följts vid revisionsrätten för att tillåta att förevarande talan väcktes är rättsstridigt ska således prövas.
Vad för det första gäller hur Karel Pinxten hördes vid revisionsrätten, ska det påpekas att det framgår av artikel 4.1, 4.3 och 4.4 i arbetsordningen att när denna institution anser att de uppgifter som har lämnats till den kan visa att en av dess ledamöter har upphört att uppfylla de villkor som ställs eller utföra de förpliktelser som följer av hans eller hennes ämbete, ska denne beredas tillfälle att muntligen framföra sina förklaringar till denna institution innan institutionen beslutar att hänskjuta ärendet till domstolen i syfte att skilja en ledamot från ämbetet eller beröva honom rätten till pension eller andra förmåner.
I artikel 8 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrevs att möten som hålls inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 4 i arbetsordningen ska hållas inom stängda dörrar i den mening som avses i artikel 49 i dessa tillämpningsföreskrifter.
Sådana sammanträden hölls, i enlighet med artikel 49.3 i tillämpningsföreskrifterna, i avsaknad av tolk eller anställd vid revisionsrätten, såvida inte något annat beslutas vid ett tidigare sammanträde med denna institution.
Det följer av dessa bestämmelser att förhöret med Karel Pinxten endast borde ha ägt rum i närvaro av revisionsrättens ledamöter.
Denna slutsats påverkas inte av revisionsrättens argument att det likväl var motiverat att institutionens generalsekreterare närvarade vid detta förhör, eftersom det ankom på denne att upprätta protokollet från det sammanträde som hölls inom stängda dörrar vid vilket detta förhör hölls och biträda institutionens ordförande.
I artikel 23 i arbetsordningen anges att protokoll ska upprättas för revisionsrättens samtliga sammanträden. I artikel 39.1 i tillämpningsföreskrifterna för denna arbetsordning föreskrevs dessutom att revisionsrättens generalsekreterare bland annat har ansvar för att upprätta protokoll vid denna institutions sammanträden och biträda denna institutions ordförande vad gäller förberedelser inför rättens sammanträden och se till att förfarandena följs. På samma sätt preciserades det i artikel 50.1 i tillämpningsföreskrifterna att ett utkast till protokoll från varje sammanträde i revisionsrätten skulle utarbetas av denna institutions generalsekreterare eller av någon annan person som utsetts för detta ändamål.
Det framgår emellertid inte av de bestämmelser som nämns i föregående punkt att revisionsrättens generalsekreterare nödvändigtvis behövde närvara vid sammanträdet inom stängda dörrar vid denna institution under vilket förhöret med Karel Pinxten ägde rum i syfte att upprätta protokollet från detta sammanträde, eftersom en ledamot av revisionsrätten vid behov hade kunnat utses med stöd av artikel 50.1 i nämnda tillämpningsföreskrifter för att upprätta protokollet från samma sammanträde.
Det ska dessutom påpekas att artikel 49.3 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen utgjorde en specialregel som avvek från de vanliga formerna för hur revisionsrättens sammanträden skulle se ut, bland annat för att säkerställa en helt fri diskussion mellan institutionens ledamöter.
De bestämmelser enligt vilka revisionsrättens generalsekreterare har en allmän funktion som assistent till ordföranden för denna institution kan således inte motivera att generalsekreteraren närvarade vid ett sammanträde inom stängda dörrar inom nämnda institution, särskilt som det i artikel 49.3 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrivs ett särskilt förfarande som gör det möjligt att tillåta en anställd vid samma institution att närvara vid ett sammanträde inom stängda dörrar, ett förfarande som det inte påstås att revisionsrätten har använt i förevarande fall.
Under dessa omständigheter kan det förhållandet att chefen för revisionsrättens rättstjänst närvarade vid sammanträdet inom stängda dörrar i fråga inte heller motiveras av den funktion att utarbeta utkast till protokoll från revisionsrättens sammanträden som han enligt denna institution anförtrotts genom ett beslut antaget den 12 februari 2015 med stöd av artikel 50.1 i tillämpningsföreskrifterna till arbetsordningen.
Det framgår för övrigt av protokollet från detta sammanträde inom stängda dörrar att revisionsrättens ordförande hade motiverat närvaron av chefen för denna institutions rättstjänst inte med hänvisning till denna ställning utan i egenskap av rådgivare.
Även om det av det ovan anförda följer att närvaron av generalsekreteraren och chefen för revisionsrättens rättstjänst vid det sammanträdet inom stängda dörrar vid denna institution under vilket förhöret med Karel Pinxten ägde rum var rättsstridigt, framgår det av domstolens fasta praxis att en sådan brist endast kan vara avgörande om Karel Pinxten lyckas visa att förfarandet vid revisionsrätten skulle ha kunnat leda till ett annat resultat om denna brist inte hade förelegat (se, analogt, dom av den 4 april 2019, OZ/EIB,
C‑558/17 P
,
EU:C:2019:289
, punkt
, och dom av den 4 juni 2020, C.F.(Skattekontroll),
C‑430/19
,
EU:C:2020:429
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Karel Pinxten har emellertid inte visat på vilket sätt närvaron av dessa tjänstemän vid revisionsrätten, som, såsom framgår av transkriptionen av inspelningen av detta sammanträde inom stängda dörrar, inte uttalade sig under nämnda sammanträde, har kunnat påverka genomförandet av samma sammanträde eller, framför allt, institutionens slutliga beslut.
Även om Karel Pinxten har gjort gällande att revisionsrättens generalsekreterare kan hållas ansvarig på grund av bristerna i den kontroll som det ankom på honom att säkerställa beträffande denna institutions utgifter, måste det särskilt konstateras att det sammanträdet inom stängda dörrar i fråga uteslutande syftade till att göra det möjligt för Karel Pinxten att ta ställning till de omständigheter som lades honom till last.
Den kritik som riktats mot den attityd som chefen för revisionsrättens rättstjänst intagit under undersökningen stöds dessutom huvudsakligen av ett förslag till skrivelse som påstås ha dikterats av Karel Pinxtens chaufför och ingetts av denne, men som ostridigt inte har undertecknats av denna chaufför. Karel Pinxten har således inte på ett tillfredsställande sätt visat att den omständigheten att chefen för revisionsrättens rättstjänst närvarade vid det sammanträdet inom stängda dörrar i fråga, på grund av den anställdes attityd, hade kunnat påverka detta sammanträde.
Vad för det andra gäller den omröstning som gjordes vid revisionsrätten för att besluta att väcka förevarande talan, föreskrivs i artikel 4.4 i arbetsordningen att detta beslut ska fattas genom hemlig omröstning med en majoritet av fyra femtedelar av revisionsrättens ledamöter.
Även om det i denna bestämmelse även föreskrivs att den berörda ledamoten av revisionsrätten inte ska delta i omröstningen, saknar denna regel relevans i förevarande fall, eftersom beslutet fattades vid en tidpunkt då Karel Pinxten inte längre var ledamot av denna institution.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 90 i sitt förslag till avgörande visar en jämförelse mellan ordalydelsen i artikel 4.4 i arbetsordningen och artikel 25.3 i arbetsordningen att den majoritet som krävs för att anta ett sådant beslut ska beräknas på grundval av det totala antalet ledamöter i revisionsrätten och inte på grundval av antalet ledamöter av denna institution som var närvarande vid nämnda institutions sammanträde.
I artikel 41.1 i stadgan fastställs dock särskilt att var och en har rätt att få sina angelägenheter behandlade opartiskt, rättvist och inom skälig tid av unionens institutioner, organ och byråer.
Det framgår av fast rättspraxis att det ankommer på unionens institutioner, organ och byråer att anpassa sig till kravet på opartiskhet i dess båda delar, nämligen dels subjektiv opartiskhet, som innebär att ingen företrädare för den berörda institutionen får ta ställning för en part eller hysa en förutfattad mening, dels objektiv opartiskhet, enligt vilken institutionen ska erbjuda tillräckliga garantier för att utesluta allt tvivel vad gäller en eventuell förutfattad mening (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 mars 2019, August Wolff och Remedia/kommissionen,
C‑680/16 P
,
EU:C:2019:257
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att säkerställa att detta krav iakttas måste revisionsrättens ledamöter, som inte på ett opartiskt sätt kan delta i förfarandet för eventuellt hänskjutande av en av ledamöterna eller en av institutionens före detta ledamöter till domstolens prövning, bland annat på grund av deras personliga band till den berörda ledamoten eller den berörda ledamoten, kunna försäkra sig om att de inte kommer att utöva något inflytande över utgången av förfarandet och måste för detta ändamål ha möjlighet att förklara sig jäviga.
Om artikel 4.4 i arbetsordningen tolkades på så sätt att den innebär att den majoritet som krävs enligt denna bestämmelse ska beräknas utan att det totala antalet ledamöter av revisionsrätten som förklarat sig jäviga räknas bort, skulle deras beslut att förklara sig jäviga i praktiken ha ett potentiellt avgörande inflytande på utgången av det förfarande som föreskrivs i nämnda bestämmelse.
Med hänsyn till den majoritet som krävs enligt samma bestämmelse skulle för övrigt en sådan tolkning av bestämmelsen i praktiken göra det extremt svårt, för att inte säga omöjligt, att inleda detta förfarande när ett visst antal ledamöter av denna institution anser sig behöva förklara sig jäviga.
Artikel 4.4 i arbetsordningen ska följaktligen tolkas i enlighet med artikel 41.1 i stadgan, på så sätt att majoriteten av de fyra femtedelar av revisionsrättens ledamöter som föreskrivs i den förstnämnda bestämmelsen ska beräknas på grundval av det totala antalet ledamöter av denna institution som lagligen kunde delta i omröstningen i fråga, utan att detta strider mot kravet på opartiskhet.
I förevarande fall är det ostridigt att två av revisionsrättens ledamöter förklarade sig jäviga för att säkerställa att detta krav iakttogs, av skäl som inte har ifrågasatts.
Följaktligen var rösterna från 22 ledamöter av revisionsrätten till stöd för att förevarande talan skulle väckas tillräckligt för att uppnå den majoritet som krävs enligt artikel 4.4 i arbetsordningen.
Härav följer att Karel Pinxtens argument om att det förfarande som följts vid revisionsrätten för att tillåta att förevarande talan väcktes är rättsstridigt inte kan godtas.
4.

Revisionsrättens påstådda dröjsmål med att väcka talan
a)

Parternas argument
Inom ramen för sin fjärde grund för avvisningsyrkandet anser Karel Pinxten att revisionsrätten har åsidosatt principen om iakttagande av en skälig tidsfrist i artikel 41.1 i stadgan, genom att ifrågasätta lagenligheten av de ansökningar om utbetalningar som han ingett sedan år 2006, trots att denna institution redan när ansökningarna lämnades in förfogade över alla uppgifter som var nödvändiga för att försäkra sig om att ansökningarna var lagenliga eller för att besluta att begära in klargöranden.
Rättssäkerhetsprincipen kräver, i analogi med de regler som föreskrivs i unionens finansiella bestämmelser och domstolens praxis på området, att en institution ska delge en debetnota inom en frist som normalt inte överstiger fem år räknat från den tidpunkt då institutionen kunde göra gällande sin fordran. Denna frist kan emellertid minskas eller förlängas beroende på omständigheterna.
Det är i förevarande fall inte heller nödvändigt att visa att överskridandet av en rimlig tidsfrist påverkar innehållet i en unionsrättsakt, eftersom förevarande talan inte avser ogiltigförklaring av en sådan rättsakt. Revisionsrätten ska i detta sammanhang anses ha förverkat alla anmärkningar som hänför sig mer än tre år tillbaka, eller åtminstone mer än fem år, från och med den 5 oktober 2018, då denna institutions ordförande lade fram den preliminära rapporten för dess ledamöter.
Enligt revisionsrätten skedde anhängiggörandet vid domstolen inom en rimlig tidsfrist. Revisionsrätten kunde nämligen inleda detta förfarande först efter det att den mottagit Olafs rapport, det vill säga den 2 juli 2018. Med hänsyn till omfattningen av de påstådda rättsstridigheterna är åtta månader från detta datum inte orimligt lång tid. Preskriptionsreglerna i fråga om indrivning av fordringar kan inte heller överföras på förevarande mål.
b)

Domstolens bedömning
Det följer av domstolens praxis att revisionsrätten måste bemöda sig om att inte vänta i det oändliga med att väcka talan med stöd av artikel 286.6 FEUF, då det grundläggande kravet på rättssäkerhet måste iakttas och den berörda personens rätt till försvar inte får åsidosättas genom att öka de svårigheter som uppkommer med att vederlägga de argument som anförts i talan (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Eftersom det inte fastställs någon särskild tidsgräns i denna bestämmelse, kan bedömningen av huruvida en tidsåtgång är skälig inte företas med hänvisning till en bestämd längsta tidsgräns som fastställts på ett abstrakt sätt, utan bedömningen måste ske med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall, i synnerhet med hänsyn till tvistens betydelse för den berörde, ärendets komplexitet samt parternas uppträdande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2013, Réexamen Arango Jaramillo m.fl./EIB,
C‑334/12 RX–II
,
EU:C:2013:134
, punkterna
och
).
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 104 i sitt förslag till avgörande kan den presumtion, som kan motbevisas, enligt vilken en tid på mer än fem år räknat från de aktuella omständigheterna är orimlig, vilken domstolen slog fast i punkt 105 i domen av den 14 juni 2016, Marchiani/parlamentet (
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
), och som Karel Pinxten har hänvisat till, inte tillämpas i förevarande mål.
Denna presumtion har nämligen sin grund i reglerna om återkrav av unionens fordringar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 juni 2016, Marchiani/parlamentet,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, punkterna
–
).
Även om en talan enligt artikel 286.6 FEUF delvis grundar sig på en anmärkning om missbruk av revisionsrättens medel, har en sådan talan emellertid inte till syfte att erhålla ersättning för betalningar som gjorts till förmån för den berörda ledamoten och som den anser vara felaktiga.
Det ska således fastställas huruvida revisionsrättens talan väcktes inom skälig tid mot bakgrund av domstolens praxis, vilken det erinrats om i punkt 220 ovan.
I förevarande fall ska det visserligen påpekas att de äldsta omständigheter som Karel Pinxten klandrats för hänför sig till år 2006, det vill säga mer än tolv år innan förevarande talan väcktes.
Även om det dessutom framgår av handlingarna i målet att en striktare kontroll från revisionsrättens sida av dess medlemmars betalningskrav skulle ha gjort det möjligt för revisionsrätten att tidigare upptäcka åtminstone en betydande del av de påstådda rättsstridigheterna i förhållande till Karel Pinxten, har den systematiska omprövningen av hans situation ändå motiverats av de uppgifter som framkommit under Olafs utredning.
Revisionsrättens talan med stöd av artikel 286.6 FEUF grundar sig emellertid på en kombination av samtliga uppgifter som denna institution förfogade över efter denna systematiska omprövning. Det har följaktligen inte visats att revisionsrätten, i avsaknad av de uppgifter som Olaf inhämtat, skulle ha kunnat väcka förevarande talan.
Efter det att revisionsrätten under år 2016 hade mottagit upplysningar i syfte att ifrågasätta Karel Pinxten, genomförde revisionsrätten samma år en intern utredning. Från och med det att Olafs generaldirektör den 27 oktober 2016 underrättade revisionsrätten om att denne övervägde om det var lämpligt att inleda en utredning och till dess att Olafs rapport överlämnades till revisionsrätten den 2 juli 2018, kunde denna institution inte fortsätta sina undersökningar i enlighet med artikel 5.3 i förordning nr 883/2013, om inte något annat hade överenskommits med Olaf. Efter att ha mottagit denna rapport inledde revisionsrätten det förfarande i flera steg som föreskrivs i artikel 4 i arbetsordningen, ett förfarande som ägde rum mellan den 12 juli och den 29 november 2018.
Av detta följer att revisionsrätten reagerade snabbt på att den mottagit information om de rättsstridigheter som skulle ha begåtts av Karel Pinxten och att revisionsrätten därefter genomfört de förfaranden som omfattades av revisionsrättens befogenheter med tydlig snabbhet, trots att artikel 286.6 FEUF ännu aldrig hade tillämpats och Olafs rapport innehöll uppgifter om ett mycket stort antal rättsstridigheter som hade begåtts av Karel Pinxten.
Även om det ankommer på domstolen att i förekommande fall beakta den tid som förflutit mellan vissa av de faktiska omständigheterna i fråga och revisionsrättens precisa anmärkningar i syfte att bedöma i vilken utsträckning Karel Pinxten kan förväntas lämna ytterligare förklaringar eller ytterligare bevis avseende dessa omständigheter, kan det följaktligen inte anses att förevarande talan allmänt sett har väckts efter en orimligt lång tidsfrist eller att revisionsrätten har förverkat sin rätt att åberopa vissa rättsstridigheter som uppmärksammats i detta förfarande i förevarande mål.
Karel Pinxten kan följaktligen inte vinna framgång med sina argument om att förevarande talan har väckts för sent.
Eftersom inget av de fyra argumenten avseende talans upptagande till sakprövning har godtagits, konstaterar domstolen att förevarande talan kan tas upp till sakprövning.
B.

Anmärkningarna
Till stöd för sin talan har revisionsrätten anfört fem anmärkningar. Den första anmärkningen avser missbruk av medel från denna institution. Vidare anser revisionsrätten att han missbrukat skatteförmåner. Som tredje anmärkning har det anförts att Karel Pinxten gjort sig skyldig till felaktig och rättsstridig användning av försäkringar. För det fjärde har han enligt revisionsrätten ägnat sig åt viss verksamhet som inte redovisats och som är olaglig. Slutligen har han även skapat en intressekonflikt.
För att pröva dessa anmärkningar ska det preciseras att artikel 286.6 FEUF ger revisionsrätten möjlighet att begära att domstolen ska skilja ledamöter av denna institution från ämbetet eller beröva dem deras rätt till pension eller andra förmåner, när ledamöterna har upphört att uppfylla de villkor som ställs eller utföra de förpliktelser som följer av deras ämbete.
Arten av dessa skyldigheter preciseras bland annat i artiklarna 285 och 286 FEUF.
Det ankommer således på ledamöterna, i enlighet med artikel 285 FEUF, att fullgöra sina uppgifter med fullständig oavhängighet, i unionens allmänna intresse.
Det framgår dessutom av artikel 286.3 FEUF att revisionsrättens ledamöter bland annat ska avhålla sig från varje handling som är oförenlig med deras skyldigheter.
Enligt artikel 286.4 FEUF är det dessutom förbjudet för dessa ledamöter att utöva någon annan avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet under sin ämbetstid. Detta syftar bland annat till att säkerställa deras tillgänglighet i tjänsten. I denna bestämmelse preciseras även att de, när de tillträder, ska avge en högtidlig försäkran att såväl under som efter sin ämbetstid respektera de förpliktelser som följer av ämbetet, särskilt deras skyldighet att iaktta redbarhet och visa omdöme vid mottagande av vissa uppdrag eller förmåner efter ämbetstiden.
Eftersom de sistnämnda skyldigheterna endast nämns som exempel, ska begreppet ”de skyldigheter som följer av ämbetet”, i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF, ges en vid tolkning. Mot bakgrund av det höga ansvar som anförtrotts revisionsrättens ledamöter är det viktigt att revisionsrättens ledamöter iakttar de strängaste reglerna i fråga om uppförande och när som helst ger unionens allmänna intresse företräde inte bara framför nationella intressen, utan även framför personliga intressen (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkterna
och
).
I detta perspektiv återges och konkretiseras de skyldigheter för revisionsrättens ledamöter som föreskrivs i primärrätten i de regler som denna institution har antagit, vilka ledamöterna är skyldiga att iaktta noggrant.
Revisionsrättens ledamöter ska noggrant iaktta den rapporteringsskyldighet som föreskrivs i dessa regler, i syfte att säkerställa att artikel 286.3 och 286.4 FEUF iakttas, och på så sätt säkerställa att institutionen får fullständig information om begäran om att få använda institutionens resurser, bland annat vad gäller kostnader för tjänsteresor, representation och mottagning.
Om det råder osäkerhet om den exakta omfattningen av de skyldigheter som följer av ämbetet, ankommer det på revisionsrättens ledamöter att vända sig till de behöriga avdelningarna vid denna institution för att skingra dessa tvivel.
Även om revisionsrättens ledamöter ska se till att de uppträder på ett oklanderligt sätt innebär detta emellertid inte att minsta avvikelse från de regler som gäller för ledamöterna kan beivras med stöd av artikel 286.6 FEUF. Det krävs för detta ändamål att det föreligger ett regelbrott av en viss svårighetsgrad (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Prövningen av revisionsrättens fem anmärkningar ska således syfta till att fastställa huruvida de handlingar som domstolen har tillgång till gör det möjligt att fastställa att Karel Pinxten har åsidosatt sina skyldigheter med en viss grad av allvar enligt de skyldigheter som åligger en ledamot av denna institution, såsom dessa definieras i primärrätten och preciseras i de regler som denna institution har antagit.
Det ankommer i detta syfte på domstolen att undersöka all den bevisning som lagts fram till den av revisionsrätten, på vilken det ankommer att styrka det regelbrott som den har lagt Karel Pinxten till last. Domstolen ska särskilt bedöma huruvida dessa omständigheter är materiellt riktiga och tillförlitliga, för att avgöra om de är tillräckliga för att fastställa att det föreligger ett regelbrott av en viss grad av allvar i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF.
1.

Den fjärde anmärkningen: Olagligt och ej redovisat utövande av en politisk verksamhet och förvaltning av ett fastighetsbolag
Genom sin fjärde anmärkning har revisionsrätten gjort gällande att Karel Pinxten har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i fråga om reglering, oegennyttighet, oavhängighet, opartiskhet, redbarhet, ansvar, föredömlighet och insyn, genom att under sina mandatperioder utöva två externa verksamheter på ett rättsstridigt sätt.
Eftersom det missbruk av revisionsrättens medel som är föremål för den första anmärkningen delvis hänför sig till användning av institutionens egna medel, vilka den har presenterat som knutna till denna externa verksamhet, ska den fjärde anmärkningen prövas först.
Såsom det har erinrats om i punkt 238 ovan ska revisionsrättens ledamöter, enligt artikel 286.4 FEUF, inte under sin ämbetstid utöva någon annan avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet.
För att, i enlighet med artikel 285 FEUF, säkerställa dessa ledamöters oberoende och för att säkerställa att ledamöterna, med tillämpning av artikel 286.3 FEUF, avstår från varje handlande som är oförenligt med deras ämbete, ska dessutom de regler som antagits av revisionsrätten – som samma ledamöter, såsom har påpekats i punkt 241 ovan, noggrant ska iaktta – precisera på vilka villkor ledamöterna kan utöva extern verksamhet under sin ämbetsperiod.
I punkt 3.7 i de etiska riktlinjerna föreskrivs att revisionsrättens ledamöter endast får utöva extern verksamhet inom den ram som fastställs i tjänsteföreskrifterna och att de ska avstå från all verksamhet som kan skada institutionens anseende, ifrågasätta institutionens opartiskhet eller påverka deras arbete.
I artikel 4.1 i 2004 års uppförandekod och i artikel 4.1 och 4.2 i 2012 års uppförandekodex angavs att revisionsrättens ledamöter ska ägna sig åt att fullgöra sitt uppdrag och avstå från all extern yrkesverksamhet och från all annan extern verksamhet som är oförenlig med tjänsteutövningen.
I artikel 5.1 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen föreskrevs att revisionsrättens ledamöter ska avstå från all extern yrkesverksamhet och från all annan extern verksamhet som är oförenlig med principerna om oberoende och tillgänglighet i tjänsteutövningen.
I artikel 5.2 i dessa tillämpningsföreskrifter angavs att all faktisk eller planerad extern verksamhet ska bedömas med hänsyn till fyra allmänna kriterier, vilka avser att revisionsrättens anseende inte ska skadas vad gäller dess opartiskhet, huruvida det förekommer intressekonflikter, att de inte medför en orimlig tidsåtgång att de inte ska medföra ekonomisk vinning.
På processrättslig nivå föreskrivs även i artikel 4.3 i 2004 års uppförandekod, artikel 4.6 i 2012 års uppförandekod samt artikel 6.1 och 6.2 i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen en skyldighet att anmäla all extern verksamhet till revisionsrättens ordförande inte bara när en ledamot i denna institution tillträder tjänsten, utan även under resten av sin ämbetsperiod.
Det framgår av det ovan anförda att det vid prövningen av den fjärde anmärkningen är nödvändigt att pröva huruvida Karel Pinxten har uppfyllt sina skyldigheter att redovisa all extern verksamhet och avstå från att utöva en extern verksamhet som är oförenlig med hans tjänsteutövning vad gäller de två externa verksamheter som avses i den första och den andra delen av denna anmärkning.
a)

Den fjärde anmärkningens första del: utövandet av en politisk verksamhet som är olaglig och inte har redovisats
1)

Parternas argument
I den fjärde anmärkningens första del har revisionsrätten hävdat att Karel Pinxten utövade en intensiv politisk verksamhet trots att han var ledamot av denna institution. Han deltog härvidlag i ett flertal möten med det politiska partiet Open VLD (nedan kallat det aktuella politiska partiet), och var dessutom röstberättigad medlem fram till år 2008.
Denna verksamhet har varken redovisats eller godkänts av revisionsrätten och den är under alla omständigheter oförenlig med ämbetet som ledamot av denna institution.
Karel Pinxten har bestritt att han hade någon politisk verksamhet när han var ledamot av revisionsrätten. Även om han deltog i vissa möten med det aktuella politiska partiet, rör det sig om möten vid den ”utvidgade” styrelsen för detta parti, i vilka även parlamentsledamöter i partiet deltog och under vilka Karel Pinxten inte hade rösträtt, eftersom han inte var vald ledamot. Hans deltagande i dessa möten syftade till att främja revisionsrättens verksamhet och upprätthålla yrkesmässiga relationer med nationella politiska ansvariga.
2)

Domstolens bedömning
Det ska för det första påpekas att revisionsrättens påstående att Karel Pinxten deltog i mötena för det aktuella politiska partiet i egenskap av medlem med rösträtt fram till år 2008 inte kan anses visat, eftersom de handlingar som domstolen förfogar över inte innehåller några bevis till stöd för detta påstående.
Vad för det andra gäller Karel Pinxtens deltagande från och med år 2008 i sammanträdena för styrelsen för det politiska partiet utan rösträtt, har revisionsrätten bland annat lagt fram ett e-postmeddelande som den politiska ledaren för detta parti skickade den 24 november 2008 i vilket Karel Pinxten underrättades om att han systematiskt skulle inbjudas till sammanträdena på nämnda partis styrelse samt protokoll från dessa möten i vilka det angavs att Karel Pinxten deltog i åtminstone 30 av dessa möten mellan den 9 mars 2009 och den 26 april 2010.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 182 i sitt förslag till avgörande framgår det även av protokollen att de möten i det politiska partiets styrelse som Karel Pinxten deltog i hade till syfte att diskutera olika frågor rörande den belgiska och den europeiska politiken.
Även om protokollen från de sammanträden som det ifrågavarande politiska partiets styrelse höll efter den 26 april 2010 inte förekommer i de handlingar som domstolen har tillgång till, framgår det av en rad uppgifter som framgår av handlingarna i målet att Karel Pinxten fortsatte att delta i dessa sammanträden efter detta datum.
Det framgår särskilt av e-postmeddelandena från maj 2012 att Karel Pinxten oroade sig för att inte längre motta inbjudningar att delta i det aktuella politiska partiets styrelsemöten och att han fick svaret att det rörde sig om ett tekniskt problem. Karel Pinxtens intresse av dessa möten framgår även av en e‑postkorrespondens från januari 2016, i vilken han klagade över att inbjudningarna till dessa möten kom till honom för sent för att han skulle kunna planera för att närvara vid dessa möten.
De e-postmeddelanden som sändes i september 2014 samt i september och oktober 2015 bekräftar dessutom att Karel Pinxten deltog i vissa av mötena med styrelsen till det aktuella politiska partiet.
Därefter framgår det av flera e-postmeddelanden från åren 2016 och 2017 att inbjudningarna till sådana möten fortsatte att sändas till Karel Pinxten, och det framgår av handlingarna rörande flera tjänsteresor som han hade utfört att han hade deltagit i åtminstone fyra av dessa möten under dessa två år.
Under förhöret vid revisionsrätten och därefter vid förhandlingen medgav Karel Pinxten för övrigt att han regelbundet hade deltagit i det politiska partiets ”utvidgade” styrelses möten, omkring åtta till tio möten i genomsnitt per år.
Av dessa omständigheter följer att Pinxten under merparten av sina två ämbetsperioder vid revisionsrätten utövade en aktiv politisk verksamhet som bland annat framgick av att han direkt och regelbundet deltog i ett ledningsorgan för ett nationellt politiskt parti.
Denna bedömning påverkas inte av Karel Pinxtens argument att han deltog i dessa sammanträden i egenskap av inbjuden eller åskådare på samma sätt som parlamentsledamöter i det berörda partiet, utan att ha valts för detta ändamål eller ha rösträtt.
Den regelbundna närvaron i ett politiskt partis ledningsmöten, även utan rösträtt, ger nämligen en verklig möjlighet, bland annat genom att delta i de diskussioner som förs inom detta område, att påverka partiets politiska verksamhet. Likheten mellan parlamentsledamöters ställning för det berörda partiet och Karel Pinxtens ställning, vad gäller deltagandet i sammanträdena i fråga, som han har åberopat, ger för övrigt stöd för att detta deltagande är knutet till politisk verksamhet.
Förutom att denna verksamhet inte på något sätt har redovisats av Karel Pinxten, kan det konstateras att en sådan verksamhet är klart oförenlig med ämbetet som ledamot av revisionsrätten.
Utöver den tid som krävs för att under vardagar infinna sig och närvara vid politiska möten, trots att den berörda ledamoten är skyldig att hålla sig tillgänglig, undergräver en sådan verksamhet hans oberoende och kan, när den är känd, skada den bild allmänheten får av revisionsrättens opartiskhet.
En sådan verksamhet är således oförenlig med de skyldigheter som införts genom primärrätten och den strider även mot de normer som revisionsrätten antagit och som nämns i punkterna 250–253 ovan. Utövandet av en politisk befattning är i synnerhet uttryckligen förbjudet enligt uppförandekoderna från 2004 och 2012, medan det i punkt 3.3 i de etiska riktlinjerna framhålls att det är nödvändigt att undvika varje intressekonflikt som skulle kunna uppstå om en ledamot tillhör en politisk partistyrelse.
Det ska understrykas att den omständigheten att en ledamot av revisionsrätten bibehåller en politisk verksamhet under merparten av sin mandatperiod utgör ett särskilt allvarligt åsidosättande av de mest grundläggande skyldigheter som följer av ämbetet.
Svårighetsgraden av åsidosättandet av dessa skyldigheter förstärks ytterligare i förevarande fall av den omständigheten att Karel Pinxten inte i något fall kunde vara ovetande om att hans agerande var rättsstridigt, eftersom den kommitté som hade till uppgift att bedöma den externa verksamheten hos revisionsrättens ledamöter vid tillträdandet av tjänsten hade avslagit Karel Pinxtens begäran om att behålla yrkestiteln borgmästare i kommunen Overpelt (Belgien), bland annat på grundval av en skrivelse av den 10 maj 2006 från rättstjänsten vid denna institution, i vilken det bland annat framhävdes att ledamöterna i denna institution inte kunde utöva några politiska uppdrag.
Talan ska således vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens första del.
b)

Den andra delen av den fjärde anmärkningen: Olaglig och ej redovisad förvaltning av ett fastighetsbolag
1)

Parternas argument
Genom den fjärde anmärkningens andra del har revisionsrätten hävdat att Karel Pinxten under år 2016 bildade ett privat bolag, i vilket han erhöll inkomster, i syfte att driva vinodlingar i Côte-d’Or (Frankrike).
Denna verksamhet har varken redovisats eller godkänts av revisionsrätten och den är under alla omständigheter oförenlig med ämbetet som ledamot av denna institution, eftersom det rör sig om en yrkesverksamhet med vinstintresse.
Enligt Karel Pinxten är det bolag som revisionsrätten har hänvisat till ett fastighetsbolag som inte bedriver näringsverksamhet och som endast tar ut en hyra för en tillgång som har tagits upp i hans deklaration. Den utgör således endast en form av fast egendom som är helt öppen för insyn.
2)

Domstolens bedömning
Det framgår av handlingarna i målet att Karel Pinxten faktiskt hade ställning som verkställande direktör för ett privat fastighetsbolag sedan detta bolag bildades under år 2016 och fram till dess att hans andra ämbetsperiod löpte ut.
Karel Pinxten och hans maka innehade 97 procent av andelarna i fastighetsbolaget, medan resterande 3 procent innehades av deras tre barn.
Det framgår dessutom av de handlingar som upprättats inför notarius publicus och av de e-postmeddelanden som ingetts av revisionsrätten att samma fastighetsbolag den 12 september 2016 förvärvade flera fastigheter som omedelbart hade utarrenderats för att kunna nyttjas av tredje part.
Vad gäller frågan huruvida det uppdrag som Karel Pinxten har utfört är förenligt med hans ämbete kan det konstateras att ingen av de principer som styr revisionsrättens ledamöters ställning utgör hinder för ett direkt eller indirekt innehav av fast egendom eller uppbärande av hyresinkomster som hänför sig till sådan egendom.
Det följer för övrigt av artikel 2.2 i 2012 års uppförandekod, enligt vilken samma deklarationsregler gäller för innehav av ”fast egendom … antingen direkt eller genom ett fastighetsbolag”, att revisionsrättens interna regler uttryckligen föreskrev möjligheten till ett direkt eller indirekt innehav av fast egendom för ledamöterna.
Eftersom det varken har påståtts eller ännu mindre visats att fastighetsbolaget i fråga har inlett en verksamhet som går utöver förvaltningen av de jordbruksskiften som nämns i punkt 281 ovan, framgår det att Karel Pinxten, i egenskap av verkställande direktör för detta bolag, endast anmodades att förvalta dessa skiften som nämnda bolag inte drivit direkt, vilket han skulle ha varit tvungen att göra om han hade förvärvat nämnda skiften direkt.
Under dessa omständigheter, och i avsaknad av andra omständigheter som kan visa att revisionsrättens kritik mot Karel Pinxten i detta avseende är välgrundad, framstår inte den verksamhet som bedrivs av honom som företagsledare för ett privat fastighetsbolag som han utövar som ett åsidosättande av principerna om oberoende och opartiskhet, minska hans tillgänglighet eller ge honom högre inkomster än vad han skulle ha kunnat erhålla i egenskap av ägare till de tillgångar som bolaget innehade.
Härav följer, i motsats till vad revisionsrätten har hävdat, att denna verksamhet inte kan anses utgöra en verksamhet som är oförenlig med ämbetet som ledamot av revisionsrätten.
Vad beträffar frågan huruvida Karel Pinxten har uppfyllt sin skyldighet att redovisa en sådan verksamhet, följer det av artikel 2.2 och 2.4 i uppförandekoden från 2012 att det ankom på en ledamot av revisionsrätten som under sin mandatperiod, genom ett fastighetsbolag, förvärvat fast egendom som inte är reserverad för hans exklusiva användning att inge en ny specifikation av sina ekonomiska intressen och av de tillgångar som han hade i sin förmögenhet där egendomen angavs.
Med hänsyn till denna särskilda redovisningsskyldighet, avseende innehav av fast egendom, och den hänvisning som i detta sammanhang görs i uppförandekoden från 2012 till fastighetsbolag, finner domstolen att en redovisning av finansiella intressen och tillgångar tillhörande en ledamot av revisionsrätten som nämner den egendom som innehas genom ett fastighetsbolag är tillräcklig för att denna ledamot av revisionsrätten, när han innehar uppdraget som direktör för detta bolag, ska kunna uppfylla sina redovisningsskyldigheter gentemot denna institution.
Eftersom uppdraget som verkställande direktör för ett privaträttsligt fastighetsbolag inte i sig är oförenligt med ämbetet som ledamot av revisionsrätten och, för det andra, att en eventuell intressekonflikt som är knuten till denna ställning till sin natur följer av innehavet av den aktuella egendomen och inte av själva utövandet av denna funktion, är det inte nödvändigt att göra en kompletterande redovisning av detta bolag som extern verksamhet inom ramen för det förfarande som avses i punkt 254 ovan för att det ska vara möjligt för revisionsrätten att kontrollera att dess ledamöter uppfyller sina skyldigheter.
I förevarande fall har det inte bestritts att de jordbruksskiften som innehades av det aktuella fastighetsbolaget faktiskt nämndes i en ny deklaration avseende ekonomiska intressen och tillgångar som Karel Pinxten ingav efter förvärvet av dessa skiften.
Av detta följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den fjärde grundens andra del.
Denna anmärkning ska således delvis godtas.
2.

Den första anmärkningen avseende otillbörlig användning av revisionsrättens medel för att bekosta aktiviteter som saknade samband med eller var oförenliga med de åligganden som en ledamot av revisionsrätten har
a)

Huruvida den första anmärkningen kan tas upp till sakprövning
Karel Pinxten har anfört två argument för att bestrida att den första anmärkningen kan tas upp till sakprövning, nämligen dels att revisionsrätten inte utövat sitt utrymme för skönsmässig bedömning och att det fanns formella fel vid inlämnandet av ansökan, dels att den tabell som bifogats revisionsrättens replik inte kan tas upp till sakprövning.
1)

Revisionsrättens utövande av sitt utrymme för skönsmässig bedömning
i)

Parternas argument
Karel Pinxten har hävdat att revisionsrätten nöjde sig med att hänvisa till Olafs rapport utan att analysera denna och i synnerhet utan att precisera på vilket sätt var och en av de kritiserade utgifterna skulle vara otillåten. Revisionsrätten har således underlåtit att utnyttja sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 286.6 FEUF. Denna brist förvärras av den omständigheten att revisionsrätten slutligen endast krävde omkring 27 procent av det belopp som Olaf hade fastställt, utan att förklara varför revisionsrätten ändå själv upprepade all kritik som hade riktats mot Karel Pinxten i Olafs rapport.
Revisionsrätten anser att det ankom på den att analysera Olafs rapport och att hänvisa till den. Den gjorde emellertid en egen bedömning av de faktiska omständigheterna i fråga, vilket för övrigt framgår av den preliminära rapporten och ansökan.
ii)

Domstolens bedömning
Det följer av artikel 286.6 FEUF att endast revisionsrätten får inleda det förfarande som föreskrivs i denna bestämmelse.
Det ankommer således på den institutionen att bedöma huruvida de uppgifter som den förfogar över beträffande den berörda ledamotens eller den tidigare ledamotens uppträdande är tillräckliga för att motivera att förfarandet inleds. I artikel 4 i arbetsordningen föreskrivs för övrigt ett internt förfarande som syftar till att göra det möjligt att fatta ett välgrundat beslut av samma institution i detta avseende.
Förekomsten av en rapport från Olaf om hur den berörda ledamoten eller den tidigare ledamoten av revisionsrätten agerat kan inte heller inskränka det utrymme för skönsmässig bedömning som denna institution förfogar över i detta avseende, eftersom det följer av artikel 11.4 i förordning nr 883/2013 att det ankommer på den institution till vilken en sådan rapport har överlämnats att avgöra vilka åtgärder som ska vidtas med anledning av rapporten och de rekommendationer som åtföljer denna.
I förevarande fall har, såsom bland annat framgår av punkterna 188–214 ovan, det förfarande som föreskrivs i artikel 4 i arbetsordningen tillämpats, vilket gjorde det möjligt för revisionsrätten att besluta att väcka förevarande talan med beaktande av samtliga uppgifter som den hade tillgång till, inbegripet Olafs rapport.
Under dessa omständigheter kan det förhållandet att ansökan till stor del grundar sig på konstaterandena i Olafs rapport inte påverka frågan huruvida den första anmärkningen kan tas upp till sakprövning, eftersom revisionsrätten inte på något sätt är skyldig att avvika från dessa konstateranden.
Revisionsrätten har för övrigt inte i sin ansökan upprepat all den kritik som framförts i Olafs rapport. Den har således i synnerhet inte framfört några anmärkningar avseende att Karel Pinxten haft omotiverad frånvaro och har även förkastat Olafs analys av rättsstridigheterna i vissa av Karel Pinxtens resor.
Härav följer att Karel Pinxten inte kan vinna framgång med sitt argument att revisionsrätten inte utövat sitt utrymme för skönsmässig bedömning.
2)

Framställandet av ansökan och frågan huruvida den tabell som bifogats repliken kan tillåtas som bevisning
i)

Parternas argument
Karel Pinxten har hävdat att revisionsrätten inte har uppfyllt sin skyldighet, i egenskap av undersökande myndighet, att fastställa de faktiska omständigheterna genom att visa att var och en av de kostnader som kritiseras i den första anmärkningen verkligen är rättsstridiga.
Detta kan inte visas genom en principiell och automatisk hänvisning till Olafs rapport och till ett stort antal bilagor till denna, eftersom en sådan hänvisning inte kan tas upp till sakprövning. Revisionsrätten kan inte heller med framgång finna stöd för sin argumentation genom att hänvisa till tabellen i bilaga C.1 till repliken, särskilt som tabellen upprättades efter det att den hade beslutat att väcka talan vid domstolen.
Enligt revisionsrätten är ansökan tillräckligt motiverad. Den har gett representativa exempel på de brister som har lagts Karel Pinxten till last samtidigt som den återger varje anmärkning och med en mer detaljerad tabell bifogad. Efter det att Karel Pinxten den 4 februari 2019 inkommit med ett yttrande gjorde revisionsrätten dessutom en ny undersökning av var och en av utgifterna och upprättade en tabell som bifogades dess beslut av den 11 april 2019 om fastställande av fordran och återkrav.
ii)

Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis påpekas att Karel Pinxtens påstående att revisionsrätten inte har kunnat fastställa de faktiska omständigheter som ligger till grund för den första anmärkningen ska bedömas i samband med prövningen av huruvida denna anmärkning är välgrundad och inte vid prövningen av huruvida den kan tas upp till sakprövning.
Vad sedan gäller ingivandet av ansökan ska det erinras om att enligt artikel 21 i stadgan för Europeiska unionens domstol och artikel 120 c i domstolens rättegångsregler ska ansökan bland annat innehålla uppgifter om föremålet för talan, sökandens yrkanden samt de grunder och argument som åberopas.
Iakttagandet av denna skyldighet ska göra det möjligt för svaranden att förbereda sitt försvar och för domstolen att utöva sin kontroll. Härav följer att de väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter på vilka talan grundas på ett konsekvent och begripligt sätt ska framgå av själva texten i ansökan och att yrkandena i ansökan ska vara tydligt utformade för att undvika att domstolen dömer utöver vad som har yrkats (ultra petita) och för att förhindra att en anmärkning inte blir prövad.
Revisionsrätten ska således, inom ramen för en talan som väckts med stöd av artikel 286.6 FEUF, ange anmärkningarna på ett konsekvent och precist sätt, så att den berörda ledamoten eller den tidigare ledamoten vid revisionsrätten exakt kan förstå arten av det åsidosättande av de skyldigheter som följer av hans ämbete som läggs honom till last. Detta är nödvändigt för att denna ledamot eller den tidigare ledamoten på ett ändamålsenligt sätt ska kunna försvara sig och för att domstolen ska kunna kontrollera huruvida det påstådda åsidosättandet föreligger.
Även om innehållet i en ansökan för detta ändamål kan understödjas och kompletteras i specifika avseenden genom hänvisning till särskilda delar i bifogade handlingar, kan en generell hänvisning till andra handlingar inte, även om handlingarna är bifogade ansökan, kompensera avsaknad av de väsentliga delar av den rättsliga argumenteringen som ska återfinnas i själva ansökan (se, analogt, dom av den 11 september 2014, MasterCard m.fl./kommissionen,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ankommer således inte på domstolen att i bilagorna till ansökan söka efter och identifiera de anmärkningar och argument som den skulle kunna anse utgöra grunden för talan (se, analogt, dom av den 11 september 2014, MasterCard m.fl./kommissionen,
C‑382/12 P
,
EU:C:2014:2201
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall innehåller revisionsrättens ansökan en allmän redogörelse för den första anmärkningen, i vilken bland annat de kategorier av situationer där denna institutions medel enligt revisionsrätten har använts på ett otillbörligt sätt av Karel Pinxten presenteras.
Denna framställning kompletteras av mycket omfångsrika bilagor till vilka det hänvisas upprepade gånger i ansökan.
Det ska visserligen påpekas att det sätt på vilket dessa hänvisningar till dessa bilagor gjorts i ansökan kan kritiseras, mot bakgrund av att revisionsrätten ofta stöder sin argumentation på en otillräcklig hänvisning till bilaga A.37 till ansökan, vilken består av ett stort antal handlingar, vilka ofta presenteras på ett oordnat sätt, och omfattar flera tusen sidor.
Även om denna praxis inte gör det möjligt för domstolen att få tillgång till en precis och detaljerad analys, kvarstår det faktum att ansökan ändå gör det möjligt att förstå arten av revisionsrättens första anmärkning och de argument som den avser att göra gällande för att fastställa att Karel Pinxten handlat rättsstridigt.
Domstolen finner således att de väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för förevarande talan i tillräcklig utsträckning framgår av innehållet i ansökan och att de talrika hänvisningarna till bilagorna till ansökan således inte syftar till att avhjälpa en underlåtenhet hos revisionsrätten i detta avseende.
Vad mer specifikt gäller revisionsrättens ingivande av tabellen i bilaga A.47 till ansökan, ska det påpekas att denna tabell gör det möjligt för revisionsrätten att underbygga och komplettera ansökan genom att på ett uttömmande och precist sätt beskriva de konkreta situationer i vilka de rättsstridigheter som nämns i den första anmärkningen i ansökan har ägt rum.
Denna tabell gör det dessutom möjligt att säkerställa kontinuiteten i förhållande till det föregående administrativa förfarandet, under vilket samma hänvisningar användes av såväl revisionsrätten som Karel Pinxten för att identifiera de ifrågavarande situationerna.
Med hänsyn till det stora antal konkreta situationer som avses i den första anmärkningen var det för övrigt svårt att tänka sig en fullständig redogörelse för dessa i ansökan.
Ett sådant formellt krav innebär emellertid inte att revisionsrätten är skyldig att avstå från att till domstolen lägga fram samtliga omständigheter som enligt revisionsrätten bidrar till att fastställa att Karel Pinxten har åsidosatt de skyldigheter som följer av hans ämbete.
Under dessa omständigheter ska den första anmärkningen i ansökan anses göra det möjligt för Karel Pinxten att utöva sin rätt till försvar, vilket han för övrigt gjorde i detalj under förfarandet vid domstolen, och för domstolen att uttala sig om huruvida denna anmärkning är välgrundad.
Av detta följer att de formella bristerna i ansökan inte gör det möjligt att anse att den första anmärkningen helt eller delvis inte kan tas upp till sakprövning.
Vad för det andra gäller påståendet att den tabell som ingetts i bilaga C.1 till repliken inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den upprättats efter ansökan och ingetts i samband med repliken, erinrar tribunalen om att nya grunder enligt artikel 127 i rättegångsreglerna inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. I artikel 128.1 i rättegångsreglerna föreskrivs att parterna i samband med repliken får ge in bevis eller inkomma med bevisuppgift till stöd för sina argument och att de ska ange skälen till att detta inte har gjorts tidigare.
Tribunalen konstaterar att den tabell som ingetts i bilaga C.1 till repliken utgör en ny presentation av tabellen i bilaga A.47 till ansökan, som är avsedd att underlätta identifieringen av bevisning avseende var och en av de situationer som avses i denna tabell och att ta hänsyn till de argument som Karel Pinxten har framfört i sitt svaromål.
Eftersom det inte har visats att den tabell som ingetts i bilaga C.1 till repliken innehåller nya anmärkningar eller att den hänvisar till bevisning som inte har bifogats ansökan, kan den, med tillämpning av artiklarna 127 och 128 i rättegångsreglerna, inte i sin helhet eller till viss del avvisas.
b)

Prövning av den första grunden
1)

Parternas argument
Genom sin första anmärkning har revisionsrätten gjort gällande att Karel Pinxten, genom att missbruka institutionens medel, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i fråga om oegennyttighet, oavhängighet, opartiskhet, redbarhet, ansvar, föredömlighet och insyn.
Revisionsrätten har för det första kritiserat Karel Pinxten för att ha begärt ersättning för resekostnader och dagtraktamente för verksamhet som saknar samband med hans tjänst.
Revisionsrätten har i detta avseende understrukit att det följer av artikel 7 i förordning nr 2290/77 och beslut nr 1–2003 att denna ersättning och denna utbetalning endast kan göras för uppgifter som institutionen gett en ledamot i uppdrag att utföra och som har samband med dennes tjänsteutövning.
Karel Pinxten begärde för det första ersättning för resekostnader och dagtraktamente för underhållningsaktiviteter, nämligen avkopplingsaktiviteter, såsom en vistelse i bergsområdet Crans-Montana (Schweiz), fritidsaktiviteter –särskilt jakt, turistresor och en resa till Kuba – och även mottagningar och bröllop för sina vänner.
För det andra begärde Karel Pinxten återbetalning och betalningar för verksamhet som rörde hans ekonomiska intressen, bland annat i samband med köp av en vinodling.
För det tredje utförde Karel Pinxten tjänsteresor för aktiviteter som var oförenliga med hans arbetsuppgifter, såsom verksamhet inom det aktuella politiska partiet, och att detta faktiskt varit fallet framgår såväl av hur ofta möten ägde rum med medlemmarna i detta parti som av de uppgifter som Olaf samlat in.
För det fjärde angav Karel Pinxten ”tjänsteresor utan ersättning” för verksamhet som han medgett saknar samband med hans arbetsuppgifter, för att försäkra sig om att körsträckan av den tjänstebil han haft vid sina tjänsteresor inte skulle räknas in inom det tak på 15000 km per år utöver vilket han själv fick stå för kostnaderna.
Även om Karel Pinxten har motiverat ett stort antal tjänsteresor genom att han mottagit en formell inbjudan, kan denna motivering inte godtas, för det första eftersom denna formella karaktär, särskilt den omständigheten att det i en inbjudan hänvisas till mottagarens ställning som ledamot av revisionsrätten, skulle kunna vara en artighetsmarkering som inte visar att det föreligger ett samband med hans ämbete som ledamot av revisionsrätten, och, för det andra, att det är fastställt att Karel Pinxten i vissa fall hade begärt inbjudan i fråga. På samma sätt utgör inte ställningen eller titeln hos de personer som träffas i samband med en resa ett giltigt skäl, eftersom det inte räcker för att fastställa att evenemanget är av officiell karaktär. Revisionsrättens ordförande har för övrigt till uppgift att säkerställa representationen för denna institution utåt, med bistånd, från och med år 2016, av ledamöter med ansvar för institutionella relationer och kontroll av kvaliteten på revisionen.
För det andra har revisionsrätten anfört att Karel Pinxten i kvartalsvisa redovisningar av sina kostnader för representation och mottagning angav kostnader som var privata eller oförenliga med hans uppgifter.
Det framgår emellertid av artikel 2 i beslut nr 7–2004 att ersättningen för kostnader för representation var begränsad till de utgifter som revisionsrättens ledamöter hade i denna egenskap och att vänner eller personliga relationer skulle bli föremål för privata inbjudningar.
Revisionsrätten har särskilt understrukit att Karel Pinxten anordnade en rad middagar i sin bostad, vars anknytning till hans ämbete som ledamot av denna institution inte är fastställd och som, med hänsyn till ordalydelsen i en skrivelse av den 28 april 2015, riktad till Belgiens premiärminister för att bjuda in honom till en sådan middag (nedan kallad skrivelsen av den 28 april 2015), ska anses ha det verkliga syftet att samla Karel Pinxtens vänner.
För det tredje använde Karel Pinxten sin tjänstebil och tog hjälp av revisionsrättens chaufförer för verksamhet som var främmande eller oförenlig med hans arbetsuppgifter, även i de fall då han inte var på tjänsteresa.
Det följer emellertid av artiklarna 1 och 4 i beslut nr 33–2004 att revisionsrätten endast skulle stå för kostnaderna för användningen av tjänstebilen vid utövandet av ämbetet som ledamot för denna institution. Så var enligt dessa bestämmelser fallet när resorna i fråga omfattades av ett reseförordnande eller, inom en gräns på 15000 km per år, för vissa särskilda resor som anses ha samband med tjänsteutövningen. Revisionsrättens ledamöter hade dessutom kunnat anlita en chaufför endast för sina resor under tjänsteutövningen.
Karel Pinxtens hälsotillstånd kunde inte motivera att revisionsrättens chaufförer anlitades för privata resor. För övrigt upprättades det läkarintyg i vilket det angavs en avrådan från körning över långa sträckor först den 31 oktober 2016.
Enligt revisionsrätten var de bestämmelser som var tillämpliga under hela den omtvistade perioden klara, precisa, förutsägbara och väl kända för Karel Pinxten. De har konsekvent uteslutit alla betalningar för privat verksamhet eller verksamhet som inte är förenlig med ställningen som ledamot av revisionsrätten. I detta sammanhang kan Karel Pinxten inte lägga över ansvaret för sina egna åsidosättanden på revisionsrätten, som har haft tillgång till lämpliga interna kontrollmekanismer.
Principen om skydd för berättigade förväntningar kan inte anses ha åsidosatts här, eftersom administrationens tystnad eller felaktiga utbetalningar inte ska anses utgöra tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar.
Under alla omständigheter kan en rättsstridig praxis inte ge upphov till berättigade förväntningar. Revisionsrättens ordförande godkände emellertid de reseförordnanden som Karel Pinxten gjort på grundval av uppgifter som inte gjorde det möjligt att förstå att dessa inte avsåg uppgifter som hade samband med hans tjänsteutövning. Denna ordförandes samtycke var således ogiltigt på grund av Karel Pinxtens uppsåtliga underlåtenhet eller vilseledande.
Karel Pinxten anser att den första anmärkningen ska underkännas.
Han har för det första åberopat rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar.
Han har i detta avseende gjort gällande att de regler som var tillämpliga inom revisionsrätten fram till år 2018 inte definierade begreppen ”tjänsteresa”, ”tjänsteutövning” eller ”revisionsrättens intresse”. Den enda text som var användbar vid denna tidpunkt var kommentaren till artikel 4 i beslut nr 33–2004, vilken visar att tjänsteutövning ska ges en vid tolkning.
Karel Pinxten lämnade dessutom systematiskt de uppgifter som krävdes enligt beslut nr 1–2003 till revisionsrättens ordförande. Han informerade honom även om att han tagit hjälp av en chaufför av hälsoskäl, vilket konkretiserades genom redovisning av ”tjänsteresa utan ersättning”. Han besvarade dessutom alla de frågor som revisionsrättens avdelningar kunde ha ställt till honom. Med hänsyn till den transparenta praxis som han således följde, kan han inte hållas ansvarig för bristerna i kontrollen, som inte har gjort det möjligt för den att upptäcka eventuella fel.
Karel Pinxten erhöll i detta sammanhang, genom de beviljade tillstånden och revisionsrättens praxis, tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar från tillförlitliga källor under mer än tio år, som gav upphov till berättigade förväntningar på att betalningarna skulle vara korrekta. Revisionsrätten har således åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar genom att väcka talan.
För det andra är revisionsrättens bedömningar inom ramen för dess första grund behäftade med en rad uppenbara fel.
Revisionsrätten har således, efter Olaf, ifrågasatt syftet med ett stort antal tjänsteresor och grundat detta på vad revisionsrätten anser vara det ”verkliga syftet” med dessa resor, utan att ange förklaringar angående de handlingar som motiverade dess hållning.
Karel Pinxten har särskilt gjort gällande att han aldrig har utövat någon politisk verksamhet under sina ämbetsperioder som ledamot av revisionsrätten. Han träffade medlemmar av det aktuella politiska partiet i egenskap av ledamot av revisionsrätten och bland annat i syfte att främja denna institutions arbete. På samma sätt bidrog de resor som utfördes inom SBNL-V till att ge kännedom om revisionsrättens arbete bland de berörda parterna.
Vad gäller jaktexpeditionerna har Karel Pinxten angett att hans resor till slottet i Chambord (Frankrike) skedde inom ramen för europeiska dagar då ledande personer i Europa samlades. Mer allmänt kan den omständigheten att ett officiellt möte åtföljs av mer informella inslag inte påverka deras anknytning till ämbetet för en ledamot av revisionsrätten.
Resan till Crans-Montana hade godkänts av revisionsrättens ordförande utan att det krävdes några ytterligare uppgifter. Den gjorde det möjligt för Karel Pinxten att delta i ”Forum de Crans-Montana”, vars syfte var att personer med ledande ställning skulle samlas för allmänna diskussioner. Svaranden fick för övrigt kännedom om detta forum av revisionsrättens ordförande.
Resan till Kuba motiverades även, med revisionsrättens ordförandes godkännande, av viljan att träffa lokala aktörer, eftersom det till följd av det kubanska systemets beskaffenhet var nödvändigt att ta kontakt väl på plats. Planeringen av resan försvårades dessutom av det bristande samarbetet från unionens delegation i Kuba.
Läkarbesök, för vilka han inte erhållit någon ersättning, hör till de fall som avses i artikel 4 i beslut nr 33–2004, i vilka det är tillåtet att ta hjälp av en chaufför.
Karel Pinxten har dessutom lämnat detaljerade preciseringar avseende en rad resor vilkas syfte har beskrivits på ett felaktigt sätt i revisionsrättens ansökan eller beträffande vilka revisionsrätten har gjort felaktiga påståenden om de faktiska omständigheterna.
Vad beträffar kostnaderna för representation och mottagning har Karel Pinxten, med stöd av beslut nr 7–2004 och revisionsrättens meddelanden, understrukit att det låg i denna institutions intresse att dess ledamöter skulle ta kontakt med ledande aktörer. Det finns inte någon bestämmelse enligt vilken det är förbjudet att rikta representationsverksamhet till redan kända personer, eftersom endast personliga vänner och familjemedlemmar ska bjudas in privat.
Han har i detta avseende invänt mot revisionsrättens synsätt att representation endast är något som revisionsrättens ordförande ska ägna sig åt. Detta synsätt överensstämmer inte med institutionens praxis eller dess strategiska mål och överensstämmer inte med den omständigheten att dess ledamöter har rätt att ådra sig kostnader för representation.
De resor som Karel Pinxten beställt av chaufförerna var antingen knutna till hans tjänsteresor eller motiverade med stöd av artikel 4 i beslut nr 33‑2004 och artikel 4 i beslut nr 19‑2009. Revisionsrättens administration var för övrigt fullständigt informerad om de berörda chaufförernas verksamhet.
2)

Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis påpekas att den första anmärkningen avser flera hundra separata invändningar avseende lika många faktiska omständigheter där revisionsrättens medel, enligt revisionsrätten, på begäran av Karel Pinxten på ett otillbörligt sätt har använts.
För att möjliggöra en fullständig analys av dessa anmärkningar på ett begripligt sätt för parterna, ska de identifieras med hänvisning till den numrering som revisionsrätten fastställt för återkraven, och som föreslås i tabellen i bilaga A.47 till ansökan och återges i tabellen i bilaga C.1 till repliken.
Det ankommer på domstolen att pröva den första anmärkningen, på grundval av den bevisning som ställts till dess förfogande och mot bakgrund av de kriterier som anges i artikel 286.6 FEUF, för att avgöra huruvida de påstådda rättsstridigheterna kan kvalificeras som åsidosättande av de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av revisionsrätten i den mening som avses i denna bestämmelse.
Även om revisionsrätten den 11 april 2019 tillställde Karel Pinxten ett beslut om fastställelse av fordran och återkrav avseende de påstådda rättsstridigheter som är föremål för den första anmärkningen, avser domstolens ställningstagande i förevarande förfarande följaktligen inte fastställandet av de belopp som Karel Pinxten eventuellt skulle vara skyldig att betala och påverkar således inte den bedömning som ska göras av detta beslut inom ramen för den talan om ogiltigförklaring av detta beslut som väckts vid Europeiska unionens tribunal av Karel Pinxten.
Innan domstolen i tur och ordning undersöker revisionsrättens kritik avseende, för det första, resekostnader och dagtraktamente, för det andra, representations- och mottagningskostnader, samt, för det tredje, användningen av tjänstebilen och anlitandet av en chaufför, ska domstolen bedöma Karel Pinxtens argument att den första anmärkningen strider mot principen om skydd för berättigade förväntningar.
i)

Åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar
Det ska understrykas att även om Karel Pinxten formellt har åberopat såväl rättssäkerhetsprincipen som principen om skydd för berättigade förväntningar, hänför sig hans argumentation i själva verket uteslutande till den andra av dessa principer, vilket för övrigt bekräftas av omformuleringen av denna argumentation i dupliken.
För att principen om skydd för berättigade förväntningar ska kunna åberopas krävs det, enligt domstolens fasta praxis, att tydliga försäkringar som är ovillkorliga och samstämmiga samt härrör från behöriga och tillförlitliga källor har meddelats den berörde av unionens behöriga myndigheter (dom av den 8 september 2020, kommissionen och rådet/Carreras Sequeros m.fl.,
C‑119/19 P och C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Tillämpligheten av denna princip ska omgående avfärdas vad gäller de av revisionsrättens resurser som använts för representations- och mottagningskostnader samt användning av tjänstebil och anlitande av en chaufför.
För det första följer det av domstolens praxis att sådana utbetalningar som de som gjorts i form av representations- och mottagningskostnader, i avsaknad av andra relevanta omständigheter och även när lång tid har förflutit mellan dessa utbetalningar och ett ifrågasättande av att de är rättsenliga, inte kan ge upphov till berättigade förväntningar hos mottagaren om att dessa utbetalningar inte längre kan ifrågasättas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 juni 2016, Marchiani/parlamentet,
C‑566/14 P
,
EU:C:2016:437
, punkt
).
Revisionsrättens praxis att ersätta kostnader för representation och mottagning, på grundval av de uppgifter som Karel Pinxten har lämnat, utan att begära ytterligare upplysningar och utan att bestrida att hans begäran om utbetalning är välgrundad, är inte tillräcklig för att visa att denna institution har gett honom tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar om att dessa ansökningar är korrekta.
För det andra har Karel Pinxtens användning av sin tjänstebil eller anlitandet av en chaufför inte varit föremål för något uttryckligt beslut från revisionsrätten och det har inte vid domstolen gjorts gällande någon annan form av särskilt ställningstagande från revisionsrätten vad gäller de förhållningsregler som Karel Pinxten ska följa i detta avseende.
Även om det antas att revisionsrätten, som Karel Pinxten hävdat, har låtit förfaranden, vars förekomst de inte kunde vara ovetande om, fortsätta att tillämpas, är denna omständighet i vilket fall som helst inte tillräcklig för att visa att denna institution har gett honom tydliga, ovillkorliga och samstämmiga försäkringar i detta avseende.
De reseförordnanden som på begäran av Karel Pinxten uttryckligen har utfärdats av revisionsrättens ordförande utgör däremot tillräckliga garantier, i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 365 ovan, för att han i princip ska kunna grunda berättigade förväntningar på att de berörda tjänsteresorna är rättsenliga.
Det ska emellertid först och främst påpekas att det framgår av domstolens praxis att en enskild inte kan åberopa berättigade förväntningar på att en situation som kännetecknas av bedrägeri ska bestå (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 juni 2017, Santogal M-Comércio e Reparação de Automóveis,
C‑26/16
,
EU:C:2017:453
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Med hänsyn till den skyldighet som åligger revisionsrättens ledamöter, såsom framgår av punkt 241 ovan, att noggrant iaktta de rapporteringsskyldigheter som föreskrivs i de regler som antagits av revisionsrätten för att säkerställa att denna institution får fullständig information om begäran om att få använda institutionens medel, kan en reseorder som utfärdas på grundval av en begäran i vilken väsentliga uppgifter saknas för att ge samma institutions ordförande möjlighet att bedöma huruvida tjänsteresan i fråga är lagenlig inte, ens i avsaknad av ett bedrägeri, utgöra grund för berättigade förväntningar hos den berörda ledamoten på att detta är rättsenligt.
Slutligen kan principen om skydd för berättigade förväntningar inte åberopas av en person som gjort sig skyldig till en uppenbar överträdelse av gällande bestämmelser (dom av den 16 maj 1991, kommissionen/Nederländerna,
C‑96/89
,
EU:C:1991:213
, punkt
, och dom av den 14 juli 2005, ThyssenKrupp/kommissionen,
C‑65/02 P och C‑73/02 P
,
EU:C:2005:454
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av detta följer, för det första, att Karel Pinxten inte kan göra gällande berättigade förväntningar som grundar sig på reseförordnanden som erhållits på ett bedrägligt sätt eller, även om det inte har visats att det föreligger bedrägligt uppsåt, på förordnanden som ordföranden för revisionsrätten utfärdat på grundval av en begäran i vilken väsentliga uppgifter för att möjliggöra för honom att bedöma huruvida tjänsteresan i fråga var lagenlig utelämnats.
I motsats till vad revisionsrätten har hävdat kan det likväl inte anses att de tillstånd som Karel Pinxten beviljats och som har ifrågasatts inom ramen för den första anmärkningen systematiskt har beviljats på grundval av sådana uppgifter. Tvärtom framgår det av handlingarna i målet att ett flertal ansökningar om tillstånd till tjänsteresor på ett klart och öppet sätt beskrev ett föremål som revisionsrätten numera anser vara rättsstridigt som sådant.
För det andra kan principen om skydd för berättigade förväntningar inte utesluta möjligheten för domstolen att fastställa att Karel Pinxten, genom att ansöka om detta tillstånd, och sedan åberopa detta för att erhålla en utbetalning, har åsidosatt de skyldigheter som följer av hans ämbete, i de fall ett reseförordnande som utfärdats av revisionsrättens ordförande, på begäran av Karel Pinxten, är uppenbart rättsstridigt, utan att det för den skull har erhållits på ett bedrägligt sätt eller på grundval av en ansökan som innehåller ofullständig information.
Ett sådant synsätt följer för övrigt av skyldigheten för revisionsrättens ledamöter, som det erinrats om i punkt 239 ovan, att iaktta de strängaste reglerna i fråga om uppförande.
Då felaktigheten i en tjänsteresa framstår som uppenbar, kunde den nämligen inte rimligen ha varit okänd för Karel Pinxten. Karel Pinxten kunde under sådana omständigheter inte ansöka om tillstånd eller använda det utan att faktiskt försöka dra nytta av en befintlig tolerans för rättsstridigheter eller brister i den kontroll som utförs inom revisionsrätten.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan revisionsrätten däremot inte i detta förfarande med giltig verkan klandra Karel Pinxten för att ha erhållit rese- eller dagtraktamente för en tjänsteresa som godkänts av revisionsrättens ordförande, på grundval av en ansökan som inte var av bedräglig art och som inte undanhöll väsentlig information och vars oegentlighet inte framstod som uppenbar.
Under dessa omständigheter ska frågan huruvida de reseförordnanden som på begäran av Karel Pinxten har utfärdats av revisionsrättens ordförande kunde ge upphov till berättigade förväntningar hos den berörde om att de aktuella resorna var rättsenliga bedömas från fall till fall, bland annat på grundval av en jämförelse mellan det skäl som angetts i tillståndsansökan och det verkliga syftet med resan, såsom detta framgår av den bevisning som lagts fram för domstolen. Denna bedömning sammanfaller med prövningen i sak av revisionsrättens första anmärkning.
Även om Karel Pinxten även har åberopat vagheten i de regler som är tillämpliga på revisionsrättens ledamöter, kan detta argument inte heller motivera att talan inte skulle vinna bifall såvitt avser den första anmärkningen i dess helhet.
Det kan visserligen konstateras att de regler som är tillämpliga på de situationer som avses med den första anmärkningen präglas av en viss oklarhet, bland annat bristen på precisering vad gäller de situationer då en tjänsteresa kan tillåtas, de handlingar som ska inges till stöd för en ansökan om tillstånd till tjänsteresa eller de villkor på vilka en inbjudan riktad till tredje man kan kopplas till ställning som revisionsrättens ledamot, i synnerhet vad gäller de godtagbara grunderna för representation och de omständigheter som ska åberopas för att styrka den grund som åberopas.
Denna oklarhet innebär att revisionsrättens behöriga organ har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra huruvida det var motiverat att betala kostnader för tjänsteresor, dagtraktamente eller kostnader för representation och mottagning.
Domstolen ska således från fall till fall beakta detta utrymme för skönsmässig bedömning vid bedömningen av huruvida Karel Pinxtens agerande var rättsenligt eller, än mer, huruvida detta handlande var uppenbart rättsstridigt.
Däremot är den omständigheten att de relevanta reglerna är relativt obestämda inte tillräcklig för att allmänt fastställa att revisionsrättens påståenden om Karel Pinxtens felaktiga användning av revisionsrättens tillgångar saknar grund.
ii)

Resekostnader och dagtraktamenten
Vid tidpunkten för de faktiska omständigheter som avses i förevarande talan föreskrevs systemet för resekostnader och dagtraktamenten, inom ramen för artiklarna 285–287 FEUF, i artikel 7 i förordning nr 2290/77, i vilken det föreskrevs att dessa kostnader skulle ersättas och att sådan ersättning skulle utbetalas när den berörda ledamoten av revisionsrätten, i sin tjänsteutövning, hade att förflytta sig utanför denna institutions arbetsplats.
När det gäller ämbetet för revisionsrättens ledamöter ska det erinras om att det främsta uppdraget för denna institution enligt artikel 285 FEUF är att utföra granskning av unionens räkenskaper. Kommissionen ska därför, i enlighet med artikel 287.1 och 287.2 FEUF, undersöka huruvida unionens samtliga inkomster och utgifter är lagliga och korrekta och om den ekonomiska förvaltningen varit sund.
De bestämmelser som var tillämpliga på resekostnader och dagtraktamenten preciserades i beslut nr 1‑2003.
I artikel 1 i detta beslut angavs dels att reseförordnanden skulle begäras så snart som möjligt, dels att den som är behörig beställare för ledamöternas resekostnader var denna institutions ordförande.
Enligt artikel 3 i nämnda beslut tilläts resor med tjänstebil inom ramen för en tjänsteresa, medan det i artiklarna 5 och 6 i samma beslut föreskrevs ersättning för resekostnader respektive dagtraktamente.
En begäran om ersättning för kostnader för tjänsteresor eller dagtraktamente ska följaktligen anses vara otillåten om det visas att den verksamhet som faktiskt bedrivits med stöd av reseförordnandet i fråga inte kan hänföras till Karel Pinxtens arbetsuppgifter. Mot bakgrund av övervägandena i punkterna 371–381 ovan kan denna oegentlighet beaktas i förevarande förfarande antingen när reseförordnandet erhållits genom bedrägligt beteende eller där väsentlig information undanhållits, eller också när det är uppenbart att det saknas samband mellan denna verksamhet och dessa uppgifter.
Innan det görs en detaljerad bedömning av huruvida var och en av de resor som är föremål för den första anmärkningen är rättsenliga, ska revisionsrättens argument att Karel Pinxten vid Olafs förhör medgav att samtliga tjänsteresor som uttryckligen angavs i reseansökningarna som ”tjänsteresa utan ersättning” helt saknade samband med hans arbetsuppgifter, undersökas.
Det framgår av förhörsprotokollet att Karel Pinxten endast har förklarat att han använder sig av en sådan presentation av dessa ansökningar, i syfte att säkerställa insyn, när en resa ”hade ett syfte som har samband med [hans] ämbete men även en privat aspekt” eller när han hyste ”tvivel om lämpligheten” i resan med hänsyn till föremålet för och omfattningen av den aktuella verksamheten.
Eftersom denna ståndpunkt har upprepats inför domstolen, ska de tjänsteresor som Karel Pinxten uttryckligen har angett vara ”resor utan ersättning” prövas på samma sätt som de andra resor som avses med den första anmärkningen.
–
Vistelsen i Crans-Montana
Det är ostridigt att Karel Pinxten, tillsammans med sin maka, bodde i bergsstationen i Crans-Montana mellan den 22 och den 25 augusti 2013 för att delta i sommarsammanträdena för ”Forum de Crans-Montana” inom ramen för den resa som avses på rad 252.
Denna tjänsteresa motiverade ersättning för transport- och hotellkostnader samt betalning av dagtraktamente. Revisionsrätten hade dock inte betalat kostnaderna för Karel Pinxtens frus uppehälle.
I ansökan om tillstånd för nämnda tjänsteresa angavs att syftet var att delta i sommarsammanträdena för ”Forum de Crans-Montana”, en schweizisk icke-statlig organisation. Denna begäran åtföljdes av en kortfattad intern anteckning, undertecknad av Karel Pinxten, i vilken det angavs att dessa sammanträden utgjorde ett tillfälle att diskutera aktuella frågor i den internationella politiken med ledare från hela världen. Reseordern utfärdades på grundval av dessa uppgifter, utan att det begärdes ytterligare information om exempelvis programmet för detta evenemang.
Den omständigheten att en ledamot av revisionsrätten genom en tjänsteresa kan delta vid ett evenemang som, accessoriskt, omfattar en verksamhet som kan höra till turism eller fritidsaktiviteter innebär inte nödvändigtvis att resan saknar samband med ledamotens uppgifter när evenemanget ändå i huvudsak är inriktat på verksamhet av yrkesmässig karaktär.
Organisatörerna beskrev emellertid det aktuella evenemanget, i ett prospekt som revisionsrätten har ingett, som att det helt ägnades åt kontakter, vänskap, vackra vandringar och informella möten. Denna beskrivning bekräftas av det detaljerade programmet för detta evenemang, som endast omfattar fritidsaktiviteter, särskilt vandringar och en festkväll.
I ett e-postmeddelande från organisatörerna av nämnda evenemang, daterat den 29 maj 2013, anges även att sommarsammanträdena för ”Forum de Crans-Montana” är informella och särskiljer dem från andra tillfällen inom detta forum.
Även om Karel Pinxten vid domstolen har hävdat att dessa sommarsammanträden verkligen var yrkesrelaterade, har han inte inkommit med någon bevisning till stöd för detta påstående.
Enbart den omständigheten att deltagandet i dessa sammanträden eventuellt kan gynna möten och utbyten med internationella ledare, vilket för övrigt inte har visats, visar följaktligen inte i sig att det föreligger ett verkligt samband mellan tjänsteresan i fråga och Karel Pinxtens arbetsuppgifter.
Denna tjänsteresa ska således anses vara uppenbart rättsstridig.
Den omständigheten att revisionsrättens ordförande överlämnade uppgifter om ”forum de Crans-Montana” till institutionens ledamöter, vilket denna institution inte har bestritt, saknar under dessa omständigheter betydelse, eftersom den på sin höjd kan visa att nämnda tjänsteresa har godkänts av nämnda institution med full kännedom om omständigheterna, vilket enligt den rättspraxis som det erinras om i punkt 374 ovan inte räcker för att motivera att Karel Pinxten har haft berättigade förväntningar som skulle kunna utgöra hinder för att i förevarande förfarande beakta de rättsstridigheter han uppenbart gjort sig skyldig till.
–
Vistelsen i Kuba
Det har inte bestritts att Karel Pinxten tillsammans med sin maka uppehöll sig i Kuba från den 30 mars till den 14 april 2015, vilket i samband med den resa som avses på rad 343 motiverade ersättning för bland annat transport- och boendekostnader samt betalning av dagtraktamente. Revisionsrätten hade dock inte betalat kostnaderna för Karel Pinxtens frus uppehälle.
Revisionsrätten gav tillstånd till denna resa efter det att Karel Pinxten hade överlämnat ytterligare upplysningar som hade begärts av ordföranden för denna institution, av vilka det framgick att syftet med nämnda tjänsteresa var att samla in information om förbindelserna mellan unionen och Kuba genom kontakter med det lokala civila samhället och besök vid projekt som finansieras av unionen.
Det ska fastställas huruvida de bevis som domstolen förfogar över gör det möjligt att fastställa att revisionsrättens påstående att Karel Pinxten uppehöll sig i Kuba för huvudsakligen privata ändamål är välgrundat.
I detta avseende framgår det av ett program som upprättats av Karel Pinxtens kansli och som Olaf beslagtagit att den ifrågavarande vistelsen nästan uteslutande var avsedd för turistaktiviteter.
De enda delar av programmet som eventuellt skulle kunna knytas till Karel Pinxtens arbetsuppgifter utgjordes av ett möte med unionens ambassadör i Kuba den 31 mars 2015, en lunch med ambassadören i närvaro av den ansvarige för Förenta nationernas utvecklingsprogram (PNUD) och Konungariket Belgiens ambassadör i Kuba den 2 april 2015 samt ett möte med den ambassadören den 3 april 2015.
De uppgifter som unionens ambassadör i Kuba lämnade till Olaf visar emellertid att lunchen den 2 april 2015 var organiserad av ren artighet och att det inte rörde sig om en arbetslunch. Ambassadören preciserade även att Karel Pinxtens vistelse under alla omständigheter inte kunde anses vara av professionell karaktär, eftersom det är uteslutet att genomföra en sådan vistelse i Kuba med ett visum för turiständamål.
Den sistnämnda uppgiften bekräftades för Olaf av en annan medlem av unionens delegation i Kuba, som dessutom preciserade att Karel Pinxten inte hade beaktat varningar som han erhållit beträffande de olämpliga tidpunkterna för hans vistelse och att diskussionerna med honom helt saknade teknisk karaktär.
Det kan konstateras att Karel Pinxten inte på ett ändamålsenligt sätt har bestritt de bevis som revisionsrätten lagt fram för att visa att hans vistelse i Kuba nästan uteslutande var avsedd för turistaktiviteter eller, ännu mindre, att inge andra handlingar till domstolen som kunde stödja hans ståndpunkt att hans vistelse i Kuba hade ett syfte som hade samband med hans arbetsuppgifter.
Även om han hänvisar till ställningen hos de olika ansvariga med vilka han kan ha haft kontakter under denna vistelse, framgår det att de flesta av dessa personer möttes vid lunchen vid unionens ambassad i Kuba, vilken, såsom framgår av punkt 411 ovan, inte hade karaktären av en arbetslunch.
Tillförlitligheten av de uppgifter som Karel Pinxten har lämnat på denna punkt är för övrigt desto mindre med hänsyn till att det, bland de ansvariga som nämns, finns en ”affärsman” som i själva verket är ägare till den bostad som Karel Pinxten hyrt under sin vistelse.
Vad beträffar den omständighet som Karel Pinxten åberopat i en skrivelse som överlämnades efter hans resa till revisionsrättens ordförande, enligt vilken vissa besök behövde ställas in i sista minuten, kan detta påstående inte förklara varför hans vistelse i Kuba inte var yrkesrelaterad.
För det första framgår det av handlingarna i målet angående förberedelsen av denna vistelse att vistelsen ursprungligen var avsedd som en ren turistvistelse.
I detta avseende är det bland annat viktigt att nämna e-postmeddelanden som den 28 och den 29 januari 2015 sändes av Karel Pinxtens assistent till unionens ambassadör i Kuba, i vilka assistenten angav att Pinxten önskade inhämta upplysningar om en privat resa i detta land som han aldrig besökt, utan att nämna något som helst yrkesmässigt ändamål för den planerade vistelsen.
De åtgärder som vidtogs före resan till Kuba för att organisera verksamhet som kunde ha samband med Karel Pinxtens arbetsuppgifter vid revisionsrätten påverkar inte heller den privata karaktären av hans vistelse i detta land.
Det framgår särskilt att dessa åtgärder vidtogs mycket sent, vilket svårligen är förenligt med anordnandet av en studieresa i ett tredjeland, såsom Kuba, dit den berörde avsåg att bege sig för första gången. Det framgår således av de e‑postmeddelanden som domstolen har tillgång till att PNUD inte kontaktades förrän den 18 mars 2015 och att inget officiellt program hade fastställts den 19 mars 2015, det vill säga mindre än två veckor före Karel Pinxtens avresa till Kuba.
Dessutom hade såväl unionens och Konungariket Belgiens ambassadörer i Kuba som PNUD:s tjänstemän i detta land tydligt angett för Karel Pinxten, i e‑postmeddelanden som ingetts av revisionsrätten, att det var svårt att tänka sig att kombinera såväl professionell verksamhet som turistverksamhet i nämnda land, att alla officiella besök skulle anmälas i förväg till de kubanska myndigheterna och genomföras med lämplig visering och att det var högst osannolikt att han skulle kunna träffa ansvariga personer på Kuba vid ett informellt möte.
Karel Pinxten kan således inte med framgång göra gällande att han, vid sin avresa till Kuba, inte kände till att hans vistelse i detta tredjeland faktiskt inte var av sådant slag att han kunde utföra uppgifter som var knutna till hans ämbete som ledamot av revisionsrätten.
Även om avsaknaden av en ytterligare förhandskontroll och efterhandskontroll av en resa som involverar betydande medel borde uppmärksammas, kvarstår mot bakgrund av samtliga dessa uppgifter det faktum att de uppgifter som lämnats till revisionsrätten före och efter den resa som avses på rad 343 var vida vilseledande, vad beträffar det verkliga syftet med Karel Pinxtens vistelse i Kuba, och att denna tjänsteresa ska anses vara rättsstridig, eftersom denna vistelse saknade samband med Karel Pinxtens arbetsuppgifter.
Härav följer att även den resa som nämns på rad 341, vilken hade till syfte att Karel Pinxten skulle träffa olika personer i syfte att förbereda en vistelse för Kuba, ska anses vara rättsstridig.
–
Relationerna med politiska ledare och rörelser
En mängd resor som Karel Pinxten utfört och som lett till ersättning för resekostnader eller dagtraktamente, vilka enligt revisionsrättens mening var rättsstridiga, inom ramen för den första anmärkningen, avsåg möten med politiska ledare.
För att kunna pröva dessa resor är det nödvändigt att fastställa huruvida sådana möten i princip kan vara föremål för revisionsrättens ledamöters tjänsteresor.
Såsom framgår av punkt 387 ovan föreskrevs det i den unionslagstiftning som var tillämplig vid tidpunkten för de faktiska omständigheter som avses i förevarande talan att revisionsrättens ledamöters tjänsteresor skulle avse tjänsteresor ”i samband med tjänsteutövningen”.
Såsom Karel Pinxten har hävdat kan tjänstgöring som ledamot av revisionsrätten emellertid omfatta protokollär verksamhet som bland annat syftar till att upplysa om och främja revisionsrättens arbete samt att i institutionens intresse upprätthålla relationerna med höga ledare.
Sådana protokollära verksamheter kan oftare beröra ansvariga från samma medlemsstat som den berörda revisionsrättsledamoten, bland annat på grund av att kontakter eventuellt har ägt rum innan denna ledamot tillträdde sin tjänst, praktiska hjälpmedel, särskilt språkliga resurser, eller bättre kännedom om de nationella frågor som kan föranleda revisionsrättens uppdrag.
Revisionsrätten hade ett visst utrymme för skönsmässig bedömning när den fastställde i vilken utsträckning och på vilka villkor dess ledamöters tjänsteresor i samband med möten med politiskt ansvariga kunde tillåtas för att säkerställa genomförandet av sådan protokollär verksamhet, under förutsättning att dessa tjänsteresor inte hade som egentliga syfte att bedriva en politisk verksamhet, vilken, såsom framgår av punkt 272 ovan, är oförenlig med ämbetet för en ledamot av revisionsrätten.
Även om det framgår av punkt 383 ovan att revisionsrättens interna bestämmelser om dess ledamöters tjänsteresor inte innehöll något klart beslut i frågan, kan användbara uppgifter om denna institutions praxis härledas ur reglerna om kostnader för representation och mottagning.
Den vikt som revisionsrätten fäste vid sina medlemmars relationer med politiska ledare framgår nämligen av meddelandet av den 22 april 2004, i vilket det angavs att ”ledamöterna ska särskilt företräda revisionsrätten när de i revisionsrättens intresse upprätthåller yrkesmässiga relationer med personer som tjänstgör inom … unionen, medlemsstaterna eller andra länder”.
På samma sätt visade såväl revisionsrättens strategi 2013–2017 som dess kommunikationsstrategi och relationer med berörda parter den 12 december 2013 att revisionsrätten måste säkerställa förbindelser med olika aktörer, däribland de nationella och europeiska politiska myndigheter som ansvarar för kontrollen av användningen av unionens medel. I den andra av dessa handlingar angavs dessutom att relationerna med de nationella parlamenten skulle säkerställas av ledamöterna och deras kabinett.
Den praxis som revisionsrätten följde i fråga om Karel Pinxtens tjänsteresor bekräftar att revisionsrätten hade utövat sitt utrymme för skönsmässig bedömning i den meningen att den i princip medgav att det fanns ett samband mellan tjänsteresorna för att möta nationella politiska ledare och dess ledamöters uppdrag.
Under de två tjänsteperioderna tilläts Karel Pinxten att utföra flera tiotals tjänsteresor trots att deras enda syfte var att träffa en belgisk politisk ledare.
Vid den första omprövningen av Karel Pinxtens tjänsteresor, som utfördes av revisionsrättens tjänstemän före Olafs utredning, identifierades dessa tjänsteresor inte på något sätt som potentiellt problematiska uppgifter som skulle kunna bli föremål för ytterligare motiveringar.
Slutligen framgår det av de handlingar som domstolen har tillgång till att andra tjänsteresor som Karel Pinxten gjort i syfte att träffa belgiska politiker, bortsett från de tjänsteresor som har påståtts vara rättsstridiga inom ramen för den första anmärkningen, enligt revisionsrätten förblir helt rättsenliga ur revisionsrättens synvinkel.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan de tjänsteresor som beviljats på ett öppet sätt i syfte att träffa politiska ledare rent allmänt inte anses vara uppenbart rättsstridiga på grund av sitt syfte.
Denna bedömning påverkas inte av revisionsrättens argument att denna institutions representation sköttes av dess ordförande och av dess ledamöter med ansvar för institutionella relationer och kontroll av kvaliteten på revisionen.
För det första motsägs detta argument direkt av de handlingar som revisionsrätten har utfärdat och som nämns i punkt 433 ovan. För det andra är argumentet inte heller förenligt med den omständigheten att det i beslut nr 7–2004 föreskrevs att samtliga ledamöter vid denna institution kan komma i åtnjutande av de kostnader för representation och mottagning som de har haft i egenskap av ledamot.
Det ska följaktligen prövas huruvida de förklaringar och den bevisning som revisionsrätten har lagt fram, för var och en av de uppgifter som avsåg ett möte med en politisk ledare, avsåg ett skäl som gjorde det möjligt att anse att tjänsteresan i fråga inte hade ett legitimt protokollärt syfte.
Mot denna bakgrund framgår det för det första att flera tjänsteresor som Karel Pinxten har anfört har till syfte att träffa belgiska politiska ledare kan vara direkt kopplade till hans politiska verksamhet – som konstaterats föreligga vid prövningen av den fjärde anmärkningen – som är oförenlig med hans ämbete, i den mån som de i själva verket syftade till att göra det möjligt för honom att delta i ett sammanträde med det aktuella politiska partiet.
Sådana tjänsteresor, som har tillåtits på grundval av ansökningar där väsentliga uppgifter utelämnats och som i själva verket hade samband med en verksamhet som var oförenlig med ämbetet för en ledamot av revisionsrätten, kan inte anses vara rättsenliga.
Ett sådant konstaterande kan göras för de tjänsteresor som avses på raderna 54, 61, 60, 70, 81, 84, 85, 88 och 94, eftersom revisionsrätten har lagt fram protokoll som visar att Karel Pinxten deltog i möten med det aktuella politiska partiet under dessa tjänsteresor, vilka möten emellertid inte nämndes i begäran om tillstånd till resorna.
Den omständigheten att den tjänsteresa som avses i rad 94 inte bara syftade till att träffa belgiska politiker utan även till att delta i ett möte med Europaparlamentet innebär inte att tjänsteresan är lagenlig, eftersom de protokoll som upprättats av det aktuella politiska partiet respektive av Europaparlamentet visar att Karel Pinxten endast deltog i det sammanträde som anordnades av detta parti.
De tjänsteresor som nämns på raderna 95, 396, 410, 413 och 414 ska även anses ha haft det verkliga syftet att göra det möjligt för Karel Pinxten att delta i sammanträden med det aktuella politiska partiet, med hänsyn till uppgifterna i Karel Pinxtens kalender och i e-postmeddelanden som utväxlats med ansvariga för detta parti. Detsamma gäller för de tjänsteresor som avses på raderna 299 och 369, enbart på grundval av de tydliga uppgifter som kan utläsas i denna kalender.
Även om de inte har till syfte att träffa en belgisk politisk politiker, ska flera tjänsteresor jämförelsevis nämnas här, eftersom de gjort det möjligt för Karel Pinxten att delta i sammanträdena för det aktuella politiska partiet och av det skälet delvis ska anses vara oegentliga.
Så är fallet med de tjänsteresor som avses på raderna 39, 45 och 86. Medan syftet med dessa tre tjänsteresor hade tillkännagetts vara att träffa privata ekonomiska aktörer eller gruppansvariga, förfogar domstolen över mötesprotokoll från det aktuella politiska partiets styrelsemöten, i vilka det angavs att Karel Pinxten var närvarande vid dessa möten vid de tidpunkter som motsvarade de nämnda tjänsteresorna.
På samma sätt ska den tjänsteresa som nämns på rad 68, även om det även avsåg representationsverksamhet vars laglighet inte har ifrågasatts, delvis anses vara rättsstridigt, eftersom Karel Pinxten under den tid som tjänsteresan pågick deltog i ett sammanträde med det aktuella politiska partiets styrelse, vilket framgår av protokollet från detta möte.
För det andra syftade en rad tjänsteresor som Karel Pinxten utfört till att delta i andra aktiviteter eller mottagningar som organiserades av det aktuella politiska partiet, utöver partistyrelsens sammanträden.
Med hänsyn till de inbjudningar som Karel Pinxten mottagit och uppgifterna i hans kalender framgår det således att de tjänsteresor som avses på raderna 120, 175, 221 och 365, med falskt angivande av officiella skäl hänförliga till möten med belgiska politiker, var avsedda att delta i parlamentsdagarna för det aktuella politiska partiet. De tjänsteresor som nämns på raderna 207, 298 och 381 samt delvis den tjänsteresa som nämns på rad 229, avsåg deltagande i nyårsmottagningar. Tjänsteresan på rad 258 avsåg besök i en stad vilket var avsett för medlemmar i ovannämnda parti. De tjänsteresor som anges på raderna 260 och 289 avsåg en studiedag respektive en kongress för samma parti.
Dessutom har verksamhet av samma slag ibland bedrivits på andra grunder än att belgiska politiker ska mötas.
Det framgår således för det första av Karel Pinxtens kalender att tjänsteresa nr 69, som angavs vara avsedd att delta i en ”kongress”, hänförde sig till det aktuella politiska partiet.
Även om den tjänsteresa som avsågs på rad 275 var motiverad av en inbjudan från en person vars arbete inte angetts, framgår det av en faktura som ingetts av revisionsrätten och en anteckning i denna kalender att det verkliga syftet med resan var att delta i ett ”politiskt kafé” som organiserades av detta politiska parti.
Domstolen konstaterar slutligen, på grundval av nämnda kalender och ett e‑postmeddelande från en assistent till Karel Pinxten daterat den 25 juli 2017, att de tjänsteresor som avses på raderna 308 och 416, under sken av en inbjudan från ALDE-gruppen i Europaparlamentet, avsåg deltagande i det aktuella politiska partiets parlamentsdagar.
Vad beträffar den tjänsteresa som nämns på rad 269, vars officiella syfte var ”Formell inbjudan, ministern, Herman de Croo Centrum”, ska även denna tjänsteresa knytas till Karel Pinxtens politiska verksamhet, eftersom den avsåg ett besök hos en institution som uppger sig ha inrättats för att hedra den tidigare ordföranden för det aktuella politiska partiet.
De tjänsteresor som nämns i punkterna 451–456 ovan ska anses vara oskiljaktiga från Karel Pinxtens politiska verksamhet, som är föremål för den fjärde anmärkningens första del och därför uppenbart rättsstridiga.
Den omständigheten att de evenemang som organiserades av det aktuella politiska partiet och som är föremål för vissa av dessa tjänsteresor vid första anblick inte hade till syfte att diskutera detta partis politiska linje, utan snarare hade en festlig dimension, påverkar inte denna bedömning, eftersom kopplingen mellan dessa och en politisk rörelse inom vilken han bedrev en verksamhet som var oförenlig med sin tjänsteutövning inte gjorde det möjligt för Karel Pinxten att delta i dessa utan att åsidosätta sin skyldighet att förhålla sig oberoende.
Den omständigheten att vissa av dessa tjänsteresor har tillåtits på grundval av en ansökan som på ett tillräckligt tydligt sätt beskriver deras syfte saknar således betydelse för förevarande förfarande.
Vad däremot gäller den tjänsteresa som avses i rad 34 visar inte den omständigheten att Karel Pinxten i sin kalender angav att han skulle delta i det aktuella politiska partiets nyårsmottagning den 19 januari 2009 att hans ankomst till Bryssel den dagen, trots att tjänsteresan hade till syfte att delta i ett möte i Europaparlamentet morgonen därpå, uppenbarligen kunde särskiljas från det angivna syftet med nämnda tjänsteresa, eftersom ett sådant val kunde motiveras av praktiska skäl.
Även om revisionsrätten i fråga om den tjänsteresa som nämns på rad 74 nämner att Karel Pinxten deltog i ett möte med det aktuella politiska partiet, framgår det av reseförordnandet att denna tjänsteresa inleddes först flera timmar efter det att mötet hölls.
För det tredje kan andra tjänsteresor, som angetts syfta till att belgiska politiska ledare ska mötas, inte, mot bakgrund av handlingarna i målet, kopplas till möten eller annan verksamhet som organiseras av det aktuella politiska partiet.
Visserligen presenterar revisionsrätten, i de flesta fall, de politiska ledare som nämns i reseförordnandena på ett trovärdigt sätt som tillhörande detta politiska parti.
De nära band som har konstaterats mellan Karel Pinxten och det aktuella politiska partiet är emellertid inte tillräckliga för att inom ramen för förevarande förfarande fastställa en presumtion som gör det möjligt att systematiskt dra slutsatsen att en tjänsteresa som syftar till att träffa en politisk ledare är uppenbart rättsstridig enbart på grund av att denne är medlem i detta politiska parti.
Med hänsyn till bland annat den viktiga roll som partiet spelade i det belgiska politiska livet och till de förbindelser som Karel Pinxten rätteligen kunde förfoga över inom detta parti på grund av den verksamhet som han bedrev innan han tillträdde sin tjänst, kan anordnandet av ett antal protokollära tjänsteresor avseende politiska ledare som tillhör samma parti inte anses vara osannolikt.
Även om revisionsrätten vid domstolen har gjort gällande att den inte kände till dessa politiska ledares partitillhörighet före Olafs utredning, är detta argument inte tillräckligt för att visa att Karel Pinxtens begäran var bedräglig eller underlät att nämna väsentlig information, i synnerhet som de aktuella tjänsteresorna oftast avsåg ett litet antal personer vars politiska tillhörighet var allmänt känd och att flera av dessa resor syftade till att möta politiska ledare som uttryckligen identifierats som att de bland annat var ”partiledare”.
Mot denna bakgrund finner domstolen att revisionsrätten inte har uppfyllt sin bevisbörda i de fall där den föreslår att domstolen ska fastställa att en tjänsteresa är rättsstridig enbart på grundval av den omständigheten att den ansvariga politiker som avses i det aktuella reseförordnandet var medlem i det aktuella politiska partiet, utan att lägga fram några bevis för att denna uppgift inte uppfyllde de kriterier som vid den relevanta tidpunkten tillämpades inom revisionsrätten för att godkänna att en protokollär tjänsteresa var rättsenlig.
En sådan situation kan beskrivas för en rad tjänsteresor där Karel Pinxten tilläts att träffa en politiker i ledande ställning, oavsett om det rör sig om en ledamot av Europaparlamentet, vid de tjänsteresor som avses i raderna 19, 301, 330, 355 och 402, samt, delvis, tjänsteresan som avses på rad 296, en person i den belgiska regeringen, i de tjänsteresor som anges på raderna 43, 66, 92, 97, 169, 211, 215, 248, 303, 352 och 395 och, delvis, i de tjänsteresor som anges på raderna 118, 326 och 339, eller en belgisk parlamentsledamot, i de tjänsteresor som anges på raderna 41, 59, 171, 203, 204, 208, 211, 238, 313, 331, 334, 336, 346, 354 och, delvis, den tjänsteresa som anges på rad 326.
Denna lösning måste även gälla för de tjänsteresor som avses på raderna 1 och 7, vilka syftade till att träffa en tjänsteman i ett ministerium.
Vad gäller de tjänsteresor som anges på raderna 319 och 320 har revisionsrätten inte beskrivit den tjänsteman i ministeriet som avses i reseförordnandet som tillhörande det aktuella politiska partiet. Revisionsrätten anser emellertid att dessa tjänsteresor ska knytas till politisk eller privat verksamhet på grund av deras anknytning till transportområdet. Denna omständighet är emellertid inte tillräcklig för att fastställa att tjänsteresorna var uppenbart rättsstridiga.
För det fjärde kan den logik som valts i fråga om tjänsteresor som syftar till att träffa högt uppsatta politiska ledare inte överföras på tjänsteresor som syftar till möten med personer som hade innehaft sådana uppgifter, men som lämnat dem vid tidpunkten för den aktuella tjänsteresan, eftersom ett sådant möte, utom under särskilda omständigheter, ska anses uppenbart sakna protokollärt intresse för revisionsrätten.
På samma sätt ska ett möte med en lokal politisk ledare, utom i särskilda fall, anses uppenbart sakna samband med utövandet av ämbetet som ledamot av revisionsrätten.
På grundval av dessa kriterier, och eftersom Karel Pinxten inte har lagt fram några uppgifter som kan visa att det föreligger särskilda omständigheter, ska de tjänsteresor som avses på raderna 15 och 253 anses vara uppenbart rättsstridiga, eftersom det framgår av själva syftet med dessa tjänsteresor, såsom har angetts av Karel Pinxten, att dessa syftade till att träffa en tidigare minister respektive en före detta ledamot av det belgiska parlamentet.
När det gäller den tjänsteresa som nämns på rad 232 ska det konstateras att ställningen som ”statlig minister”, som ges till den person som ska träffas inom ramen för denna tjänsteresa, utgör en hederstitel som inte innebär ett aktuellt utövande av en ledande politisk funktion. Skälet för en sådan tjänsteresa framstår således som vilseledande och ska under alla omständigheter anses vara uppenbart rättsstridigt.
På samma sätt måste även deltagandet i en mottagning som organiserades av Overpelt kommun, vilket ingick i den tjänsteresa som avses i rad 378, anses uppenbart sakna samband med ämbetet för en ledamot av revisionsrätten.
–
Relationerna till ansvariga för privata ekonomiska aktörer
Flera av de tjänsteresor som ledde till ersättning för resekostnader eller till utbetalning av dagtraktamenten, vilka är föremål för den första anmärkningen, avsåg de relationer som Karel Pinxten hade med ledare för privata ekonomiska aktörer.
Regelverket för revisionsrättens ledamöters tjänsteresor som syftar till att ledamoten ska träffa sådana ansvariga ska skiljas från regelverket för tjänsteresor som avser relationer till politiska ledare.
Eftersom revisionsrätten enligt artikel 285 FEUF har till uppgift att säkerställa revisionen av unionens räkenskaper, kan relationerna till privata ekonomiska aktörer vara av mindre intresse för denna institution än de relationer som upprätthålls med offentliga beslutsfattare.
Detta konstaterande stöds av den omständigheten att det i meddelandet av den 22 april 2004 inte anges att inbjudningar som riktats till ledare för privata ekonomiska aktörer ska användas regelbundet för revisionsrättens ledamöters kostnader för representation och mottagning.
I de handlingar som syftar till att fastställa revisionsrättens kommunikationsstrategi, vilka nämns i punkt 433 ovan, hänvisas det inte heller till dessa ledare som berörda parter som denna institution vill vända sig till för att främja sitt arbete.
Karel Pinxtens argument att de tjänsteresor som är avsedda för att träffa ledare för privata ekonomiska aktörer motiveras av att det är nödvändigt att utbyta tankar med aktörer i den ekonomiska världen för att gynna debatten inom revisionsrätten kan i detta sammanhang inte anses visa att det föreligger ett tillräckligt samband med den befattning som en ledamot av denna institution har för att motivera att institutionens resurser tas i anspråk.
Även om merparten av de tjänsteresor som var avsedda för att träffa ledare för privata aktörer hade godkänts av revisionsrätten på grundval av tydligt transparenta förfrågningar från Karel Pinxten, kunde denne följaktligen inte vara ovetande om att det var uppenbart att en sådan motivering, bortsett från särskilda omständigheter som kunde påvisa ett särskilt samband mellan den berörda privata aktörens respektive institutionens verksamhet, inte kunde visa att det förelåg ett tillräckligt samband med utövandet av hans ämbete som ledamot av nämnda institution.
I detta sammanhang ska för det första de tjänsteresor som motiveras av en inbjudan från en ledare för en multinationell ekonomisk aktör anses vara uppenbart rättsstridiga.
Denna slutsats gör sig i synnerhet gällande med avseende på de tjänsteresor som avses på raderna 33 och 104, vilka hade samband med inbjudningar från industrikoncerner, den tjänsteresa som anges på rad 45, vilket avsåg en lunch med en person som Karel Pinxten beskrev som medlem i olika styrelser, och den tjänsteresa som nämns på rad 325, som avsåg ett möte med en chef för en affärsbank.
Även om revisionsrättens påståenden om det verkliga syftet med de tjänsteresor som avses på raderna 257 och 259 inte framgår av handlingarna i målet, ska dessa inte desto mindre anses vara uppenbart rättsstridiga, i den mån de syftar till att besvara de inbjudningar som en internationell advokatbyrå respektive en eloperatör skickat.
Så är även fallet med den tjänsteresa som anges på rad 74, vilken motiverades av en inbjudan från en ansvarig för en försäkringskoncern och som, mot bakgrund av de uppgifter som framgick av Karel Pinxtens kalender, hade till syfte att han skulle gå på en konsert.
De tjänsteresor som anges på raderna 75 och 307 och delvis tjänsteresan som avses på rad 86 ska också anses vara uppenbart rättsstridiga, eftersom de syftade till att träffa ledaren i en postkoncern. Detta gäller i än högre grad eftersom de e‑postmeddelanden som revisionsrätten har tillhandahållit gör det möjligt att fastställa att Karel Pinxten fungerade som mellanhand för denna chef i ett ärende om statligt stöd.
För det andra kan den uppenbara oegentlighet som i princip föreligger kring den tjänsteresa som syftar till att Karel Pinxten ska träffa ledare för privata ekonomiska aktörer, i än högre grad, även anses vara för handen gällande de tjänsteresor som är knutna till lokala privata ekonomiska aktörer.
Så är för det första fallet med de tjänsteresor som avses på raderna 73, 76, 251 och 295, vilka var avsedda för att Karel Pinxten skulle träffa personer ansvariga för revisionsbyråer i den region där Karel Pinxten hade sitt ursprung, samt för den tjänsteresa som nämns på rad 130, som hade till syfte att han skulle träffa den ansvarige för olika företag i denna region.
På samma sätt ska den tjänsteresa som anges på rad 82 och delvis de tjänsteresor som avses på raderna 121 och 310 anses uppenbart rättsstridiga, eftersom upprepade möten med en byggherre som är verksam i Karel Pinxtens ursprungsregion förefaller sakna allt samband med hans ämbete vid revisionsrätten.
Det saknar i detta avseende betydelse att denna institution inte har visat att påståendet att Karel Pinxten träffade denna byggherre på grund av sitt intresse för ett visst fastighetsprojekt var välgrundat.
Vidare är det uppenbart att lokala firanden som organiseras av privata ekonomiska aktörer, såsom ett jubileum för ett hamnbolag i Antwerpen, som var föremålet för den tjänsteresa som avses på rad 363, eller invigningen av en buteljeringsanläggning i en fabrik, som har angetts som motivering för den tjänsteresa som anges på rad 390, uppenbarligen inte kan anses ha anknytning till Karel Pinxtens ämbete vid revisionsrätten.
Slutligen ska även de tjänsteresor som avses på raderna 100, 239, 283, 287, 359 och 406 anses vara uppenbart rättsstridiga av samma skäl, eftersom de hade till syfte att Karel Pinxten skulle träffa en belgisk affärsman som, vid Olafs förhör, beskrev Karel Pinxten som styrelseledamot i en koncern i vilken han är aktieägare och som en ”gammal vän”. Att revisionsrätten har använt medel för att finansiera sådana tjänsteresor visar på en sammanblandning av denna institutions intressen och Karel Pinxtens privata intressen, särskilt som det framgår av de handlingar som ingetts till domstolen att han hade en rådgivande funktion hos denna affärsman vad gäller hans förhållande till kommissionen.
Däremot kan, för det tredje, inte de tjänsteresor som syftar till att träffa personer som är ansvariga för internationella revisionsbyråer anses vara uppenbart rättsstridiga.
Eftersom de konkreta uppgifter som utförs av dessa företag delvis är jämförbara med dem som revisionsrättens ledamöter och anställda anförtros och eftersom denna institution är föranledd att samarbeta med nämnda byråer, kan det nämligen inte uteslutas att ledamöterna vid nämnda institution kan göra tjänsteresor som syftar till att upprätthålla yrkesrelationer med samma byråer.
Revisionsrätten har för övrigt under förevarande förfarande medgett att det förekommit regelbundna kontakter mellan institutionens tjänstemän och anställda vid internationella revisionsbyråer.
Även om kommissionen har gjort gällande att dessa kontakter ska vara begränsade av offentliga upphandlingar eller ske vid utbildningstillfällen, kan det konstateras att sådana principer inte föreskrivs i de interna regler som samma institution har hänvisat till och att de inte överensstämmer med dess praxis, såsom den framgår av Karel Pinxtens reseförordnanden.
Härav följer att de tjänsteresor som avses på raderna 47, 103, 161, 210 och 277, vilka på ett öppet sätt syftade till att göra det möjligt för Karel Pinxten att delta i ett evenemang som anordnades av en internationell revisionsbyrå och riktade sig till ansvariga för de europeiska institutionerna, inte kan anses vara uppenbart rättsstridiga.
Detsamma gäller den tjänsteresa som nämns på rad 237 och delvis de tjänsteresor som avses på raderna 373 och 374, i den mån dessa tjänsteresor hade till syfte att Karel Pinxten skulle träffa ansvariga för internationella revisionsbyråer. Den omständigheten att den tjänsteresa som anges på rad nr 157 och, delvis, tjänsteresan på rad 339, som hade samma syfte och hörde till samma förordnande, utfördes på sätet för en sammanslutning respektive för ett stort företag räcker inte, i avsaknad av ytterligare upplysningar, för att motivera en annan slutsats vad gäller dessa tjänsteresor.
Vad beträffar den tjänsteresa som avses på rad 199, vilken även den syftade till att träffa den ansvarige för en internationell revisionsbyrå, har revisionsrätten hävdat att det verkliga syftet med tjänsteresan var att diskutera ett erbjudande om anställning som kunde intressera ett av Karel Pinxtens barn.
De handlingar som denna institution har ingett räcker emellertid inte för att rättsligt sett visa att mötet anordnades för detta ändamål eller att det huvudsakligen avsåg Karel Pinxtens familjeintressen och följaktligen inte heller att det var uppenbart att denna tjänsteresa var rättsstridig. Det framgår visserligen av de e-postmeddelanden som denna institution har lämnat in att den person som Karel Pinxten träffade vid nämnda tjänsteresa, efter sitt samtal med Karel Pinxten, erhöll meritförteckningar för ett av hans barn och att han hade redogjort för möjligheten till anställning för det barnet. Den motivering som Karel Pinxten har anfört, nämligen att en arbetslunch kan åtföljas av mer informella diskussioner om bland annat familjesituationen för de personer som deltar, som kan förklara dessa e-postmeddelanden, framstår emellertid inte som osannolik.
–
Relationerna till representativa organ och sammanslutningar
Fyrtio tjänsteresor som ledde till ersättning för resekostnader eller till betalning av dagtraktamente, vilka av revisionsrätten har påståtts vara rättsstridiga genom första anmärkningen, avsåg Karel Pinxtens verksamhet som var knuten till representativa organ eller sammanslutningar.
Sådana tjänsteresor kan inordnas i en situation som ligger mitt emellan tjänsteresor som rör relationerna med politiska ledare och sådana tjänsteresor som rör relationerna med ledare för privata ekonomiska aktörer.
Även om de organ som företräder civilsamhället inte nämndes i revisionsrättens regler för representationskostnader och mottagningskostnader eller i de handlingar i vilka domstolens kommunikationsstrategi fastställs, kan dessa organ emellertid uttrycka ståndpunkter avseende institutionernas verksamhet som revisionsrätten kan beakta vid upprättandet av rapporter om denna verksamhet.
Under dessa omständigheter kan det inte helt uteslutas att revisionsrätten i vissa fall på goda grunder kan anse att tjänsteresor som har samband med sådana organ ska vara knutna till dess ledamöters ämbeten.
En undersökning av Karel Pinxtens sätt att hantera detta, såsom det framgår av relevanta reseförordnanden, gör det emellertid möjligt att dra slutsatsen att han, trots att revisionsrätten vid upprepade tillfällen beviljat tillstånd på en allmänt öppen grund, inte kunde vara ovetande om att det var uppenbart att hans tjänsteresor avseende representativa organ eller sammanslutningar inte var av verkligt intresse för denna institution.
För det första har Karel Pinxten, såsom framgår av punkt 502 ovan, utfört flera tiotals tjänsteresor av detta slag under sina ämbetsperioder.
Det framgår vidare att dessa tjänsteresor nästan systematiskt utförts hos lokala organ vars verksamhetsområde var begränsat till Limburg eller Flandern (Belgien).
Slutligen genomfördes dessa tjänsteresor i själva verket hos ett mycket begränsat antal aktörer, som fick upprepade besök av Karel Pinxten.
Eftersom den indirekta kopplingen mellan revisionsrättens verksamhet och de representativa organen eller sammanslutningarna endast gör det möjligt att förutse att sådana tjänsteresor är rättsenliga i särskilda fall, kan det uppenbarligen inte anses att det låg i revisionsrättens intresse att upprepade gånger främja dess arbete hos lokala aktörer eller diskussioner med sådana aktörer.
De tjänsteresor som avses på raderna 48, 132, 170, 192, 209, 217, 224, 228, 242, 256, 271, 292, 304, 305, 318, 328, 353, 361, 380 och 398 samt, delvis, den tjänsteresa som nämns på rad 155 ska anses vara uppenbart rättsstridiga, eftersom de hade till syfte att upprätthålla förbindelser med Vlaams Netwerk van ondernemingen Limburg (handels- och industrikammaren i Limburg, Belgien) genom möten med dess ledare eller genom deltagande i årliga möten, nyårsmottagningar, sommarfester och andra sociala aktiviteter som anordnades av detta organ.
Samma slutsats gör sig gällande för de tjänsteresor som anges på raderna 83, 174, 219 och 311 samt delvis för tjänsteresor som avses på rad 118, som avsåg inbjudningar från ett arbetsgivarförbund i Limburg, och för de tjänsteresor som nämns på raderna 131, 227, 261 och, delvis, för de tjänsteresor som avses på raderna 326 och 378, som syftade till att delta i möten inom en sammanslutning av företag inom industrisektorn i Overpelt.
Även om den tjänsteresa som avses på rad 93 och, delvis, tjänsteresan som anges på rad 310 avsåg organ i Limburg som endast varit föremål för en enda tjänsteresa, nämligen en organisation för arbetsmarknadsåtgärder och en informell sammanslutning av lokala ledare, kan även de även utifrån det sammanhang som beskrivs i punkterna 506–509 ovan anses vara uppenbart rättsstridiga.
Denna analys ska överföras till de tjänsteresor som avses på raderna 154 och 230, vilka avsåg ett organ som hade till syfte att främja flamländska intressen i Bryssel, samt på de tjänsteresor som nämns på raderna 134 och 135, vilka hade till syfte att Karel Pinxten skulle delta vid nyårsmottagningen för en investeringsfond i regionen Flandern.
Den viktiga roll som tillerkänns företagssammanslutningar med nationell räckvidd innebär däremot att de tjänsteresor som nämns på raderna 137 och 143, vilka syftade till att Karel Pinxten skulle möta ordföranden för sammanslutningen för belgiska företag, samt tjänsteresan som avses på rad 290 och, delvis, den tjänsteresa som anges på rad 155, avseende deltagande i forum som organiserats av denna sammanslutning, inte ska anses vara uppenbart rättsstridiga.
–
Bedrivandet av en godkänd extern verksamhet
Såsom framgår av punkt 58 ovan tillät revisionsrätten genom beslut av den 30 april 2015 Karel Pinxten att utföra en bisyssla som var förenlig med hans uppdrag som ledamot av denna institution och som bestod i att inneha tjänsten som ordförande för SBNL-V.
I den ansökan som ledde fram till detta beslut beskrevs stiftelsen som en ideell organisation avsedd att främja markägarnas bidrag till den biologiska mångfalden och till miljövänlig markanvändning i Belgien.
Eftersom extern verksamhet per definition skiljer sig från de uppgifter som utförs av en ledamot av revisionsrätten vid denna institution, kan den inte ge upphov till tjänsteresor i denna egenskap av ledamot.
Rättsstridigheter vid tjänsteresor vilka är direkt kopplade till en godkänd extern verksamhet ska dessutom anses vara uppenbara, eftersom de följer av själva arten av en sådan verksamhet.
På grundval av dessa överväganden ska det fastställas huruvida vissa av de tjänsteresor som revisionsrätten har beviljat i själva verket hör till Karel Pinxtens externa verksamhet.
Om den tjänsteresa som avses på rad 368 och delvis tjänsteresan på rad 392 har godkänts av revisionsrätten på grundval av en begäran som är helt öppen för insyn, ska de följaktligen anses vara uppenbart rättsstridiga i den mån de syftade till att besvara en inbjudan från SBNL-V, som reseförordnandet hänvisade till.
Utöver dessa två tjänsteresor kan de tjänsteresor som nämns på raderna 323, 360, 385 och 405 samt, delvis, den tjänsteresa som avses på rad 392 ha samband med Karel Pinxtens godkända externa verksamhet som består i att sitta i denna stiftelses presidium.
Den tjänsteresa som nämns på rad 405 och, delvis, tjänsteresan som avses på rad 385 avsåg nämligen ett möte med den ansvarige för en fond som säkerställde finansieringen av det huvudsakliga pris som SBNL-V varje år delade ut.
Vad beträffar de tjänsteresor som nämns på raderna 323 och 360 samt, delvis, de tjänsteresor som nämns på raderna 385 och 392, avsåg dessa antingen en verksamhet som organiserades av European Landowners Organisation (Europeiska organisationen för markägare, nedan kallad ELO) eller ett möte med en ansvarig för denna organisation vid en tidpunkt då Karel Pinxten var ordförande för SBNL-V.
Trots att Karel Pinxten inte har lämnat någon exakt förklaring till sambandet mellan ELO och hans ämbete som ledamot av revisionsrätten framgår det av handlingarna i målet att denna organisation är nära knuten till SBNL-V.
Det framgår således för det första av beskrivningen av syftet med SBNL-V, som nämns i punkt 517 ovan, att både SBNL-V och ELO har till syfte att tillvarata markägarnas intressen.
Vidare hade den ansvarige vid ELO som träffats med Karel Pinxten inom ramen för tjänsteresor som revisionsrätten gett tillstånd till, i egenskap av generalsekreterare för SBNL-V, undertecknat den handling som Karel Pinxten överlämnat till denna institution för att få tillstånd att inneha tjänsten som ordförande för denna stiftelse. Det framgår även av ett protokoll som revisionsrätten har ingett att den ansvarige vid ELO satt på SBNL-V:s bolagsstämma.
Slutligen framgår det av e-postmeddelanden i de handlingar som domstolen har tillgång till att det finns andra samband mellan SBNL-V och ELO, såsom att SBNL-V deltog i tillståndsförfarandet för ovannämnda externa verksamhet eller i förberedelserna för utlämnandet av det förstapris som SBNL-V varje år gav ut.
Mot bakgrund av dessa omständigheter finner domstolen att det är uppenbart att de tjänsteresor som nämns i punkt 524 ovan är rättsstridiga.
Denna bedömning ska överföras på den tjänsteresa som nämns på rad 296, eftersom den delvis syftade till att göra det möjligt för Karel Pinxten att träffa ledare för ELO och SBNL-V strax innan han utnämndes till ordförande för den stiftelsen.
När det gäller den tjänsteresa som avses på rad 393 ska det för övrigt påpekas att även om deltagandet i det styrelsemötet för det internationella jaktrådet i Bryssel tydligt hade tillkännagetts i reseförordnandet, angavs Karel Pinxten i detta mötes program inte bara vara ledamot av revisionsrätten utan även ordförande för SBNL-V och att det i detta program angavs att han skulle säga något välkomnande ”i Belgiens namn”.
Det framgår dessutom av e-postmeddelandena som föregick denna tjänsteresa att Karel Pinxten ursprungligen skulle uttala sig gemensamt med en belgisk minister och att hans deltagande i nämnda möte bland annat hade förberetts av ELO.
Det kan följaktligen konstateras att Karel Pinxtens deltagande i mötet för internationella jaktrådet ska kopplas samman med hans uppdrag som ordförande för SBNL-V och inte med hans ställning som ledamot av revisionsrätten, vilket innebär att den tjänsteresa som anges på rad 393 ska anses uppenbart rättsstridig.
Även om den är uttryckligen kopplad till ELO kan den tjänsteresa som avses på rad 128 däremot inte anses uppenbart rättsstridig enbart av denna anledning, eftersom den gjordes flera år innan Karel Pinxten fick tillstånd att bli ordförande för SBNL-V.
Under dessa omständigheter kan Karel Pinxten inte klandras för att på grundval av ett transparent reseförordnande ha deltagit vid en konferens som anordnades i Europaparlamentet och som hade samband med en representativ europeisk organisation.
Detsamma gäller de tjänsteresor som nämns på raderna 411 och 412, vilka avsåg evenemang som organiserades av sammanslutningen Friends of the Countryside (landsbygdens vänner) respektive av Fondation wallonne pour la conservation des habitats (den vallonska stiftelsen för bevarande av livsmiljöer), eftersom revisionsrätten grundade sin kritik på de förmodade kopplingarna mellan dessa organ och SBNL-V, vilka inte stöds av bevisning som ingetts till domstolen.
–
Deltagande i jaktexpeditioner
Elva tjänsteresor som ledde till ersättning för resekostnader eller dagtraktamente, vilka var föremål för den första anmärkningen, hade enligt revisionsrätten till huvudsakligt syfte att göra det möjligt för Karel Pinxten att delta i jaktexpeditioner.
Det framgår av handlingarna i målet att Karel Pinxten faktiskt jagade under dessa olika tjänsteresor.
Det är viktigt att påpeka att samtliga dessa tjänsteresor har tillåtits på grundval av ansökningar från Karel Pinxten med hänvisning till en inbjudan som mottagits eller en planerad verksamhet utan att de innehöll någon hänvisning till jakt.
Eftersom den omständigheten att en tjänsteresa innebär ett deltagande i en jaktexpedition utgör en väsentlig uppgift för att bedöma om tjänsteresan är lagenlig, kan Karel Pinxten, mot bakgrund av övervägandena i punkterna 372 och 374 ovan, inte med framgång göra gällande att han har berättigade förväntningar på att tillståndet för de aktuella tjänsteresorna ska bestå och det kan således inte krävas att revisionsrätten visar att dessa tjänsteresor är uppenbart rättsstridiga.
Även om det är uppenbart att deltagandet i en jaktexpedition inte i sig har något samband med utövandet av ämbetet som ledamot av revisionsrätten, erinrar domstolen om att det framgår av punkterna 399 och 428 ovan dels att en tjänsteresa för en ledamot av denna institution med giltig verkan kan tillåta denna ledamots deltagande i ett i huvudsak yrkesmässigt evenemang som även innefattar fritidsaktiviteter, dels att en sådan ledamots tjänsteresa kan motiveras av ett protokollärt syfte.
För att kunna bedöma huruvida Karel Pinxtens tjänsteresa, som innebar hans deltagande i en jaktexpedition, var lagenlig, ska det följaktligen fastställas huruvida dessa tjänsteresor verkligen avsåg ett evenemang av huvudsakligen yrkesmässigt slag eller om de faktiskt hade en protokollär dimension.
En sådan tjänsteresa kan för det första inte anses vara rättsenlig när den endast har till officiellt syfte att svara på en inbjudan från en person vars uppgifter inte har ett nära samband med revisionsrättens verksamhet.
De tjänsteresor som avses på raderna 309, 327 och 366 ska således anses vara rättsstridiga, eftersom det enda skäl som anförts för att motivera dem är en inbjudan från en person vars ställning inte framgår av reseförordnandet och som inte har klargjorts under förevarande förfarande.
Detsamma gäller de tjänsteresor som nämns på raderna 329 och 377, eftersom dessa skedde till följd av en inbjudan från en företrädare för ELO och således på sin höjd var knutna till Karel Pinxtens godkända externa verksamhet.
Det intresse som revisionsrätten kan ha av yrkesmässiga relationer med internationella revisionsbyrån räcker inte för att motivera den tjänsteresa som anges på rad 321, vilket har framställts som ett svar på en inbjudan från en ansvarig för en sådan byrå, eftersom det framgår av de handlingar som revisionsrätten har ingett att det enda syftet med tjänsteresan var att delta i en jaktexpedition som organiserades av den ansvarige.
För det andra skiljer sig de tjänsteresor som avses på raderna 337 och 386 samt, till viss del, tjänsteresan som anges på rad 229 från de andra tjänsteresor som är knutna till jaktexpeditionerna, genom att de presenteras som att de syftar till deltagande i ”europeiska institutionsdagar” som organiseras på slottet i Chambord.
Domstolen konstaterar, på grundval av ett intyg som upprättats av direktören för området Chambord och uppgifter som beslagtagits av Olaf, särskilt ett e‑postmeddelande av den 13 januari 2012, i vilket det hänvisas till en ”europeisk jakt” och en förteckning över deltagare till ett av de aktuella evenemangen, att det, i motsats till vad revisionsrätten har hävdat, framgår att evenemang där personer med ansvarsfulla ställningar inom de europeiska institutionerna deltog faktiskt organiserades vid slottet i Chambord vid de tidpunkter då dessa tjänsteresor ägde rum.
Ingen av de handlingar som Olaf beslagtagit eller som ingivits av Karel Pinxten visar emellertid att dessa evenemang skulle ha haft någon som helst professionell dimension. Tvärtom anges i de program som Olaf har beslagtagit endast att ”jakt”, måltider och ”troféer” ska anordnas.
Dessutom innehåller varken ansökan om tillstånd för de aktuella tjänsteresorna eller andra handlingar som ingetts till domstolen några uppgifter som tyder på att evenemangen organiserades av ett organ med vilket revisionsrätten har intresse av att upprätthålla förbindelser eller av den ansvarige för ett sådant organ. I avsaknad av sådana uppgifter, eller för övrigt ett påstående från Karel Pinxten i detta avseende, kan dessa evenemang inte motivera att tjänsteresorna genomförs i protokollära syften.
De tjänsteresor som anges på raderna 337 och 386 och, delvis, tjänsteresan som avses på rad 229 ska således anses vara uppenbart rättsstridiga,
För det tredje avsåg skälet för de tjänsteresor som avsågs på raderna 315 och 371 inbjudningar från den belgiska kronan respektive en medlem av den belgiska kungafamiljen.
Det framgår av handlingarna i målet att Karel Pinxten faktiskt av den belgiska kungafamiljen inbjöds att delta i ”kunglig jakt” i Ciergnon (Belgien).
Eftersom det i handlingarna i målet inte finns några uppgifter som visar att Karel Pinxten har fog för sitt påstående att denna jakt i Konungariket Belgien har en betydande protokollär dimension, ska enbart den omständigheten att de inbjudningar som lämnats in kommer från den belgiska kungafamiljen anses vara otillräcklig för att fastställa en koppling till utövandet av ämbetet för en ledamot av revisionsrätten.
Av detta följer att det ska anses visat att de tjänsteresor som avses i punkterna 315 och 371 är rättsstridiga.
–
De andra tjänsteresor som revisionsrätten har nämnt
Ett antal tjänsteresor som har lett till ersättning för resekostnader eller till betalning av dagtraktamente som är föremål för den första anmärkningen ingår inte i de kategorier som redan har prövats och frågan huruvida dessa är rättsenliga ska således bedömas från fall till fall.
Revisionsrättens kritik kan, avseende fjorton av dessa tjänsteresor, inte godtas.
För det första kan den tjänsteresa som avses på rad 310, i avsaknad av närmare uppgifter från revisionsrätten om skälet till den påstådda rättsstridigheten, inte anses vara uppenbart rättsstridig, eftersom den delvis avsåg ett besök vid ett universitet.
Vad beträffar den tjänsteresa som avses på rad 347 kan inte heller mötet med en ansvarig tjänsteman vid Belgiens centralbank samt med en belgisk parlamentsledamot och en advokat, som även innehar uppgifter inom denna bank, anses vara uppenbart rättsstridigt enbart på grundval av revisionsrättens påstående att denna tjänsteresa ”saknar samband med Karel Pinxtens ämbete” och den omständigheten att denna parlamentsledamot var medlem i det aktuella politiska partiet.
För det andra är den bevisning som revisionsrätten har lagt fram i flera fall otillräcklig för att visa den rättsstridighet som denna institution har gjort gällande.
Vad för det första gäller de tjänsteresor som avses på raderna 57 och 391, vilka hade till syfte att hålla möten med en ledamot av kommissionen, har det inte bestritts att ett sådant möte i princip kan knytas till utövandet av ämbetet som ledamot av revisionsrätten.
Det har inte visats att det finns grund för revisionsrättens påstående att den tjänsteresa som nämns på rad 57 i själva verket var knuten till anordnandet av en musikfestival som intresserade Karel Pinxten privat.
Tjänsteresan utfördes nämligen den 13 juli 2009, medan de e-postmeddelanden avseende denna festival som revisionsrätten hade ingett avsåg ett bidrag för år 2011 och var daterad september och oktober 2011. Dessutom framstår förhållandet mellan nämnda tjänsteresa och detta bidrag som ännu mindre troligt, eftersom den berörda kommissionären inte hade kulturportföljen förrän från och med den 10 februari 2010.
För det andra har revisionsrätten inte lagt fram någon särskild handling till stöd för påståendet att den tjänsteresa som avsågs på rad 391 avsåg en ”privat lunch”.
Den omständigheten, som för övrigt inte har visats, att den berörda kommissionären är en jaktpartner till Pinxten kan inte i sig göra det möjligt att fastställa att lunchen i fråga är privat. Den omständigheten att en person som är ansvarig för ELO också deltog i lunchen visar inte heller att revisionsrättens ståndpunkt är välgrundad, särskilt som det inte har bestritts att listan över deltagarna vid lunchen, som hölls på kommissionens huvudkontor, inte upprättades av Karel Pinxten.
Även om revisionsrätten inte har bestritt motiveringen till att Karel Pinxten deltog i en ceremoni för starten av ett nytt läsår vid College of Europe i Brygge (Belgien), som var syftet med den tjänsteresa som nämns i punkt 63, har den emellertid gjort gällande att Karel Pinxten inte närvarade vid denna ceremoni.
Det utdrag från en webbplats som revisionsrätten har ingett förefaller emellertid inte vara tillräckligt för att visa att Karel Pinxten inte deltog i nämnda ceremoni, med hänsyn till såväl dokumentets art, som inte kan likställas med ett protokoll med en närvarolista, som de formuleringar som använts i denna handling, vilka visar att endast en del av de personer som befann sig i samma ceremoni nämns i dokumentet.
Även om det är utrett att Karel Pinxten, vid den tidpunkt då tjänsteresan i fråga ägde rum, åt lunch i Bryssel, är det inte möjligt att på grundval av de bevis som revisionsrätten har lagt fram visa tiden för lunchen.
Slutligen beskrevs fem tjänsteresor i samband med möten med diplomater, vilka i princip kunde kopplas samman med ämbetet för en ledamot av revisionsrätten som tjänstgjorde på den avdelning som ansvarar för unionens yttre förbindelser, som att de var av privat karaktär, utan att detta påstående hade visats.
När det gäller den tjänsteresa som avses på rad 56 har revisionsrätten anfört att en lunch med en konsul från Ryska federationen var knuten till ett ingripande till förmån för ett belgiskt par som önskade adoptera ett barn i detta land.
De handlingar som revisionsrätten har ingett i detta avseende, vilka har upprättats flera månader efter det att tjänsteresan utfördes och som varken hänvisar till lunchen eller någon omständighet som inträffat tidigare, gör det inte möjligt att med säkerhet fastställa att lunchen hade ett syfte som var oberoende i förhållande till Karel Pinxtens arbetsuppgifter.
De tjänsteresor som avses på raderna 138, 196 och 382 avsåg, på ett fullständigt öppet sätt för de två sistnämnda, Karel Pinxtens deltagande i en ”diplomatisk middag” som varje år ägde rum i Bryssel.
Eftersom det inte har bestritts att denna middag omfattar ett stort antal belgiska diplomater, förefaller den i princip kunna utgöra ett tillfälle att utbyta åsikter i ämnen som är av intresse för revisionsrätten samt att informera om och främja dess arbete hos höga nationella ledare.
Under dessa omständigheter är det förhållandet att nämnda middag organiserades av ett organ som har till syfte att främja flamländska intressen i Bryssel inte i sig tillräcklig för att fastställa att revisionsrättens påstående att samma middag har till syfte att ”göra det möjligt för flamländska företag att träffa belgiska diplomater som tjänstgör utomlands”. De aktuella tjänsteresorna kan således inte anses vara uppenbart rättsstridiga.
När det gäller lunchen med Konungariket Belgiens ambassadör i Frankrike, som var föremål för den tjänsteresa som avses på rad 284, kan det konstateras att även om revisionsrätten har hävdat att lunchen var av privat karaktär genom att hänvisa till en vänskapsrelation mellan ambassadören och Karel Pinxten och till identiteten på de övriga deltagarna, kan det konstateras att denna karaktär inte har visats, eftersom det inte finns någon bevisning som kan upplysa domstolen om föremålet för lunchen och eftersom enbart den omständigheten att en sådan relation finns under alla omständigheter inte räcker för att utesluta att samma lunch hade kunnat ha en professionell dimension.
För det tredje kan deltagandet i begravningen av fadern till en assistent till Karel Pinxten, vilket var syftet med den tjänsteresa som avses på rad 335, vilket godkändes av revisionsrättens ordförande på grundval av information som lämnats på ett öppet sätt, hänföras till en ledamots uppdrag, som rimligen kan förväntas ge sitt personliga stöd vid ett sådant tillfälle till en av sina nära medarbetare inom denna institution.
För det fjärde och sista ska kritiken avseende de tjänsteresor som nämns på raderna 102, 293 och 294 lämnas utan avseende, eftersom de rättsstridigheter som revisionsrätten har gjort gällande mot Karel Pinxten kan anses utgöra ursäktliga misstag från hans sida.
Den rättsstridighet som påtalats kring tjänsteresan som avses på rad 102 består således i en underlåtenhet att redovisa en måltid på ett trettiotal euro, och det finns ingen omständighet som gör det möjligt att anse att en sådan isolerad händelse inte bara är ett förbiseende.
Även om revisionsrättens påstående att dessa tjänsteresor har genomförts trots att det möte som motiverade dem ställdes in förefaller vara välgrundat, med hänsyn till en notering i Karel Pinxtens kalender, är det, vad gäller de tjänsteresor som nämns på raderna 293 och 294, inte visat att det föreligger bedrägeri i detta avseende, eftersom en lunch som redovisats för revisionsrätten hölls vid den tidpunkt då dessa tjänsteresor ursprungligen var planerade att genomföras.
Däremot kan Karel Pinxten i förevarande mål, helt eller delvis, kritiseras för 31 av de tjänsteresor som nämns i punkt 556 ovan.
För det första är det uppenbart att ett besök på en lokal vårdcentral, inom ramen för den tjänsteresa som anges på rad 286, i syfte att delta i en ceremoni för denna vårdcentrals 20-årsjubileum, inte kan knytas till ämbetet som ledamot av revisionsrätten.
För det andra syftade flera av de tjänsteresor som avses i den första anmärkningen till att han skulle träffa en person vars ställning inte anges i reseförordnandet och som inte klart har förklarats av Karel Pinxten under detta förfarande.
Även om utfärdandet av ett reseförordnande, och därefter ersättning för resekostnader eller betalning av dagtraktamente, i sådana fall visar på en tydlig avsaknad av kontroller från revisionsrätten, måste en tjänsteresa som syftar till att någon ska träffa en person som saknar identifierbar anknytning till denna institution anses vara uppenbart rättsstridig.
Vad beträffar den tjänsteresa som avses på rad 49 kan det konstateras att om revisionsrätten inte visar det samband som den påstår finns mellan den person som avses i det aktuella reseförordnandet och anordnandet av en musikfestival, kan det konstateras att det inte finns några uppgifter i handlingarna i målet som gör det möjligt för domstolen att fastställa vilka uppgifter denna person har.
De tjänsteresor som nämns på raderna 39, 234, 235, 297, 348 och 389 ska även anses vara uppenbart rättsstridiga, eftersom de syftade till att Karel Pinxten skulle träffa personer vars ställning inte har preciserats, liksom tjänsteresan som anges på rad 79, vilken endast var motiverad med hänvisning till en ”formell inbjudan”.
Samma slutsats gör sig gällande beträffande den tjänsteresa som avses på rad 306, utan att det är nödvändigt att uttala sig om revisionsrättens påstående att den person som berördes av denna tjänsteresa var notarius publicus, och delvis den tjänsteresa som nämns på rad 347, oberoende av huruvida det finns fog för revisionsrättens argument att denna tjänsteresa kopplas samman med en bröllopsfest.
På samma sätt ska de tjänsteresor som anges på raderna 40, 44, 262 och 351 samt, delvis, den tjänsteresa som avses på rad 86 anses vara uppenbart rättsstridiga, eftersom de avsåg möten med personer som endast angavs vara ”direktör”, ”baron”, ”jurist och revisor”, en ”domare” respektive en ”advokat”.
För det tredje ska vissa tjänsteresor som syftade till att Karel Pinxten skulle träffa en person vars ställning eventuellt skulle kunna ha en tillräcklig anknytning till revisionsrätten ändå anses ha tillåtits på grundval av en begäran i vilken väsentliga uppgifter utelämnats och som utgjorde rättsstridigheter, i den mån denna institution lägger fram bevisning som gör det möjligt att fastställa att det aktuella mötet var av privat natur.
Så är fallet med den tjänsteresa som avses på rad 108, vilket avsåg ett möte med en kommissionär, eftersom det framgår av de e-postmeddelanden som utväxlats för att förbereda detta möte att det rörde sig om riktlinjer som en representativ organisation önskade göra gällande inför kommissionen.
Den tjänsteresa som anges på rad 122 har ett nära samband med den tjänsteresa som avses på rad 108, eftersom syftet med tjänsteresan var att träffa företagsledaren för detta representativa organ och ett e-postmeddelande som mottagits dagen efter mötet visar att det hade samma syfte som sistnämnda tjänsteresa.
Middagen med en amiral, som var föremål för den tjänsteresa som avses på rad 280, kan uppenbarligen inte knytas till Karel Pinxtens arbetsuppgifter vid revisionsrätten, eftersom de e-postmeddelanden som beslagtogs av Olaf visar att middagen organiserades av en privat ekonomisk aktör, bland annat i syfte att tacka Karel Pinxten för den hjälp han ska ha tillhandahållit honom för att underteckna ett avtal på försvarsområdet.
När det gäller den tjänsteresa som anges på rad 404 gör, även om syftet med lunchen med en ledamot av den belgiska regeringen inte var känt, den omständigheten att det i ett e-postmeddelande av den 10 maj 2016 anges att han inbjudits av Karel Pinxten och hans svärdotter, att det är visat att lunchen var privat.
För det fjärde ska det, mot bakgrund av övervägandena i punkt 399 ovan, anses uppenbart att de tjänsteresor som hänför sig till en fritidsaktivitet eller sker med vänner, är uppenbart rättsstridiga när de saknar samband med ett evenemang som kretsar kring professionell verksamhet.
I detta avseende ska nämnas den tjänsteresa som avses på rad 80, som avsåg ett möte med direktören för en kulturinstitution, och den tjänsteresa som nämns på rad 322, vilken, under sken av en inbjudan från en privat ekonomisk aktör, med hänsyn till uppgifterna i Pinxtens kalender hade som verkligt syfte att ge honom möjlighet att se en operaföreställning.
Trots att reseförordnandena i fråga var transparenta, var det uppenbart att tjänsteresa nr 101, som avsåg deltagande vid ett garden party som anordnades av den kungliga kammarorkestern i Vallonien (Belgien), samt de tjänsteresor som avses på raderna 288, 345 och 394, som var kopplade till deltagande i en musikfestival, uppenbarligen inte kunde knytas till en ledamot av revisionsrättens ämbete, utan att den omständigheten att denna festival riktade sig till ”ungdomar i Europa” kunde motivera någon annan lösning.
Denna slutsats gör sig än mer gällande när det gäller tjänsteresan som nämns på rad 364, vilken möjliggjorde ett kort besök vid en festival som tillägnades skotsk kultur, på grundval av ett reseförordnande i vilket endast en formell inbjudan till den flamländska representationen nämndes.
Även om det var fråga om en ceremoni som äger rum vid ett universitet, kan den tjänsteresa som nämns på rad 99 inte heller knytas till Karel Pinxtens arbetsuppgifter, eftersom det av de handlingar som revisionsrätten gett in framgår att denna ceremoni syftade till att hedra konstnärer och att den avslutades med en konsert.
Det är för övrigt ostridigt att den tjänsteresa som avses på rad 202 avsåg Karel Pinxtens deltagande vid ett bröllop för ett barn till den belgiska domaren vid EU‑domstolen.
Syftet med tjänsteresan beskrevs inte på ett klart och tydligt sätt i reseförordnandet, som endast hänvisade till en formell inbjudan från denna domare, utan att precisera att den avsåg en familjeceremoni.
De ifrågavarande personernas ställning gör det emellertid inte möjligt att fastställa att den tjänsteresa som nämns på rad 202 är rättsenlig.
Detta resonemang ska överföras på den tjänsteresa som anges på rad 300 och, delvis, på tjänsteresan som avses på rad 362, eftersom det framgår av Karel Pinxtens kalender att dessa tjänsteresor avsåg belgiska personers barns bröllop.
iii)

Representations- och mottagningskostnader
Under Karel Pinxtens två ämbetsperioder reglerades ersättningen för kostnader för representation och mottagning av revisionsrättens ledamöter i beslut nr 7–2004.
I artikel 2 i detta beslut föreskrevs ersättning för utlägg för representation och mottagning av allmän karaktär som ledamöterna har ”haft i sin egenskap av ledamöter vid en institution”.
I denna artikel föreskrevs dessutom att återbetalningen skulle ske mot uppvisande av redovisningar som angav datum för inbjudan, hur många som bjudits och ställningen hos den centrala personen som bjudits in samt andra skriftliga bevis som anses likvärdiga.
I artikel 6 i nämnda beslut angavs dessutom att revisionsrätten för mottagning i hemmet ska ersätta de kostnader som uppkommit upp till de belopp som framgår av de specifikationer som getts in.
Det följer av dessa bestämmelser att ersättning för kostnader för representation och mottagning var beroende dels av att specifikationshandlingar ingavs, dels av att dessa kostnader hade uppkommit för personen i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
Begreppet ”kostnader för representation och mottagning” preciserades i meddelandet av den 22 april 2004, som kompletterade beslut nr 7–2004.
Även om det framgår av syftet med detta meddelande att det inte i sig hade bindande rättsverkningar, ankom det icke desto mindre på revisionsrättens ledamöter att ta vederbörlig hänsyn till de principer som anges i nämnda meddelande för att uppfylla sin skyldighet att agera på ett oklanderligt sätt, vilket det erinrats om i punkt 243 ovan.
Det framgår emellertid för det första av skrivelsen av den 22 april 2004 att kostnaderna för representation huvudsakligen är avsedda att främja revisionsrättens externa förbindelser och att ledamöterna särskilt ska företräda revisionsrätten när de i revisionsrättens intresse upprätthåller yrkesmässiga relationer med personer som tjänstgör inom unionen, medlemsstaterna eller andra länder.
I detta meddelande angavs sedan att utgifterna för varje evenemang skulle stå i relation till evenemangets betydelse och deltagarnas ställning.
Slutligen angavs i meddelandet att makar och partner till revisionsrättens ledamöter samt personer som de bjuder in kunde delta vid händelser för vilka kostnader för representation och mottagning hade uppkommit. Däremot skulle dessa medlemmars vänner eller anhöriga bjudas in privat, vilket innebär att kostnaderna för deras inbjudan skulle bäras av ledamöterna.
Bilaga 1 till meddelandet av den 22 april 2004 innehöll ytterligare riktlinjer för kostnader för representation och mottagning.
Det framgår särskilt av denna bilaga att kostnader som uppkommit utanför revisionsrätten i allmänhet skulle avse personer som har en ledande roll inom unionen, medlemsstaterna eller andra länder och att utgifter för representation i revisionsrättsledamotens privata hem inte fick överstiga vad som är nödvändigt för detta ändamål.
Bilaga 2 till detta meddelande bestod av ett formulär som gjorde det möjligt att redovisa representationskostnader och mottagningskostnader med angivande av datum, klockslag, typ och skäl för evenemanget samt deltagarnas antal och ställning.
Det framgår av punkterna 609–614 ovan att skälet till representationen eller mottagningen och ställningen för den eller dem som inbjudits utgjorde de huvudsakliga kriterier som användes i meddelandet av den 22 april 2004 och i dess bilaga 1 för att konkretisera villkoret i artikel 2 i beslut nr 7–2004, enligt vilket sådana kostnader kan ersättas om de har uppkommit för en person i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
Även de enda väsentliga uppgifter som enligt beslut nr 7–2004 och bilaga 2 till meddelandet av den 22 april 2004 skulle lämnas för att få ersättning för dessa kostnader avsåg dessa två omständigheter.
Frågan huruvida Karel Pinxten har haft skäl för att begära ersättning för kostnader för representation och mottagning ska således bedömas på grundval av dessa omständigheter.
När det gäller bevisbördan ska det emellertid anses att när de yrkesmässiga relationer som upprätthållits med en person, med hänsyn till dennes ställning, visar sig kunna vara av intresse för revisionsrätten, ska en inbjudan riktad till denna person anses vara rättsenlig, såvida inte revisionsrätten har lagt fram uppgifter som gör det möjligt att fastställa att denna inbjudan är av privat karaktär.
–
De kostnader för representation som har samband med relationerna med politiska ledare
Bedömningen i punkterna 427–438 ovan av betalningar avseende resekostnader och dagtraktamenten för tjänsteresor avseende möten med politiska ledare gäller även för ersättning för kostnader för representation i samband med sådana möten.
Det framgår nämligen uttryckligen av meddelandet av den 22 april 2004 att kostnader för personer som har en ledande funktion inom unionen, medlemsstaterna eller tredjeländer, däribland politiska ledare som utför viktiga uppgifter, utgör godtagbara kostnader såsom kostnader för representation.
Även om den omständigheten att någon haft representationskostnader inte förutsatte att förhandstillstånd beviljades, visar inte desto mindre den systematiska ersättningen för sådana kostnader när de hade samband med de inbjudningar som Karel Pinxten skickade till politiska ledare som tydligt identifierats som sådana att revisionsrätten hade utnyttjat sitt utrymme för skönsmässig bedömning på så sätt att det låg i revisionsrättens intresse att dess medlemmar upprätthöll yrkesmässiga relationer med sådana ledare.
Karel Pinxtens yrkanden om ersättning för representationskostnader som han haft med anledning av inbjudningar riktade till politiska ledare kan följaktligen i princip inte läggas honom till last, såvida inte de handlingar som ingetts av revisionsrätten visar att kallelsen i fråga kunde särskiljas från hans uppdrag.
I motsats till vad revisionsrätten har hävdat kan en sådan avskiljbarhet inte, av de skäl som anges i punkterna 464–467 ovan, presumeras föreligga enbart på grund av att den person som inbjudits är medlem i det aktuella politiska partiet.
Eftersom revisionsrätten inte har angett några skäl eller bevis för ytterligare rättsstridigheter, ska under dessa omständigheter ansökningarna om ersättning för kostnader för representation som uppkommit till följd av inbjudningar till ledamöter av Europaparlamentet, vilka avses på raderna 2, 14, 19, 24, 65, 257, 314, 323, 338, 350, 357, 382 och 408, till personer i den belgiska regeringen, till vilka det hänvisas på raderna 12, 23, 27, 57 och 168, och till ledam;ter av det belgiska parlamentet, vilka omnämns på raderna 23, 116, 117, 168, 171, 183, 184, 190, 194, 204, 218, 236, 276, 293, 294, 336, 354, 358, 367 och 381, anses vara lagenliga.
Även om de är mindre centrala, är det ämbete som en person som arbetar med ledaren för en partigrupp i Europaparlamentet eller inom den belgiska regeringen innehar tillräckligt viktiga för att motivera lagenligheten av de återbetalningar som begärts av Karel Pinxten i de fall som nämns på raderna 27, 63, 150 och 168. Detsamma gäller en inbjudan riktad till chefen för det belgiska hovet, som avses på rad 339.
Vad beträffar de kostnader som avses i punkterna 89 och 111 kan den omständigheten att inbjudningarna i fråga har riktats till personer i den belgiska regeringen under en semesterperiod inte visa att de ansökningar om ersättning som har framställts avseende dem är rättsstridiga, eftersom den frihet som en ledamot av revisionsrätten har för att bege sig till sin ursprungsmedlemsstat under sådana perioder innebär att dessa är särskilt gynnsamma för representation som är avsedd att upprätthålla yrkesrelationer med ledare i denna medlemsstat.
Eftersom det enligt artikel 2 i beslut nr 7‑2004 endast krävdes ett angivande av den centrala personen som inbjudits för att motivera att det tagits upp representationskostnader, är förekomsten av en ytterligare inbjuden person, vars ställning inte i sig skulle motivera en sådan kostnad, vid en middag med en nationell parlamentsledamot eller lunch med en person i den belgiska regeringen som avses på rad 90 respektive rad 281, inte tillräcklig för att fastställa att hela begäran om ersättning för de aktuella kostnaderna var felaktig.
Den omständigheten att Karel Pinxtens maka och hans anhöriga var närvarande vid en middag med ledamöter av Europaparlamentet, till vilken det hänvisades på rad 370, visar inte att denna middag var en privat middag, eftersom meddelandet av den 22 april 2004, såsom framgår av punkt 611 ovan, uttryckligen tillät ett sådant förfaringssätt.
Däremot kan, för det första, representationskostnader, av de skäl som anges i punkterna 471 och 472 ovan, i princip inte betalas i samband med inbjudningar riktade till tidigare högt uppsatta politiska ledare som lämnat sina uppdrag eller till lokala politiska ledare.
En sådan oegentlighet ska särskilt konstateras vad gäller de representationskostnader som anges på raderna 15, 152, 201 och 253, vilka avsåg inbjudningar till tidigare ledamöter av det belgiska parlamentet eller personer i den belgiska regeringen.
Detsamma gäller de kostnader som avses på rad 341, avseende en middag med en tidigare minister, som också var föremål för en tjänsteresa vars rättsstridighet har konstaterats i punkt 424 ovan.
Den omständigheten att de kostnader som nämns på rad 302 motiverades av en middag till vilken lokala folkvalda hade inbjudits gör det dessutom möjligt att fastställa att ansökan om ersättning för dessa kostnader var rättsstridig.
För det andra ska vissa ansökningar om ersättning för representationskostnader, formulerade till följd av inbjudningar från Karel Pinxten till politiska ledare, anses vara rättsstridiga, eftersom omständigheterna kring dessa inbjudningar gör det möjligt att direkt knyta dem till den politiska verksamhet som Karel Pinxten bedriver och som är föremål för den fjärde anmärkningens första del.
Så är fallet med ansökningarna om ersättning för de kostnader som nämns på raderna 16, 20 och 29, i den mån dessa avsåg inbjudningar riktade till personer som Karel Pinxten hade presenterat som att de arbetade inom det aktuella politiska partiet och i vilka det inte finns något som tyder på att de skulle ha utövat höga politiska uppdrag.
Ansökan om ersättning för de kostnader som avses på rad 70, vilka motsvarade en lunch med en medarbetare i en EU-kommissionärs kabinett, ska också anses som rättsstridig, eftersom lunchen organiserades efter ett möte med styrelsen för det aktuella politiska partiet och det framgår av protokollet från detta möte att såväl denna kommissionär som Karel Pinxten deltog i detta möte.
Detsamma gäller yrkandena om ersättning för de kostnader som nämns på raderna 34, 54, 84, 85 och 88, vilka samtliga avsåg inbjudningar riktade till belgiska politiska ledare, medlemmar av det aktuella politiska partiet, vid sidan av möten eller händelser som organiserades av detta politiska parti, i vilka det har fastställts att Karel Pinxten deltog.
Ersättning, i form av representationskostnader, för en kostnad – vilken anges på rad 275 – för ett ”bidrag” som, mot bakgrund av uppgifterna i fakturan avseende denna, gjorde det möjligt att delta i en ”politiskt kafé” som organiserades av det aktuella politiska partiet måste också anses vara rättsstridigt på grund av dess direkta samband med den politiska verksamhet som Karel Pinxten bedrev.
–
De kostnader för representation som har samband med relationerna med andra personer
När det gäller representationskostnader som har samband med andra personer än politiska ledare, ska det påpekas att eftersom det i revisionsrättens rättsakter om ersättning för sådana kostnader inte uttryckligen hänvisas till ledare för privata ekonomiska aktörer, representativa organ eller sammanslutningar, ska de principer som anges i punkterna 476–515 ovan avseende resekostnader och dagtraktamenten i tillämpliga delar tillämpas för att bedöma vilket förhållande som finns mellan Karel Pinxtens ämbete och de representationskostnader som uppkommit efter inbjudningar till sådana ledare.
Mot denna bakgrund kan det konstateras att revisionsrätten, i tio fall som avser inbjudningar riktade till andra än politiska ledare, inte har lyckats visa att de yrkanden om ersättning för representationskostnader som Karel Pinxten har framställt avsåg kostnader som han inte hade haft i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
När det gäller de kostnader som avses på rad 17, ska en inbjudan som riktas till en administrativt ansvarig som har ansvar som företrädare för en kommitté inom Service public fédéral – Finances (den federala sjukförsäkringskassan, Belgien), i avsaknad av bevisning om att denna inbjudan var av privat karaktär, betraktas som att den tillhör denna kategori.
Med hänsyn till de ifrågavarande personernas ställning gäller denna slutsats även i fråga om de representationskostnader som avses på raderna 35, 373 och 374, vilka avsåg inbjudningar till rektorn för ett universitet och en person som var verksam inom en internationell organisation.
Detsamma gäller de kostnader som anges på raderna 28 och nr 290, eftersom inbjudningar riktade till direktören för en representativ grupp på europeisk nivå respektive en ansvarig person vid en internationell revisionsbyrå, på grundval av övervägandena i punkterna 495–497 och 515 ovan, kunde kopplas samman med tjänsten som ledamot av revisionsrätten.
Mot bakgrund av övervägandena i punkt 638 ovan ska yrkandena om ersättning för kostnader avseende lunchen och middagarna som nämns på raderna 56, 138, 284 och 382 anses vara korrekta, eftersom det i punkterna 570–575 ovan har konstaterats att det inte hade visats att de tjänsteresor under vilka dessa kostnader hade uppkommit var rättsstridiga.
Dessutom ska de kostnader som har uppkommit i samband med den middag med kabinettschefen för en kommissionsledamot som avses på rad 98 i princip, med hänsyn till den berörda personens ämbete, anses ha uppkommit för Karel Pinxten i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
De omständigheter som revisionsrätten har lagt fram i detta avseende är inte tillräckliga för att visa att dess påstående att middagen var av privat karaktär är välgrundat.
Även om kommissionen har åberopat en e-postkorrespondens av den 20 maj 2010, kan det konstateras att det framgår av denna utväxling att de frågor som togs upp i denna avhandlades före middagen och att det inte finns någon uppgift som tyder på att de utgjorde syftet med nämnda middag.
Revisionsrättens argument att kostnaden för den aktuella middagen innebar att den inbjudna personen åsidosatte sina skyldigheter enligt artikel 11 i tjänsteföreskrifterna är under alla omständigheter inte av sådan art att det kan fastställas att middagen är av privat karaktär.
I 26 fall som avser inbjudningar riktade till andra än politiska ledare ska däremot de yrkanden om ersättning för representationskostnader som ingivits av Karel Pinxten anses vara rättsstridiga.
Mot bakgrund av vad som redan slagits fast i punkterna 484, 487, 489 och 493 ovan angående att de tjänsteresor som avses på raderna 45, 251, 283, 287, 307 och 325 var rättsstridiga, i den mån de hade till syfte att Karel Pinxten skulle träffa ledare för privata ekonomiska aktörer, kan de kostnader för representation som uppkom inom ramen för dessa tjänsteresor, för vilka Karel Pinxten begärt ersättning, nämligen inte anses ha uppkommit för honom i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
Även de ansökningar om ersättning för representationskostnader som anges på raderna 13, 79, 115, 154, 178 och 318, vilka avsåg inbjudningar riktade till ledare för ekonomiska aktörer eller representativa organ, ska anses vara rättsstridiga.
Dessutom kan representationskostnader som uppkommit i samband med en godkänd extern verksamhet per definition inte anses ha uppkommit för Karel Pinxten i egenskap av ledamot av revisionsrätten.
Den middag som avses på rad 385 ska knytas till Karel Pinxtens funktion som ordförande för SBNL-V i egenskap av godkänd extern verksamhet, dels eftersom ställningen som inbjuden person till denna middag, som anges i specifikationen för utgiften, hänvisar till hans befattningar inom ramen för den fond som finansierar det främsta pris som SBNL-V har gett ut varje år, dels eftersom en utväxling av e-postmeddelanden den 2 februari 2016 gör det möjligt att fastställa att nämnda middag syftade till att diskutera planeringen av tävlingen ”Årets europeiska träd”, som har ett direkt samband med SNBL-V:s verksamhetsområde.
Med hänsyn till sambandet mellan SBNL-V och ELO, som anges i punkterna 525–528 ovan, ska de representationskostnader som avses på rad 409, som avsåg en middag som ELO:s generalsekreterare bjöds på, även hänföras till Karel Pinxtens verksamhet inom SBNL-V.
Det ska även konstateras att en ansökan om ersättning för representationskostnader är rättsstridig när denna inte klart anger ställningen hos den person som bjudits in och eftersom Karel Pinxten inte har lämnat några ytterligare upplysningar i detta avseende under förevarande förfarande.
En sådan rättsstridighet ska anses föreligga med avseende på de representationskostnader som anges på raderna 39, 262 och 297 ovan, på grundval av vad som redan konstaterats i punkterna 585 och 587 i fråga om rättsstridigheter i samband med de tjänsteresor under vilka dessa kostnader har uppkommit.
Det är inte heller tillräckligt att ställningen som ”studiedirektör” eller ”direktör” används för en och samma inbjudna person i de ansökningar om ersättning för representationskostnader som det hänvisas till på raderna 21 och 40, för att visa att dessa kostnader har uppkommit för Karel Pinxten i egenskap av ledamot av revisionsrätten. Detsamma gäller ställningen som ”Dr Pr” och som ”Dr.” som används i ansökningarna om ersättning för de representationskostnader som nämns på raderna 37, 254 och 255.
Även om de inbjudna personernas ställningar anges med precision i de ansökningar om ersättning för representationskostnader som avses på raderna 36 och 42, kan det likväl inte anses visat att det föreligger ett samband mellan Karel Pinxtens ämbete och de inbjudningar som sänts till direktören för en kulturinstitution eller till en åklagare.
Den bevisning som revisionsrätten har lagt fram gör det dessutom möjligt att fastställa att vissa inbjudningar till personer vars ställning i princip skulle ha kunnat motivera att representationskostnader togs upp, är av privat karaktär.
Så är fallet när det gäller inbjudan till Konungariket Belgiens ambassad i Frankrike, vilken avses på rad 268, eftersom den avsåg en middag som anordnades på en restaurang intill ett vinodlingsområde, medan det av flera e‑postmeddelanden framgår att den resa Karel Pinxten och den person han bjudit in gjorde för att besöka regionen syftade till att de skulle besöka detta vinodlingsområde.
Mot bakgrund av vad som konstaterats i punkt 592 ovan ska det även anses visat att inbjudan till en person i den belgiska regeringen, som rad 404 hänför sig till, är av privat karaktär.
–
De kostnader som är hänförliga till mottagningar som anordnats hemma hos Karel Pinxten
Under de två ämbetsperioderna som ledamot av revisionsrätten anordnade Karel Pinxten tio mottagningar i sitt hem för vilka han begärde ersättning för mottagningskostnader, vilka revisionsrätten i detta förfarande har beskrivit som rättsstridiga.
Såsom framgår av punkt 605 ovan föreskrevs det i artikel 6 i beslut nr 7–2004 att kostnaderna som uppkommit för mottagningar i hemmet skulle ersättas upp till de belopp som framgår av de specifikationer som getts in.
I förevarande fall består den rättsstridighet som revisionsrätten har påtalat varken i att de kostnader som Karel Pinxten har begärt ersättning för, för de mottagningar som arrangerades i hans bostad, är för höga eller av att de specifikationer som ingetts i detta avseende är otillräckliga, utan beror endast på att dessa mottagningar förmodas ha varit privata.
Eftersom revisionsrättens interna regler inte innehöll något särskilt kriterium för mottagning i institutionens ledamöters hem, ska kostnaderna för en sådan mottagning anses ha uppkommit för en person i egenskap av ledamot av denna institution när denna mottagning har gjort det möjligt att i samma institutions intresse säkerställa yrkesmässiga relationer med de personer som inbjudits till nämnda mottagning.
Såsom framgår av punkt 618 ovan ska frågan huruvida revisionsrätten har ett sådant intresse i förevarande förfarande i princip bedömas på grundval av ställningen hos de personer som bjudits in till de mottagningar som anordnats i Karel Pinxtens hem.
Det framgår av vägledningen i bilaga 1 till meddelandet av den 22 april 2004 att de inbjudna bland annat skulle avse personer som har en ledande roll inom unionen, medlemsstaterna eller andra länder. För det fall revisionsrättens tjänstemän fanns bland de inbjudna skulle en rättvis balans säkerställas mellan dessa anställda och personer utanför denna institution.
Eftersom det framgår av dessa riktlinjer att personliga vänner och familjemedlemmar till en ledamot av revisionsrätten, med undantag för dennes make/maka eller partner, skulle bjudas in privat, kunde institutionen inte på ett lagenligt sätt ersätta kostnaderna för att bjuda in sådana personer till en mottagning hemma hos en ledamot av denna institution.
Domstolen finner dessutom, av de skäl som anges i punkt 627 ovan, att den omständigheten att artikel 2 i beslut nr 7–2004 tillmätte ”ställningen som central inbjuden person” en framträdande roll innebär att den omständigheten att en eller flera inbjudna personer vars närvaro vid en mottagning som anordnades hemma hos en revisionsrättsledamot inte i sig skulle ha kunnat motivera att mottagningskostnader togs upp, inte gör det möjligt att fastställa att denna mottagning i sin helhet saknade samband med denna ledamots ämbete.
I revisionsrättens interna bestämmelser fastställs inte klart vilka regler som är tillämpliga på sådana inbjudna personer, när de varken var personliga vänner eller familjemedlemmar till den berörda ledamoten av denna institution. I formuleringen av en begäran om ersättning för kostnader gjordes det inte någon åtskillnad mellan dessa inbjudna personer och de andra, utan den omfattade fullständiga uppgifter om de olika inbjudna personernas ställning. Detta kan inte i sig anses vara relevant vid bedömningen av huruvida Karel Pinxten har åsidosatt de skyldigheter som följer av hans ämbete.
I detta sammanhang ska det för det första påpekas att Karel Pinxtens begäran om ersättning för mottagningskostnader i allmänhet innehöll detaljerade uppgifter om var och en av de personer som var inbjudna till mottagningar i hans bostad och således innehöll mer information än vad som krävdes enligt artikel 2 i beslut nr 7‑2004.
Revisionsrätten hade således möjlighet att, med full kännedom om omständigheterna, bedöma huruvida de mottagningskostnader som var föremål för dessa ansökningar var rättsenliga när den uttalade sig om dessa.
För det andra kan, med tillämpning av revisionsrättens interna bestämmelser, den systematiska närvaron av Karel Pinxtens maka och de inbjudna personernas makar vid mottagningarna i fråga inte utgöra en oegentlighet eller ett tecken på att dessa mottagningar var av privat karaktär.
Domstolen ska för det tredje pröva huruvida skrivelsen av den 28 april 2015 är relevant.
Enligt revisionsrätten gör ordalydelsen i denna skrivelse det möjligt att på ett allmänt sätt fastställa att de mottagningar som organiserades i Karel Pinxtens hem i själva verket syftade till att samla hans vänner och att de således inte hade något samband med hans ämbete som ledamot av denna institution.
I nämnda skrivelse nämnde Karel Pinxten visserligen att han regelbundet bjöd in ”ett visst antal vänner att dela en informell middag hos [honom]” som innefattade ”en eller två ledande politiker samt några vänner som har en hög ställning i företagsvärlden” i syfte att ”ha en trevlig, avslappnad och nyttig kväll i gott sällskap”. De inbjudna är således ”alla en del av [hans] personliga krets” och middagen gav tillfälle för en ”trevlig, varm och inspirerande kväll med noga utvalda flamländska personer”. I samma skrivelse angavs slutligen namnen på de personer som kunde komma att bjudas in till den planerade middagen.
Det ska emellertid för det första påpekas att ingen av ansökningarna om ersättning för mottagningskostnader i de handlingar som domstolen har tillgång till avsåg en middag i vilken Konungariket Belgiens premiärminister och de övriga personer som nämns i skrivelsen av den 28 april 2015 deltog.
Härav följer att skrivelsen avsåg en middag som inte anordnades eller i vart fall inte varit föremål för någon ansökan om återbetalning som revisionsrätten ansåg vara rättsstridig.
Även om skrivelsen innehöll en allmän beskrivning av de middagar som Karel Pinxten anordnade i sitt hem, kan det konstateras att denna beskrivning egentligen inte motsvarar de uppgifter som framgår av begäran om återbetalning som ingavs till revisionsrätten, eftersom förteckningen över personer som bjudits in till dessa middagar inte var begränsad till ”flamländska personer” och ofta omfattade en eller flera personer som hade ansvarsområden vid de europeiska institutionerna.
Orden ”vänner” och ”personlig krets”, som vid första anblicken skulle kunna ge intryck av att de middagar som Karel Pinxten anordnade i hemmet var av privat natur, ska slutligen inte nödvändigtvis förstås bokstavligt, eftersom det är uppenbart att skrivelsen av den 28 april 2015 hade till syfte att presentera de middagar som Karel Pinxten anordnade på ett inbjudande sätt och inte att beskriva vad han faktiskt utförde för verksamhet.
Det kan för övrigt konstateras att mottagaren av denna skrivelse inte i sig tycks vara en vän till Karel Pinxten och att den omständigheten att nära 40 olika personer inbjudits till endera av dessa middagar svårligen är förenlig med en bokstavstolkning av orden ”vänner” och ”personliga krets”.
Av det ovan anförda följer att skrivelsen av den 28 april 2015 inte är tillräcklig för att visa att samtliga de mottagningar som Karel Pinxten anordnade i sin bostad var av privat karaktär.
För det fjärde framgår det att i åtta fall, som avses på raderna 22, 55, 110, 160, 216, 243, 245 och 279, var ställningen hos de flesta av dem som inbjudits till en mottagning i Karel Pinxtens bostad av sådan art att han kunde visa att han i revisionsrättens intresse rättsenligt kunde upprätthålla yrkesmässiga relationer med dessa.
Bland de inbjudna personerna fanns således personer med ledande ansvar vid de europeiska institutionerna, det vill säga ledamöter av Europaparlamentet, kommissionen, domstolen och revisionsrätten, och inom medlemsstaterna, såsom ledamöter av det belgiska parlamentet, den belgiska regeringen och det belgiska hovet, samt ambassadörer eller höga tjänstemän.
De inbjudna till mottagningen som avses på rad nr 123 har däremot inte en tillräcklig anknytning till revisionsrätten för att de kostnader som uppkommit i samband med denna mottagning har uppstått för Karel Pinxten i egenskap av ledamot av denna institution.
Även om en ledamot av det belgiska parlamentet visserligen var en av de inbjudna personerna, hade alla andra deltagare befattningar inom privata ekonomiska aktörer. Det ska dessutom understrykas att bland dessa ingick bland annat den belgiske affärsman som Karel Pinxten beskrev som en ”gammal vän” och som nämns i punkt 493 ovan samt en chef i en koncern i vilken Pinxten var styrelseledamot innan han tillträdde sin tjänst som ledamot av revisionsrätten.
Samma slutsats gör sig gällande beträffande den mottagning som avses i punkt 376. Utöver en kommissionsledamot hade nämligen de fyra andra personer som, tillsammans med sina respektive makar, hade inbjudits till den aktuella middagen, alla tjänster inom privata ekonomiska aktörer eller representativa organ. Det ska dessutom påpekas att den affärsman som nämns i föregående punkt och en person som är ansvarig för ELO, vars anknytning till den av Karel Pinxten utövade externa verksamheten redan har beskrivits, ingick bland dessa personer.
iv)

Användningen av tjänstebilen och användandet av en chaufförs tjänster
Under de två ämbetsperioder som Karel Pinxten fullgjorde i egenskap av ledamot av revisionsrätten reglerades användningen av tjänstebilar och användningen av chaufförstjänsterna i tur och ordning av beslut nr 33‑2004 och därefter av beslut nr 19‑2009.
De bestämmelser i dessa beslut som var relevanta för förevarande mål liknar i huvudsak varandra.
I artikel 1 i vart och ett av dessa beslut angavs att tjänstefordon skulle ställas till revisionsrättens ledamöters permanenta förfogande för deras resor inom ramen för tjänsten.
I artikel 4 första stycket i beslut nr 33–2004 och artikel 4 första stycket i beslut nr 19–2009 föreskrevs att revisionsrätten utöver hyreskostnaderna även skulle stå för kostnaderna för denna institutions ledamöters användning i tjänsten av detta fordon.
I artikel 4 andra stycket i vart och ett av dessa beslut föreskrevs att resor som omfattades av ett reseförordnande eller andra resor, inom en gräns på 15000 km per år, som anses ha samband med tjänsteutövningen, anses vara resor inom tjänsteutövningen.
Begreppet ”andra resor inom tjänsteutövningen” angavs i kommentaren till beslut nr 33‑2004 och i kommentaren avseende beslut nr 19‑2009. Av dessa kommentarer framgick att sträckorna mellan bostaden på anställningsorten och arbetsplatsen, sträckorna mellan anställningsorten eller bosättningsorten och en flygplats, de sträckor som är nödvändiga för de protokollära förpliktelserna inom ett begränsat område och som inte omfattas av ett reseförordnande samt ”fall av force majeure (sjukdom, läkarundersökningar, förlust av körförmågan etcetera)” ska anses som sådana resor.
I artikel 5 i beslut nr 33‑2004 och artikel 5 i beslut nr 19‑2009 föreskrevs att när revisionsrättens ledamöter använder tjänstebilen för andra resor än dem som avses i artikel 4 i vart och ett av dessa beslut, ska de stå för motsvarande kostnader, det vill säga kostnader som hänför sig till vägtullar, bränsle och eventuella extra hyreskostnader.
Även om revisionsrättens ledamöter kunde använda sina tjänstefordon för såväl resor under tjänsteutövning som för privata resor, skiljer sig således de system som är tillämpliga på de kostnader som dessa två typer av användning ger upphov till åt.
I artikel 6 i beslut nr 33‑2004 och artikel 6 i beslut nr 19‑2009 föreskrevs för övrigt att chaufförerna skulle få ersättning för sina resekostnader när de kör revisionsrättens ledamöter i samband med deras tjänsteresor inom tjänsteutövningen.
Även om det inte framgår av ordalydelsen i dessa artiklar att syftet med dem var att på ett allmänt sätt definiera under vilka villkor en ledamot av revisionsrätten kunde anlita en chaufför, följer det av dessa artiklar att ett reseförordnande endast kunde upprättas för en chaufför för att han skulle köra en ledamot av denna institution, under förutsättning att den berörda ledamotens resa utgjorde ”resor inom tjänsteutövningen” i den mening som avses i artikel 4 i beslut nr 33‑2004 och artikel 4 i beslut nr 19‑2009.
Det rättsstridiga upprättandet av ett reseförordnande för en chaufför som syftade till att han skulle köra en ledamot av revisionsrätten vid andra typer av resor kunde medföra betydande kostnader för revisionsrätten, bland annat eftersom det innebar att denne chaufför kunde få ersättning för sina resekostnader och få dagtraktamenten utbetalda.
Det är utrett att det, inom ramen för den organisation som gällde inom revisionsrätten fram till den 5 oktober 2016, ankom på en ledamot av denna institution att underteckna reseförordnandena för de chaufförer vars tjänster han eller hon använde sig av.
I förevarande fall har de tjänsteresor med chaufför som revisionsrätten har påtalat rättsstridigheten av ägt rum före detta datum och godkänts av Karel Pinxten.
Eftersom Karel Pinxten hade till uppgift att i egenskap av överordnad fastställa arbetsuppgifterna för den chaufför som var placerad inom hans kansli och att underteckna chaufförernas reseförordnanden i egenskap av beslutsfattare, omfattades han av de skyldigheter som följde av hans uppgift att upprätta sådana reseförordnanden med iakttagande av tillämpliga bestämmelser och, i synnerhet, att inte besluta om tjänsteresor för egna resor utan samband med tjänsteutövningen.
–
Transportkostnader som uppkommit utanför Karel Pinxtens tjänsteresor
I 90 fall avsåg de reseförordnanden för chauffören, vilka hade undertecknats av Karel Pinxten, inte resor som omfattades av hans reseförordnanden.
För det första hade 81 av dessa tjänsteresor, enligt revisionsrätten, till syfte att köra Karel Pinxten.
Eftersom nämnda tjänsteresor inte avsåg resor som omfattades av Karel Pinxtens reseförordnande, kan deras rättsenlighet fastställas enligt artiklarna 4 och 6 i beslut nr 33–2004 och samma artiklar i beslut nr 19–2009 endast om resan i fråga kunde kvalificeras som ”andra resor som har samband med tjänsteutövningen”.
Karel Pinxten har i detta avseende bland annat gjort gällande att hans resor rent allmänt skulle klassificeras så, eftersom han på grund av sitt hälsotillstånd inte kunde framföra sin tjänstebil på långa sträckor.
Det kan visserligen konstateras att det i kommentaren till beslut nr 33–2004 och i kommentarerna till beslut nr 19–2009 angavs att en förflyttning kan anses ha samband med tjänsteutövningen på grund av force majeure och att det bland fall av force majeure hänvisades till ”sjukdom” och ”förlust av körförmågan”.
De läkarintyg som Karel Pinxten ingett till revisionsrätten är emellertid inte tillräckliga i detta avseende för att fastställa att han av medicinska skäl inte skulle ha kunnat köra långa sträckor under den relevanta perioden.
I det första av dessa läkarintyg, daterat den 5 december 2008, anges nämligen endast att Karel Pinxten måste använda ett anpassat säte när han befinner sig i en bil under längre tid.
Vad gäller det andra läkarintyget, daterat den 31 oktober 2016, anges att det, på grund av Karel Pinxtens ”medicinska problem” som tilltar långsamt med tiden, från och med denna dag starkt rekommenderas att han inte kör bil på sträckor som överstiger en timme eller 100 kilometer. Det andra läkarintyget ger således inte några uppgifter om hans hälsotillstånd vid den tidpunkt då de omtvistade tjänsteresorna förordnades.
Härav följer att Karel Pinxten inte med framgång kan åberopa sitt hälsotillstånd för att motivera de reseförordnanden som han upprättat.
I detta sammanhang kan tjänsteresorna för en av revisionsrättens chaufförer avseende transporter under vilka Karel Pinxten inte själv omfattades av ett reseförordnande delas in i tre grupper.
För det första bestod den berörda chaufförens tjänsteresor i tolv fall i att köra Karel Pinxten av ett skäl som var okänt eller klart kunde särskiljas från hans tjänsteutövning.
Inom ramen för de chaufförstjänsteresor som avses på raderna 149, 166, 182, 189, 193 och 198 begav sig den berörda chauffören till Bryssel med tåg för att skjutsa Karel Pinxten till Luxemburg med bil utan att det, från början eller under tiden detta skedde, angavs några skäl till att han befann sig i Bryssel.
Tvärtom bestod de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 78, 212, 342 och 384 i att transportera Karel Pinxten till Bryssel med bil från Luxemburg, utan att det angavs några yrkesmässiga skäl. Därefter återvände den berörde chauffören till Luxemburg med tåg.
Syftet med chaufförstjänsteresan på raderna 254 och 255 var dessutom att skjutsa Karel Pinxten till Overpelt på en middag som, såsom konstaterats i punkt 656 ovan, inte kan knytas till hans tjänst som ledamot av revisionsrätten.
Den chaufförstjänsteresa som nämns på rad 64 kan, eftersom den är kopplad till Karel Pinxtens resa till ett möte med det aktuella politiska partiets styrelse i Bryssel, inte heller anses vara rättsenlig. Den omständigheten att de handlingar som denna institution har ingett visar att den berörde chauffören befann sig på ett tåg vid detta möte och att han anlände till Bryssel först senare ändrar inte denna bedömning, eftersom han begav sig till denna stad för att skjutsa Karel Pinxten efter nämnda möte.
Det finns således inga uppgifter i handlingarna i målet som gör det möjligt att fastställa att de chaufförstjänsteresor som avses i punkterna 712–715 ovan hänförde sig till resor som var kopplade till Karel Pinxtens tjänsteutövning. Dessa tjänsteresor ska således anses vara rättsstridiga.
Om det som revisionsrätten har angett var skälet för chaufförstjänsteresan som nämns på rad 38, nämligen att hämta Karel Pinxten på hans semesterort, skulle visa att denna tjänsteresa var rättsstridig, ska det påpekas att han nekat till att ha tillåtit en sådan tjänsteresa och att revisionsrätten inte har visat att denna tjänsteresa faktiskt har ägt rum, eftersom de handlingar som domstolen har tillgång till inte innehåller något reseförordnande som undertecknats av honom.
För det andra har 57 chaufförstjänsteresor gällt en resa mellan staden Luxemburg, där revisionsrätten har sitt säte, och kommunen Overpelt, som är Karel Pinxtens ursprungsort.
De chaufförstjänsteresor som avsågs på raderna 107, 126, 144–146, 148, 156, 158, 165, 179, 180, 188, 213, 220, 231, 238, 240, 241, 244, 246, 263–265, 267, 270, 272, 273, 278, 291, 293, 294, 296, 305, 312, 316, 340, 356, 372, 375, 388, 399 och 400 bestod således i att skjutsa Karel Pinxten från Luxemburg till Overpelt, varvid chauffören reste tillbaka till Luxemburg med tåg följande dag.
Vid de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 112, 136, 140, 206 och 387 förflyttade sig den berörda chauffören till Overpelt för att skjutsa Karel Pinxten till Luxemburg.
Andra resor mellan Luxemburg och Overpelt kan, oberoende av Karel Pinxtens tjänsteresor, observeras i de chaufförstjänsteresor som avses på raderna 77, 109, 127, 226, 233, 285, 324, 349, 378 och 383 på olika sätt, såsom en tur- och returresa med tjänstebil eller en resa till Overpelt med ett stopp i Bryssel.
Dessa olika chaufförstjänsteresor kan inte kopplas samman med att Karel Pinxten reser i sin tjänsteutövning.
Även om det i kommentaren till beslut nr 33‑2004 och kommentaren till beslut nr 19‑2009 anges att bland ”’andra resor i samband med tjänsteutövningen” fanns resor mellan bostaden och arbetsplatsen, angavs det tydligt i denna kommentar, och dessutom i kursiv stil, att den omnämnda bostaden skulle vara ”på anställningsorten”, vilket innebär att resorna mellan anställningsorten och ursprungsorten inte skulle betraktas som ”andra resor i samband med tjänsteutövningen” i den mening som avses i artikel 4 i beslut nr 33‑2004 och artikel 4 i beslut nr 19‑2009.
Det är visserligen riktigt, såsom Karel Pinxten har påpekat, att revisionsrättens administration med nödvändighet var informerad om den praxis som han följde under flera år och som bestod i att ta hjälp av en chaufför för att bege sig till sin ursprungsort, med hänsyn till de många betalningar som de berörda chaufförerna erhöll i detta avseende och att administrationen hade köpt tågbiljetter till sina chaufförer i detta sammanhang.
Den tolerans som således har visats för denna praxis kan emellertid inte göra det möjligt för Karel Pinxten att undkomma sitt ansvar i detta avseende, eftersom den, såsom framgår av punkt 370 ovan, inte kan ge upphov till berättigade förväntningar på att nämnda praxis är rättsenlig och Karel Pinxten för övrigt inte kunde vara ovetande om att samma praxis var oförenlig med revisionsrättens interna regler.
Vad gäller chaufförstjänsteresorna i samband med resor till eller från Overpelt ska det preciseras att även om det inte helt kan uteslutas att vissa av dessa resor, med hänsyn till vagheten i de aktuella reseförordnandenas lydelse, hade till enda syfte att förse Karel Pinxten med hans tjänstebil så att han skulle kunna ha tillgång till den på sin ursprungsort, skulle ett sådant syfte endast ha tjänat Karel Pinxtens privata intressen och kan inte anses vara rättsenliga.
För det tredje har revisionsrätten delvis ifrågasatt rättsenligheten av elva chaufförstjänsteresor i den mån som dessa tjänsteresor omfattade en resa mellan Overpelt och en plats där Karel Pinxten utförde en tjänsteresa.
En sådan situation föreligger de facto vid de chaufförstjänsteresor som avses på raderna 62, 181, 191 och 336, i vilka den berörde chauffören skjutsade Karel Pinxten till Overpelt efter en av hans tjänsteresor, samt i de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 173 och 366, där den berörde chauffören åkte och hämtade Karel Pinxten i Overpelt för att föra honom till den plats där Karel Pinxten skulle utföra en tjänsteresa.
Även chaufförstjänsteresan på rad 195, där revisionsrätten medgav att Karel Pinxten i Bryssel utförde en arbetsuppgift som hörde till hans tjänsteutövning, dock utan att omfattas av ett reseförordnande, innan den chaufför som arbetade på hans kabinett körde honom till Overpelt, ska likställas med dessa fall.
Även om det inte på något sätt har bestridits att Karel Pinxten genomförde sin tjänsteresa på ett korrekt sätt, kan det konstateras att hans resa mellan Overpelt och den plats där tjänsteresan utfördes inte omfattas av hans reseförordnande.
Härav följer att denna resa inte kan anses utgöra ”resor som följer av ett reseförordnande” i den mening som avses i artikel 4 i beslut nr 33‑2004 och artikel 4 i beslut nr 19‑2009.
Eftersom en sådan resa, mot bakgrund av de överväganden som gjorts i punkterna 709–723 ovan, inte heller utgör ”andra resor i samband med tjänsteutövningen” i den mening som avses i dessa artiklar, ska de chaufförstjänsteresor som avses i punkterna 728–729 ovan anses vara rättsstridiga i den mån de innefattar en resa till eller från Overpelt.
Detta resonemang ska i tillämpliga delar överföras på chaufförstjänsteresan som avses på rad 124, där den berörde chauffören körde Karel Pinxten till Overpelt från flygplatsen i Frankfurt am Main (Tyskland), till följd av en tjänsteresa som utförts under flera dagar i Macao (Folkrepubliken Kina).
Även om det i kommentaren till beslut nr 33‑2004 och kommentaren till beslut nr 19‑2009 bland de ”andra resor i samband med tjänsteutövningen” nämns resor mellan anställningsorten eller bosättningsorten och en flygplats, avser dessa inte på något sätt resorna mellan ursprungsorten och en flygplats.
Däremot kan det inte anses visat att de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 176, 317, 373 och 374 är felaktiga, eftersom de handlingar som domstolen har tillgång till inte innehåller de reseförordnanden från Karel Pinxten som revisionsrätten har hänvisat till och således inte gör det möjligt att fastställa att de omtvistade sträckorna inte på ett godtagbart sätt omfattades av dessa reseförordnanden.
För det andra hade nio av de chaufförstjänsteresor av den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett, vars rättsstridighet har påtalats av revisionsrätten, ett annat syfte än att skjutsa honom.
Det ska i detta hänseende påpekas att det i de interna bestämmelser som domstolen förfogar över inte uttryckligen föreskrivs att en chaufför ska kunna utföra sådana resor.
Artikel 6 i beslut nr 33‑2004 och artikel 6 i beslut nr 19‑2009 kan emellertid inte tolkas så, att de innebär att reseförordnandena är rättsstridiga, eftersom dessa artiklar endast reglerade chaufförernas tjänsteresor som hade till syfte att köra revisionsrättens ledamöter eller generalsekreteraren vid denna institution.
Det kan följaktligen inte uteslutas att de reseförordnanden som Karel Pinxten undertecknat avseende tjänsteresor som utförts av den chaufför som är placerad i hans kabinett och som har ett annat syfte än att köra honom kan anses vara rättsenliga, i den mån dessa tjänsteresor faktiskt tjänade revisionsrättens intressen.
Så skulle i princip kunna vara fallet för den berörde chaufförens resor i syfte att ombesörja transport av handlingar.
Det framgår för övrigt av de handlingar som domstolen förfogar över att flera av den berörda chaufförens resor med ett sådant syfte ursprungligen lades Karel Pinxten till last, men att revisionsrätten slutligen avstod från att påtala att de var rättsstridiga inom ramen för förevarande talan.
Eftersom en transport av handlingar som utförs av en av revisionsrättens chaufförer måste ha till syfte att bidra till fullgörandet av revisionsrättens uppgifter och inte får leda till att institutionens resurser överbelastas genom transporter på långa sträckor, kan en sådan transport inte, utom i undantagsfall, äga rum mellan arbetsplatsen och ursprungsorten för en av institutionens ledamöter.
Även om denna institution har hävdat att de tjänsteresor som uppges syfta till att transportera de handlingar som avses med den första anmärkningen i själva verket hade ett annat syfte, kan det konstateras dels att institutionen, utom i ett fall, inte har preciserat vad detta syfte skulle ha varit, dels att den berörda chauffören, vid sitt förhör med Olaf den 3 oktober 2017, bekräftade att han hade utfört tjänsteresor som bestod i att transportera handlingar och därefter, efter undertecknande, transportera tillbaka dem till revisionsrättens säte.
Under dessa omständigheter ska det anses visat att de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 172, 222 och 249 var rättsstridiga, eftersom det är ostridigt att dessa tjänsteresor hade till syfte att föra handlingar till Karel Pinxtens ursprungsort.
Vad gäller chaufförstjänsteresan som avses på rad 141 ska det, även om det inte har visats att revisionsrättens påstående att denna tjänsteresa var kopplat till en olycka är välgrundat, inte desto mindre anses vara rättsstridigt, eftersom det framgår av reseförordnandet för denna tjänsteresa att den berörde chauffören skulle föra handlingar till Overpelt.
Vad gäller chaufförstjänsteresan som nämns på rad 250 har revisionsrätten visserligen hävdat att syftet med en transport av handlingar i själva verket var att transportera champagneflaskor till ett av Karel Pinxtens barns bröllop. Karel Pinxten har dock formellt bestritt detta påstående.
I detta avseende är det inte nödvändigt för domstolen att avgöra huruvida den bevisning som åberopats till stöd för detta påstående är tillräcklig för att visa att det är välgrundat. Den chaufförstjänsteresa som nämns på rad 250 ska nämligen under alla omständigheter betraktas som rättsstridig även om syftet med tjänsteresan verkligen var att transportera handlingar, eftersom det framgår av den berörda chaufförens reseförordnande att han skulle bege sig till Overpelt, som var Karel Pinxtens ursprungsort.
Förutom de tjänsteresor som avser dokumenttransporter syftade den chaufförstjänsteresa som avsågs på rad 247, enligt Karel Pinxten, till att köra hans tjänstebil till ett garage för underhåll av denna bil.
Revisionsrättens argument att denna motivering inte kan godtas, eftersom bilens underhåll ombesörjdes av en bilverkstad i en annan stad, kan inte godtas, eftersom det inte finns några handlingar som stöder detta argument.
Däremot kan chaufförstjänsteresan på rad 129, vilken obestridligen syftade till att hämta Karel Pinxtens maka i Overpelt för att hon skulle kunna delta vid en officiell middag som anordnades av revisionsrätten i Luxemburg, inte anses ha genomförts i den institutionens intresse.
På samma sätt ska den rättsstridighet som anges på rad 197 anses styrkt, eftersom det framgår av uttalandena från den chaufför som var placerad vid Karel Pinxtens kabinett vid Olafs förhör den 16 oktober 2017 och av ett intyg om upphämtning att den berörde chauffören inom ramen för denna tjänsteresa åkte och hämtade en ny bil som Karel Pinxten hade beställt för privat bruk.
Även om det inte har bestridits att chaufförstjänsteresan som nämns på rad 142 är rättsstridig, kan denna rättsstridighet inte läggas Karel Pinxten till last inom ramen för detta förfarande.
Det ska i detta hänseende påpekas att det är ostridigt att den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kabinett i samband med denna tjänsteresa begav sig till hans semesterort i Schweiz.
Även om parterna är oense om det exakta syftet med denna tjänsteresa, motsvarar Karel Pinxtens påstående att nämnda tjänsteresa, i samförstånd med den ansvarige för revisionsrättens chaufförer, syftade till att hämta tillbaka tjänstebilen till följd av en olycka i huvudsak med de uttalanden som den berörde chauffören gjort när han hördes av Olaf den 16 oktober 2017.
Det är dessutom fastställt att Karel Pinxten, efter att ha informerats om att den ifrågavarande chaufförstjänsteresan eventuellt var rättsstridig, under år 2011 begärde att revisionsrättens administration skulle återbetala de belopp som felaktigt påförts denna institution i samband med tjänsteresan och att dessa belopp dragits av från hans lön.
–
Transportkostnader som uppkommit vid Karel Pinxtens tjänsteresor
De övriga reseförordnanden för chaufförsresor som Karel Pinxten undertecknat, vilka revisionsrätten angett vara rättsstridiga inom ramen för detta förfarande, avsåg transporter som omfattades av ett reseförordnande från honom.
Med tillämpning av artiklarna 4 och 6 i beslut nr 33‑2004 och samma artiklar i beslut nr 19‑2009 ska en chaufförstjänsteresa i syfte att köra Karel Pinxten vid en resa som omfattas av ett reseförordnande för honom i princip anses vara rättsenligt.
Det förhåller sig emellertid annorlunda med en chaufförstjänsteresa om det, inom den ram som anges i punkterna 387–392 ovan, fastställs att Karel Pinxtens tjänsteresa, som chaufförstjänsteresan avsåg, var rättsstridig eller uppenbart rättsstridig.
Det ska följaktligen anses att reseförordnandena för chaufförstjänsteresor som undertecknats av Karel Pinxten för att han ska kunna bli skjutsad under en av sina tjänsteresor som, beroende på omständigheterna, har förklarats vara rättsstridiga eller uppenbart oriktiga vid den prövning som ska göras i punkterna 396–601 ovan, också ska anses vara rättsstridiga, vilket således utgör ett missbruk av resurser.
För övrigt framgår det för det första att det i tre fall inte har visats att det förekommit rättsstridigheter i de chaufförstjänsteresor som avses i den första anmärkningen, eftersom de av Karel Pinxtens tjänsteresor som de hänför sig till inte kan anses vara rättsstridiga, på grundval av de uppgifter som domstolen förfogar över.
Så är fallet för de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 3, 31 och 281, eftersom Karel Pinxtens motsvarande tjänsteresa hade till syfte att han skulle träffa politiska ledare som satt i den belgiska regeringen eller på ett ministerium, eftersom bristen på insyn i det reseförordnande som avses på rad 281 inte var så stor att den innebar att den var rättsstridig.
För det andra ska 31 chaufförstjänsteresor som utförts av den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kansli anses vara rättsstridiga, eftersom de avsåg tjänsteresor för honom som ännu inte har prövats ovan, men som inte förefaller ha något samband med Karel Pinxtens tjänsteutövning, med tillämpning av de kriterier som anges i punkterna 396–601 ovan.
Den chaufförstjänsteresa som avsågs på rad 344, vilket innebar att han skulle skjutsa Pinxten från flygplatsen i Frankfurt am Main efter hans resa till Kuba, avsåg således en rättsstridig tjänsteresa av Karel Pinxten.
Detsamma gäller den chaufförstjänsteresa som nämns på rad 133, eftersom Karel Pinxtens motsvarande tjänsteresa officiellt var avsett att träffa ordföranden för det aktuella politiska partiet och i praktiken gjorde det möjligt för Karel Pinxten att, mot bakgrund av uppgifterna i hans kalender, delta i detta politiska partis nyårsmottagning.
De chaufförstjänsteresor som avses på raderna 115, 163, 164, 177 och 178 ska även anses vara rättsstridiga i den mån som de syftade till att skjutsa Karel Pinxten till möten med ledare för privata ekonomiska aktörer, precis som de chaufförer som nämns i punkterna 18 och 114, vilka var knutna till Karel Pinxtens tjänsteresor i syfte att träffa den belgiska affärsman som Karel Pinxten beskrev som en ”gammal vän” som nämns i punkt 493 ovan.
De kriterier som har utvecklats i fråga om relationerna med ansvariga för representativa organ och sammanslutningar innebär att de chaufförstjänsteresor som avses på raderna 32 och 121, som motsvarar tjänsteresor Karel Pinxten gjort i syfte att delta i handelskammaren i Limburgs nyårsmottagning respektive vid en händelse som organiserats av en stiftelse som är verksam inom området för medicinsk forskning, inte kan anses rättsenliga.
Karel Pinxten anlitade även en chaufför inom ramen för tjänsteresor som i själva verket avsåg familje- eller fritidsaktiviteter.
Så är fallet för de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 36 och 268 ovan, av de skäl som anges i punkterna 657 och 659 ovan, med avseende på chaufförstjänsteresan som avses på rad 225, vars faktiska syfte var att göra det möjligt för Karel Pinxten att gå på en operaföreställning, samt för chaufförstjänsteresan på rad 53, vilken motsvarade en tjänsteresa som Karel Pinxten utförde enbart som ett besök vid ett belgiskt universitet, men det i hans kalender för detta datum angavs att den syftade till att han skulle närvara vid ett av hans barns diplomering.
Mot bakgrund av övervägandena i punkt 554 ovan innebär deltagandet i den kungliga jakt som blev möjlig genom de tjänsteresor som nämns på raderna 67 och 223 dessutom att de berörda reseförordnandena för chaufförstjänsteresor som avsåg att köra Karel Pinxten i detta sammanhang är rättsstridiga.
Andra chaufförstjänsteresor som utfördes av den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kansli avsåg tjänsteresor denne utfört som framstår som direkt kopplade till Karel Pinxtens ekonomiska intressen.
För det första var syftet med chaufförstjänsteresa nr 404 att skjutsa Karel Pinxten till ett möte med en notarius publicus i Dijon (Frankrike) som, såsom framgår av de e-postmeddelanden som ingetts av revisionsrätten, hade till uppgift att förvärva den fastighet som nämndes vid prövningen av den fjärde anmärkningens andra del och att använda rättsliga instrument för att möjliggöra förvaltningen av egendomen.
För det andra kan en rad chaufförstjänsteresor som utförts av den chaufför som är placerad i Karel Pinxtens kansli kopplas samman med fastighetsprojektet ”Kaïros”, i vilket det, mot bakgrund av en rad e-postmeddelanden i de handlingar som domstolen förfogar över, framgår att Karel Pinxten hade för avsikt att investera.
Förutom chaufförstjänsteresan på rad 113, vilken motsvarade en tjänsteresa vars officiella syfte var ”Kaïros”, syftade de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 51 och 205 till att skjutsa Karel Pinxten till möten med personer som identifierats i skrivelser av den 10 april 2012 respektive den 9 februari 2012, såsom den tidigare ansvarige för detta fastighetsprojekt och en arkitekt som biträdde Karel Pinxten när han mottog arbeten i samband med nämnda projekt.
Chaufförstjänsteresorna på raderna 25, 26, 50, 139, 266 och 397 ska för övrigt anses vara rättsstridiga, eftersom de avsåg tjänsteresor Karel Pinxten gjort vilka inte var tillräckligt tydliga, eftersom han, beroende på fall, hänvisade till en ”formell middag”, personer vars ställning är okänd eller till en ”konsult”.
En sådan brist på tydlighet ska även påvisas för de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 46, 52, 159 och 162, eftersom dessa tjänsteresor syftade till att skjutsa Karel Pinxten under besök vid en gymnasieskola och vid en högre läroanstalt som tillhandahåller konstnärliga utbildningar, utan att skälen för sådana besök anges i handlingarna i målet.
För det tredje ska det undersökas vilka chaufförstjänsteresor som avses på raderna 106, 151, 153, 167, 214 och 330, vilka hade till syfte att skjutsa Karel Pinxten inom ramen för dennes tjänsteresor i samband med läkarbesök.
Karel Pinxtens tjänsteresor i fråga kan inte anses ha något samband med utövandet av hans ämbete som ledamot av revisionsrätten, eftersom det inte har påståtts och i synnerhet inte har visats att dessa möten avsåg läkarbesök i denna egenskap.
Det ska emellertid påpekas att Karel Pinxten, med anledning av dessa tjänsteresor, inte krävde ersättning för resekostnader eller utbetalning av dagtraktamente. De enda kostnader som dessa tjänsteresor medförde för revisionsrätten var således användningen av tjänstebilen och användningen av chaufförstjänst.
Kommentaren till beslut nr 33‑2004 och kommentaren till beslut nr 19‑2009 är emellertid mycket tvetydiga när det gäller möjligheten att betrakta en resa avsedd att bege sig till ett läkarbesök som ”andra resor i samband med tjänsteutövningen” i den mening som avses i artikel 4 i vart och ett av dessa beslut.
I uppräkningen av de ”fall av force majeure” som kunde anses utgöra en sådan resa fanns nämligen ”läkarundersökningar”.
Det följer visserligen av domstolens fasta praxis att force majeure-begreppet, såsom det fastställts inom olika unionsrättsliga områden, i allmänhet anses åsyfta onormala och oförutsebara omständigheter, som den som åberopar det inte kan kontrollera och vars följder, trots iakttagandet av all vederbörlig omsorg, inte hade kunnat undvikas (dom av den 25 januari 2017, Vilkas,
C‑640/15
,
EU:C:2017:39
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Användningen av begreppet force majeure innebär således normalt sett en oförutsebar karaktär, men såväl kommentaren till beslut nr 33‑2004 som kommentaren till beslut nr 19‑2009 innehöll en inkonsekvens i detta avseende, eftersom begreppet ”medicinska kontroller” utesluter varje form av brådska eller oförutsebarhet.
För det andra konstaterar domstolen att även om det inom ramen för ”andra resor i samband med tjänsteutövningen” där någon tar hjälp av en chaufför per definition inte krävs att den berörda ledamoten av revisionsrätten ska vara på tjänsteresa, måste det konstateras att Karel Pinxten, genom att på ett öppet sätt begära ett tillstånd från denna institution för att inom ramen för en tjänsteresa inställa sig till ett läkarbesök, tillåtit denna institution att göra en förhandskontroll och att, om den anser det lämpligt, motsätta sig att revisionsrätten använder sig av de resurser han efterfrågade.
Mot bakgrund av dessa två omständigheter är det inte uppenbart att de tjänsteresor för Karel Pinxten och den chaufför som är placerad på hans kansli, vilka nämns i punkt 776 ovan, är uppenbart rättsstridiga på ett sätt som gör det möjligt att klandra Karel Pinxten för detta i förevarande förfarande.
Detta resonemang kan emellertid inte överföras på chaufförstjänsteresan som avses på rad 363, som även ska motsvara en tjänsteresa som Karel Pinxten utfört för att ta sig till ett läkarbesök, eftersom den destination som anges i den berörda chaufförens reseförordnande inte överensstämmer med den som finns i Karel Pinxtens reseförordnande.
För det fjärde var tio tjänsteresor för den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kabinett knutna till tjänsteresor för Karel Pinxten som inte har lett till ersättning för resekostnader eller dagtraktamenten och vars själva princip inte med framgång har ifrågasatts, men vars rättsenlighet har ifrågasatts i den mån den innefattar en eller flera resor till eller från Overpelt, som är Karel Pinxtens ursprungsort.
En sådan situation kan konstateras i de chaufförstjänsteresor som nämns på raderna 200, 214, 274, 280, 281, 313, 333, 355, 369 och 401.
Dessa fall skiljer sig från dem som undersöktes i punkterna 727–735 ovan, eftersom den resa som gick genom Overpelt tydligt hade tillkännagetts i Karel Pinxtens motsvarande reseförordnanden och således hade godkänts i förväg av revisionsrätten.
Eftersom Karel Pinxten inte utförde någon verksamhet kopplad till i tjänsteutövningen i Overpelt, kunde det emellertid inte med giltig verkan i ett reseförordnande föreskrivas en eller flera resor till eller från denna stad.
Den omständigheten att Karel Pinxten hade fått tillstånd att utföra en tjänsteresa samma dag kan i synnerhet inte motivera att en sådan resa läggs till på hans tjänsteresa av personliga skäl, varvid ytterligare kostnader skulle tillkomma för revisionsrätten.
Även om Karel Pinxtens berörda tjänsteresor har tillåtits utan någon form av bedrägeri eller underlåtenhet, ska de anses vara uppenbart rättsstridiga, med hänsyn till det allmänna system som tydligt fastställts för resor till ursprungsorten, vilka inte med giltig verkan kan omfattas av ett reseförordnande.
–
Användningen av tjänstebilen utan användning av en chaufförs tjänster
Genom sin första anmärkning har revisionsrätten även kritiserat Karel Pinxten för att ha gjort oriktiga resespecifikationer, utan att använda sig av en chaufförs tjänster, enbart för att hans privata resor, vad gäller kostnaderna för användningen av tjänstebilen, skulle omfattas av det system som är tillämpligt på resor under tjänsteutövningen.
Enligt artikel 5 i beslut nr 33‑2004 och artikel 5 i beslut nr 19‑2009 skulle Karel Pinxten visserligen betala kostnaderna för privata resor med tjänstebilen och, i synnerhet, betala en extra hyreskostnad om maximibeloppet i hyresavtalet på 45000 km per år överskreds. En överskattning av de avstånd som tillryggaläggs inom ramen för resor vid utövandet av tjänsten kunde således vara av ekonomiskt intresse för honom.
Dessutom framgår det av Karel Pinxtens reseförordnanden, vilka ingetts av revisionsrätten, att tjänstebilen i många fall användes för att slutföra de resor som genomfördes i samband med dessa tjänsteresor.
De handlingar som domstolen har tillgång till innehåller emellertid inte någon bedömning av omfattningen av de yrkesmässiga resor som gör det möjligt att bedöma om detta förfaringssätt är avsiktligt eller hur allvarligt det är.
Dessutom förefaller Karel Pinxtens tjänsteresor, som åberopats till stöd för den första anmärkningen, eftersom de inte innebär vare sig ersättning för resekostnader eller dagtraktamente eller anlitande av en chaufför, vara helt marginella.
Även om överrapportering av resor som gjorts i tjänsten utan tvivel är rättsstridigt, framstår det följaktligen inte som ändamålsenligt att i detta förfarande fastställa huruvida revisionsrätten hade fog för att tillskriva Karel Pinxten ett sådant förfaringssätt.
Av samma skäl är det inte nödvändigt att pröva revisionsrättens kritik avseende de tjänsteresor som nämns på raderna 147, 187 och 330, enligt vilka Karel Pinxtens innehav av sitt tjänstefordon medfört att chauffören hade rest med tåg, vilket borde ha undvikits.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar domstolen att den första anmärkningen delvis är välgrundad.
3.

Om den andra grunden: otillbörligt och rättsstridigt utnyttjande av skatteförmåner
Revisionsrätten har genom sin andra anmärkning hävdat att Karel Pinxten åsidosatte sina skyldigheter i fråga om integritet, föredömlighet och oegennyttighet genom att otillbörligt och rättsstridigt utnyttja de drivmedelskort som ställts till hans förfogande.
Domstolen påpekar inledningsvis att det framgår av handlingarna i målet att drivmedelskort ställs till revisionsrättens ledamöters och vissa av deras familjemedlemmars förfogande för att göra det möjligt för dem att köpa bränsle till ett pris som förhandlats fram av denna institution och utan att behöva betala punktskatt eller mervärdesskatt.
Även om en rättsstridig användning av ett sådant drivmedelskort inte medför särskilda utgifter för revisionsrätten, utgör den likväl ett missbruk av de skattebefrielser som beviljas denna institution och som skadar medlemsstaternas och unionens medel.
För att kunna ta ställning till den andra anmärkningen ska det således avgöras om revisionsrättens påståenden och bevisning gör det möjligt att fastställa att Karel Pinxten otillbörligen har använt de drivmedelskort som ställts till hans förfogande, såsom revisionsrätten har hävdat i denna anmärknings första och andra del.
a)

Den andra anmärkningens första del: Karel Pinxtens barn har innehaft och använt ett drivmedelskort trots att barnet inte längre ingick i Karel Pinxtens hushåll
1)

Parternas argument
I den första delen av sin andra anmärkning har revisionsrätten anfört att Karel Pinxten lät ett av sina barn inneha och använda ett drivmedelskort efter den 1 september 2012, vilket är det datum från vilket detta barn inte längre ansågs vara ett av Karel Pinxtens underhållsberättigade barn.
Karel Pinxten har således åsidosatt de relevanta bestämmelserna, vilka bland annat fastställs i direktiv 2008/118, Storhertigdömets förordning av den 7 februari 2013 och ministerförordningen av den 18 mars 2010, genom att låta en person som inte ingick i hans hushåll dra fördel av skatteundantag. Enbart den omständigheten att detta barn har fortsatt att bo tillsammans med honom i Luxemburg, vilket för övrigt inte har visats, innebär inte att barnet fortfarande kan komma i åtnjutande av de aktuella skattebefrielserna.
Enligt Karel Pinxten ingick barnet i hushållet fram till år 2018, eftersom denna egenskap inte sammanföll med barnets egenskap av underhållsberättigat barn och eftersom detta barn bodde med honom fram till februari 2018. Den omständigheten att han innehade en anställning under denna period saknar relevans i förevarande fall.
2)

Domstolens bedömning
Det är för det första ostridigt att ett drivmedelskort som revisionsrätten tillhandahållit innehades av barnet i fråga efter den 1 september 2012, även om det inte klart framgår av handlingarna i målet vid vilken tidpunkt denna situation upphörde.
Det framgår vidare av en skrivelse från revisionsrätten att detta barn från och med detta datum inte längre ansågs vara ett underhållsberättigat barn till Karel Pinxten, i den mening som avses i artikel 2 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, vad gäller utbetalning av barntillägg, på grund av att barnet avslutat sin utbildning och då barnet påbörjat förvärvsarbete.
Slutligen ska Karel Pinxtens påstående att samma barn skulle ha fortsatt att bo i hans bostad anses visat dels med hänsyn till ett intygande om rättslig bosättning i Luxemburg av den 27 november 2011, dels på grundval av ett intyg om permanent bosättningsort från den belgiska förvaltningen som visar att han är inskriven i folkbokföringsregistret i Bryssel från och med den 9 februari 2018.
Revisionsrätten har i detta sammanhang inte hänvisat till någon intern bestämmelse inom denna institution som fastställer på vilka villkor en familjemedlem till en av institutionens ledamöter kan förfoga över ett drivmedelskort.
Att det aktuella barnet behåller och använder ett drivmedelskort efter den 1 september 2012 måste emellertid anses vara rättsstridigt om det framgår av de bestämmelser om undantag från skatteplikt som var tillämpliga vid användningen av ett sådant kort, att ett barn till en ledamot av revisionsrätten som inte längre ansågs vara ett underhållsberättigat barn till denna ledamot, i den mening som avses i artikel 2 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, men som ändå fortsatte att bo tillsammans med nämnda medlem, inte kunde komma i åtnjutande av dessa skattebefrielser.
Vad gäller befrielsen från skyldigheten att betala punktskatt, föreskrivs i artikel 12.1 a och b i direktiv 2008/118 att punktskattepliktiga varor ska undantas från skyldigheten att betala punktskatt om de är avsedda att användas inom ramen för diplomatiska eller konsulära förbindelser eller av internationella organisationer som är erkända som sådana av de offentliga myndigheterna i värdmedlemsstaten samt av medlemmar i sådana organisationer, inom de gränser och på de villkor som fastställts genom de internationella konventionerna om upprättandet av dessa organisationer eller genom avtal med organisationernas ledning,
I artikel 12.2 i detta direktiv föreskrivs att de undantag från skyldigheten att betala punktskatt som avses i denna artikel ska gälla med förbehåll för de villkor och begränsningar som fastställts av värdmedlemsstaten.
Denna bestämmelse genomförs genom artikel 1 i ministerförordningen av den 18 mars 2010, i vilken det anges att den belgiska lagen av den 22 december 2009 om allmänna regler för punktskatt offentliggörs i
Mémorial
för att verkställas i Storhertigdömet Luxemburg.
Även om revisionsrätten inte har preciserat vilken bestämmelse i denna lag som den anser är tillämplig i förevarande fall, ska det påpekas att det i artikel 13 i nämnda lag hänvisas till befrielse från punktskatt för diplomater, konsulära tjänstemän, väpnade styrkor och organ som avses i artikel 20.7–20.12 i den allmänna belgiska lagen av den 18 juli 1977 om tullar och punktskatter.
Det följer av artikel 20.7 i denna allmänna lag, i den lydelse som är tillämplig i Luxemburg, att befrielse från punktskatt beviljas diplomatiska tjänstemän och konsulära tjänstemän som arbetar i Luxemburg, på vissa villkor, för en rimlig kvantitet varor som är avsedda för personligt bruk, inbegripet deras familjemedlemmars användning när dessa familjemedlemmar ingår i deras hushåll, under förutsättning att de berörda personerna inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i Storhertigdömet Luxemburg och inte utövar någon egen avlönad yrkes- eller näringsverksamhet.
Vad gäller mervärdesskatten framgår det av artikel 1 jämförd med artikel 4 i Storhertigdömets förordning av den 7 februari 2013 att diplomatiska tjänstemän och konsulära tjänstemän kan beviljas undantag från mervärdesskatteplikt för direkt, faktisk och uteslutande användning inom Luxemburg av vissa varor, för dessa anställdas och statstjänstemäns eget privata bruk och för bruk för de familjemedlemmar som ingår i deras hushåll, förutsatt att dessa inte är medborgare eller stadigvarande bosatta i Storhertigdömet Luxemburg och inte bedriver någon verksamhet i vinstsyfte där.
Även om de relevanta bestämmelserna i luxemburgsk rätt, i vilka villkoren för tillämpning av de aktuella undantagen från punktskatt och mervärdesskatt fastställs, avser familjemedlemmar som ingår i ”hushållet” för den som drar förmån av de aktuella skattebefrielserna, framgår det inte av dessa bestämmelser att detta begrepp motsvarar begreppet ”hushåll” i den mening som avses i tjänsteföreskrifterna.
Eftersom revisionsrätten inte har inkommit med några närmare uppgifter om räckvidden av begreppet hushåll i luxemburgsk rätt, har det inte visats att barnet i fråga, beträffande vilket det inte har påståtts och än mindre visats att det har utövat förvärvsverksamhet i Luxemburg, inte längre kunde åtnjuta de skatteförmåner som beviljas familjemedlemmar till en ledamot av revisionsrätten.
Revisionsrätten har således inte visat att det var rättsstridigt att barnet innehade och använde ett drivmedelskort efter den 1 september 2012.
Härav följer att talan inte kan bifallas såvitt avser den andra anmärkningens första del.
b)

Den andra anmärkningens andra del: användning av ett drivmedelskort för att köpa drivmedel till fordon som ägs av tredje man
1)

Parternas argument
I den andra delen av sin andra anmärkning har revisionsrätten gjort gällande att inventeringarna avseende användningen av de drivmedelskort som hade ställts till Karel Pinxtens förfogande innehöll avvikelser som visade att han hade möjliggjort för tredje man att använda dessa kort.
Karel Pinxten har hävdat att endast medlemmarna i hans hushåll har erhållit drivmedelskort som tillhandahållits av revisionsrätten. De avvikelser som revisionsrätten konstaterade förklaras av familjeresor med flera bilar och av användningen av ersättningsbilar. Även om det hade varit enkelt att ge exakta förklaringar vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, är det inte möjligt att lämna fler förtydliganden, på grund av den tid som förflutit.
2)

Domstolens bedömning
I förevarande fall har det inte bestritts att de drivmedelskort som Karel Pinxten och hans familjemedlemmar förfogade över användes för att köpa inte bara diesel utan även bensin, trots att de bilar som Karel Pinxten förfogade över var utrustade med dieselmotorer.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 169 i sitt förslag till avgörande framgår särskilt det av uppgifterna om användningen av dessa drivmedelskort under åren 2016 och 2017 att dessa kort har använts vid minst tolv tillfällen för att köpa bensin.
Eftersom de undantag från skatteplikt som gäller vid användning av ett drivmedelskort som tillhandahålls en ledamot av revisionsrätten endast ska komma denna medlem eller vissa av dennes familjemedlemmar till godo, ska ett sådant kort endast användas för att förse de fordon som dessa personer innehar med bränsle.
Dessa bensinköp har förklarats av Karel Pinxten, vid förhöret med Olaf och därefter under förevarande förfarande, genom att ersättningsfordon ibland användes.
Eftersom Karel Pinxten informerades om att det förelåg misstankar om rättsstridigheterna i fråga vid Olafs förhör med honom den 22 december 2017 och därefter i revisionsrättens preliminära rapport, som delgavs honom den 5 oktober 2018, kan det emellertid rimligen förväntas att Karel Pinxten skulle inkomma med uppgifter som kunde stödja hans argument att dessa rättsstridigheter berodde på den upprepade användningen av ersättningsbilar under åren 2016 och 2017.
Det kan emellertid konstateras att Karel Pinxten inte har åberopat någon omständighet till stöd för detta argument.
Härav följer att den andra anmärkningens andra del ska godtas och att talan således delvis ska bifallas såvitt avser denna anmärkning.
4.

Den tredje anmärkningen: falska skadeanmälningar i samband med påstådda olyckshändelser där tjänstefordon och den chaufför som var placerad vid Karel Pinxtens kabinett var inblandade
a)

Parternas argument
Genom sin tredje anmärkning har revisionsrätten kritiserat Karel Pinxten för att ha brustit i sina skyldigheter vad gäller integritet, föredömlighet och oegennyttighet genom att erhålla ersättning från ett försäkringsbolag på grundval av oriktiga uppgifter som på begäran av Karel Pinxten undertecknats av den chaufför som var placerad i hans kabinett.
För det första erhöll han ersättning för en händelse som påstods ha inträffat i januari 2010 och då den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett körde på en resväska som tillhörde Karel Pinxten i vilken en flaska vin och flera kläder fanns. Det framgår emellertid av chaufförens uttalanden att denna händelse aldrig ägde rum.
För det andra erhöll Karel Pinxten ersättning till följd av en anmälan avseende en olycka som inträffade den 17 januari 2011. I denna förklaring hänvisades det emellertid till en olycka som inträffat i Bryssel mellan hans privata bil som kördes av ett av hans barn och dennes tjänstefordon som kördes av den chaufför som arbetade i hans kabinett, trots att skadan i fråga berodde på en krock i Frankrike och att Karel Pinxten körde den sistnämnda bilen.
Karel Pinxten har inte anfört någon omständighet som visar att de omständigheter som hade uppgivits för försäkringsbolaget var korrekta. Om uppgifterna till detta bolag hade undertecknats av den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kansli, borde denne ha hindrat honom från att handla på det sättet, eftersom han kände till den faktiska situationen. Genom att inte göra detta har han tvingat honom att begå ett brott som han var medhjälpare till.
Revisionsrätten anser för övrigt att vittnesmålen från den chaufför som var placerad vid Karel Pinxtens kabinett är övertygande, med hänsyn till att de är samstämmiga och på grund av att de har framförts av en person som utsätter sig för straffrättsliga och disciplinära förfaranden mot sig.
Karel Pinxten har hävdat att anmälningarna till försäkringsbolaget verkligen återspeglar verkligheten.
Det framgår av uttalandena till Olaf av den ansvarige för revisionsrättens chaufförer att det ingick i hans tjänst att hantera problemen med olyckor med försäkringsbolaget. Dessutom nämns det inte i någon av de inlämnade anmälningarna att Karel Pinxten skulle ha ingripit i dessa ärenden.
Uttalandena från den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kabinett är inte heller tillförlitliga, med hänsyn till de motsägelser som de innehåller och omständigheterna kring dem. Det har således hävdats att chauffören har utsatts för påtryckningar från chefen för revisionsrättens rättstjänst, som har förhört honom vid tre tillfällen och utan framgång förmått honom att underteckna en handling som ger honom ställning som visselblåsare.
b)

Domstolens bedömning
Vad för det första gäller den olycka som skulle ha inträffat den 17 januari 2011, framgår det av den olyckshändelse som tillsänts försäkringsbolaget att de två fordonen som kolliderade hade körts av Karel Pinxtens barn respektive av den chaufför som var placerad vid Karel Pinxtens kabinett, vilka undertecknade denna skadeanmälan.
Det ska i detta hänseende visserligen påpekas att viss indirekt bevisning förefaller kunna stödja revisionsrättens påstående att de omständigheter som angetts i nämnda skadeanmälan är felaktiga.
Efter att vid förhöret under revisionsrättens interna utredning ha hävdat att han faktiskt framförde Karel Pinxtens tjänstefordon i samband med olyckan i fråga, hävdade den chaufför som var placerad vid hans kabinett konstant under de tre förhören vid Olaf att han inte närvarade vid kollisionen mellan de båda inblandade fordonen.
Vidare finns det vissa uppgifter som tyder på att försäkringsbolaget har fått inkonsekventa uppgifter om vem som framförde den aktuella tjänstebilen.
För det första framgår det av ett internt e-postmeddelande från detta bolag, daterat den 28 januari 2011, att en av dess anställda hade informerats muntligen, före godkännandet av olycksfallet, om att de inblandade fordonen hade körts av Karel Pinxten och hans son.
För det andra bekräftar de svar som en av bolagets anställda lämnade på de frågor som revisionsrätten hade ställt till honom under åren 2017 och 2018 att samma bolag ursprungligen hade informerats om att Karel Pinxten framförde ett av de två inblandade fordonen.
Det ska emellertid påpekas att dessa svar motsäger de förklaringar som chauffören lämnat till Olaf, i den mån chauffören hävdade att två olika konstateranden om olycksfall hade skickats till försäkringsbolaget, trots att det i dessa svar preciserades att detta endast hade fått en enda skadeanmälan om en olycka.
Slutligen är det ostridigt att Karel Pinxten skickade en skrivelse till försäkringsbolaget daterad den 11 januari 2012, i vilken han angav att han ”hade krockat med [sin] tjänstebil” den 17 januari 2011. Han har kritiserat detta bolags handlande att vägra betala för reparationen av ett fordon när ”två personer i samma familj” har undertecknat skadeanmälan.
Även om det antas att dessa omständigheter är tillräckliga för att fastställa att skadeanmälan, som revisionsrätten översänt till försäkringsbolaget, innehöll felaktiga uppgifter, är det emellertid inte möjligt att på grundval av de handlingar som domstolen förfogar över fastställa att dessa oriktiga uppgifter kan tillskrivas Karel Pinxten.
De enda uppgifter som revisionsrätten har lagt fram för att styrka detta ansvar avser en sådan förklaring från den berörda chauffören vid Olafs förhör med Olaf den 7 december 2017 och en upprepning av denna ståndpunkt i sin kommentar av den 20 april 2018 om den sammanfattning av omständigheterna som Olaf hade överlämnat till honom.
Det ska emellertid understrykas att den ståndpunkt som intogs av den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett varierade kraftigt under revisionsrättens interna utredning och därefter under Olafs utredning.
Efter att under revisionsrättens interna utredning ha hävdat att han faktiskt framförde tjänstebilen vid olycksfallet den 17 januari 2011, bekräftade den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett, vid det första förhöret vid Olaf den 3 oktober 2017, att han inte trodde att Karel Pinxten hade bett honom att fylla i skadeanmälan och att han hade en ”vag minnesbild” av att han hade fått instruktioner om detta från den ansvarige för revisionsrättens chaufförer.
Under Olafs andra förhör, den 16 oktober 2017, klargjorde den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett att han inte kunde minnas huruvida begäran om att få fylla i skadeanmälan kom från den ansvarige eller av Karel Pinxten, utan att han trodde att det ”snarare” kom från den sistnämnde.
Vid Olafs tredje förhör den 7 december 2017 försäkrade han att hans minnesbilder vid hans föregående förhör var oprecisa men att han framdeles var ”formell” och att det ”verkligen var Karel Pinxten som [hade bett honom] att göra denna nya skadeanmälan”.
Det finns emellertid ingen anledning att enbart godta de senaste uttalandena från den chaufför som var placerad i Karel Pinxtens kabinett.
I de svar som en anställd vid försäkringsbolaget lämnade på de frågor som revisionsrätten hade ställt till honom under åren 2017 och 2018 framgår dessutom att det förekom exklusiva kontakter med den ansvarige för revisionsrättens chaufförer, som spontant övervägde att ändra namnen på de inblandade förarna när en eventuell vägran att ta ansvar för de skador som orsakats Karel Pinxtens tjänstefordon väl hade uppkommit.
Vid Olafs förhör bortsåg denne ansvariga person för övrigt från allt inflytande från Karel Pinxten avseende olyckan i fråga och han gjorde gällande att det fanns en systematisk praxis, känd av hans ”överordnade”, kring falska försäkringsuppgifter inom revisionsrättens chaufförstjänst. Den chaufför som var anställd vid Karel Pinxtens kabinett hänvisade även till denna praxis när han hördes av Olaf den 16 oktober 2017.
Det ska för övrigt understrykas att de omständigheter som Karel Pinxten hänvisade till i sin skrivelse av den 11 januari 2012 tyder på att han inte kände till innehållet i den skadeanmälan som revisionsrätten hade skickat till försäkringsbolaget.
Mot bakgrund av samtliga dessa överväganden kan det konstateras att de omständigheter som revisionsrätten har lagt fram inte är tillräckliga för att fastställa att Karel Pinxten inom ramen för detta förfarande kan hållas ansvarig för en felaktig uppgift om olycksfall avseende en olycka som inträffat den 17 januari 2011.
Vad beträffar händelsen i januari 2010 utgör uttalandena av den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kabinett vid Olafs tredje förhör den 7 december 2017 den enda omständighet som revisionsrätten lagt fram till stöd för sina påståenden, som tydligt har bestritts av Karel Pinxten.
Det följer emellertid av det ovan anförda att uttalandena inför Olaf av den chaufför som var placerad på Karel Pinxtens kabinett inte i sig kan tillmätas avgörande betydelse.
Dessutom hänvisade denna chaufför till händelsen i januari 2010 först mycket sent i förfarandet, trots att han redan tidigare hade haft tillfälle att åberopa eventuella rättsstridigheter som hade begåtts av Karel Pinxten och som Olaf inte hade kännedom om.
Mot denna bakgrund finner domstolen att det inte har visats att revisionsrättens påståenden om händelsen i januari 2010 är välgrundade.
Av detta följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje anmärkningen i dess helhet.
5.

Den femte anmärkningen: en situation med en intressekonflikt som Karel Pinxten skapat i samband med en relation till en person som leder en enhet som står under revisionen
a)

Parternas argument
Genom sin femte anmärkning har revisionsrätten gjort gällande att Karel Pinxten har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i fråga om oegennyttighet, oavhängighet, opartiskhet, ansvar och föredömlighet genom att ha kontakter med chefen för en enhet som är föremål för revision.
Han har nämligen påverkat sin oavhängighet och opartiskhet eller åtminstone gett ett sådant intryck genom att erbjuda en privat lägenhet för uthyrning till unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, vilket är en enhet som omfattas av behörigheten för revisionsrättens avdelning III.
Karel Pinxten har understrukit att hans ställning som ledamot av revisionsrätten inte nämndes i erbjudandet om uthyrning av hans bostad. Den enda omständighet som var knuten till denna institution i erbjudandet var hans e-postadress, som även användes för privata ändamål, eftersom han inte hade någon annan e-postadress. Nämnda erbjudande motsvarade dessutom de normala marknadsvillkoren.
b)

Domstolens bedömning
Genom skrivelse av den 20 november 2014 erbjöd Karel Pinxten unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik att hyra en lägenhet i Bryssel.
Det har inte bestritts att hon var ledare för en enhet som var föremål för revision av revisionsrätten, närmare bestämt av avdelning III vid denna institution, där Karel Pinxten var doyen vid denna tidpunkt.
För att uppfylla skyldigheten enligt artikel 285 FEUF att fullgöra sina uppgifter med fullständig oavhängighet ska revisionsrättens ledamöter, i unionens allmänna intresse, se till att undvika varje form av intressekonflikt.
Denna skyldighet upprepas i artikel 2.1 i 2012 års uppförandekod och i punkt 3.3 i de etiska riktlinjerna. I punkt 3.4 i dessa riktlinjer föreskrivs dessutom att revisionsrättens ledamöter inte får ha någon relation med den enhet som är föremål för revision vilken kan äventyra deras oavhängighet.
Karel Pinxten kan ha utsatt sig för en intressekonflikt när han erbjöd sig att ingå i en ekonomisk relation med en chef för ett organ som var under revision, vilket skulle kunna äventyra hans oberoende och opartiskhet.
Den omständigheten att det i skrivelsen i fråga inte uttryckligen angavs att sökanden var ledamot av revisionsrätten saknar betydelse i detta avseende.
Förutom att en koppling mellan Karel Pinxten och revisionsrätten kunde härledas från den e-postadress som nämndes i denna skrivelse, ska det nämligen påpekas dels att Karel Pinxten var allmänt känd som ledamot av denna institution, dels att om Karel Pinxten accepterade förslaget som mottagaren gjort i nämnda skrivelse skulle det i vilket fall som helst objektivt sett ha förelegat en intressekonflikt, även om den sistnämnda fortsatt var ovetande om hans arbetsuppgifter.
Talan ska således bifallas såvitt avser den femte anmärkningen.
C.

Berövande av rätten till pension eller andra förmåner
1.

Parternas argument
Revisionsrätten har anfört att Karel Pinxtens handlingar är särskilt allvarliga och således uppfyller det villkor som uppställdes i detta avseende i domen av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson (
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
).
Dessa handlingar skadar nämligen unionens grundläggande värderingar, har utförts mycket ofta, har orsakat revisionsrätten betydande skada, kan kvalificeras som brott och härrör från en uppsåtlig avsikt som har visat sig genom döljande.
Revisionsrätten överlåter till domstolens skönsmässiga bedömning att fastställa påföljdens art och omfattning, med beaktande av proportionalitetsprincipen, den höga ansvarsnivån för Karel Pinxten, skadan på institutionens anseende, regelbrottets höga svårighetsgrad och omfattningen av den ekonomiska skadan för unionen.
Karel Pinxten har hävdat att han inte har åsidosatt de skyldigheter som följer av ämbetet enligt artikel 286.6 FEUF.
Hans agerande kunde jämföras med revisionsrättens övriga ledamöters agerande. Även om han inte utesluter att han kan ha gjort vissa fel, är dessa marginella och borde ha korrigerats av denna institution.
2.

Domstolens bedömning
Av bedömningen ovan följer att även om revisionsrättens tredje anmärkning ska underkännas, är den första, den andra, den fjärde och den femte anmärkningen däremot åtminstone delvis välgrundade, vilket innebär att Karel Pinxten ska hållas ansvarig för ett antal rättsstridigheter.
Genom att utöva en verksamhet som inte har redovisats och som har förklarats oförenlig med hans ämbete som ledamot av revisionsrätten, genom att missbruka denna institutions resurser och genom att handla på ett sätt som kan skapa en intressekonflikt med en person som är föremål för revision, har Karel Pinxten gjort sig skyldig till betydande och allvarliga brister och har således åsidosatt de skyldigheter som följer av hans ämbete som ledamot av nämnda institution, i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF.
Åsidosättande av dessa skyldigheter kräver i princip att en påföljd vidtas med stöd av denna bestämmelse (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Enligt denna bestämmelse kan domstolen besluta om en påföljd i form av avsättande eller berövande av den berördes rätt till pension eller andra förmåner. Avsättande får endast ske om åsidosättandet skett under den tid när ämbetsperioden för ledamoten för revisionsrätten fortfarande löpte. Berövandet av rätten till pension eller andra förmåner i dess ställe får däremot ske om åsidosättandet inträffar under den berörda personens mandatperiod eller efter det att denna period har löpt ut och lagförs efter ämbetsperiodens utgång, såsom är fallet i förevarande mål (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Med hänsyn till att det framgår av de uppgifter som parterna lämnat vid förhandlingen att Karel Pinxten endast har rätt till pension, ska nämnda påföljd avse denna rätt och inte andra förmåner.
Eftersom det i artikel 286.6 FEUF inte preciseras i vilken omfattning den rätt till pension som avses i denna bestämmelse bortfaller, kan domstolen besluta att den berörda personen helt eller delvis ska berövas sin rätt till pension (se, analogt, dom av den 11 juli 2006, kommissionen/Cresson,
C‑432/04
,
EU:C:2006:455
, punkt
).
Denna påföljd ska emellertid stå i proportion till hur allvarliga de av domstolen konstaterade åsidosättandena av de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av revisionsrätten är.
Vid bedömningen av allvaret i de av domstolen konstaterade åsidosättandena av de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av revisionsrätten, ska särskilt överträdelsernas art, de omständigheter under vilka de begicks, omfattningen av den skada som åsamkats unionens integritet, rykte eller intressen samt graden av avsiktlighet eller oaktsamhet i överträdelserna beaktas.
För att säkerställa att proportionalitetsprincipen iakttas är det även nödvändigt att beakta samtliga omständigheter som kan förvärra eller tvärtom mildra Karel Pinxtens ansvar.
I detta sammanhang ska det dessutom beaktas att den omständigheten att rätten till pension helt eller delvis berövas någon utgör en begränsning av den rätt till egendom som garanteras i artikel 17 i stadgan, eftersom den får till följd att den berörda personen berövas hela eller en del av den rätt till ålderspension som vederbörande samlat under sin yrkeskarriär. Dessa rättigheter är för övrigt avsedda att bidra till att säkerställa den berörda personens försörjning efter denna yrkeskarriär.
Det framgår dessutom av praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i fråga om artikel 1 i protokoll nr 1 till Europakonventionen, vilket är en praxis som ska beaktas enligt artikel 52.3 i stadgan, vid tolkningen av artikel 17 i stadgan, såsom lägsta tillåtna skyddsnivå (dom av den 21 maj 2019, kommissionen/Ungern (Nyttjanderätt till jordbruksmark),
C‑235/17
,
EU:C:2019:432
, punkt
och där angiven rättspraxis), att en påföljd som får till följd att en person helt eller delvis berövas sin pension med nödvändighet ska analyseras som en inskränkning i denna persons rätt till egendom (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 14 juni 2016, Philippou mot Cypern, CE:ECHR:2016:0614JUD007114810, § 65).
Att rätten till pension helt eller delvis går förlorad ska också anses begränsa rätten till social trygghet och socialt bistånd enligt artikel 34 i stadgan.
En rad omständigheter visar att de rättsstridigheter som Karel Pinxten anklagas för är särskilt allvarliga.
För det första framgår det av de konstateranden som gjordes vid granskningen av revisionsrättens första, andra, fjärde och femte anmärkningar att Karel Pinxten under sina två ämbetsperioder som ledamot av denna institution uppsåtligen och vid upprepade tillfällen åsidosatte de bestämmelser som är tillämpliga inom nämnda institution, vilket systematiskt inkräktar på de mest grundläggande skyldigheter som följer av hans ämbete.
För det andra försökte Karel Pinxten ofta dölja dessa åsidosättanden av nämnda regler, bland annat genom att inge ansökningar om tillstånd till tjänsteresor där han utelämnade väsentlig information om huruvida den verksamhet som planerades inom ramen för de ifrågavarande tjänsteresorna verkligen bedrevs eller presenterade denna verksamhet på ett vilseledande sätt.
För det tredje har de rättsstridigheter som Karel Pinxten gjort sig skyldig till i stor utsträckning bidragit till att berika honom själv, genom att ta i anspråk revisionsrättens medel för att finansiera hans privata verksamhet.
För det fjärde har Karel Pinxtens uppträdande orsakat revisionsrätten en betydande skada inte bara på det ekonomiska planet, utan även med avseende på dess anseende och rykte.
För det femte ska det understrykas att revisionsrätten, med tillämpning av artikel 287.2 FEUF, har till uppgift att pröva huruvida unionens utgifter är lagenliga och korrekta samt att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning, bland annat genom att påpeka varje form av rättsstridighet.
Med hänsyn till detta särskilda syfte föreskrivs i punkt 2.2 i revisionsrättens etiska riktlinjer att revisionsrätten ska vara en förebild för ekonomisk förvaltning och att dess medel ska förvaltas i fullständig enlighet med tillämpliga bestämmelser.
Även om alla personer som anförtrotts höga befattningar inom unionen, såsom det erinrats om i punkt 239 ovan, måste iaktta de strängaste reglerna i fråga om uppförande, ökar revisionsrättens särskilda funktion ytterligare allvaret i de rättsstridigheter som Karel Pinxten gjort sig skyldig till.
Andra omständigheter kan emellertid minska Karel Pinxtens ansvar.
För det första har Karel Pinxten förvärvat sin rätt till pension på grund av det arbete han utfört under tolv års tjänstgöring vid revisionsrätten.
Det framgår emellertid inte av handlingarna i målet att kvaliteten på detta arbete har ifrågasatts – Karel Pinxten har av sina kolleger valts till doyen vid revisionsrättens avdelning III från och med år 2011.
Även om de överträdelser som Karel Pinxten gjort sig skyldig till i förhållande till de skyldigheter som följer av hans ämbete framför allt hänför sig till personliga beslut som han inte kunde vara ovetande om att de stred mot de mest grundläggande skyldigheterna som följer av hans ämbete, har dessa rättsstridigheter inte desto mindre kunnat fortgå på grund av oklarheter i denna institutions interna bestämmelser och tillåtits genom bristerna i de kontroller som institutionen har infört.
Även om revisionsrätten i princip ska kunna förlita sig på sina medlemmars uttalanden, utan att vara skyldig att systematiskt kontrollera riktigheten av de uppgifter som finns i dessa, framgår det särskilt av prövningen av den första anmärkningen att ett stort antal av Karel Pinxtens tjänsteresor har tillåtits trots att han har tillhandahållit uppgifter som är klart otillräckliga för att motivera detta tillstånd, medan andra har godkänts trots att det framgick av deras syfte att de var uppenbart rättsstridiga. Även kostnader för representation och mottagning har ersatts under jämförbara förhållanden.
På samma sätt ansåg revisionsrättens administration att det inte var nödvändigt att reagera, om inte annat genom att underrätta Karel Pinxten om att hans praxis var rättsstridig, trots att den systematiska rättsstridigheten i fråga om användningen av chaufförstjänsterna under båda hans två ämbetsperioder inte kunde förbises.
Mot bakgrund av dessa omständigheter ska det vid en riktig bedömning av omständigheterna i målet fastställas att Karel Pinxten ska berövas två tredjedelar av sin pension från och med dagen för avkunnandet av denna dom.
IX.

Det skadeståndsyrkande som ingivits av Karel Pinxten
A.

Parternas argument
Karel Pinxten har yrkat att revisionsrätten ska förpliktas att till honom betala 50000 euro som ersättning för ideell skada till följd av denna institutions handlande.
Denna skada härrör enligt Karel Pinxten bland annat från flera meddelanden från revisionsrätten. Dessa meddelanden förstörde Karel Pinxtens karriär och anseende.
Revisionsrätten har hävdat att detta yrkande inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det har framställts vid en domstol som inte kan pröva det.
B.

Domstolens bedömning
Det framgår av själva ordalydelsen i artikel 286.6 FEUF att det genom denna bestämmelse inrättas ett särskilt rättsmedel där domstolen uteslutande ska fastställa huruvida en ledamot av revisionsrätten eller en tidigare ledamot av denna institution inte längre uppfyller de förutsättningar som krävs eller de skyldigheter som följer av ämbetet.
Även om domstolen är skyldig att uttala sig om de invändningar som revisionsrätten har framställt i en talan enligt denna bestämmelse mot den berörda ledamoten eller den tidigare ledamoten vid denna institution samt, i förekommande fall, de processuella yrkanden som är accessoriska till denna talan, är domstolen inte behörig att pröva yrkanden som helt saknar samband med nämnda talan.
Om Karel Pinxten anser att revisionsrätten genom sitt handlande har vållat honom en skada och begär skadestånd, ankommer det följaktligen på honom att väcka en separat talan, med tillämpning av artiklarna 268 FEUF och 340 FEUF, eftersom tribunalen är behörig att i första instans pröva denna talan i enlighet med artikel 256.1 FEUF. Däremot kan han inte med framgång framställa ett genkäromål i detta syfte inom ramen för ett förfarande enligt artikel 286.6 FEUF.
Härav följer att domstolen saknar behörighet att pröva Pinxtens yrkande om skadestånd.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Enligt artikel 138.3 i domstolens rättegångsregler får domstolen emellertid, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter, fördela rättegångskostnaderna mellan parterna eller besluta att vardera parten ska bära sina rättegångskostnader.
Revisionsrätten har helt vunnit framgång med sin femte anmärkning och delvis vad gäller den första, den andra och den fjärde anmärkningen. Revisionsrätten har däremot tappat målet såvitt avser den andra och den tredje anmärkningen samt delvis såvitt avser den första och den fjärde anmärkningen.
Med hänsyn till detta förfarandes natur och den omständigheten att det har konstaterats att Karel Pinxten vid upprepade tillfällen allvarligt åsidosatt de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av revisionsrätten, anser dock domstolen att det med hänsyn till omständigheterna i förevarande fall är skäligt att besluta att Karel Pinxten ska bära sina rättegångskostnader och ersätta revisionsrättens rättegångskostnader.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (plenum) följande:

1)
Begäran från Karel Pinxten att vilandeförklara målet till dess det straffrättsliga förfarande som inletts av luxemburgska myndigheter till följd av att rapporten från Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) avseende ärende OC/2016/0069/A 1 överlämnats till dessa myndigheter, avslås.

2)
Begäran från Karel Pinxten att Europeiska unionens revisionsrätt ska föreläggas att lämna ut en rapport som upprättats efter en internrevision och de åtgärder som vidtagits till följd av denna rapport, liksom samtliga anteckningar från denna institution avseende eventuella påtryckningar mot internrevisorns oberoende, avslås.

3)
Det e-postmeddelande som ordföranden för Europeiska unionens revisionsrätt den 13 februari 2019 tillställde övriga ledamöter av institutionen och dess generalsekreterare, vilket ingetts av Karel Pinxten i bilaga B.10 till dennes svarsinlaga, avlägsnas från akten.

4)
Karel Pinxten har åsidosatt de skyldigheter som följer av ämbetet som ledamot av Europeiska unionens revisionsrätt, i den mening som avses i artikel 286.6 FEUF, vad avser:
–
utövande av en oredovisad och otillåten verksamhet i ledningen för ett politiskt parti,
–
missbruk av revisionsrättens resurser för att finansiera verksamheter som saknar samband med ämbetet som ledamot av institutionen, i den mening som avses i punkterna 387–799 ovan,
–
användning av ett drivmedelskort för att köpa drivmedel till fordon som ägs av tredjeman, och
–
skapande av en intressekonflikt inom ramen för relationen till den ansvarige för en enhet som var föremål för revision.

5)
Karel Pinxten berövas två tredjedelar av sin rätt till pension från och med avkunnandet av förevarande dom.

6)
Talan ogillas i övrigt.

7)
Domstolen saknar behörighet att pröva Karel Pinxtens yrkande om skadestånd.

8)
Karel Pinxten ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska unionens revisionsrätt.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.